recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Cietums ASV
**Cietums** ir ēka, kurā tiek uzturēti ieslodzītie, kuri ir notiesāti par kādu smagu likumpārkāpumu. Cietumā ieslodzītajiem ir ļoti ierobežotas tiesības, viņi nav brīvi. Viduslaikos cietumos bija arī cilvēki ar vāju garīgo attīstību, slimi cilvēki, visi tie, kuri nebija vajadzīgi sabiedrībai.

Pēc dažiem datiem, 2006. gadā pasaulē kopā bija 9,25 miljoni cietumnieku. Tomēr īstais ieslodzīto skaits varētu būt vēl lielāks, jo nav drošas informācijas par ieslodzīto skaitu lielā daļā valstu, it īpaši tajās valstīs, kurās valda autoritārais politiskais režīms.

Ieslodzīto skaits uz 100 000 iedzīvotājiem 2012. gadā.
Rekords cietumā ieslodzīto cilvēku skaita ziņā pieder ASV - šobrīd tur ir vairāk nekā 2,5 miljoni ieslodzīto - tas ir vairāk nekā katrs simtais no pieaugušajiem cilvēkiem valstī. Kaut arī ASV iedzīvotāju skaits ir tikai 5% no pasaules iedzīvotājiem, tomēr vairāk nekā 25% cilvēku, kuri atrodas cietumā, atrodas tieši Amerikas cietumos. 2002. gadā Krievijā un Ķīnā arī bija pa vienam miljonam ieslodzīto. Tomēr Krievijā ieslodzīto skaits samazinās un 2006. gada oktobrī tas jau bija 869 814 cilvēki, jeb 611 cilvēks uz 100 000 valsts iedzīvotāju.

Ieslodzīto skaits uz 100 000 iedzīvotāju valstīs, 2006. gada oktobris.| ASV | Krievija | Jaun- zēlande | ApvienotāKaraliste | Nīderlande | Austrālija | Kanāda | Vācija | Francija | Japāna | Indija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 756 | 611 | 186 | 148 | 128 | 126 | 107 | 95 | 85 | 62 | 22 |

Skatīt arī
----------

* Cietumi Latvijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2002006523
* GND: 4071628-4
* BNF: cb13318425p (data)
* HDS: 009636
* NDL: 00565362
* NKC: ph127394
* BNE: XX4355124

 |

 |
**Harderveikas Universitāte** (nīderlandiešu: *Universiteit van Harderwijk*) bija universitāte Nīderlandes pilsētā Harderveikā, kas darbojās no 1648. līdz 1811. gadam.

Universitāte, ko dibināja Geldernas hercogiste, savulaik bija slavena ar visai liberālajām medicīnisko grādu iegūšanas prasībām. Piemēram, slavenākais no universitātes absolventiem — Kārlis Linnejs, šeit pavadīja apmēram nedēļu, iegūdams doktora grādu medicīnā. Universitātē stājās daudzi studenti, kuriem nepietika līdzekļu, lai studētu prestižākajā Leidenes Universitātē. Universitāte tika slēgta laikā, kad Nīderlandi bija okupējis Napoleona karaspēks.

Bijušo pasniedzēju un studentu vidū minami pedagogs un filozofs Jānošs Apāčai Čere (*Apáczai Csere János*), ārsts Hermanis Būrhāve (*Herman Boerhaave*), karavīrs Hermans Dendels (*Herman Willem Daendels*), biologs Kārlis Linnejs (*Carl von Linné*), jūrasbraucējs Jakobs Rogevēns (*Jacob Roggeveen*).

Ārējās norādes
--------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Harderveikas Universitāte***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145839363
* LCCN: n80119794
* ISNI: 0000 0001 1307 8614

 |

 |
Musulmaņu īpatsvars kopējā iedzīvotāju skaitā katrā Indijas štatā (2001. gada tautas skaitīšana)
**Islāms Indijā** ir otra lielākā reliģija Indijas Republikā ( pēc dominējošā hinduisma). Musulmaņi veido aptuveni 204 miljonus iedzīvotāju (≈14,4 %). Musulmaņu īpatsvars valsts iedzīvotāju skaitā pakāpeniski pieaug. Indijas musulmaņu dzimstības koeficients ir 2,36, kas ir augstākais rādītājs valstī saskaņā ar 2019.-21. gada aplēsēm. Musulmaņi veido vietējo iedzīvotāju vairākumu Lakšadvīpā (96,2 %) un Džammu un Kašmirā (68,3 %). Vislielākais musulmaņu īpatsvars, aptuveni 47 % no visiem Indijas musulmaņiem, dzīvo trīs štatos — Utarpradēšā, Rietumbengālē un Bihārā.

Attiecības starp musulmaņiem un hinduistiem ir saspringtas. Dažādās pasaules valstīs 2006. gadā veiktā reliģiju pārstāvju aptauja liecina, ka visnegatīvākā attieksme pret musulmaņiem bija vērojama tieši Indijā.

Atsauces
--------

1. ↑  MRHB.Network. «MRHB DeFi and Coinsbit India Partner to Bring Halal Crypto to India’s 200 Million Muslims». *GlobeNewswire News Room* (angļu), 2021-08-30. Skatīts: 2023-05-01.
2. ↑  «Total fertility rate down across all communities». *The Times of India*. 2022-05-08. ISSN 0971-8257. Skatīts: 2023-05-01.
3. ↑  А.ю, Яковлев (2012). "Индусско-мусульманские отношения в Индии: от нелюбви до ненависти". *Ars Administrandi* (2): 81–93. ISSN 2218-9173.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms Indijā***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000199037
* LCCN: sh85068411

 |

 |
**Ķīmiskais simbols** ir katra ķīmiskā elementa nosaukuma īpašs saīsinājums no tā latīniskā nosaukuma. Šie simboli tiek starptautiski izmantoti (tos atzinusi organizācija IUPAC) un tos lieto arī tādās valstīs, kurām ir no latīņu alfabēta atšķirīgi alfabēti (grieķu, arābu, kirilica). Mūsdienu ķīmiskie simboli sastāv no viena lielā burta vai (pārsvarā) viena lielā un viena mazā burta. Lielais burts vienmēr ir elementa latīniskā nosaukuma pirmais burts, bet otrais ķīmiskā simbola burts ir viens no tuvākajiem nākamajiem nosaukuma burtiem.

Vēsture
-------

Jau senie alķīmiķi izmantoja speciālus burtu saīsinājumus vai simboliskus attēlus vielu, ķīmisku darbību un iekārtu apzīmēšanai. Piemēram, septiņus senatnē pazīstamos metālus apzīmēja ar septiņu debess spīdekļu astronomiskajiem simboliem:

* Saule ☉ — zelts,
* Mēness ☽ — sudrabs,
* Jupiters ♃ — alva,
* Venera ♀ — varš,
* Saturns ♄ — svins,
* Merkurs ☿ — dzīvsudrabs,
* Marss ♁ — dzelzs.

19. gadsimta sākumā angļu ķīmiķis Džons Daltons ieteica ķīmisko elementu atomus apzīmēt ar aplīšiem, kuros iezīmēti punkti, svītriņas vai anglisko nosaukumu pirmie burti. Šādi simboli nedaudz izplatījās Rietumeiropā un Lielbritānijā, taču jau 1814. gadā tika aizstāti ar zviedru ķīmiķa Jākoba Bercēliusa ieviestajiem burtu simboliem. Bercēliusa ieteiktie simboli un to sastādīšanas principi saglabājušies līdz mūsdienām.

