recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Teodors Regedziņskis** (poļu: *Teodor Regedziński*; 1894. gada 28. aprīlis Lodza — 1954. gada 2. augusts Lodza) bija Polijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis kalēja ģimenē Lodzas tuvumā. Viņa tēvs pēc izcelšanās bijis vācietis, kura uzvārdu rakstījuši kā *Regers*. Studējis jurisprudenci un strādājis Lodzas veselības apdrošināšanā. Uzvarējis Lodzas pilsētas šaha čempionātos 1918. un 1919. gadā. Pirms Otrā pasaules kara piedalījies visu četru Polijas šaha čempionāta finālos. Labāko rezultātu sasniedzis 1927. gadā, kad ieņēmis 4. vietu. Polijas komandu šaha čempionātos divas reizes (1929, 1934) izcīnījis otro vietu Lodzas pilsētas komandas sastāvā. 1926. gadā uzvarējis Kečkemētas (Ungārija) starptautiskajā šaha turnīrā.

Sekmīgi pārstāvējis Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (1928, 1933, 1937-1939). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1939) un 2 bronzas (1928, 1937) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1937) un 2 bronzas (1928, 1939) medaļas;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu.

Otrā pasaules kara sākumā kopā ar Polijas šaha izlasi atradies Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā un bijis vienīgais komandas dalībnieks, kas izlēmis atgriezties okupētajā Polijā. Sakarā ar savu vācisko izcelsmi pieņēmis tēva uzvārdu un kā *Teodors Regers* piedalījies 1940. gada Vācijas šaha čempionātā, kā arī šaha turnīros Varšavā un Krakovā 1941. gadā. Vēlāk iesaukts Vērmahtā, kur kā labs valodu zinātājs pildījis tulka pienākumus Austrumu frontē.

Pēc kara izlēmis atgriezties dzimtajā Lodzā, taču par sadarbību ar vāciešiem ticis notiesāts uz četriem gadiem labošanas darbu nometnēs. Pēc atbrīvošanas vēl piedalījies šaha turnīros. 1952. gadā uzvarējis Lodzas pilsētas šaha čempionātā un ieņēmis 5. vietu Polijas šaha čempionātā Katovicē.

Atsauces
--------

1. ↑  II Szachowe Mistrzostwa Polski Łódź 1927[novecojusi saite]
2. ↑  OlimpBase :: Polish Team Chess Championship :: Teodor Regedziński
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Teodor Regedziński
4. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Teodor Regedziński
5. ↑  «Chess Heroes: Teodor Regedziński». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 20. decembrī. Skatīts: 2016. gada 9. jūnijā.
6. ↑  X Szachowe Mistrzostwa Polski Katowice 1952[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**VEF I—19** ir vieglais iznīcinātājs. Šo iznīcinātāju uzskata par I—16 tālāko attīstību, pēdējais iznīcinātājs, kurš tika uzkonstruēts Latvijas brīvvalsts laikā. Par to ir ļoti skopas ziņas. Bieži vien izdomātas un safabricētas.

Iznīcinātājs ir kļuvis par avantūristu un fantastu upuri. Sakarā ar padomju karaspēka iebrukumu Otrā pasaules kara laikā un Latvijas okupāciju, šis projekts netika pabeigts. Daži uzskata, ka tieši Kārļa Irbīša VEF I-19 ir kļuvis par pamatu padomju iznīcinātājam La-5, jo I-19 makets un visi rasējumi ir pazuduši. Daudziem fantastiem liekas, ka to iespējams izveda uz PSRS, bet jāatceras, ka padomju speciālisti, atšķirībā no vāciešiem, īpašu entuziasmu attiecībā uz latviešu lidmašīnām neizrādīja. Iespējams, rasējumi ir pie vāciešiem.

Ārējās saites
-------------

* VEF I-19

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Latvijā konstruētās lidmašīnas |
| --- |
|  |
| 
* KOD-1
* VEF I-11
* VEF I-12
* VEF I-14
* VEF I-15
* VEF I-16
* VEF I-17
* VEF I-18
* VEF I-19
* VEF JDA-10M
* Cukurs C-6 Trīs Zvaigznes
* Cukurs C-6bis

 |

 |
**Rūdolfs Kociņš** (1907-1990) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks, Vācu krusta zeltā kavalieris

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1907. gadā Tirzā, 1931. gadā Kociņš beidza mācības Latvijas kara skolā, dienēja Sakaru bataljonā. 1939. gada 15. septembrī, pēc Augstākās kara skolas beigšanas virsleitnanta pakāpē tiek pārcelts uz to kā mācībspēks.

Pēc Latvijas okupācijas Kociņš bruņotos spēkus pamet.
Vērmahta uzbrukuma laikā 1941. gada jūnijā Rūdolfs Kociņš darbojās Krimuldas partizānu grupā. 1941. gada novembrī Kociņš brīvprātīgi pieteicās vācu dienestā un tiek nozīmēts par 16. Zemgales bataljona komandieri Austrumu frontē. Oficiāli par komandieri tiek nozīmēts 1941. gada 12. decembrī, nomainot pulkvežleitnantu Manguli. 1943. gada 2. februārī bataljons tiek pārcelts uz Ļeņingradas fronti, 8. februārī bataljons tiek iekļauts 2. latviešu brigādē kā 42. pulka III bataljons un pārcelts uz Volhovas fronti. 1943. gada 17. augustā tiek apbalvots ar 2. šķiras Dzelzs krustu. 1943. gada 11. novembrī Kociņš tiek nozīmēts par 1. pulka komandieri, taču jau 16. decembrī slimības dēļ viņam nākas no šī posteņa atteikties.

Pēc izveseļošanās Kociņš Rīgā darbojās pie 44. pulka formēšanas, kas tika iekļauts 19. divīzijas sastāvā un nosūtīts uz Ostrovas fronti, piedalījās atkāpšanās cīņās līdz Vidzemei, kur viņš parādīja izcilas komandiera spējas. 1944. gada 17. martā paaugstināts par pulkvežleitnantu. Atvaires kaujās pie Dobeles 1944. gada 17.-21. oktobrī Kociņa pulks atradās pašā cīņu centrā, arī 3.-4. novembrī izcīnīja smagas cīņas uz ziemeļrietumiem no Dobeles. Kā pulka komandieris piedalījās arī četrās Kurzemes lielkaujās.

1945. gada 29. janvārī Kociņu apbalvoja ar Vācu krustu zeltā. Viņš piedalījās Latvijas Nacionālās komitejas izveidē, pildot pienākumus tās iekšlietu resorā, 1945. gada aprīlī bija arī viens no Kurzemes tautas padomes dibinātājiem Liepājā, pameta Kurzemi ar vienu no pēdējām ātrlaivām 1945. gada 9. maijā.

1948. gadā Rūdolfs Kociņš bija angļu armijai piekomandētas sardzes vienības komandieris, pildīja arī latviešu sakaru virsnieka pienākumus pie angļu Reinas valdības.
Trimdā aktīvi darbojās Daugavas Vanagu organizācijā, nodarbojas ar publicistiku, kā arī bija kara invalīdu apvienības goda biedrs.