Simbolu izmantošana
-------------------

Hlora-35 neitrālās divatomu molekulas apzīmējums
Ķīmiskos simbolus izmanto ķīmiskajās formulās un vienādojumos to vienkāršošanai un vieglākai uztverei:

2H2 + O2 → 2H2O
Ķīmiskie simboli var apzīmēt ne tikai ķīmiskā elementa tipu, bet arī atommasu (to norāda ar ciparu simbola kreisajā pusē augšā), atomskaitli (var norādīt kreisajā pusē apakšā), elementa atomu skaitu molekulā (apzīmē ar indeksu simbola labajā pusē apakšā), kā arī jona lādiņu gadījumā, ja atoms nav elektriski neitrāls (jona lādiņu raksta simbola augšā labajā pusē). Kreisajā pusē rakstāmos skaitļus lieto tikai tad, ja nepieciešams īpaši uzsvērt elementa atoma masas skaitli vai atomskaitli. Dažreiz tieši virs simbola norāda elementa oksidēšanas pakāpi.

Skatīt arī
----------

* Ķīmiskā formula

Atsauces
--------
**Lelle** (igauņu: *Lelle*) ir dzelzceļa mezgla stacija Igaunijā, Raplas apriņķa Kehtnas pagastā un tajā saslēdzas trīs dzelzceļa iecirkņi: Tallina—Lelle, Lelle—Vīlande un Lelle—Pērnava. Lelles stacija atrodas 70,4 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 71 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā un 78 km attālumā no Vīlandes stacijas. Lelles stacija apkalpo vietējo pasažieru vilcienu satiksmi, kā arī veic dzelzceļa kravu operācijas. Lelles stacijā pietur visi Tallinas, Tiri un Vīlandes virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni, kā arī tā ir starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršruta Tallina—Lelle galapunkts.

Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Lelle—Pērnava vairs nekursē un dīzeļvilcieni Tallina—Pērnava kursē tikai līdz Lellei.

Stacijas komplekss
------------------

Lelles stacijas ēka celta 1901. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir divstāvu koka celtne ar vienstāva piebūvi un divslīpes jumtu. Analogas staciju ēkas šajā peridā tika uzceltas arī Vehmā, Keru, Keavā un Kohilā.

Lelles stacijas ūdenstornis celts 20. gadsimta 20. - 30. gadu mijā. Tā ir astoņstūru mūra celtne, kuras būvapjoms sadalīts nosacītās divās daļās - torņa un rezervuāra daļā. Torņa daļā katra no sienu šķautnēm veidota dekoratīvas nišas veidā, kuru noslēdz pilnaploces arka. 4 no 8 nišām papildina rozetes tipa logs. Ūdenstorni noslēdz lēzens konusveidīgs jumtiņš.

Preču noliktava celta 20. gadsimta 30. gados.

Attēlu galerija
---------------

* Tvaika lokomotīvju ūdensuzpildes krāns Lelles stacijā. 2012. gads.Tvaika lokomotīvju ūdensuzpildes krāns Lelles stacijā. 2012. gads.
* Lelles stacijas ūdenstornis. 2012. gads.Lelles stacijas ūdenstornis. 2012. gads.
* Preču noliktavas ēka Lelles stacijā. 2012. gads.Preču noliktavas ēka Lelles stacijā. 2012. gads.

Skatīt arī
----------

* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2012. gada 10. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Edelaraudtee 2011/2012. gada infarstruktūras pārskats (igauniski)
2. ↑   Archived 2013. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)
3. ↑  С 9 декабря на участке Лелле-Пярну поезда будут заменены на автобусы[novecojusi saite] (krieviski)
4. ↑   Archived 2012. gada 1. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Lelles stacijas apraksts (ar attēliem) EVR mājas lapā (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **uz Tallinu** |  | **uz Pērnavu** |
|  Keava |  **Lelle** |
| Kogiste  |
| **uz Vīlandi** |
| Keru  |
Mošeja Paramaribo
**Islāms Surinamā** ir viena no izplatītākajām reliģijām valstī. Saskaņā ar oficiālajiem datiem Surinamas musulmaņu kopskaits 2012. gadā bija aptuveni 13,9 % no kopējā valsts iedzīvotāju skaita jeb 75 053 cilvēki, kas ir augstākais musulmaņu īpatsvars Amerikā. 

Musulmaņi ieradās Surinamā kā strādnieki no Dienvidāzijas un Indonēzijas, līdz ar to tie atveda savu vietējo islāma formu, lielākajai daļai Surinamas musulmaņu ir arī kopīga kultūra un tie runā vienās un tajās pašās valodās.

Pēdējā pusgadsimta laikā musulmaņu īpatsvars samazinājās no 19,6 % līdz 13,9 %. Galvenais iemesls musulmaņu īpatsvara samazinājumam Surinamā ir ahmadiju masveida pievēršanās kristietībai pēdējos gados.

Starptautiskās attiecības
-------------------------

Surinama (kopš 1996. gada) un Gajāna (kopš 1998. gada) ir vienīgās valstis Amerikā, kas ir Islāma sadarbības organizācijas dalībvalstis.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms Surinamā***.
Tosmares kuģubūvētava (2006).
**Tosmares kuģubūvētava** ir maksātnespējīga Latvijas akciju sabiedrība, kas atrodas Ģenerāļa Baloža ielā 42/44 Liepājas Tosmares apkaimē. Uzņēmuma rīcībā ir divi sausie un viens peldošais doks.

Vēsture
-------

Uzņēmuma darbība sākās 1900. gadā, kad Karostas teritorijā tika pabeigti divu sauso doku un kuģu remonta, būves un mehānisko darbnīcu celtniecība. 1901. gadā pabeidza rakt cietokšņa kanālu, kura atzars veidots kā kuģu un zemūdeņu baseins. 
Pēc Latvijas valsts izveides uzņēmums ieguva Liepājas **Kara ostas darbnīcas** (KOD) nosaukumu. Kad 1933. gada augustā KOD par 1 miljonu latu izsolē nopirka Liepājas drāšu fabriku, viss rūpnīcu komplekss apvienojas zem Liepājas drāšu fabrikas nosaukuma.
1938. gadā šos divus uzņēmumus atdalīja un kuģu būves rūpnīca kļuva par akciju sabiedrību „Mašīnu fabrika un kuģu būvētava „Tosmare"". 
Karostas kanālā padomju laikā bija zemūdeņu bāze, no kuras pie kuģu remontrūpnīcas saglabājies zemūdeņu angārs.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas uzņēmuma teritoriju 1997. gadā iekļāva Liepājas speciālajā ekonomiskajā zonā. Pēc privatizācijas 2000. gadā uzņēmuma lielākā īpašniece bija "Rīgas kuģu būvētava", tās akcijas kotēja biržas *"Nasdaq Riga"* otrajā sarakstā. 
2018. gada 9. augustā Kurzemes rajona tiesa Talsos pasludināja kuģubūves kompāniju par maksātnespējīgu. 2020. gadā kļuva zināms, ka "Tosmares kuģubūvētavu" pērk vietējais uzņēmums "LSK".

Atsauces
--------

1. ↑  «Tosmares kuģubūvētavu» atzīst par maksātnespējīgu lsm.lv 2018. gada 10. augustā
2. ↑  Atjauno darbību maksātnespējīgajā "Tosmares kuģbūvētavā" liepajniekiem.lv 12.03.2020

Koordinātas: 56°32′49″N 21°2′30″E﻿ / ﻿56.54694°N 21.04167°E﻿ / 56.54694; 21.04167
**Širases glečers** (japāņu: 白瀬氷河, *Shirase Hyōga*; angļu: *Shirase Glacier*) ir ap 50 km garš un līdz 14 km plats šļūdonis Austrumantarktīdā. Sākas Midzuho plato un ieplūst Licova-Holma līča dienvidu galā Havsbotnā. Atdala Sojas krastu austrumos no Prinča Haralla krasta rietumos. Licova-Holma līča dienviddaļu pirmā pētīja norvēģa Larsa Kristensena ekspedīcija 1936.-1937. gados un kartēs to atzīmēja kā līci ar nosaukumu **Instefjordens** (*Instefjorden*). Japānas antarktiskās ekspedīcijas 1957.-1962. gados tā vietā atklāja šļūdoni un nosauca to par godu polārpētniekam Nobu Širasem.

Širases glečers ir relatīvi ātri plūstošs. Tā kalvinga līnijā ātrums ir 2,7 km gadā. Glečers novada okeānā ledu no 165 000 km² lielas platības.

Atsauces
--------

1. ↑  Report of the Antarctic Place-Names Comitee of Japan
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Širases glečers
3. ↑  Shirase Glacier dynamics[novecojusi saite]
4. ↑  Atlas of Antarctica

Ārējās saites
-------------

* Širases glečera satelītaina
* Airborne radio echo-sounding in Shirase Glacier drainage basin. Antarctica[novecojusi saite]
Šis raksts ir par salu Austrumsibīrijas jūrā. Par salu Karas jūrā skatīt rakstu Viļkicka sala.

**Viļkicka sala** (krievu: *остров Вилькицкого*, jakutu: *Вилькицкай арыыта*) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā, tā mazākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

Vēsture
-------

Salu 1913. gada 20. augustā atklāja krievu ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem *Taimir* un *Vaigač*. Nosaukta par godu Viļkicka tēvam, hidrogrāfam Andrejam Viļkickim.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Delonga salu dienvidrietumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 40 km attālā Žohova sala ziemeļrietumos. Sala veidota galvenokārt no erodētas bazalta lavas. Ziemeļu daļā tās augstākais punkts 82 m vjl.

Atsauces
--------

1. ↑  «"Новосибирские острова" - государственный природный заказник федерального значения». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 26. janvārī. Skatīts: 2021. gada 19. februārī.
2. ↑  ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Вилькицкий Андрей Ипполитович
**Brennera pāreja** (vācu: *Brennerpass*, itāļu: *Passo del Brennero*) ir kalnu pāreja Alpos 1 370 metru augstumā, uz Austrijas un Itālijas robežas. Pāreju šķērso E45 autoceļš, kas savieno Insbruku Austrijā ar Bolcāno Itālijā.

Pāreja ir viena no svarīgākajām transporta artērijām pāri Alpiem kopš aizvēsturiskiem laikiem. Viduslaikos caur to gāja ceļš *Via Imperii*, kas savienoja Vāciju ar Itāliju. 1867. gadā caur pāreju tika izbūvēts dzelzceļš. Gadsimtiem Brennera pāreju abās pusēs kontrolēja Tiroles grāfi, kas no 14. gadsimta bija Hābsburgi, tomēr pēc Pirmā pasaules kara Dienvidtiroli piešķīra Itālijai un Brennera pāreja kļuva par robežu starp valstīm. Brennera pārejā autotransporta kustība ir visai intensīva, tāpēc reģiona vides stāvoklis ir kļuvis par politisku jautājumu. Tiek būvēts 55 kilometrus garš Brennera tunelis dzelzceļa transporta vajadzībām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Brennera pāreja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 240350821
* LCCN: sh85016736
* GND: 4090063-0
* SUDOC: 181708833
* NKC: ge552259

 |

 |
**Bakteriofāgs AP205** (*Acinetobakter* fāgs 205) ir fāgs, kurš pieder pie *Leviviridae* dzimtas levivīrusu ģints. AP205 inficē *Acinetobacter* ģints baktērijas, no kurām visplašāk pazīstama ir obligāti aerobā *Acinetobacter baumannii*, kas morfoloģiski atgādina īsu nūjiņu. Kā visi vienpavediena RNS bakteriofāgi, tas izraisa ātru lītisko infekciju, radot ap 10 000 fāgu daļiņu vienas baktērijas lizēšanas rezultātā.

Morfoloģija un uzbūve
---------------------

AP205 bakteriofāgam ir ikosaedriskā kapsīda ap 29 nm diametrā, tas ir lielākais no visiem mazajiem vienpavediena RNS fāgiem, kuriem ir zināma kapsīdas līmeņa struktūra. Lipīdu membrānas vīrusa daļiņai nav. Kapsīdas struktūra ir noteikta ar krioelektronmikroskopijas metodi pie 17 – 24 Å izšķirtspējas. Genoms sastāv no lizēšanas proteīna, A proteīna jeb nobriešanas proteīna, apvalka proteīna un replikāzes gēniem, kurus kodē viena 4267 nukleotīdus gara vienpavediena RNS molekula.

Izmantošana rekombinantajā biotehnoloģijā un vakcīnu izstrādē
-------------------------------------------------------------

AP205 bakteriofāga raksturīgā īpatnība slēpjas tā kapsīdas apvalka proteīna struktūrā. Atšķirībā no citiem mazajiem RNS bakteriofāgiem, tā apvalka proteīna N- un C-gali ir eksponēti uz vīrusa daļiņas virsmas.
 Tas atvieglo ģenētisko sapludināšanu ar svešajā proteīnu sekvencēm ar nolūku radīt modificētās vīrusveidīgās daļiņas. Uz tādu daļiņu virsmas tiek izvietoti proteīni vai proteīnu domēni, kuriem vēlas pētīt medicīnisko aktivitāti, piemēram, imūno atbildi. Gadījumā, ja proteīna gali ir mazāk pieejami, šāda veida proteīnu konstrukcijas var izrādīties nestabilas.

Permutācija un atšķirība no radniecīgiem bakteriofāgiem
-------------------------------------------------------

AP205 bakteriofāga apvalka proteīna kristālstruktūra
Parādība, kas izpaužas AP205 bakteriofāgam, kad viens proteīna ķēdes posms "pārceļo" uz pretējo polipeptīda galu, tiek saukta par permutāciju. Tieši tā dēļ apvalka proteīna gali AP205 bakteriofāgam tiek eksponēti kapsīdas virspusē. Pārējiem mazajiem RNS fāgiem minētā parādība neizpaužas.

Atsauces
--------

1. 1 2  Janis Klovins. «Nucleotide sequence of a ssRNA phage from Acinetobacter: kinship to coliphages.». Skatīts: 2017. gada 4. janvārī.
2. ↑  SH van den Worm. «Cryo electron microscopy reconstructions of the Leviviridae unveil the densest icosahedral RNA packing possible.». Skatīts: 2017. gada 4. janvārī.
3. ↑  M Shishovs. «Structure of AP205 Coat Protein Reveals Circular Permutation in ssRNA Bacteriophages.». Skatīts: 2017. gada 4. janvārī.
**Francis Eduards Oto Adolfi** (vācu: *Franz Eduard Otto Adolphi*; dzimis 1886. gada 17. maijā, pazudis bez vēsts 1945. gadā) bija vācbaltiešu izcelsmes pedagogs un sabiedrisks darbinieks.