Miris 1990. gada 17. aprīlī, apbedīts Menhengladbahas kapos.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1993, 11.sējums, 121. lpp
2. ↑  Latvijas Kareivis, Nr. 209, 1939. gada 15. sept, 1. lpp
3. ↑  Tēvija, Nr. 191, 1943. gada 17. aug, 3. lpp
4. ↑  Daugavas Vanagi, 1944. gada 17. martā, 1. lpp
5. ↑  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1993, 11.sējums, 79. lpp

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu Vācu krusta zeltā kavalieri |
| --- |
|  |
| 
* Žanis Butkus
* Rūdolfs Gaitars
* Nikolajs Galdiņš
* Visvaldis Graumanis
* Voldemārs Grāvelis
* Vilis Janums
* Rūdolfs Kociņš
* Kārlis Lobe
* Kārlis Mūsiņš
* Jānis Piķelis
* Gustavs Praudiņš
* Voldemārs Reinholds
* Georgs Šeibelis
* Paulis Sprincis
* Eduards Stīpnieks
* Miervaldis Ziedainis

 |

 |
**Teodors Lihtenheins** (vācu: *Theodor Lichtenhein*; 1829. gadā Kēnigsberga — 1874. gada 19. maijs Čikāga) bija Vācijas un ASV šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Austrumprūsijā. Šahu iemācījies spēlēt divpadsmit gadu vecumā, bet jau pēc sešiem gadiem kļuvis par Kēnigsbergas šaha kluba prezidentu. Studējis medicīnu, vēlāk iestājies dienestā Prūsijas armijā.

1851. gada novembrī ieradies ASV un nodarbojies ar tirdzniecību. 1856. gadā iestājies Ņujorkas šaha klubā un ātri kļuvis par vienu no tā vadošajiem biedriem. 1857. gadā 1. ASV šaha kongresā Ņujorkā ierindojies 3. vietā, uzvarot pirmajā kārtā toreizējo ASV šaha čempionu Čārlzu Henriju Stenliju ar 3:2, otrajā kārtā pieveicot Frederiku Perēnu ar 3:0, pusfinālā piekāpjoties Polam Morfijam ar ½:3½, un uzvarot Bendžaminu Rafaelu mačā par 3. vietu ar 3:0.

1858. gadā ticis ievēlēts par Ņujorkas šaha kluba prezidentu. 1860. gadu sākumā nospēlējis dažus mačus ar Ņujorkas vadošajiem šahistiem. Amerikas pilsoņu kara laikā cīnījies Ziemeļu pusē. Bijis majors 58. Ņujorkas brīvprātīgo pulkā, kā arī žurnāla *Frank Leslie's Illustrated Newspaper* korespondents.

Atsauces
--------

1. ↑  1st American Chess Congress (1857)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Teodors Zīrss** (vācu: *Theodor Siers*; dzimis 1910. gada 2. aprīlī, miris 1991. gada 6. novembrī) bija vācu šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Teodors Zīrss bija jaunākais mācītāja piecu bērnu ģimenē. Pēc Celles vidusskolas beigšanas viņš studēja fiziku, matemātiku un ķīmiju Tībingenē un Marburgā. Otrā pasaules kara laikā strādāja kā fiziķis kādā pētniecības institūtā Veilā pie Reinas. No 1945. līdz 1954. gadam viņš dzīvoja Obershagenē, pēc tam līdz pensijai firmā *Isabellenhütte* Dillenburgā. 1979. gadā viņš pārcēlās uz dzimto pilsētu Celli.

Šaha kompozīcija
----------------

Zīrsam interesi par šaha kompozīciju 1925. gadā radīja viņa vidusskolas skolotājs Pauls Paške, kurš viņu apgādāja ar speciālo literatūru. Savu pirmo uzdevumu Zīrss sastādīja 1927. gada jūnijā, tomēr šo trīsvilci žurnāls *Deutschen Schachzeitung* publicēja tikai 1930. gadā. Pirmais publicētais uzdevums bija cits trīsvilcis, kuru iespieda laikraksts *Hannoverschen Kurier* 1927. gada 13. novembrī. Pavisam Zīrss sastādīja apmēram 300 — 350 uzdevumus, starp tiem bija vairāki divvilči un trīsvilči, bet vairums daudzvilči. Viņš labprāt sacerēja uzdevumus, kuros baltie ar zirdziņa gājienu radīja atklāto šahu. Vēlāk šo motīvs problēmisti nodēvēja par Zīrsa zirdziņu jeb Zīrsa bateriju. 

FIDE albumos bija atlasīti vairāki viņa uzdevumi. Tas viņam deva 22,5 punktus un 1990. gadā FIDE meistara titulu.

### Piemērs

**Teodors Zīrss**  
 *Schach-Magazin*, 1947  
3. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Kc7! (gājiena spaids)
1. ... b6 2. Ze7+ Kd4 3. Zc6#
1. ... Th8 2. Zxg7+ Kd4 3. Ze6#
1. ... Ta2(b4) 2. Zd6+ Kd4 3. Zb5#
1. ... Tb1 2. Ze3+ Kd4 3. Zc2#
1. ... Z~ 2. Zh4+ Kd4 3. Zxf3#
1. ... f2 2. Zg3+ Kd4 3. Ze2#
1. ... Tc2 2. Zd6(Ze3)+

Bibliogrāfija
-------------

* Theodor Siers. *Rösselsprünge im Schachproblem* (vācu). Schwalbenbücherei Band 3, 1948.

Zīrss publicējis vairākus rakstus specializētos izdevumos, no tiem vairākus žurnālā "Die Schwalbe":

* "Springer- und Läuferfang" (August 1937) (vāciski),
* "Entfernte S-Umwandlung(April-August 1940), "Holstumwandlung"(Mai 1942) (vāciski),
* "Siegfriedstrategie"(Januar-März 1947) (vāciski),
* "Das Kraftopfer"(Engelhardts Schach-Taschen-Jahrbuch 1955, Seite 55-62) (vāciski)

Atsauces
--------

1. ↑  «Theodor Siers (2/4/1910 - 6/11/1991)» (vācu). berlinthema.de. Skatīts: 2017-11-15.
2. ↑  FIDE meistari šaha kompozīcijā.

Literatūra
----------

* Godehard Murkisch. *Rösselsprünge – Schachkompositionen und Schachaufsätze von Theodor Siers* (vācu). Treuenhagen : Nightrider Unlimited, 2002. ISBN 3-9806906-6-0.

Ārējās saites
-------------

* Teodora Zīrsa šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Teodora Zīrsa profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 30469737
* ISNI: 0000 0000 1868 3744
* GND: 12439082X
* BNF: cb167310064 (data)

 |

 |
**Rūdolfs Leopolds** (vācu: *Rudolf Leopold*; dzimis 1894. gada 29. decembrī, miris 1986. gada 1. novembrī) bija vāciešu šaha problēmists un šaha kompozīcijas teorētiķis.

Leopolds bija zinātniskais padomdevējs studentiem matemātikā, fizikā un stenogrāfijā. Daudzus gadus viņš dzīvoja Drēzdenē.

Šaha kompozīcija
----------------

1911. gadā, būdams Baucenes vidusskolas skolnieks, Rudolfs Leopolds sāka nodarboties ar šaha kompozīciju. Tajā pašā gadā viņš ar savu divvilci ieguva ceturto vietu Budapeštas šaha kluba konkursā. Drēzdenes šaha savienībā Leopolds iepazinās ar šaha problēmistu Frīdrihu Paliču un apguva Drēzdenes tēmu. Viņš kļuva par nenogurdināmu tās propagandistu un turpināja darbu pie šīs tēmas agri mirušā drauga vietā. No 1924. gada Leopolds vada šaha stūrīti laikrakstā *"Pirnaer Anzeiger"*. 1965. gadā viņam piešķīra starptautiskā tiesneša titulu šaha kompozīcijā. Rūdolfs Leopolds uzrakstīja vairākus teorētiskos darbus un sastādīja vairāk nekā 700 uzdevumus. 