No 1896. līdz 1903. gadam mācījās ģimnāzijā Kuldīgā. No 1903. līdz 1905. gadam — privātskolotājs Grobiņā. Studējis Tērbatas Universitātē un Leipcigā. Strādājis par virsskolotāju Tartu, Cēsīs, Bērzaines ģimnāzijā. 1919. gadā cīnījās Landesvēra rindās. No 1920. līdz 1923. gadam bija virsskolotājs Baltiešu skolā Misdrojā (*Baltenschule Misdroy*, mūsdienu Meņdzizdroje). Vēlāk atgriezās Latvijā. Bija virsskolotājs, no 1936. līdz 1939. gadam — vācu zēnu ģimnāzijas direktors Liepājā. Darbojās Vācbaltiešu Apvienotajā partijā (*Deutsch-baltische Einigungspartei*). No 1940. līdz 1941. gadam un no 1944. līdz 1945. gadam — skolotājs ģimnāzijā Pozenē. No 1941. līdz 1944. gadam — Skolu departamenta pie ģenerālkomisāra vadītājs Rīgā. Kopš 1945. gada janvāra — folksšturmā. Pazudis bez vēsts.

Ārējās saites
-------------

* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
**Džons "Džonijs" Flemmings Olsens** (vācu: *Jon "Jonny" Flemming Olsen*; dzimis 1964. gada 14. decembrī Diseldorfā) ir vācu mūziķis, grafiķis-dizaineris un aktieris.

1997. gadā Džons pievienojās grupai "Texas Lightning & The Rodeo Rockets" un 2000. gadā bija viņu pirmā debijas uzstāšanās. Kopš 2004. gada beigām grupa ir pazīstama ar īsāku nosaukumu *Texas Lightning*. Olsens spēlē ģitāru un dzied.
Viņa muzikāla izglītošanās sākās diezgan agri, 1969.gadā Džons mācījās Hamburgas mūzikas skolā. No 1971. - 1975. gadam viņš apmeklēja flautas spēles privātstundas un no 1976.—1977. gadam apguva vijoļspēli. Ģitārspēli viņš iemācījās kur starp 1977. un 1982.gadu. 1986.gadā Olsens apmeklēja privātstundas dziedāšanā. Viņš arī piedalījās *Kontaktstudiengang der Populärmusik*(kur kā docente strādāja arī Džeina Komerforda) Hamburgā,1987.gadā. No 1993.gada viņš izveidoja dizainu dažādiem CD vākiem, arī tādiem māksliniekiem kā Udo Lindenbergs, *Phillip Boa*, *Selig*, *Echt*, Stefan Gwildis un Annett Louisan.

Olsena muzikālais "izgājiens" sākās kopā ar grupu *Camelot*. Kopš 1978.gada viņš ir bijis kā ģitārists un/vai dziedātājs dažādās grupās,kā piemēram - *The Types* (1980—1984), *Welcome Home* (1989—1993), Tim (1989.), *Die Sirenen* (1989—1994), *Die Bietels* (1993—2003). Olī Dītriha komēdijraidījumā „Dittsche – das wirklich wahre Leben" Džons Flemings Olsens spēlē uzkožamo būdas saimnieku Ingo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 107828153
* ISNI: 0000 0000 7757 5233
* GND: 140849904

 |

 |
**"Salve"** ir bijusī latviešu instrumentālās rokmūzikas grupa, kas radās Jelgavā 1978. gadā uz estrādes ansambļa "Salve" bāzes. To izveidoja Egils Pētersons un Uģis Prauliņš. Grupa izpildīja eksperimentālu, instrumentālu mūziku, apvienojot dažādus mūzikas stilus — ārtroku, džezroku un *indie*. Grupa pastāvēja līdz 1987. gadam un bija vairākkārtēja "Liepājas Dzintara" laureāte. Laika gaitā grupas sastāvs ir mainījies: tajā ir spēlējuši arī Juris Kulakovs, Normunds Šnē, Valts Pūce, Māra Birziņa, Guntars Račs, Andris Alviķis u. c.

Vēsture
-------

Par grupas pirmsākumiem var uzskatīt 1977. gada, kad iepazinās un sāka muzicēt kopā Egils Pētersons un Uģis Prauliņš. Koncerti notika toreizējā RTU studentu klubā — Anglikāņu baznīcā. Pēc tam radās izdevība pārcelties uz Jelgavu un uz toreizējā estrādes ansambļa bāzes "Salve" izveidot savu kolektīvu, kurš darbojās Egila Pētersona vadībā no 1978. līdz 1987. gadam. 1978. gadā "Salve" piedalījās Republikas estrādes kolektīvu skatē, kas notika Daugavpilī, un izcīnīja 1. vieta instrumentālo ansambļu grupā. Sastāvā bija U. Prauliņš — sintezators, klavieres, E. Pētersons — ģitāra, Andris Bumbieris — basa ģitāra, Aleksandrs Akimovs — sitamie instrumenti. Grupa spēlēja 40 minūšu garu kompozīciju no holandiešu grupas *Focus* "Anonymous", kura sastāvēja no pašu izveidotām improvizācijām.

1979. gadā mūzikas festivālā "Liepājas Dzintars" izcīnīta 2. vieta instrumentālo ansambļu grupā kopā ar ansambli „Inversija". Grupai pievienojās Normunds Šnē (oboja), Uģa Prauliņa vietu ieņem Arnolds Jass. Programmā bija ap 35 minūšu garš E. Pētersona instrumentāls skaņdarbs „Liepājas Vasara". 1979. gadā rudenī grupa aizvadīja koncertu sēriju Sibīrijā, Burjatijas republikā vietējiem iedzīvotājiem, kā arī padomju laika celtniecības lielprojekta BAM celtniekiem kopā ar „Rīgas Pantomīmu"

1980. gadā "Liepājas Dzintars" iegūta 1. vieta instrumentālo ansambļu grupā un saņemta īpaša balva par skaņdarbu „Baltā Tēma". Sastāvā vairs nav Arnolda Jasas, viņa vietu ieņem Juris Kulakovs, kurš piekrita spēlēt grupā pusgadu, kamēr viņam nebija savas grupas. Joprojām muzicēja arī Normunds Šnē (oboja). Programmā bija E. Pētersona skaņdarbi

1981. gadā "Liepājas Dzintars" spēlēja jauns sastāvs: E. Pētersons — ģitāra, Valts Pūce — taustiņinstrumenti, Aleksandrs Akimovs — sitamie instrumenti, Edmunds Pumpurs — basa ģitāra, Māra Birziņa — vijole. Programmā iekļauti E. Pētersona un V. Pūces skaņdarbi. Tika iegūta 1.vieta instrumentālo ansambļu grupā. Turpmāk koncerti šajā sastāvā notika līdz 1985. gadam

1985. gadā grupā atgriezās Uģis Prauliņš, vienlaikus pievienojās arī Andris Alviķis (basa ģitāra) un Guntars Račs (sitamie instrumenti). Notika koncerti, tika veikta daži ieraksti radio studijā. Grupa beidza savu darbību 1987. gadā.
Šis raksts ir par sieviešu basketbola klubu. Par citām jēdziena **Dinamo** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Maskavas "Dinamo"** (krievu: *Женский баскетбольный клуб «Динамо» Москва*) ir Krievijas sieviešu basketbola klubs, kas spēlē Krievijas augstākajā līgā un ir bāzēts Krievijas galvaspilsētā Maskavā. Klubs dibināts 1923. gadā, kopumā 14 reizes klubs ir uzvarējis PSRS čempionātā, 5 reizes ieguva sudraba medaļas un 5 reizes ieguva bronzas medaļas. Krievijas Superlīgā klubs 4 reizes uzvarēja, 2 reizes izcīnīja sudraba medaļas un 4 reizes izcīnīja 4 reizes. 2007. gadā klubs izcīnīja savu pirmo starptautisko titulu — FIBA Eiropas kausu. Laikposmā no 2006. gada līdz 2009. gadam klubā spēlēja latviešu basketboliste Anete Jēkabsone-Žogota. No 2006. līdz 2007. gadam kluba treneris bija latvietis Ainārs Zvirgzdiņš.

Tituli
------

* PSRS čempioni: 1937, 1938, 1939, 1939, 1940, 1944, 1945, 1948, 1950, 1953, 1957, 1958
* PSRS čempionāta sudrabs: 1947, 1951, 1954, 1977, 1978
* PSRS čempionāta bronza: 1946, 1949, 1952, 1955, 1979
* Krievijas čempioni: 1998, 1999, 2000, 2001
* Krievijas čempionāta sudrabs: 1996, 2005
* Krievijas čempionāta bronza: 1995, 1997, 2002, 2006
* FIBA Eiropas kauss: 2007

Ārējās saites
-------------

* Kluba oficiālā mājaslapa (krieviski)/(angliski)
**Karolīnu salas** (angļu: *Caroline Islands*) ir vulkānisku un koraļļu salu arhipelāgs Klusā okeāna ziemeļrietumos. Arhipelāgā izvietojušās divas valstis — Mikronēzijas Federatīvās Valstis, kas aizņem arhipelāga lielāko daļu, un Palau arhipelāga rietumos. Arhipelāgā ietilpst vairāk kā 900 salu, bet tikai neliela daļa no tām ir apdzīvotas. Salas apdzīvo vairākas mikronēziešu tautas.

Vēsture
-------

Arhipelāgu, sākot no tā rietumiem, pirms apmēram trim—četriem tūkstošiem gadu apdzīvoja ieceļotāji no Filipīnām. Pirmie eiropieši salās ieradās 16. gadsimta 20. gados un piešķīra tām dažādus nosaukumus. 1686. gadā Fransisko de Leskano Japas salu pasludināja par Spānijas īpašumu un pārdēvēja to, kā arī Palau salas rietumos un citas salas un atolus uz austrumiem līdz Gilberta salām par Karolīnu salām par godu Spānijas karalim Karlosam II. 1732. gadā salās ieradās pirmie spāņu misionāri, bet tikai 1875. gadā arhipelāgu administratīvi iekļāva kādā Spānijas valdījumā — Spānijas Austrumindijā. 1886. gadā nodibināja pirmo spāņu koloniju Santjago de la Asensjona (mūsdienu Kolonja) Ponpejas salā.

Pēc Spānijas—ASV kara Spānija bija spiesta salas par 17 miljoniem vācu zelta marku pārdot Vācijai, kas tās kopā ar Marianas un Māršala Salām iekļāva Vācu Jaungvinejas kolonijā. 1914. gadā salas ieņēma Japāna, kas 1920. gadā ieguva Nāciju Līgas mandātu salu pārvaldīšanai. Pēc Otrā pasaules kara arhipelāgs kļuva par ASV Klusā okeāna salu aizbildniecības teritorijas daļu. 1986. gadā neatkarību ieguva Mikronēzijas Federatīvās Valstis, kurās apvienojās bijušās aizbildniecības teritorijas Japas, Čūkas un Ponpejas distrikti, bet 1994. gadā — Palau.

Atsauces
--------

1. ↑  Caroline Islands timeline

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karolīnu salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 130784954
* GND: 4029739-1
* NDL: 00628398
* NKC: ge1083599

 |

 |
**Ostrovrudoļfa** (krievu: *Полярная станция «Остров Рудольфа»*) bija PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Franča Jozefa Zemei piederošajā Rūdolfa salā Ziemeļu Ledus okeānā. Izveidota 1932. gadā un bija vistālāk ziemeļos esošā pastāvīgi cilvēku apdzīvotā apmetne.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1932. gada vasarā 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros. Izvietota salas ziemeļrietumos Teplicas līča ziemeļu krastā, vietā, kuru pirms tam savām bāzēm izmantoja Abruci hercoga Luidži Amadeo (*Luigi Amedeo*) ekspedīcija (1899-1990) un 1903.—1905. gadā amerikāņu ekspedīcija Entonija Fialas (*Anthony Fiala*) vadībā. Stacijā ziemoja četru cilvēku komanda Filipa Balabina vadībā. Pēc gada staciju iekonservēja.

1936. gadā stacijas darbība tika atjaunota sakarā ar pirmo transpolāro pārlidojumu, kā arī dreifējošo polārstaciju Severnij poļus programmas sagatavošanu. Stacija tika ievērojami paplašināta, netālu no tās uz ledus kupola tika ierīkots lidlauks. No šī lidlauka četras četrmotoru lidmašīnas ANT-6 nogādāja pirmās dreifējošas stacijas personālu un aprīkojumu Ziemeļpolā, no kurienes sākās stacijas dreifs.

2. pasaules kara laikā (1942-1947) stacija tika evakuēta un iekonservēta. Atjaunoja darbību 1947. gadā, slēgta 1995. gadā. Kopš 2015. gada stacijas teritorijā notiek sakopšanas darbi. Plānots restaurēt stacijā 1938. gada 17. martā avarējušo vienīgo saglabājušos lidmašīnas ANT-6A eksemplāru.

Atsauces
--------

1. ↑  Рудольфа, остров, МГ-2
2. ↑  Эксперт: работы по очистке острова Рудольфа нужно проводить вручную
3. ↑  Единственный в стране самолет АНТ-6А вывезут с Земли Франца-Иосифа для реставрации
Atlantijas okeāna pamatnes vecuma struktūra. Jaunākā daļa — sarkana, vecākā — zila
**Dienvidatlantijas grēda** ir Atlantijas okeāna vidusokeāniskā grēda, daļa no Vidusatlantijas grēdas no Romanša dziļvagas pie ekvatora līdz trijpunktam pie Buvē salas Dienvidu okeānā, kur pāriet Āfrikas—Antarktīdas grēdā.[1] Veido tektonisko plātņu nobīdes zonu, kas atdala Dienvidamerikas un Āfrikas plātnes. Stiepjas 10 500 kilometru garumā, tai raksturīga paaugstināta vulkāniskā un tektoniskā aktivitāte, pa to ejošajam tektoniskajam lūzumam ik gadus paplašinoties par 2,5 cm. Lielākā daļa grēdas vidusdaļas atrodas ap 2500 m dziļi, tās malām nolaižoties līdz aptuveni 5000 m dziļumam.

Grēdas virsūdens daļas
----------------------

* Debesbraukšanas sala (Grīnmauntins, 859 m vjl),
* Svētās Helēnas sala (Diānas smaile, 820 m vjl),
* Tristana da Kuņas salas (Karalienes Mērijas smaile, 2062 m vjl),
* Gofa sala (Edinburgas smaile, 910 m vjl),
* Buvē sala (Ūlavtopens, 780 m vjl).

Atsauces
--------

1. ↑  «Dienvidatlantijas grēda». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 168. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Census of Marine Life
**Dienvidalpi** (angļu: *Southern Alps*), arī **Jaunzēlandes Alpi**, ir kalnu sistēma Jaunzēlandes Dienvidsalā un stiepjas visā tās garumā, veidojot galveno salas ūdesšķirtni. Augstākā virsotne ir Aoraki / Kuka kalns 3754 m vjl, kas izvietojies grēdas centrālajā daļā. 17 virsotnes ir augstākas par 3000 metriem.