### Piemērs

**Rūdolfs Leopolds**  
 *Budapesti Sakkör*, 1912  
4. godalga**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. ♔f6! draud 2.♕d7#
1. ... ♗g4 2. ♖d2#
1. ... ♔c6 2. ♔e5#
1. ... ♔d4 2. ♔e6#
Ar savu pirmo gājienu baltie atbrīvo melno karalim 4 lauciņus.

Bibliogrāfija
-------------

* Leopold, Rudolf: *Schaltungsmechanismen im Dresdner Ideenproblem*, Die Schwalbe, 1937
* Leopold, Rudolf: *Was ist ein echter Römer?* Dresdner Anzeiger, 1938

Atsauces
--------

1. 1 2  Manfred Zucker: *Problemschach in Sachsen*. Unveröffentlichtes Manuskript für: Sächsische Schachgeschichte - Ein Überblick. Chemnitz, Dresden, Leipzig, 2002 (vāciski)
2. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 24. oktobrī.

Literatūra
----------

* SCHACH 12/1974 S.378, *Dr. Rudolf Leopold 80 Jahre*. (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* R. Leopolda šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 287689299
* ISNI: 0000 0004 4891 0281

 |

 |
**Niks Matvejevs** (dzimis 1958. gada 13. februārī Bauskā, miris 2014. gada 27. aprīlī) bija latviešu mūziķis, komponists un vokālists. Matvejevs bija rokgrupas "Sīpoli" vokālists. Karjeras laikā piedalījies nozīmīgos Latvijas mūzikas festivālos, kā arī spēlējis vadošās lomas daudzās rokoperās. Strādājis ar komponistiem Mārtiņu Braunu un Zigmāru Liepiņu. Kā mūzikas autors, aranžētājs un izpildītājs piedalījies daudzos ierakstos. Svarīgākie: "Ieskaties acīs", "Rīga dimd", "Ma voix, ma voie". Rakstījis mūziku pilnmetrāžas mākslas filmām un animācijai.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1958. gadā Bauskā, viņa māte cēlusies no Suvalku vojevodistes, Latvijā ieradusies pēc Polijas okupācijas 1939. gadā. Nika tēvs bijis vācbaltietis, bet audžutēvs krievs.
Mācījās akordeona spēli Bauskas mūzikas skolā pie skolotāja Dravnieka un spēlēja basģitāru Viļņa Šmīdberga vadītajā Iecavas estrādes ansamblī. Kad Iecavas ansamblis pārbāzējās uz Tukumu, grupai pievienojās Mārtiņš Brauns, izdomādams nosaukumu "Sīpoli". Matvejevs pēc vidusskolas beigšanas iestājās Fizkultūras institūtā, līdztekus mācījās Mediņa mūzikas vidusskolā.

1982. gadā Matvejeva izpildītā "Dziesma par spēli" ieguva 9. vietu Mikrofona aptaujā. Iedziedāja mūziku izrādēm "Alberts", "Mauglis", "Suns un kaķe" un citām. 1988. gada festivālā Liepājas dzintars viņš izpelnījās Labākā dziedātāja titulu, kopā ar "Sīpoliem" atskaņojot pašsacerētu dziesmu ciklu "Indriķa Latvieša piezīmes uz Livonijas hronikas malām" ar Vizmas Belševicas dzeju.
1988. gadā izpildīja arī Dīteriha lomu rokoperā Lāčplēsis, dziedāja grupā "Jumis" un korī "Sindī putnu dārzs". 

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas ilgu laiku dzīvoja Vācijā, kur uzstājās restorānos. Pēc atgriešanās Latvijā 1997. gadā guva panākumus Kvazimodo lomā Zigmara Liepiņa operā-melodrāmā Parīzes Dievmātes katedrāle. Pēc tam Niks Matvejevs sadarbojās ar Mariju Naumovu, Lindu Leen, Aiju Vītoliņu, bērnu mūzikas ansambli "Knīpas un knauķi". 

Pēdējos mūža gados Matvejevs darbojās savā ierakstu studijā kā aranžētājs, papildinājās Lielbritānijas Karaliskajā aranžēšanas skolā.

Miris no sirdstriekas 2014. gadā naktī uz 27. aprīli.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Atceramies dziedātāju, mūziķi Niku Matvejevu (Sīpoli, Jumis) 60. jubilejā Daiga Mazvērsīte, *lr2.lsm.lv* 2018. gada 13. februārī
3. ↑  «Mūžībā aizgājis mūziķis Niks Matvejevs». Diena.lv. 2014. gada 27. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 27. aprīlī.
4. ↑  «Dvēselīte purvus brien. Niks Matvejevs (13.02.1958 - 27.04.2014)». Diena.lv. Skatīts: 2014. gada 10. maijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305067771
* ISNI: 0000 0001 3105 5627

 |

 |
**Eduards Rūdolfs fon Tranzē-Rozeneks** (*Eduard Friedrich Alwil Rembert Rudolf von Transehe-Roseneck, Рудо́льф Рудо́льфович фон-Транзеге*, 1858—1928) bija vācbaltiešu jurists, Ērgļu pilsmuižas īpašnieks. Krievijas impērijas senators un slepenpadomnieks (1913).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1858. gada 16. jūnijā Liezēres (*Lösern*) muižā Gustava Rūdolfa fon Tranzē un viņa sievas Dorotejas, dzimušas Šulcas fon Ašerādenas, ģimenē.

Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1882), strādāja Vidzemes guberņas zemes tiesā Rīgā (1883). 
No 1884. gada strādāja Krievijas impērijas senāta sekretariātā Pēterburgā, 1896. gadā paaugstināts par civilo kasāciju departamenta virsprokurora vietnieku. 1907. gadā bija Maskavas apriņķa tiesas revizors. 1913. gadā iecelts par civilo kasāciju nodaļas senatoru un slepenpadomnieku.

Krievijas pilsoņu kara laikā pārcēlās uz Rīgu, kur LSPR laikā 1919. gadā tika apcietināts, pēc atbrīvošanas devās uz Somiju, kopš 1920. gada dzīvoja Vācijā. Mūža nogalē atgriezās dzimtenē.

Miris 1928. gada 12. janvārī Rīgā.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 4739154592515443370001
* GND: 1173664351

 |

 |
**Pelēkās lapsas** ģints (latīņu: *Urocyon*) pieder pie suņu dzimtas pamatcilts (*Basal Caninae*) suņu dzimtas (*Canidae*) plēsējiem. Ģenētiskās analīzes ir pierādījušas, ka pelēkās lapsas nav tuvas radinieces nevienam no suņu cilts vai lapsu cilts, tas ir licis zinātniekiem pelēkās lapsas iedalīt pie suņu dzimtas pamatcilts kopā ar lielausu lapsām (*Otocyon*), kas ir vistuvākās radinieces pelēkajām lapsām. 

Ģintī ir četras sugas, no kurām viena ir izmirusi:

* ģints Pelēkās lapsas (*Urocyon*)
	+ suga Kosumelas lapsa (*Urocyon sp*)
	+ suga Pelēkā lapsa (*Urocyon cinereoargenteus*)
	+ suga Salu lapsa (*Urocyon littoralis*)
	+ suga †*Urocyon progressus*

Salu lapsa (*Urocyon littoralis*)
Pelēko lapsu ģints ir viena no vecākajām suņu dzimtas ģintīm, kas ir izdzīvojusi līdz mūsdienām. Sugas *Urocyon progressus* fosilie kauli ir apmēram 3,5 miljonus gadu veci. Pelēkā lapsa (*U. cineroargenteus*) parādījās pleistocēnā pirms 1,5 miljoniem gadu. Ir zinātnieki, kas uzskata, ka *U. progressus* ir pelēkās lapsas (*U. cineroargenteus*) priekštecis. Pleistocēna beigās pelēkā lapsa bija plaši izplatīta visā Ziemeļamerikā.

Pelēkā lapsa ir vislielākā pelēko lapsu ģintī, bet salu lapsa ir tās pundurkopija. Pelēkās lapsas apdzīvo plašas teritorijas, sākot ar Kanādas dienviddaļu ziemeļos līdz Venecuēlas un Kolumbijas ziemeļiem. Salu lapsa ir sastopama tikai sešās salās pie Kalifornijas krastiem, toties Kosumelas lapsa, kuras kauli pavisam nesen tika atklāta Meksikas Kosumelas salā, ir pēdējā, kas taksonomiski ieskaitīta pelēko lapsu ģintī. Lapsa nav pētīta un aprakstīta. Tā ir nedaudz lielāka par salu lapsu, bet mazāka par pelēko lapsu. Zinātniekiem arī trūkst datu, vai Kosumelas lapsa joprojām ir dzīva. 

Pelēko lapsu ģints dzīvnieki un jenotsuņi ir vienīgie suņu dzimtas pārstāvji, kas var kāpt kokos. Visu pelēko lapsu ģints lapsām ir pelēki kažoki, ar brūnām kājām, sāniem, pakakli, ausu virspusi, bet pazode un vēders ir balti.

Atsauces
--------

1. 1 2  Digimorph - Urocyon cinereoargenteus (gray fox) - male
2. ↑  ADW: Urocyon cinereoargenteus: Information
3. ↑  «Urocyon littoralis (Island Fox, California Channel Island Fox, Channel Islands Fox, Island Gray Fox, Island Grey Fox)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 23. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 16. martā.
4. ↑  ingentaconnect Cozumel Island fox (Urocyon sp.) dwarfism and possible divergence

Ārējās saites
-------------

* Kozumelas lapsas foto
* Salu lapsu sistemātika
* Pelēkās lapsas foto
* Dažādu pelēko lapsu foto

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pelēkās lapsas*** |
Ādams Butuls.
**Ādams Butuls** (1860—1938) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Latvijas Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1860. gada 5. decembrī Valtenberģu pagastā amatnieka ģimenē. Trīs gadu vecumā pazaudējis tēvu, viņš ar māti pārcēlās uz dzīvi Ilģuciemā. Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, gadu studēja Freiburgas Universitātē, vēlāk studēja medicīnu Maskavas Universitātē. Studiju laikā Valdemāra un Brīvzemnieka ietekmē no 1881. gada publicēja rakstus par kuģniecību, izglītību un veselības aizsardzības laikrakstos "Mājas Viesis" un "Baltijas Vēstnesis".

1885. gadā sāka strādāt par ārstu Āgenskalnā Rīgā, līdztekus kopā ar P. Bisnieku izdeva laikrakstu "Dienas Lapa" (1886—1889), bija kuģniecības biedrības "Austra" priekšnieks, Rīgas Latviešu biedrības (RLB) Derīgu grāmatu nodaļas priekšnieka vietnieks (1886—1888) un priekšnieks (1892—1896).

1889. gadā Butuls sarīkoja pirmo latviešu etnogrāfisko ekspedīciju pa Vidzemes un Kurzemes guberņām, vācot materiālus RLB muzejam. 1890. gados apceļoja Eiropu, lai iepazītos ar medicīnas sasniegumiem.

Pēc K. Valdemāra nāves 1891. gadā Butuls nodibināja un vadīja K. Valdemāra piemiņas komiteju, pārveda viņa pīšļus no Krievijas un uzcēla pieminekli Rīgas Lielajos kapos.
1908. gadā viņš kļuva par Latvijas izglītības biedrības priekšnieku, Mežaparkā ierīkoja „Saulesdārzu" bērniem.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gada augustā darbojās Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas brīvprātīgo pieņemšanas komisijā. Viņa vadītā Latviešu izglītības biedrība 1915. gadā Krievijas Impērijas valdībai iesniedza lūgumu dibināt vispārējās vidējās izglītības iestādes ar latviešu mācību valodu, 1916. gada janvārī šāda atļauta tika saņemta.
Vēlāk no 1915. līdz 1918. gadam bija Baltijas bēgļu komitejas sanitārās nodaļas vadītājs, dibināja kara slimnīcas, lazaretes un bēgļu apgādāšanas punktus.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada pavasarī Butuls bija viens no Latvijas Neatkarības partijas dibinātajiem, Latvijas Tautas padomes loceklis 1918. gadā.

Butuls piedalījās arī Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes organizēšanā 1919. gada augustā, no 1932. gada bija Lībiešu draugu biedrības priekšsēdis.
Miris 1938. gada 14. decembrī Rīgā, apbedīts Meža kapos.

Pagodinājumi
------------

* Latvijas Universitātes goda doktors (*dr. med. h. c.*, 1937)
* Triju Zvaigžņu ordenis 3. šķira (1926)
* Latviešu izglītības biedrības goda biedrs
* Latviešu ārstu biedrības goda biedrs

Literatūra
----------

* Ansabergs F. Dr. med. Ādams Butuls†. Izglītības Ministrijas Mēnešraksts, 1939, 1. nr. 74.—75. lpp.
* Eglītis V. Dr. Ādama Butuļa piemiņai. Studentu Dzīve, 1939, 78. nr. 10. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  100 nozīmīgas personas Latvijas medicīnas vēsturē Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzeja virtuālā enciklopēdija
Šis raksts ir par sieviešu personvārdu. Par citām jēdziena **Kristīne** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Kristīne**, arī **Kristīna**, **Kristine**, **Kristina**, ir Latvijā un citur pasaulē plaši izplatīts sieviešu personvārds. Cēlies pastarpināti no latīņu valodas *christianus* — ‘kristietis’. Latvijas teritorijā pirmoreiz reģistrēts Rīgā 1613. gadā. Deminutīvi ir Kika, Krise, Kristiņš. Kristīne vārdadienu svin 24. jūlijā, pārējās formas nav iekļautas kalendārā. 2013. gadā Latvijā bija reģistrētas 14 861 Kristīne, 2522 Kristīnas, 1310 Kristinas, 21 Kristine.

Atsauces
--------

1. ↑  Klāvs Siliņš, «Latviešu personvārdu vārdnīca», Latvijas PSR Zinātņu akadēmija, Andreja Upīša Valodas un literatūras institūts, Izdevniecība «Zinātne», Rīga, 1990, ISBN 5796602780, 201. lpp
2. ↑  «PMLP Personvārdu datu bāze. Kristīne». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 30. septembrī. Skatīts: 2013. gada 18. oktobrī.
3. ↑  PMLP Personvārdu datu bāze. Kristīna[novecojusi saite]
**Alakels** (kazahu: *Алакөл* — ‘raibais ezers’) ir beznoteces sālsezers Kazahstānas austrumu daļā Austrumkazahstānas un Almati apgabalos. Ezers atrodas Džungārijas Vārtos — ielejā, kas savieno Kazahstānas dienvidu augstienes ar Ķīnas Džungārijas tuksnešaino līdzenumu. Ielejas dibens ir tikai 350—450 m virs jūras līmeņa, savukārt Džungārijas Alatau virsotnes ielejas malā ir līdz 4463 m virs jūras līmeņa. Ūdens apmaiņas periods ezerā ir 0,8 gadi. Aizsalst no janvāra līdz aprīlim.