Kalnu sistēma izveidojusies pirms apmēram 100—150 miljoniem gadu uz robežas starp Klusā okeāna un Austrālijas plātnēm. Grēda ir daļa no Klusā okeāna ugunsloka un tajā novērojama ievērojama tektoniskā aktivitāte — zemestrīces. Dienvidalpos ap 3000 glečeru, lielākais no kuriem ir 29 km garais Tasmana glečers.

Dienvidalpos ir vairāki nacionālie parki, zināmākie no kuriem ir Nelsona ezeru, Artura pārejas, Aoraki / Kuka kalna, Vestlendas / Tai Poutini, Aspairinga kalna un Fjordlendas nacionālie parki. Pēdējie četri ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma teritorijā Vāhipounamu.

Tagadējo nosaukumu kalniem 1770. gada 23. martā piešķīris britu jūrasbaraucējs Džeimss Kuks.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 166. lpp.
2. ↑  An Encyclopedia of New Zealand 1966 SOUTHERN ALPS

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dienvidalpi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Spēkozolu birzs** (lībiešu: *Joudtämšt*) ir vietējas nozīmes aizsargājamā dabas teritorija Vidrižu pagastā, Limbažu novadā kurā 0,42 hektāru platībā aug divdesmit septiņi parastie ozoli (*Quercus robur*).

Raksturojums
------------

Ozoli birzī izvietoti debesspusēm pieskaņotu staru formā dienvidrietumu, dienvidu un dienvidaustrumu virzienos. Birzs ir stādīta laika posmā no 2011. gada vasaras līdz 2013. gada vasarai. Tā atrodas tīruma malā 700 metrus uz ziemeļrietumiem no "Medņu" mājām. Pa teritoriju tiek rīkoti tūristu pārgājieni.

Vēsture
-------

2011. gadā Vidrižu pagasta "Medņu" viensētas 200. gadskārtā saimnieku Šmitu ģimene netālu no Aģes dižozola nolēma atstāt savu dabas mantojumu nākamajām paaudzēm. Vienā no tīrumiem, mežmalā Jāņu dienas rītā kopā ar viesiem uzsāka stādīt jaunu Spēkozolu birzi ar latviskajā dzīvesziņā nozīmīgu skaitu — trejdeviņiem, jeb divdesmit septiņiem ozoliem. 2012. gada 26. maijā Meža dienu ietvaros tika iestādīti nākamie deviņi ozoli, bet 2013. gada 3. maijā noslēdzošos deviņus ozolus saimnieki iestādīja Pasaules skautu organizācijas *WOSM* organizētā *Messengers of Peace* vispasaules labo darbu projekta ietvaros.. 

Ņemot vērā, ka birzs aug vēsturiskajās lībiešu zemēs, lībiešu mantojumam veltītajā 2023. gadā, konsultējoties ar Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes  Somugristikas centru, Spēkozolu birzs nosaukums iztulkots arī lībiski – *Joudtämšt*.

Atsauces
--------

1. ↑  Limbažu novada pašvaldība. *Limbažu novada teritorijas plānojums 2012.-2024. gadam*. Limbaži, 2012.. 50. lpp.
2. ↑  «Spēkozolu birzs». *spekozols.lv*. Skatīts: 2023-04-01.
3. ↑  ReTV | Spēkozolu pārgājiens ReTV vēstīs
4. ↑  Laikraksts Latvietis | Ne taka, ne laipa, bet „Spēkozolu pārgājiens"!
5. ↑  eDruva | Latvija ir dižkoku zeme
6. ↑  «Ar koku spēku asinīs». *diena.lv*. Skatīts: 2023-04-01.
7. ↑  «Vidrižu pagastā iestādīta trejdeviņu Spēkozolu birzs». *limbazi.pilseta24.lv*. Skatīts: 2023-04-01.
8. ↑  «Spēkozolu birzs». *spekozols.lv*. Skatīts: 2023-05-31.
**Šizosteji** (*Schizosteus*) (no *schizo* — šķelt un *osteon* — kauls, sakarā ar vēdera plātnes šķēlumu) ir bezžokļaiņu izmirušās psammosteīdu apakškārtas ģints. Ģinti pirmo reizi 1940. gadā aprakstīja krievu paleontologs Dmitrijs Obručevs. Ģints tipveida suga ir *Schizosteus asatkini*. Ģints bija izplatīta vidusdevonā pērnavas un narvas svītās Igaunijā, Ļeņingradas un Pleskavas apgabalos, kā arī Ļeņingradas apgabala arukilas svītā.

Apraksts
--------

Muguras plātne reizēm ir ar malu tesērām. Vēdera plātne ovāla vai gandrīz apaļa, bez tesērām. Šķēlums sniedzas līdz augšanas centram. Rostrālā plātne ir salīdzinoši šaura un tai var būt malu tesēras. Postorbitālā plātne aizmugurējā daļā ir šaura. Branhiālā plātne ir eiribazāla un salīdzinoši šaura vai arī plata. Ādas zobi ir blīvi izvietoti, ar īsiem, vienkāršiem zobiņiem.

Salīdzinājums
-------------

Ģinti raksturo vidēja vai neliela izmēra psammosteīdas. Uz to muguras un vēdera plātnēm nav tesēru, izņemot vāji attīstītas malu tesēras, kuras var būt sastopamas muguras plātņu aizmugurējā daļā. Uz muguras un vēdera plātnēm tesēru nav arī piknostejiem, ganostejiem un tartuostejiem. Vēdera plātne šizostejiem ir gandrīz tik pat izliekta kā tartuostejiem, bet piknostejiem tā ir augstāka. Aizmugurējais izgriezums šizostejiem ir dziļš un stiepjas līdz augšanas centram, bet piknostejiem tas ir garāks, savukārt tartuostejiem otrādi, tas ir īsāks un bieži vien neaiziet līdz augšanas centram. Branhiālās plātnes caurmērā ir eiribazālas un salīdzinoši šauras, un maz atšķiras no tartuosteju un senāko piknosteju pārstāvju plātnēm. Šizosteju rostrālā plātne ir salīdzinoši šaurāka, nekā psammolepjiem. Tā kā rostrālās plātnes platums acīmredzot nosaka mutes platumu, tad šizosteju mute varētu būt šaurāka, nekā psammolepjiem. Savukārt acis, spriežot pēc retiem orbitālo plātņu atradumiem, šizostejiem, psammolepjiem un piknostejiem pēc izmēriem bija apmēram līdzīgas.

Pēc ornamentējuma spriežot šizosteji bija tuvāki tartuostejiem un psammolepjiem. No piknosteju, ganosteju un psammosteju sarežģītā ornamentējuma šizosteju ornamentējums atšķiras diezgan krasi. Sugai *Schizosteus heterolepis* ir konstatēta primitīva pazīme — sīki, radiāli izvietoti izciļņi uz ādas zobiem, kas zobu malās, saplūstot, veido ribiņas.

Sistemātika
-----------

* ***Schizosteus*** Obruchev, 1940

* *Schizosteus asatkini* Obruchev, 1940
* *Schizosteus heterolepis* Preobrazhensky, 1911
* *Schizosteus splendens* (Eichwald, 1844)
* *Schizosteus torienis* Mark-Kurik 1965
* *Schizosteus striatus* (Gross, 1933)

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 133-134. lpp
**Šipkas pāreja** (bulgāru: *Шипченски проход*) ir kalnu pāreja Bulgārijā, Stara Planinas kalnos 1 190 metru augstumā, uz Gabrovas un Stara Zagoras apgabala robežas. Pāreju šķērso autoceļš I-5, kas savieno Rusi pie Donavas ar Makazas pāreju Rodopos pie Grieķijas robežas un tālāk ved uz Edirni.