Ezers periodiski saņem ūdeni no Urdžaras upes, kas ietek ezera ziemeļu daļā. Ezers ir nozīmīga migrējošo putnu ligzdošanas vieta, tāpēc šeit izveidots Alakela valsts liegums.

Vietām, kur mitruma apstākļi to ļauj, vietējie iedzīvotāji ezera krastā nodarbojas ar lauksaimniecību.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alakels***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 88148570736924312362

 |

 |
**Monogeneji**, **monoģenētiskie sūcējtārpi** (*Monogenea*) ir plakantārpu klase. Tie ir nelieli ektoparazīti. Kādreiz tie tika uzskatīti par sūcējtārpu klases apakšklasi, taču pašlaik ir izdalīti kā atsevišķa klase. Parazitē galvenokārt uz zivīm, un stipra monogeneju invāzija var izraisīt zivju bojā eju.

Raksturojums
------------

Monogenejus raksturo šādas pazīmes:

1. tie parazitē galvenokārt zivju, abinieku un rāpuļu ārējos orgānos (žaunās, uz ādas, mutes dobumā, retāk urīnpūslī) ;
2. mutes piesūcekņa parasti nav;
3. ķermeņa pakaļgalā attīstīts piestiprināšanās aparāts, kuru izveido viens lielāks piesūceknis vai vesela sistēma sīkāku piesūcekņu un kāšu;
4. dažām formām ir acis;
5. ekskrēcijas sistēma atveras ar divām porām;
6. attīstība tieša, bez starpsaimniekiem.

Morfoloģija
-----------

Ķermenis saplacināts, lāpstas vai mēles veidā, segts ar ļoti maigu kutikulu. Ķermeņa kaudālajā galā īpašs piestiprināšanās disks, uz kura var būt hitīna āķi, piesūcekņu sistēma vai āķi un piesūkšanās vārstules kopā. Arī ķermeņa priekšgalā var būt viena vai divas piesūkšanās bedrītes. Ķermeņa priekšgalā vēdera pusē atrodas mutes atvere, aiz tās rīkle, īss barības vads un zarnu kanāls, kas sastāv no 2 vai vairāk zarnu zariem. Visi monoģenētiskie sūcējtārpi ir hermafrodīti. Vīrišķie dzimumorgāni sastāv no viena, diviem vai daudziem sēkliniekiem, no kuriem atiet sēklas vadi, kas savienojas savā starpā un izveido sēklas pūslīti. No tā iziet sēklas izsviedējkanāls, kas nobeidzas kopulācijas orgānā. Pēdējais sastāv no hitīna caurulītes un citiem hitīna veidojumiem vai arī bez tiem. Kopulācijas orgāns atveras kloākā, kas savukārt atveras uz āru ķermeņa ventrālajā pusē. Sievišķā dzimumsistēma sastāv no nepāra olnīcām, kas ar īsu olvadu savienotas ar ootipu. Tas pāriet īsā kanālā — dzemdē un atveras uz āru kloākā. Gar ķermeņa laterālajām (sānu) malām atrodas labi attīstīti dzeltenuma dziedzeri. To izvadkanāli saplūst kopējā kanālā, caur kuru to saturs nokļūst olvadā vai ootipā. Olas lielas; parasti dzemdē vienlaicīgi ir tikai viena vai nedaudz gatavu olu. Olām vienā vai abos galos ir pavedienveida izaugumi vai āķi. Vienā olas polā atrodas vāciņš, kas atveras, dīglim izejot no olas.

Sistemātika
-----------

Pasaulē ir zināmas virs 1200 sugām, kuras iedala aptuveni 50 dzimtās un 3 kārtās. Latvijā ir zināmas virs 50 sugām.

**Klase** Monogeneji (*Monogenea*)

* kārta *Aspidogastrea*
* kārta *Monopisthocotylea*
* kārta *Polyopisthocotylea*

Ārējās saites
-------------

* Latvijas monogeneju sugas
**Eduards Pēteris Pauls** (1880 — pēc 1941) bija latviešu strēlnieku virsnieks, 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljona komandieris (1916).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1880. gada 20. augustā Ozolnieku pagastā. Mācījās Jelgavas Aleksandra skolā, pēc kuras beigšanas brīvprātīgi pieteicās dienestā Krievijas impērijas armijā.
1904. gadā Pauls beidza Viļņas junkurskolu podporučiks pakāpē, dienēja Belevskas 71. kājnieku pulkā, krievu - japāņu kara laikā Čembaras 284. kājnieku pulkā Mukdenā. 1908. gadā viņu paaugstināja poručika, bet 1912. gadā štābkapteiņa pakāpē.

Pirmā pasaules kara sākumā piedalījās kaujās kā rotas komandieris. No 1915. gada 29. septembra kapteiņa pakāpē vadīja 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljona formēšanu, no 1916. gada marta bija bataljona saimniecības daļas priekšnieka pienākumu izpildītājs, paaugstināts apakšpulkveža pakāpē.
No 1916. gada 11. septembra Pauls bija 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljona komandieris, bet 1916. gada 13. novembrī viņu pārcēla uz Kurzemes latviešu strēlnieku pulku.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada aprīlī pācēlās uz Ukrainu, jūlijā bija Verhņedneprovskas apriņķa kara priekšnieks, septembrī tika iecelts par Simferopoles apriņķa kara priekšnieku. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņu 1918. gada martā demobilizēja.

Atgriezās dzimtenē 1920. gada februārī tika iecelts par Bauskas kājnieku pulka saimniecības priekšnieku. 
Pēc kara strādāja par Kara ēku un būvju valdes Liepājas nodaļas priekšnieku (1920), tad par Rēzeknes kara apriņķa pārvaldes priekšnieku (1921).

Atsauces
--------

1. ↑  «biographien.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2020. gada 29. jūnijā.
**Pjotrs (Pēteris) Goļicins** (krievu: *Пётр Алексе́евич Голи́цын*, 1660—1722) bija Krievijas caristes sūtnis Svētās Romas impērijas ķeizara galmā Vīnē (1701—1706) Lielā Ziemeļu kara laikā. Vēlāk Arhangeļskas gubernators (1708—1711), okupētās Rīgas gubernators (1713—1718) un Kijivas gubernators (1719—1722).

Dzīvesgājums
------------

Cēlies no kņazu Goļicinu dzimtas. Dzimis 1660. gadā Toboļskas un Kijivas vaivada Alekseja Goļicina un viņa sievas Irinas Hilkovas ģimenē. No 1684. gada nepilgadīgā Krievijas cara Pētera galminieks jeb stoļniks (*стольник*). Gatavojoties karam ar Zviedriju, 1698. gadā cars Pēteris viņu nosūtīja uz Venēciju, bet pēc kara sākuma 1701. gadā uz Vīni, kur viņš ķeizara Leopolda I galmā nesekmīgi risināja sarunas par Krievijas atbalstīšanu pēc tās armijas sakāves Narvas kaujā, piesolot katoļu ticības atļaušanu Krievijā.

Pēc atgriešanās Krievijā cars Pēteris viņu 1708. gadā iecēla par Arhangeļskas gubernatoru, 1710. gadā par Senāta locekli, 1712. gadā par Maskavas garnizona virskomendantu (*обер-комендант*). 1713. gada 24. aprīlī viņš tika iecelts par krievu ieņemtās Rīgas gubernatoru. No starptautisko tiesību viedokļa Rīgas gubernatori līdz 1721. gadam bija Zviedrijas karaļa ieceltie Nilss Strembergs (1709—1710) un Henriks Oto Albedils (1719).

1718. gadā viņš lika uz robežas apcietināt valsts nodevībā apvainoto cara Pētera dēlu Alekseju, kas atgriezās no trimdas Neapolē. 1719. gadā Goļicins tika iecelts par Kijivas gubernatoru, miris 1722. gadā Kijivā.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Aleksandrs Menšikovs**  |  **okupētās Rīgas gubernators** 1713—1719 | Pēctecis: **Aņikita Repņins**  |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par citām jēdziena **Saka** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Saka** ir ciems Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie Tebras un Durbes upju saplūšanas vietas Sakas upē pie autoceļa P111 42 km no novada centra Grobiņas un 212 km no Rīgas.
Sakā atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, viesu nams, luterāņu un baptistu baznīcas.

Vēsture
-------

Rakstītajos avotos Saka ar nosaukumu *Saccze* vai *Sacese* minēta jau 1230. gada Kursas valsts dalīšanas dokumentos. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Sakas pils (*Sackenhausen*). Pils celtniecība varētu būt sākusies drīz pēc 1386. gada, kad Kurzemes bīskaps Oto izlēņojis Saku Arnoldam Lindalim. Pastāv uzskats, ka bīskaps licis šeit celt pili, lai nodrošinātu netraucētu satiksmi pa toreiz kuģojamo Tebru un aizsargātu Sakas upes grīvu. 1522. gadā pils nonāca Ostenzakenu dzimtas valdījumā, kuri pili pārvaldīja līdz 1714. gadam. Otrā Ziemeļu kara laikā 1660. gadā pils nopostīta, tā pēc tam vairs nav atjaunota. Vēlāk uzcelta muižnieku kapliča, kas nojaukta 1940. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Saku». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  S. Rusmanis, I. Vīks "Kurzeme". Izdevniecība "Latvijas Enciklopēdija", 1993. gads. ISBN 5-89960-030-6
3. ↑  «Sakas pils vieta». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 13. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 28. jūnijā.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Sakas pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Ķoniņciems
* Mežaine
* Mežvidi
* Orgsaļiena
* Ostbaha
* Rīva
* **Saka**
* Saļiena
* Strante
* Ulmale
* Upsēde

 |

 |
**Snērsu salas** (angļu: *Snares Islands* vai *The Snares* — ‘lamatas’) vai **Tiniheke** (maoru: *Tini Heke*) ir Jaunzēlandei piederošs neapdzīvotu vulkānisku salu arhipelāgs Klusā okeāna dienvidos Subantarktikā, administratīvi daļa no Jaunzēlandes Ārējām salām. Izvietojies ap 200 km uz dienvidiem no Jaunzēlandes Dienvidsalas. Arhipelāgs veidojas no divām salu grupām, ko atdala ap 4 km plats jūrasšaurums. Kopš 1998. gada kopā ar pārējām Jaunzēlandes Subantarktikas salām pasludinātas par UNESCO Pasaules mantojuma vietu.

Salas 1791. gada 23. novembrī neatkarīgi viens no otra atklāja kuģa *Discovery* kapteinis Džordžs Vankuvers un leitnants Viljams Brotons no kuģa *Chatham*. Vankuvers salas atzīmēja kā bīstamību kuģošanai no nosauca par «Lamatām» *(The Snares)*. Atšķirībā no citām subantarktiskajām salām, Snērsu salās nav tikuši ievazāti dzīvnieki no ārpuses, tādēļ tur vispilnīgāk saglabājusies endēmā ekosistēma.

Atsauces
--------

1. ↑  «Department of Conservation. Offshore islands and conservation, Snares Islands». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 5. decembrī. Skatīts: 2014. gada 4. februārī.
2. ↑  New Zealand Sub-Antarctic Islands

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Snērsu salas***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315530813
* LCCN: sh85123741

 |

 |
**Eifeļa tilts** (rumāņu: *Podul Eiffel*) ir tilts pār Prutas upi un Moldovas—Rumānijas robežas šķērsošanas punkts. Tilts atrodas starp Ungeni, pilsētu Moldovā, un Ungeni, komūnu Rumānijā.

Vēsture
-------

1872. gada 18. maijā [v.s. 6. maijā] krievu diplomāts Ivans Zinovjevs un George Kostaforu parakstīja dzelzceļa savienojuma vienošanos, ko ratificēja 1873. gada 21. janvārī [v.s. 9. janvārī]. Jasi-Ungeni dzelzceļa līniju atklāja 1874. gada 1. augustā. Līniju Kišiņeva—Kornešti—Ungeni (būvēta 1871.–1875. gadā) Krievijas Impērija atklāja 1875. gada 1. jūnijā, gatavojoties krievu—turku karam (1877—1878). Ungeni muita tika izveidota 1875. gadā pēc Kišiņevas—Ungeni—Jasi dzelzceļa atklāšanas. Līnija Kišiņeva—Kornešti bija atklāta jau 1873. gadā.

1876. gadā pēc pavasara plūdiem Prutas upē tika gandrīz iznīcināts dzelzceļa tilts, kas savienoja Besarābiju un Rumāniju. Dzelzceļa departaments uzaicināja Gistavu Eifeli uz Besarābiju (Moldovu), lai pārplānotu un pārbūvētu tiltu, ko atklāja 1877. gada 21. aprīlī [v.s. 9. aprīlī], tikai trīs dienas pirms krievu—turku kara (1877—1878) sākuma. 1877. gada 23. aprīlī [v.s. 11. aprīlī] krievu kareivji ienāca Rumānijā caur Ungeni un nākamajā dienā Krievija pieteica karu Osmaņu Impērijai. Mūsdienās tiltam joprojām ir stratēģiska nozīme un tas atrodas robežsargu uzraudzībā.

Netālajā Jasi pilsētā Gistavs Eifelis uzbūvēja arī *Grand Hotel Traian* viesnīcu (1882).

Galerija
--------

* Eifeļa tilta rasējums, ap 1880. gaduEifeļa tilta rasējums, ap 1880. gadu
* Tilts 2010. gadāTilts 2010. gadā
* Tilta panorāma 2016. gadāTilta panorāma 2016. gadā
* Skats uz tiltu no attālumaSkats uz tiltu no attāluma

Atsauces
--------

1. ↑  Frederick Kellog, The road to Romanian independence, 1995, p. 84

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eifeļa tilts***.
**TU3** ir četrasu maģistrālā kravas, pasažieru šaursliežu dīzeļlokomotīve, paredzēta darbam PSRS Satiksmes ceļu ministrijas šaursliežu dzelzceļos.

Lokomotīves vēsture
-------------------

Lokomotīve tika izstrādāta 1954. gadā Čehoslovākijā, rūpnīcā ČKD-Sokolovo. Sākotnējais lokomotīves apzīmējums Čehoslovākijas dzelzceļu sistēmā bija **T47**. Eksportam uz PSRS lokomotīves ieguva jaunu sērijas apzīmējumu TU3 "trešā tipa šaursliežu dīzeļlokomotīve" (*тепловоз узкоколейный, тип третий*).

Eksports
--------

Padomju Savienībā šīs lokomotīves tika importētas, sākot ar 1957. gadu.