Šipkas pāreja, kas ir galvenā saikne starp ziemeļu un dienvidu Bulgāriju, bija pazīstama jau antīkajos laikos. To šķērsojis Maķedonijas Aleksandrs, bet romieši caur to izbūvēja divus ceļus. Krievu—turku kara laikā 1877./1878. gadā pārejā notika Šipkas kauja - faktiski četru kauju sērija, kurā krievu karaspēkam ar bulgāru brīvprātīgajiem izdevās noturēt pāreju pret turku karaspēku. Pārejā 1934. gadā tika atklāts Šipkas Brīvības piemineklis Leipcigas Nāciju kaujas pieminekļa stilā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šipkas pāreja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315526624
* LCCN: sh87005396

 |

 |
***AIRCOM International Ltd*** ir Apvienotās Karalistes uzņēmums, kas nodarbojas ar sakaru tīklu plānošanas un optimizēšanas pakalpojumiem. Dibināts 1995. gadā. Tā kapitāldaļu vairākums pieder ASV privāto ieguldījumu uzņēmumam *H.I.G. Europe*.

Uzņēmums piedāvā programmatūru mobilo sakaru tīklu plānošanai, izvēršanai, optimizācijai un pārvaldīšanai.

Vēsture
-------

*AIRCOM International* dibināts 1995. gadā. 

1999. gadā 40 % *AIRCOM International* kapitāldaļu iegādājās Somijas uzņēmums *Nokia*, kas ar uzņēmumu sadarbību bija sācis iepriekšējā gadā.

2005. gadā ASV privāto ieguldījumu uzņēmums *Advent International* no *Nokia* un uzņēmuma vadības un darbiniekiem ieguva 70 % *AIRCOM* kapitāldaļu.

2011. gadā *Advent International* pārdeva savas *AIRCOM* kapitāldaļas ASV privāto ieguldījumu uzņēmumam *H.I.G. Europe*.

2012. gadā *AIRCOM* iegādājās uzņēmumu *Symena*, kas izstrādāja optimizācijas un automātiskās šūnu plānošanas rīkus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nokia acquires a 40% stake of AIRCOM International». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 18. maijā. Skatīts: 2013. gada 28. februārī. Archived 2013. gada 18. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Advent International acquires UK-based AIRCOM International
3. ↑  UK's AIRCOM Is Bought By HIG Capital For Undisclosed Amount[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* AIRCOM International Archived 2014. gada 6. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. vietne
***ADwards*** ir radošās izcilības festivāls, kurā tiek vērtēti un apbalvoti Latvijā tapuši darbi reklāmas, dizaina, video, audio, TV, multimediju, foto, ilustrācijas, animācijas, interaktīvo risinājumu un sabiedrisko attiecību jomās.

Pirmais *ADwards* festivāls norisinājās 2006. gadā un turpmāk notiek katru gadu. Tas ir lielākais festivāls radošo industriju nozarē, kurš veicina reklāmas aģentūru, dizaina grupu, sabiedrisko attiecību, arhitektu biroju, filmu un skaņu studiju, kā arī individuāli praktizējošu profesionāļu darbus, kuri ir tapuši Latvijā.

Kategorijas
-----------

Festivālā iesniegtie darbi tiek vērtēti desmit kategorijās:

1. integrētās kampaņas,
2. sabiedriskās attiecības,
3. interaktīvie un digitālie risinājumi,
4. zīmola saturs un izklaide,
5. zīmola stāsts,
6. pasākumi un sponsorēšana,
7. preses un vides reklāma,
8. netradicionālā komunikācija,
9. TV un radio,
10. drukas māksla un dizains.

Idejas vērtējuma galvenais kritērijs ir radošā iecere — tās oriģinalitāte, spēks un atbilstība. Meistarības vērtējuma galvenais kritērijs ir profesionālais izpildījums. Ik gadu darbus vērtē vietējā un starptautiskā žūrija. Finālisti saņem īpašus diplomus, savukārt labākie darbi — sudraba un zelta *ADwards* ordeņus, kas ir augstākais profesionālais novērtējums valstī.

Festivālu organizē *Latvian Art Directors Club* (LADC) — biedrība, kas apvieno Latvijas radošos profesionāļus.

Laureāti
--------

Festivāla apbalvoto darbu vidū ir arī tādi Latvijā nozīmīgi objekti un kampaņas kā aģentūras "Bechtle & Milzarajs" izstrādātā kampaņa "Vilnius — amazing wherever you think it is", aģentūras "NORD DDB RIGA" kampaņa "Cilvēcīgas beigas", "3ClientAgency" sociālā kampaņa "Ballējam — izguļam", dizaina biroja "H2E" radītā Alūksnes bānīša stacija, studijas "Asketic" izstrādātā vizuālā identitāte Latgales vēstniecība GORS, Liepājas pilsētas reprezentatīvais buklets un citi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Adwards- Kategorijas». *www.adwards.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-04-23.
2. ↑  «Go Vilnius: Amazing, Wherever You Think It Is». *The Drum* (angļu). Skatīts: 2021-04-23.
3. ↑  «Labdarības maratonā «Dod pieci!» trijās diennaktīs saziedoti 106 173 eiro». *pieci.lsm.lv*. Skatīts: 2021-04-23.
4. ↑  WRONG Digital, Rolands Rumba. «CSDD un grupa "Bermudu Divstūris" pirms Līgo svētkiem aicina: "Ballējam - izguļam! Reibumā nebraucam." | Jaunumi». *CSDD un grupa "Bermudu Divstūris" pirms Līgo svētkiem aicina: "Ballējam - izguļam! Reibumā nebraucam." | Jaunumi* (lv-lv). Skatīts: 2021-04-23.[novecojusi saite]
5. ↑  «Alūksnes Bānīša stacija». *Dizaina birojs H2E* (angļu). Skatīts: 2021-04-23.
6. ↑  «Liepājas pilsētas reprezentatīvais buklets saņēmis radošās izcilības festivāla "Adwards" balvu». *liepajniekiem.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-04-23.
***ACeS*** (no angļu: ***A**sia **Ce**lluar **S**atellite*) bija reģionāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas bija bāzēta Indonēzijas galvaspilsētā Džakartā. Tā nodrošināja balss un datu sakarus no mobilām, rokās turamām ierīcēm un fiksētiem termināļiem Āzijā (galvenokārt Dienvidaustrumāzijā). Sistēma sastāvēja no viena pavadoņa *Garuda 1*, kas ģeostacionārā orbītā tika palaists 2000. gadā.
Uzņēmums piesaistīja daudz mazāk klientu, nekā sākotnēji bija plānots, un 2014. gadā *ACeS* pilnībā pārtrauca darbību.

Vēsture
-------

*ACeS* 1995. gadā dibināja Indonēzijas uzņēmums *Pasifik Satelit Nusantara* (*PSN*), Filipīnu uzņēmums *Philippine Long Distance Telephone Co.* (*PLDT*) un Taizemes uzņēmums *Jasmine International Overseas Ltd*. 

1999. gadā par *ACeS* stratēģisko partneri kļuva ASV uzņēmums *Lockheed Martin*, kas izgatavoja pavadoni un zemes aprīkojumu.

Sākotnēji sistēmas pirmo pavadoni *Garuda 1* bija plānots palaist 1998. gadā, bet Āzijas finanšu krīzes dēl starts tika atlikts.
Pavadonis tika palaists 2000. gada 12. februārī ar nesējraķeti *Proton-K*. Tā paša gada septembrī oficiāli sāka darboties mobilo sakaru pakalpojums.

Bija plānots palaist otru pavadoni *Garuda 2*, kas būtu rezerve pirmajam pavadonim, un ļautu paplašināt apkalpoto teritoriju uz Eiropu, Tuvajiem Austrumiem un Ziemeļāfriku. Tas netika realizēts *ACeS* ienākumu trūkuma dēļ.

Sākotnējā koncepcijā *ACeS* sistēma tika veidota tā, lai apkalpotu līdz pat 2 miljoniem abonentu. Tā bija vērsta uz tirgiem, ko neapkalpo regulāri sauszemes mobilo sakaru tīkli, piemēram, lauku apvidi, mežsaimniecība, kalnrūpniecība un jūras nozares. Pārdošanas apjomi tomēr auga lēni, un pēc piecu gadu darbības *ACeS* bija mazāk nekā 20 000 abonentu. 2014. gadā *ACeS* pilnībā pārtrauca darbību.

Ārējās saites
-------------

* Garuda 1, 2 (ACeS 1, 2) Gunter Dirk Krebs
**Džeimss Krofords** (angļu: *James Crawford*; dzimis 1997. gada 3. maijā Toronto) ir Kanādas kalnu slēpotājs, 2022. gada ziemas olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs kombinācijā un 2023. gada pasaules čempions supergigantā.

Karjera
-------

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2016. gada 22. janvārī Kicbīelē supergigantā, bet nefinišēja. 2016. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja sudraba medaļu supergigantā. Nākamajā Pasaules čempionātā junioriem 2017. gadā Orē ieguva zelta medaļu komandu sacensībās.

2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā ieņēma 20. vietu kombinācijā un 29. vietu milzu slalomā. Startēja arī supergigantā, bet nefinišēja. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2019. gadā Orē. Vienīgais starts bija supergigantā, kurā ieņēma 36. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā Kortīnā d'Ampeco labāko rezultātu sasniedza kombinācijā — 4. vietu.

2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā izcīnīja bronzas medaļu kombinācijā. Tā bija vēsturiski pirmā olimpiskā medaļa Kanādai šajā disciplīnā. Arī pārējās disciplīnās, kurās startēja, iekļuva sešiniekā, ieņemot 4. vietu nobraucienā un 6. vietu supergigantā. 2022. gada 6. martā pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā. Supergiganta sacensībās Kvitfjellā, Norvēģijā, ieņēma 2. vietu, piekāpjoties tikai norvēģu kalnu slēpotājam Aleksanderam Omotam Kildem.

2023. gada Pasaules čempionātā Kurševelā izcīnīja zelta medaļu supergigantā, par vienu sekundes simtdaļu pārspējot Kildi.

Rezultāti
---------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Slaloms | Milzu slaloms | Supergigants | Nobrauciens | Kombinācija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Valsts karogs: Dienvidkoreja Phjončhana | — | 29. | DNF | — | 20. |
| 2022 | Valsts karogs: Ķīna Pekina | — | — | 6. | 4. | **3.** |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Slaloms | Milzu slaloms | Supergigants | Nobrauciens | Kombinācija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Valsts karogs: Zviedrija Ore | — | — | 36. | — | — |
| 2021 | Valsts karogs: Itālija Kortīna d'Ampeco | — | DNF | 14. | 21. | 4. |
| 2023 | Valsts karogs: Francija Kurševela/Meribela | — |  | **1.** |  | DNS (slalomā) |

Atsauces
--------

1. ↑  «Crawford wins bronze for Canada’s first ever Olympic medal in alpine combined». *olympic.ca* (angļu). 2022. gada 10. februāris. Skatīts: 2023. gada 10. februārī.
2. ↑  «Kilde’s first World Cup win in Norway». *fis-ski.com* (angļu). 2022. gada 6. marts. Skatīts: 2023. gada 10. februārī.
3. ↑  «Crawford stuns Courchevel to grab super-G gold». *fis-ski.com* (angļu). 2023. gada 9. februāris. Skatīts: 2023. gada 10. februārī.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FIS profils (kalnu slēpošana) (angliski)
Antiviela saistās ar specifisku antigēnu
**Antigēns** ir jebkura viela, kas izraisa imūnsistēmas atbildi, kas izpaužas kā antivielu sekrēcija pret šo vielu. Katrs antigēns ierosina tikai sev atbilstošu antivielu sintēzi un arī saistās tikai ar sev atbilstošām vai tām radniecīgā sastāva antivielām. Šīs antivielas, kas inaktivēs antigēnu, izdala B limfocīti. 

Antigēns var gan jau atrasties ķermenī, gan nākt no ārvides. Imūnsistēma parasti nereaģē uz saviem antigēniem. Slimību gadījumā, ja tā tomēr reaģē pret saviem antigēniem, tos sauc par autoantigēniern vai autoalergēniem, kas ir autoimūno slimību pamatā. 

Antigēni parasti ir proteīni, polisaharīdi, bet retāk lipīdi. Šīs vielas var veidot, piemēram, daļu no baktērijām (apvalku, kapsulu, šūnas sienu, viciņu, fimbrijas, toksīnus), vīrusiem vai citiem mikroorganismiem. Nemikrobiāli sveši antigēni var būt, piemēram, putekšņi, olu baltums, proteīni no transplantētajiem orgāniem vai pārlietajām asins šūnām. Vakcīnas ir piemērs antigēniem imunogēnā formā (imunitāti izraisošā), ko ievada organismā, lai ierosinātu specifiskās imunitātes "atmiņas" funkciju, un, nākamo reizi sastopoties ar šo antigēnu, tas ātrāk tiks likvidēts. 

Ja kāds cits antigēns reaģē ar esošajām antivielām tāpat kā to ierosinātājs vai arī izraisa līdzīgu antivielu sintēzi, tad abi šie antigēni tiek saukti par homoloģiskiem, bet pretējā gadījumā antigēni ir heteroloģiski.

Atsauces
--------

1. ↑  Alberts B, Johnson A, Lewis J, et al. (2002). "24. The Adaptive Immune System". Molecular Biology of the Cell (4th ed.). New York: Garland Science.
2. ↑  Populārā medicīnas enciklopēdija, 1984. gads
**Antinomija** (sengrieķu: *αντι-*, pret; *νομος*, likums) ir paradoksāls rezultāts, kas izriet no divu vienlīdz likumsakarīgu tomēr savstarpēji pretrunīgu secinājumu pāra.[1]

Kants savā epistemoloģijā izmantoja četras antinomijas, lai pierādītu, ka tīrais (spekulatīvais) prāts nonāk konfliktā pats ar sevi, ja ar to mēģina iegūt zināšanas par "lietām par sevi" jeb nomeniem, un viņš to atrisināja, sakot, ka tīrais prāts darbojas pēc principiem, kas ir regulatīvi, nevis konstitutīvi, proti, tie nosaka tikai to, kā mēs domājam, nevis to, kā lietām ir jābūt. Kanta prāt, tas nozīmēja, ka visām metafiziskajām spekulācijām ir lemts ciest neveiksmi.

V. Kvains nošķīra antinomijas no tādiem paradoksiem, kas bija patiesību vai aplamību vēstoši (*veridical* un *falsidical*).

Skatīt arī
----------

* Paradokss

Avoti
-----

1. ↑  "antinomy" The Oxford Dictionary of Philosophy. Simon Blackburn. Oxford University Press, 1996. Oxford Reference Online. Oxford University Press. University of Latvia. 17 October 2007

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00568534

 |

 |