Lokomotīvju ekspluatācija
-------------------------

Lokomotīves TU3-001 un TU3-002 tika ekspluatētas Mazajā Oktobra dzelzceļā Ļeningradā. Pēc tam abas lokomotīves tika norakstītas. Tas, kas palika pāri no lokomotīves TU3-001, atrodas Oktobra rūpnīcas teritorijā un ir sagatavots sagriešanai metāllūžņos, kura tika nozīmēta uz 2012. gada janvāri. Lokomotīve TU3-002 tika nodota Lavasāres (Igaunija) šaursliežu dzelzceļa muzejam. Vēl viena TU3 sērijas lokomotīve mūsdienās tiek ekspluatēta Ļvivas bērnu dzelzceļā.

TU3 tipa lokomotīves izmantotas arī Latvijā. Lokomotīve TU3-004 tika ekspluatēta Brocēnu cementa un šīfera kombinātā, bet TU3-035 — Rīgas bērnu dzelzceļā.

Lokomotīvju novērtējums
-----------------------

Lokomotīve tika projektēta smagā tipa kravas/pasažieru vilcienu vilkšanai pa šaursliežu dzelzceļiem, dēļ kā tai bija liels saķeres svars - 30,5 t. Tas bija viens no iemesliem, kas nodrošināja to, ka lokomotīves PSRS dzelzceļos "neiedzīvojās", lokomotīvju ekspluatācijai bija nepieciešami smagā tipa sliežu ceļi, kādi bija tikai PSRS satiksmes ceļu ministrijas pārziņā. Vietējo dzelzceļu īpašniekiem nebija iespēju izmantot šāda tipa sliežu ceļus, to pārziņā bija vieglā tipa sliežu ceļi, uz kuriem šīs lokomotīves izmantošana bija burtiski neiespējama, dēļ tās lielās slodzes. Tāpat sakarā ar to, ka lokomotīvei bija diezgan gara ekipāžas daļas garenbāze, tā slikti izbrauca maza rādiusa ceļa līkumus.

Tehniskie dati
--------------

* Dīzeļdzinējs: 12V170DR
* Dīzeļdzinēja jauda: 300 ZS
* Galvenā ģeneratora jauda: 184 kW
* Konstruktīvais ātrums: 50 km/h
* Vilkmes spēks: 6,6 t (ilgstoša darba režīmā)
* Lokomotīves garums: 12690 mm
* Lokomotīves platums: 2422 mm
* Lokomotīves augstums(no sliedes galviņas): 3325 mm
* Degvielas rezerve: 500 l
* Eļļas rezerve: 80 l
* Ūdens rezerve: 300 l
* Smilšu rezerve: 200kg

Atsauces
--------

1. ↑  TU3-004 ar kravas vilcienu (foto)
2. ↑  TU3-035 (foto)
Kovševas ezers 1927. gadā
**Rēzeknes ezers** (arī **Kovšu ezers**, **Kovševas ezers**, **Kauša ezers**) ir dzidrūdens ezers Rēzeknes pilsētas teritorijas dienviddaļā austrumos no dzelzceļa stacijas Rēzekne I. Krasti slīpi, lēzeni; dibens dūņains (dūņu slānis 3 m un vairāk). Cauri tek Kovšupe uz Rēzekni. Pie iztekas izbūvēts regulējošs betona slieksnis. Makrofīti: meldri, velnarutki, niedres, lēpes, mazlēpes, peldošās glīvenes, vārpainās daudzlapes, raglapes, elodejas u.c. Niedru un meldru joslas 5—10 m platas.
Ezerā mīt šādas zivju sugas:

|  | suga |
| --- | --- |
|  | līdaka |
|  | rauda |
|  | asaris |
|  | karūsa |
|  | vīķe |
|  | līnis |
|  | sudrabkarūsa |

Ziemeļaustrumu krastā labiekārtota atpūtas vieta, peldvieta.

1927. gadā, paplašinot Rēzeknes pilsētas robežas, Kovševas ezers tika iekļauts tās teritorijā. Ar Rēzeknes pilsētas valdes 1937. gada 18. marta lēmumu pārdēvēts par Rēzeknes ezeru.

Atsauces
--------

1. ↑  ezeri.lv
2. ↑  Rēzekne. Ezers — Zudusī Latvija
3. ↑  Vietējo iestāžu rīkojumi. *Valdības Vēstnesis*. Nr. 84, 1937. gada 16. aprīlī, 4. lpp.
Koktēlnieka darbīca/muzejs
**Vienkoču parks** atrodas Cēsu novada Līgatnes pagasta „Vienkočos", Gaujas nacionālā parka teritorijā Līgatnes upes krastā. Parks sākts veidot 2003. gadā. Apmeklētājiem atvērts kopš 2007. gada. Parka platība ir 9,25 ha. Parka veidotājs un īpašnieks Rihards Vidzickis.

Vienkoču parka galvenais uzdevums ir koka amatniecības un vienkoču izstrādājumu, iespējami maksimāla dabas materiālu izmantošanas un vides sakoptības popularizēšana. Parkā izveidotas vairākas zonas: muzeja teritorija; ainaviskā vide; neskartā daba; klasiskais dārzs; modernā zona; saimniecības zona.

Parka takās izvietotas koka skulptūras — dzīvnieki (arī Sarkanajā grāmatā esošie), pasaku un teiku tēli, pēc vēstures avotiem veidoti objekti (tēlnieks R. Vidzickis). Gravās iekārtotas miniatūras ūdensdzirnaviņas, uzbūvēti miniatūri vēsturisku ēku maketi. Kā viens no interesantākajiem maketiem atzīmējams Nurmižu muižas makets, kas veidots vadoties pēc vecajiem foto materiāliem un plāniem, jo pati muiža vairs nav saglabājusies, bet bijusi viena no skaistākajām un modernākajām Latvijas klasicisma stila muižām. 2005. gadā Latvijas Amatniecības Kameras Dabīga koka apstrādātāju biedrības meistari izveidoja „moku placi", atzīmējot 1905. gada revolūcijas un soda ekspedīcijas simtgadi. Guļbūves klētī iekārtota senā kokapstrādes darbnīca-muzejs, otrā guļbaļķu mājiņā iespējams padzīvot senā un dabiski iekārtotā vidē. Pa Līgatnes upi var veikt braucienu ar vienkoča laivu. Izveidots gaismu mežs, kur katru gadu oktobra pirmajā sestdienā notiek gadskārtējā Vienkoču parka Uguns nakts. Parkā ir iekārtotas telšu un ugunskuru vietas.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vienkoču parks
* panoramio.com
* Vidzemes Vidienes VidusCeļš
**Samoa salas** (angļu: *Samoan Islands*) ir vulkānisku salu arhipelāgs Polinēzijā, Klusā okeāna centrālajā daļā. Divas lielākās rietumu salas aizņem neatkarīgā Samoa valsts, arhipelāga austrumdaļu — ASV teritorija ASV Samoa.

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka cilvēki salās apmetušies ap 1050. gadu p.m.ē. Pirmais no eiropiešiem salas 1722. gadā atklāja holandiešu jūrasbraucējs Jakobs Rogevēns un nosauca tās par **Boumana salām** (nīderlandiešu: *Bouman Eylanden*) par godu ekspedīcijas kuģa *Thienhoven* kapteinim Kornelisam Boumanam *(Cornelis Bouman)*. 1768. gadā salas apmeklēja franču jūrasbraucējs Luī Antuāns de Bugenvils un nodēvēja tās par **Jūrasbraucēju salām** (franču: *îles du Navigateur*). 1889. gadā Samoa kļuva par ASV, Lielbritānijas un Vācijas kondomīniju, 1899. gadā sadalīta starp ASV (austrumdaļa) un Vāciju (rietumdaļa). 1914. gadā Vācijas valdījumu ieņēma Jaunzēlande un 1920. gadā ieguva Nāciju Līgas mandātu salu pārvaldei. 1962. gadā Samoa rietumdaļa ieguva neatkarību kā Rietumsamoa.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 616. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 260550606
* GND: 4051505-9
* BNF: cb119500090 (data)
* NDL: 00570086
* NKC: ge118139

 |

 |
**Vikunjas** (*Vicugna*) ir kamieļu dzimtas (*Camelidae*) viena no divām lamu cilts (*Lamini*) ģintīm. Otra ir lamu ģints (*Lama*). Vikunju ģintī ir 2 mūsdienās dzīvojošas sugas, turklāt alpaka (*Vicugna pacos*) ir domesticēta vikunjas (*Vicugna vicugna*) forma un ir sastopama tikai kā mājdzīvnieks, kura galvenā vērtība ir smalkā vilna.

Līdz 2001. gadam alpaka tika klasificēta lamu ģintī (*Lama*), jo valdīja uzskats, ka alpaka cēlusies no gvanako (*Lama guanicoe*). Tomēr DNS analīzes atklāja, ka alpaka cēlusies no vikunjas (*Vicugna vicugna*). Alpakas un vikunjas vieno arī īpašība, kāda nepiemīt lamu ģints sugām (lamai un gvanako) - priekšzobiem mēles pusē nav emaljas. Tādējādi nodilušie zobi visu laiku ataug. Lamām un gvanako zobi ir emaljēti pilnībā.

Izplatība
---------

Vikunju ģints sugu dabiskais izplatības areāls saistīts ar Dienvidamerikas Andu kalnu reģioniem, lai gan mūsdienās alpakas kā mājdzīvniekus tur daudzās vietās pasaulē. Vikunjas ir savvaļas dzīvnieki, un tās sastopamas Argentīnā, Bolīvijā, Čīlē un Peru.

Vēsture
-------

Alpakas pieradināja Peru indiāņi pirms 6000 - 7000 gadiem, līdz ar to tās ir vienas no vecākajiem mājdzīvniekiem pasaulē. Pēc tam, kad spāņi iekaroja inkus, alpakas kļuva par indiāņu galveno ienākumu avotu. Alpaku ganāmpulki bija spiesti ganīties arvien augstāk kalnos, atstājot ieleju ganības spāņu ievestajām aitām. Alpaku vilnas augsto kvalitāti pirmo reizi ievēroija 1800. gadu vidū angļu tekstilrūpnieki. Arī mūsdienās 99% alpaku ganāmpulku mājo Peru, Bolīvijā un Čīlē.

Sistemātika
-----------

* **Vikunju ģints** (*Vicugna*)
	+ Alpaka (*Vicugna pacos*)
	+ Vikunja (*Vicugna vicugna*)

Galerija
--------

* Alpaka (Vicugna pacos)Alpaka (*Vicugna pacos*)
* Vikunja (Vicugna vicugna)Vikunja (*Vicugna vicugna*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Llamas/Alpacas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 28. augustā. Skatīts: 2013. gada 8. maijā.
2. ↑  Genetic analysis reveals the wild ancestors of the llama and the alpaca
3. 1 2 3  «Camelid Facts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 9. maijā.
4. ↑  IUCN: Vicugna vicugna
5. ↑  «Alpaca (Lama pacos Linnaeus 1758)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 12. maijā. Skatīts: 2013. gada 9. maijā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vikuņas*** |

* Camelidae - camels, llamas, alpacas, vicugnas
* Alpaca
**Gudmundurs Arnlaugssons** (islandiešu: *Guðmundur Arnlaugsson*; 1913. gada 1. septembris Reikjavika — 1996. gada 9. novembris Reikjavika) bija Islandes šahists.

Biogrāfija
----------

1936. gadā beidzis matemātikas studijas Kopenhāgenas universitātē. Vēlāk strādājis par skolotāju Kopenhāgenas vidusskolā. Pēc Otrā pasaules kara atgriezies Islandē. Strādājis dažādās koledžās un universitātēs. Par savu darbību izglītības jomā 1979. gadā ticis apbalvots ar Islandes universitātes goda doktora nosaukumu.

No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu vidum bijis arī viens no vadošajiem Islandes šahistiem. 1949. gadā uzvarējis Islandes šaha čempionātā.
Pārstāvējis Islandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1939, 1952-1954). 1939. gadā Buenosairesā 8. šaha olimpiādē saņēmis zelta medaļu kā labākais rezervists turnīra B finālā;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

No 1970. gadu sākuma bijis pazīstams arī kā šaha turnīru tiesnesis. 1972. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru. 1981. gadā bijis viens no tiesnešiem Anatolija Karpova un Viktora Korčnoja mača par Pasaules čempiona nosaukumu šahā. Bijis arī šaha apskatnieks un popularizators Islandes radio un televīzijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Guðmundur Arnlaugsson
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Guðmundur Arnlaugsson
3. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Guðmundur Arnlaugsson

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Sami** (*Silurus*) ir viena no samu dzimtas (*Siluridae*) ģintīm. Samu ģintī ir 17 sugas, ietverot Tālo Austrumu samus (*Parasilurus*). Dažādi informācijas avoti mēdz atšķirīgi sistematizēt Amūras samu (*Parasilurus asotus*). Tas reizēm tiek iedalīts samu ģintī, saucot to par *Silurus asotus*. Tomēr visbiežāk Amūras sams tiek iedalīts Tālo Austrumu samu ģintī (*Parasilurus*). Kopumā samu ģints ir maz pētīta un sistemātikā nav vienotības.

Samu ģinti var iedalīt 2 lielās grupās: viena grupa dzīvo Dienvidaustrumāzijā, otra Eiropā un Āzijas austrumos. Latvijā dzīvo samu ģints viena suga - sams (*Silurus glanis*).

Izskats
-------

Samu ģintij raksturīga pazīme ir gara anālā spura, maza muguras spura ar 4 vai 5 spuras stariem. Muguras spurai nav asā stara, kas raksturīgs daudziem samveidīgajiem, kā arī nav tauku spuras. Astes spurai bieži ir raksturīga noapaļota forma.

Populārākās samu ģints (*Siluris*) sugas
----------------------------------------

* **Samu ģints** (*Silurus*)
	+ Sams (*Silurus glanis*)
	+ Aristoteļa sams (*Silurus aristotelis*)
	+ Malaizijas sams (*Silurus furness*)
	+ Kuņminas sams (*Silurus mento*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Springer Link: Systematic revision of the catfish genus Silurus[novecojusi saite]
2. ↑  Latvijas daba: Kaulzivis
3. ↑  Scot Cat: Silurus glanis
Gubu vidējie mākoņi
**Gubu vidējie mākoņi** *Cumulus mediocris* (Cu med) ir neliela izmēra kaudzes veida mākoņi ar plakanu pamatu un baltām virsotnēm, kuras pēc izskata līdzinās puķu kāpostiem. Šo mākoņu vertikālie izmēri ir apmēram vienādi ar horizontālajiem. Pamata augstums ir 800—1500 m. Tomēr to augstums var atšķirties atkarībā no gaisa mitruma un arī no Zemes virsas. Vertikāli šie mākoņi ir no 100 m līdz dažus kilometrus augsti. Tie veidojas temperatūras konvekcijas vai frontālās augšupejas rezultātā. Gubu vidējie mākoņi veidojas pēc Cu hum un pirms Cu cong mākoņiem. No Gubu vidējiem mākoņiem nokrišņu parasti nav. Vienīgie nokrišņi var būt īslaicīga pilināšana vai pavisam īslaicīga smidzināšana. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |