recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Nokia 3510i* ar *Series 30*
***Series 30*** bija *Nokia* programmatūras platforma lētajiem mobilajiem telefoniem.
Ja iepriekšējā platforma *Series 20* darbojās tālruņos ar monohronu displeju, tad *Series 30* varēja darboties arī ar lielākiem un krāsainiem displejiem. Tajos var darbināt vienkāršas *Java* spēles, iekļauts *WAP* atbalsts un tādas iespējas kā FM radio un polifoniskie zvana toņi.

Pirmie tālruņi ar *Series 30* izlaisti 2001. un 2002. gadā: *Nokia 3410*, *Nokia 6310*, *Nokia 3510*, *Nokia 8310*.

*Series 30* uzstādīta tādos modeļos kā *Nokia 1616*, *Nokia 1280*, *Nokia 1800*; 100. sērijā, piemēram, *Nokia 100*. Pēdējie modeļi ar *Series 30* platformu izlaisti 2013. gadā.

Pēc *Nokia* pārdošanas *Microsoft*, platformu *Series 30* *Microsoft Mobile* ierīcēs vairs neizmantoja. Tās vietā lētajos modeļos izmantota pilnīgi atšķirīga platforma *Series 30+*, kas licencēta no *MediaTek*.

Atsauces
--------

1. ↑  «Understanding Nokia’s Mobile Operating Systems». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 25. martā.
**Firhtegots Lēberehts fon Nordenflihts** (vācu: *Fürchtegott Leberecht Freiherr von Nordenflycht*, spāņu: *Barón Timoteus von Nordenflycht y Averbach*; 1752—1815) bija Latvijā dzimis raktuvju direktors Polijā-Lietuvā, vēlāk Peru.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1752. gada 4. septembrī Jelgavā zviedru inženiera Andersa fon Nordenflihta (1710–1762) un viņa sievas Juliānas Ludmilas Federikas fon Averbahas ģimenē. Viņa tēvs bija Dursupes muižas īpašnieks un Engures dzelzscepļa pārvaldnieks, kurš sastādīja pārskatu par Kurzemes un Zemgales hercogistes derīgajiem izrakteņiem, enerģētiskiem resursiem, rūpaliem līdz ar ierosinājumiem saimnieciskās dzīves uzlabošanai.
1778. gadā viņš sāka studēt Freibergas Kalnu akadēmijā Saksijā, strādāja par Polijas-Lietuvas kopvalsts raktuvju direktoru tagadējā Kelces apriņķī.

1788. gadā viņš pēc Spānijas karaļa aicinājuma vadīja ekspedīciju uz Peru, lai uzlabotu sudraba ieguves tehnoloģiju turienes raktuvēs. Viņš panācis atļauju Spānijā un tās kolonijās lietot barona titulu un nēsāt Polijas-Lietuvas uniformu. 
1790. gadā viņš Limā izveidoja mineraloģijas laboratoriju 1796. gadā apprecējās ar Kortesa dzimtai piederīgo Mariju Jozefu Kortesu (*María Josefa Cortés y Azua*). 1802. gadā viņu Limā apciemoja Aleksandrs fon Humbolts.

Napoleona karu laikā 1811. gadā Spānijas karalis viņu atsauca no Peru un Nordenflihts mira Madridē 1815. gadā.

Literatūra
----------

* Renée Gicklhorn: *Nordenflycht und die deutschen Bergleute in Peru.* Deutscher Verlag für Grundstoffindustrie, Leipzig 1963.
* Manuel Torres Marín: *Los de Nordenflycht (Ensayo de Genealogia Descriptiva).* Editorial Andrés Bello, Santiago de Chile 1986.

Ārējās saites
-------------

* Familie Nordenflycht bei adelsvapen.com (zviedriski)
* Fürchtegott Leberecht (Timotéo) von Nordenflycht Auerbach

Atsauces
--------

1. ↑  «Expedition auf den Spuren der TU Bergakademie in Südamerika». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 9. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 25. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 309619377
* GND: 1053233434

 |

 |
**Anatolijs Dedkovs** (*Анатолий Иванович Дедков*, dzimis 1944. gada 24. jūlijā, miris 2016. gada 16. septembrī) bija PSRS lidotājs, kosmonauts, bet nav lidojis kosmosā.

1962. gadā Dedkovs iestājās Harkivas augstākā kara lidotāju skolu, ko pabeidza 1966. gadā. 1967. gada 16. janvārī viņš sāka dienestu kā vecākais lidotājs Padomju karaspēka grupas Vācijā 24. Gaisa armijas 61. Gvardes iznīcinātāju aviācijas korpusa 126. iznīcinātāju aviācijas divīzijas 35. iznīcinātāju aviācijas pulkā.

1970. gada 27. aprīlī Anatolijs Dedkovs ieskaitīts kosmonautu grupā. Līdz 1972. gada jūlijam apguva kosmonautu vispārējo apmācību.
No 1972. līdz 1974. gada augustam Dedkovs gatavojās programmai *Spiral*.
No 1975. gada septembra līdz 1977. gada oktobrim Dedkovs kopā ar Juriju Ponomarjovu gatavojās lidojumam uz orbitālo staciju *Saljut-6* pirmās ekspedīcijas dublieru apkalpē. Kad *Sojuz-25* neizdevās saslēgties ar staciju, tika pieņemts lēmums turpmāk apkalpē obligāti iekļaut kosmonautu ar lidojumu pieredzi. Tādējādi Dedkova un Ponomarjova apkalpi izformēja.

1976. gadā viņš neklātienē pabeidza Gaisa kara akadēmiju.
No 1977. gadam līdz 1983. gadam Dedkovs gatavojās lidojumiem ar kosmosa kuģi *Sojuz-T* un civilo orbitālo staciju *DOS* (*Saljut*).
1983. gada 20. aprīlī izslēgts no kosmonautu vienības, ieceļot Dedkovu par Kosmonautu sagatavošanas centra vadības grupas maiņas vadītāju.

1987. gadā Anatolijam Dedkovam piešķirta pulkveža pakāpe un viņš iecelts par Gaisa karaspēka virspavēlnieka 1064. Gaisa vadības punkta operatīvās grupas priekšnieku.
1994. gada 19. augustā Dedkovs atvaļināts no militārā dienesta. 
1995. gadā viņš sāka strādāt Kosmonautu sagatavošanas centrā par kosmonautu sagatavošanas inženieri.

Miris 2016. gada 16. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Dedkova biogrāfija (krieviski)
* Biogrāfija persona.rin.ru (krieviski)
*Tabula Rogeriana* (1154)
Rogera kartes apvērsums ar ziemeļiem augšpusē
***Tabula Rogeriana*** jeb **Rožēra karte** (arābu: نزهة المشتاق في اختراق الآفاق — ‘grāmata par patīkamiem ceļojumiem uz tālām zemēm’) ir viena no vikingu laikmetā tapušajām pasaules kartēm, kas apvērstā veidā attēlo Eirāzijas un Āfrikas kontinentus. Šī ir viena no visdetalizētākajām viduslaiku pasaules kartēm.

Izveide
-------

Karti ar komentāriem pēc Sicīlijas karalistes normāņu valdnieka Rožēra II rīkojuma 18 gadu laikā (1136—1154) izveidoja arābu zinātnieks Muhameds el Idrīsī. Visi uzraksti ir arābu valodā un tās augšpusē ir dienvidi, bet apakšpusē — ziemeļi.

Ziemeļeiropas attēls
--------------------

*Tabula Rogeriana* pirmo reizi detalizēti apkopo vikingu laikmeta zināšanas par Ziemeļeiropas ģeogrāfiju.
Dānijas pussala nosaukta par *Snislua* (Šlēsviga), Skandināvija, Somija un Kurzeme attēlotas kā Baltijas jūras salas. Viena no tām nosaukta par «Amazoņu salu». Tallina tajā iezīmēta kā *Qlwn*, kas atbilst Novgorodas hronikā lietotajam Tallinas pilskalna nosaukumam Kolivaņa (*Колывань*).
Zviedru valodnieks Rihards Ekblūms tekstā pieminēto *Madsūnu* identificēja ar Mežotni, *Sūnu* identificē ar Alsungu, bet *Kabi* varētu būt Jelgava vai Kauņa, vai kāda cita sena tirgus vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Maps of al-Idrisi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 26. jūnijā. Skatīts: 2015. gada 24. jūlijā.
2. ↑  «expeditioneslinguarum.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 26. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 9. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Tabula Rogeriana 19/03/2014 Archived 2019. gada 26. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: n00050418
* GND: 4677829-9
* SUDOC: 079269265
* BNF: cb125385785 (data)

 |

 |
**Nejautā** bija latviešu sintīpopa grupa, kura pastāvēja no 1989. gada līdz 1993. gadam.

Vēsture
-------

"Nejautā" veidoja četri skolasbiedri: vokālists Jānis Vanags, ģitārists Renarts Braufmanis, taustiņinstrumentālists Jānis Brunovskis un bundzinieks un taustiņinstrumentālists Normunds Bērziņš. Viņu darbība sākās ar koncertu skolā un turpinājās ar aktīvu koncertdarbību. Viņi spēlēja sintīpopu, ko iedvesmojusi galvenokārt grupa "Depeche Mode".

1990. gadā grupa saņēma "Raimonda" balvu kā gada labākie debitanti latviešu popmūzikā. 1991. gadā grupa izcīna 2. vietu festivālā "Liepājas dzintars".
1991. gadā dziesma "Ceļš" "Mikrofona" rokaptaujā ieguva 10. vietu, 1992. gadā dziesma "Everything is Coming Down" ierindojās 17. vietā, savukārt dziesma "Igaunijā sniegs" 1993. gadā nokļuva 23. vietā un "Pūš milzīgi vēji" - 33. vietā.

1993. gadā izdots grupas vienīgais albums "Princess", ko "Mikrofona ieraksti" izdeva kasetes formātā. Drīz pēc tam grupas darbība apsīka. J. Brunovskis spēlēja grupā "Zig Zag", R. Braufmanis darbojies grupās "F. Art" un "Inokentijs Mārpls", bet J. Vanags neilgu laiku darbojās Aigara Grāvera projektā "7. fāze" un grandžroka grupā "Gelousy".

2017. gadā grupa apvienojās dalībai grupas "Jumprava" jubilejas koncertā.

Diskogrāfija
------------

* *Princess*. Mikrofona ieraksti, 1993.

Atsauces
--------

1. 1 2  Video: «Nejautā» apvienojas «Jumpravas» jubilejas koncertā
2. ↑  1990. gada labākā debija latviešu rokmūzikā – grupa "Nejautā"
**Treviss Vernons Grīns** (angļu: *Travis Vernon Green*, dzimis 1970. gada 20. decembrī) ir Kanādas hokeja treneris un bijušais hokejists. Pašlaik (2021) Grīns ir NHL komandas Vankūveras "Canucks" galvenais treneris.

1989. gada NHL draftā Grīnu ar 23. numuru 2. kārtā izvēlējās Ņujorkas "Islanders". Vēlāk spēlējis Anahaimas "Mighty Ducks", Fīniksas "Coyotes", Toronto "Maple Leafs" un Bostonas "Bruins". Savu karjeru noslēdza Nacionālās līgas komandā EV Zug.

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies trīs Pasaules čempionātos. 1997. gada Pasaules čempionātā Somijā, izcīnījis pirmo vietu.

Savu trenera karjeru sācis WHL komandā Portlendas "Winterhawks". No 2013. gada līdz 2017. gadam trenējis AHL komandu Jūtikas "Comets". Kopš 2017. gada Grīns ir Vankūveras "Canucks" galvenais treneris.

Atsauces
--------

1. ↑  «Travis Green named Canucks head coach». *NHL.com* (en-US). Skatīts: 2021-01-19.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
***Series 40*** ir *Nokia* programmatūras platforma vidējas klases mobilajiem telefoniem, kā arī dažiem no *Vertu* luksusa tālruņiem.
Šī ir viena no plašāk lietotajām mobilo telefonu platformām pasaulē: to izmanto vairāk nekā 150 tālruņu modeļos, un 2012. gada 25. janvārī bija pārdoti vairāk nekā 1,5 miljardi ierīču ar *Series 40* sistēmu.

Salīdzinot ar iepriekšējo platformu *Series 30*, kuru izmantoja lētākajiem telefona modeļiem, *Series 40* ir daudz vairāk iespēju. Lai gan to neizmantoja viedtālruņiem, tomēr *Nokia Asha* modeļi tiek klasificēti kā viedtālruņi.

Pirmais telefons ar *Series 40* (*Nokia 7110*) izlaists 1999. gadā. Tam bija 96 × 65 pikseļu monohroms displejs un bija pirmais tālrunis ar WAP atbalstu.
Laika gaitā *Series 40* ir attīstījies no zemas izšķirtspējas grafiskās saskarnes līdz augstas izšķirtspējas krāsu grafikas ar dažādām interneta un multimediju iespējām. Izlaistas platformas sešas paaudzes.

Pēdējais tālrunis ar *Series 40* izlaists 2013. gadā (*Nokia Asha 210*). *Series 40* pēctecis bija *Nokia Asha platform*.

2014. gadā *Nokia* mobilo telefonu biznesu nopirka *Microsoft*.
2014. gada jūlijā paziņots, ka 18 mēnešu laikā tiks pārtraukts *Series 40* un *Asha* atbalsts, turpmāk izlaižot modeļus tikai ar *Windows Phone* operētājsistēmu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Your apps on the world’s largest mobile platform». Nokia. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013-03-03. Skatīts: 2013-02-26.
2. ↑  «Nokia has sold over 1.5 billion Series 40 phones». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-12-18. Skatīts: 2013-02-26.
3. ↑  Nokia outs Asha 308 and 309, deems Series 40 smartphone-worthy
4. ↑  Microsoft is killing off Nokia’s feature phones in favor of Windows Phone The Verge, July 17, 2014
**Kalipsobīene** (norvēģu: *Calypsobyen*) vai **Marijas Kirī-Sklodovskas universitātes polārstacija** (poļu: *Stacja Polarna Uniwersytetu Marii Curie-Skłodowskiej (UMCS)*) ir vasaras sezonas Polijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas dienviddaļā Bellsunna dienvidu krastā. Stacija pieder Ļubļinas Marijas Kirī-Sklodovskas universitātei.

Vēsture
-------

Polārstacija ierīkota pamestā britu ogļraču apmetnē Kalipsobīenē. Apmetni 1918.—1919. gadā ierīkoja Londonas uzņēmums *Northern Exploration Company Ltd.*. Apmetne izbūvēta Kalipsostrandas *(Calypsostranda)* liedagā. Liedags nosaukts par godu britu ekspedīcijas kuģim *HMS Calypso*, kas 1895. gadā pētījis netālo Rešēršfjordu *(Recherchefjorden)*. 1986. gadā, pēc vienošanās ar Svalbāras gubernatoru, apmetne tika nodota poļu universitātei polārstacijas ierīkošanai.

Stacija aizņem četras no sešām palikušajām apmetnes ēkām. Tajās ierīkotas dzīvojamās telpas, laboratorijas un noliktavas. Netālu ierīkota meteostacija.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenās izpētes jomas ir ģeomorfoloģija, ģeoloģija, augsnes zinātne, glacioloģija, hidroloģija, klimatoloģija un meteoroloģija, kā arī vides zinātne, botānika, bioķīmija un radioķīmija. Galvenie pētījumu temati attiecas uz kvartāro paleoģeogrāfiju un stratigrāfiju, mūsdienu morfogēnajiem procesiem, mūžīgo sasalumu, arktiskās augsnes fizikālajām un ķīmiskajām īpašībām, kā arī antropogēno piesārņojumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Stacja Polarna w Calypsobyen (Belsund, Spitsbergen)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 8. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 2. aprīlī.
2. ↑  Stacja Polarna Uniwersytetu Marii Curie-Skłodowskiej w Calypsobyen (Bellsund)[novecojusi saite]
3. ↑  Badania polarne w ramach wypraw letnich na Spitsbergen[novecojusi saite]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas polārstacijas Valsts karogs: Polija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* **Arctovska**
* *Dobrovolska*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Baranuvka
* Hahuta
* **Hūrnsunna**
* Kalipsobīene
* Petuniabukta

 |

 |
**Latvijas Universitātes Romas Katoļu Teoloģijas fakultāte** bija Latvijas Universitātes (LU) fakultāte 1938. — 1940. gadā, kas sāka gatavot akadēmiski izglītotus teologus ar licenciāta un doktora grādu teoloģijā.

Vēsture
-------

1920. gada 3. oktobrī bīskaps Antonijs Springovičs parakstīja lēmumu par Aglonas garīgā semināra dibināšanu, par semināra rektoru kļuva Jāzeps Rancāns. 1924. gadā garīgais seminārs pārcēlās uz ēku Altonavas ielā Rīgā. Pēc papildus vienošanās starp Latvijas Republiku un Svēto Krēslu 1938. gada 28. maijā Universitātes Padome nolēma agrāko LU Teoloģijas fakultāti pārdēvēt par LU Evaņģēliskās teoloģijas fakultāti un 1938. gada 15. septembrī atklāja Latvijas Universitātes Katoļu teoloģijas fakultāti. Par pirmo fakultātes dekānu ievēlēja bīskapu Jāzepu Rancānu.

### Okupācijas laikā

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 22. augustā gan Evaņģēliskās teoloģijas fakultāti, gan Romas katoļu teoloģijas fakultāti slēdza, visus mācībspēkus atlaida un visus studentus izslēdza no universitātes. Vācu okupācijas laikā 1941. gadā izveidoja **Romas katoļu Teoloģijas augstskolu**.

Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada decembrī pēc arhibīskapa Antonija Springoviča lūguma Latvijas PSR varas iestādes atļāva atjaunot **Rīgas Garīgā semināra** darbību. Par rektoru kļuva Pēteris Strods (1892—1960), par inspektoru Kazimirs Duļbinskis (1906—1991). 1951. gada janvārī garīgo semināru slēdza, bet 1952. gada pavasarī atļāva darboties divarpus mēnešus pavasarī un tikpat rudenī, pārējā laikā semināristiem bija jāstudē privāti un jāuzturas pie prāvestiem. 1954. gada 18. decembrī garīgajam semināram piešķīra mācību iestādes statusu, un tas atsāka savu darbību pie Svētā Franciska baznīcas Kijevas ielā 16 Rīgā. 1968.-1969. mācību gadā Rīgas Garīgajā seminārā sāka uzņemt studentus no Ukrainas, bet turpmākajos gados arī no Baltkrievijas un Igaunijas, 1978.-1979. mācību gadā seminārs sāka gatavot katoļu priesterus visai PSRS, izņemot Lietuvu. 1980.—1982. gadā pie Svētā Franciska baznīcas uzcēla jaunas Rīgas Garīgā semināra ēkas.

### Pēc neatkarības atjaunošanas

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Rīgas Garīgo semināru no 1991. līdz 1994. gadam vadīja priesteris Andris Marija Jerumanis, tad līdz 2006. gadam priesteris Antons Justs. 1999. gadā pēc Rīgas metropolijas arhibīskapa ierosmes uz Rīgas Garīgā semināra bāzes nodibināja Laterāna Pontifikālās universitātes Rīgas Teoloģijas institūtu Katoļu ielā 16 Rīgā.
Latvijas Republikas un Svētā Krēsla 2000. gada līgumā bija paredzēts, ka Katoļu Baznīcai ir tiesības dibināt augstākās mācību iestādes reliģijas skolotājiem, kuras izsniegs valsts atzītus diplomus. Līgumā bija paredzēts, ka Katoļu Teoloģijas fakultātes atjaunošanu pie Latvijas Universitātes nākotnē risinās sarunās starp Latvijas Republikas valdību un Svēto Krēslu.

  

### Dekāni

* Jāzeps Rancāns (1938—1940)

Atsauces
--------

1. ↑  «literatura.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 3. septembrī. Skatīts: 2022. gada 3. septembrī.
2. ↑  Latvijas Republikas un Svētā Krēsla līgums "Latvijas Vēstnesis", Nr. 137. 25.09.2002.
Īsā rokāde
Garā rokāde
**Rokāde** (no vācu: *Rochade*) ir īpašs gājiens šaha partijā, kurā karalis tiek pārvietots par diviem lauciņiem torņa virzienā, pēc tam tornis tiek pārvietots pāri karalim un nolikts uz lauciņa tam blakus.

Katrai no pusēm ir tiesības izdarīt rokādi vienu reizi partijas gaitā.

Gājiena apraksts
----------------

Rokāde skaitās viens gājiens, neskatoties uz to, ka tiek pārvietotas divas figūras. Rokāde ir iespējama divos virzienos: rokādi karaļa spārna virzienā sauc par īso rokādi, dāmas spārna virzienā — par garo rokādi.

Rokādi vienmēr uzsāk ar karaļa pārvietošanu, jo tikai karaļa pārvietošana par diviem lauciņiem (saskaņā ar likumu "roku atņēmi—gājiens izdarīts") viennozīmīgi liecina, ka tas ir rokādes sākums.

Šaha etiķete prasa, lai karaļa un torņa pārvietošana notiktu ar vienu un to pašu roku.

Rokādes nosacījumi
------------------

**Rokāde nav iespējama:**

* ja karalis partijā jau izdarījis gājienus (ieskaitot rokādi);
* ar torni, kas jau izdarījis gājienus.

**Rokāde uz laiku nav iespējama:**

* lauciņš, uz kura atrodas karalis, vai lauciņš, kuru tam jāšķērso, vai lauciņš, uz kura karalim jānostājas, ir apdraudēts ar vienu vai vairākām pretinieka figūrām;
* starp karali un torni, kas piedalās rokādē, atrodas kāda figūra.

Gājiena pieraksts
-----------------

Algebriskā notācijā īso rokādi pieraksta ar apzīmējumu "**0-0**", bet garo rokādi ar "**0-0-0**".

Rokāde šaha kompozīcijā
-----------------------

Šaha kompozīcijās rokāde nav iespējama, ja ar retrogrādās analīzes palīdzību izdodas pierādīt, ka karalis vai tornis iepriekš ir izdarījuši gājienu.

Atsauces
--------

1. ↑   Article 3.8 // FIDE šaha noteikumi. Punkts 3.8. (angliski)
**Kalnu sīpols** (latīņu: *Allium montanum*) ir daudzgadīgs amariļļu dzimtas sīpolaugs. Savvaļā tas ir diezgan plaši sastopams kalnu apvidos rietumu un dienvidu Eiropā un Dienvidaustrumāzijā. Latvijā sastopams ļoti reti — tikai kā adventīvs augs.

Daži autori to iekļauj plašākā sugā *Allium senescens* vai nodala kā *Allium senescens* pasugu.

Apraksts
--------

Kalnu sīpols ir daudzgadīgs, 20—70 cm garš, pelēkzaļš lakstaugs. Auga sīpols ir olveidīgs un tas ir klāts ar tumšām zvīņām. Stublājs ir stāvs, kails un zem ziedkopas divšķautņains. Lapas ir plakanas, aptuveni 0,3—0,8 cm platas, tās ir izvietotas tikai pie stublāja pamata, un tās kopumā ir īsākas nekā stublājs. Uz stublāja lapu nav.

Ziedu čemurs ir blīvs, apziedņa lapas sārti violetas un aptuveni 0,5 cm garas. Ziedkāts ir vismaz apziedņa garumā, parasti garāks. Putekšņlapas mazliet pārsniedz apziedni. Pie čemura pamata ir īss, paliekošs, plēvjveidīgs vīkals. Vairvasiņas ziedkopā nemēdz veidoties. Auglis ir trīscirkņu pogaļa ar tumšām sēklām. Zied no jūnija beigām līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «kalnu sīpols - Allium montanum F.W.Schmidt - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-27.
**Iglulikas pētniecības centrs** (angļu: *Igloolik Research Center*, IRC) ir Kanādas vissezonas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Melvila pussalas ziemeļaustrumu piekrastē Iglulikas ciema centrā. Pieder Nunavutas valdības Vides departamentam, bet to administrē Nunavutas Pētniecības institūta Arktikas Koledža.

Vēsture
-------

Stacija uzbūvēta pēc Kanādas valdības pasūtījuma 1973.—1974. gadā. Stacijas projektu izstrādāja *Papineau Gérin-Lajoie Leblanc*; tā projektēta pēc tā laika ziemeļu modernās arhitektūras principiem. Būvniecībā izmantots betons, tērauds, stikls un siltināti stiklšķiedras paneļi. 1988. gadā stacija tika nodota Ziemeļrietumu Teritoriju Zinātņu institūta pārvaldē. 2008. gadā atbildība par staciju tika nodota Nunavutas Arktikas koledžas Valodas un kultūras programmai. Stacija joprojām tiek izmantota kā atbalsta bāze dažādu pētījumu programmu īstenošanai Foksa baseina reģionā.

Stacijas struktūra
------------------

Stacija sastāv no trijām struktūrām. Galvenajā ēkā, kas neformāli tiek dēvēta par «Balto sēni», 315 m² platībā radiāli izvietotas divas laboratorijas, astoņas ofisu telpas, bibliotēka un tumšā telpa; centrā ir apspriežu telpa. Līdzās galvenajai ēkai ir divsekciju apsildāma garāža ar tai pievienotu darbnīcu un liela neapsildāma noliktava. Stacija spēj izmitināt līdz 22 pētniekiem vasarā un līdz 10 ziemā. Stacijai ir filiāles Kugluktukā, Arviatā, Pondinletā un Ikaluitā.

Pētniecība
----------

Stacijas pētījumu programmas ir vērstas galvenokārt uz sauszemes savvaļas dzīvniekiem un biotopiem ar īpašu uzmanību attiecībā uz sugām, kas ir tieši saistītas ar inuitu tradicionālo dzīvi, t.i. ziemeļbriežiem, polārlāčiem un muskusvēršiem. Ilgtermiņā stacijā tiek veikti vides, seismogrāfiskie, meteoroloģiskie un magnetometriskie novērojumi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Interact International Network for Terrestrial Research and Monitoring in the Arctic. Igloolik Research Center
2. 1 2  Nunavut Research Institute. Aubout us
3. ↑  N360. Igloolik Research Center
4. ↑  SkyscraperPage.com The Igloolik Research Centre

Ārējās saites
-------------
Eoīns Kolfers

**Eoīns Kolfers** (*Eoin Colfer*, dzimis 1965. gada 14. maijā) ir īru rakstnieks. Dzimis nelielā Veksfordas pilsētiņā Īrijas dienvidaustrumu krastā. Viņa māte ir aktrise un pasniedz aktiermeistarību, tēvs bija sākumskolas skolotājs, vēsturnieks un mākslinieks. Viņu ģimenē bija pieci bērni, Eoīns bija otrais. 

Mācījies tajā pašā sākumskolā, kur pasniedza viņa tēvs, Eoīns uzskata sākumskolas skolotāja profesiju par radošu un priecīgu. Un arī pats sapņoja būt par skolotāju kā tēvs.

Kolfers ir pabeidzis pedagoģisko koledžu Dublinā un, atgriežoties dzimtajā pilsētā, sāka strādāt par sākumskolas skolotāju.

Brīvajā laikā viņš sacerēja pasakas pēc ķeltu folkloras motīviem — par elfiem, gobliniem un citām pasakainām būtnēm. Pirmie šīs pasakas dzirdēja viņa skolēni, kuri labprāt klausījās stāstus ārpusstundu laikā.

"Artēmijs Fauls" nav pirmā Kolfera grāmata. Savu pirmo romānu „Bennijs un Omārs" viņš uzrakstīja 1995. gadā. Tas ir stāsts par divu zēnu draudzību un viņu piedzīvojumiem Ziemeļāfrikā. Šajā grāmatā Kolfers izmantoja savus iespaidus no ārzemju dzīves: no 1992. līdz 1996. gadam viņš kopā ar sievu Džekiju strādāja Saūda Arābijā, Tunisijā un Itālijā. Stāsts tika publicēts 1998. gadā un gandrīz kļuva par bestselleru. Grāmatas turpinājums „Bennijs un Mazais" tika publicēts 1999. gadā. 

Vēl viens Kolfera bērnu romāns „Vēlēšanu saraksts" ieguva gada Grāmatas prēmiju Īrijā. 

Tomēr pasaules slavu E. Kolferam atnesa romāns par jauno ļauno ģēniju Artēmiju Faulu. Panākumi bija tik iespaidīgi, ka autoram vajadzēja atstāt skolu, lai piedalītos savas grāmatas reklāmkompānijā.

Kolfers dažkārt atzinās, ka nebija gatavs tādai popularitātei un gribētu atgriezties pie pasniedzēja darba. Bet visdrīzāk tuvākajos pāris gados tas nenotiks, jo ar katru dienu Artēmijam Faulam ir vairāk un vairāk cienītāju.

> „Esmu pārliecināts, ka bērni ir daudz gudrāki, nekā par viņiem domā pieaugušie. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc es uzrakstīju „Artēmiju Faulu". Man iepatikās doma, ka galvenais varonis var būt tik ļauns. Domāju, ka bērnus tas arī ieinteresēs. Bieži vien es vairākas dienas pavadīju pārdomās, lai izdomātu kārtējo ideju, kura var dažās sekundēs ienākt prātā manam varonim", - runā Kolfers.
> 
> 

Autors uzskata, ka viņam kā rakstniekam ļoti palīdzēja viņa īru izcelsme: 

> „Mums no 4 gadu vecuma māca mitoloģiju, tāpēc cilvēkam veidojas īpašs domāšanas veids, kas ļauj rakstīt grāmatas par elfiem un gobliniem. Īrija ir manu grāmatu neatņemama sastāvdaļa."
> 
>

Ārējās saites
-------------

* Rakstnieka mājaslapa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 69145969
* LNB: 000039730
* LCCN: n2001021633
* ISNI: 0000 0000 7326 9140
* GND: 124045324
* SELIBR: 315890
* SUDOC: 150125100
* BNF: cb14420140b (data)
* BIBSYS: 1081557
* NLA: 40413676
* NDL: 00890311
* NKC: xx0002126
* SBN identifikators RAVV258592 nav derīgs.
* BNE: XX1594666
* CiNii: DA13109953

 |

 |
**Bujars Faiks Nišani** (*Bujar Faik Nishani*; dzimis 1966. gada 29. septembrī, miris 2022. gada 28. maijā) bija albāņu politiķis. No 2012. gada līdz 2017. gadam viņš bija Albānijas prezidents.

Biogrāfija
----------

Bujars Nišani 1988. gadā pabeidza militāro akadēmiju.
1991. gadā viņš kļuva par Albānijas demokrātiskās partijas biedru.
1990. gadu vidū studēja ASV. Pēc tam Albānijas Aizsardzības ministrijā bija ārējo sakaru nodaļas vadītājs, vēlāk darbojās Ārlietu ministrijā.
Pēc tam, kad 1997. gada vēlēšanās sakāvi cieta demokrātiskā partija, viņš kļuva par nevalstiskās organizācijas "Eiroatlantiskais militārais forums" priekšsēdētāju.

2004. gadā Tirānas Universitātē Nišani ieguva maģistra grādu Eiropas lietu studijās.
2005. gada vēlēšanās viņš iekļuva parlamentā.
2007. gadā Bujars Nišani kļuva par iekšlietu ministru, 2009. gada septembrī — par tieslietu ministru.
2011. gada aprīlī Nišani atkal stājās iekšlietu ministra amatā.

2012. gada 11. jūnijā Albānijas parlaments par prezidentu ievēlēja Bujaru Nišani, 24. jūlijā viņš nodeva prezidenta zvērestu.
2017. gada 28. aprīlī par Albānijas prezidentu ievēlēja Iliru Metu, un 24. jūlijā viņš nodeva zvērestu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bujars Nišani***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Bujar Nishani Archived 2016. gada 8. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Albānijas prezidenta vietne
Cilvēka derma un epiderma
**Epiderma** (grieķu: *ἐπί* — 'virs', 'uz' + *δέρμα* — 'āda') ir ādas virsējais slānis, kas pieder pie segaudu jeb epitēlijaudu grupas. Tā ir 0,01 mm bieza, un to veido plāna lipīdu kārta. Epiderma ir veidota no blīvi novietotām šūnām, kas aizsargā ķermeni no invāzijām un infekcijām, kā arī palīdz saglabāt ķermeņa mitrumu. Epiderma spēj gan absorbēt, gan sekretēt dažādas vielas. 

Epiderma sastāv no vairākām dzīvu šūnu kārtām, kuras savukārt klāj atmirušu šūnu kārtiņa. Šī kārtiņa, rodoties jaunām šūnām, nemitīgi aug. Šūnas mūžs ir īss — 3 līdz 4 nedēļas. Dzīvo šūnu zemākās kārtas baro kapilāri, bet virsējām, atmirušajām šūnām, lai tās uzturētu veselīgas un gludas, nepieciešams tikai ūdens. Epidermas sastāvā ir pigmenti, kas nosaka ādas krāsu. Dažādās ķermeņa vietās epidermas biezums ir dažāds. 
Epidermā atrodas arī ādas pigments melanīns, kas absorbē saules ultravioletos starus un pasargā ķermeni no to kaitīgās iedarbības. Ultravioleto staru ietekmē pastiprinās pigmenta veidošanās ādā un tā kļūst tumšāka jeb iedeg.

Funkcijas
---------

* Ķermeņa audu mehāniskā aizsardzība- mehānisko izturību nodrošina kolagēns.
* Vielu maiņas nodrošināšana starp organismu un apkārtējo vidi. Tauki epidermā ierobežo ūdenī šķīstošo vielu uzsūkšanos.
* Aizsardzība pret ultravioleto starojumu, ko nodrošina pigmentu šūnas.
* Baktericīdā funkcija — uz ādas veidojas vielas, kas nepatīk baktērijām (piemēram, lizocīms).
* Ķermeņa temperatūras regulācija.
* Recepcija — uztveršana, jušana. Ādā ir izveidoti daudz veidīgi receptori: mehanoreceptori — jūt spiedienu; termoreceptori — jūt temperatūru; nocireceptori — jūt sāpes.

Atsauces
--------

1. ↑  Arnolds Valtneris. Cilvēka fizioloģija. R:, Zvaigzne ABC, 2010, 211. lpp. ISBN 978-9984-40-196-6
2. ↑  Āda kā orgāns Archived 2014. gada 27. martā, *Wayback Machine* vietnē. bioderma.com, 13.12.2013.
3. ↑  Ādas anatomija Archived 2010. gada 5. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. neutral.lt, 13.12.2013.
Persijas līča satelītattēls
**Epikontinentāla jūra** vai **šelfa jūra** ir jūra, kas pilnībā izvietojusies kontinenta šelfa robežās uz kontinentālas zemes garozas un kuru gandrīz pilnībā iekļauj kontinenta krasts vai piekrastes salas.[1] Parasti veidojas jūras transgresijas rezultātā augsta pasaules okeāna līmeņa periodā. Šādas jūras parasti ir seklas (100—200 m).

Epikontinentālās jūras bija izplatītas dažādos ģeoloģiskajos periodos, veidojot plašas ūdens akvatorijas mūsdienu kontinentu iekšienē (Rietumsibīrijas līdzenums, Amazones baseins u.c.). Mūsdienās par epikontinentālajām jūrām izskata Persijas līci (applūdis pirms aptuveni 10 000 gadu), Baltijas jūru, Hudzona līci, Sentlorensa līci, Dienvidķīnas jūru, Karpentārija līci[2] u.c. Par reliktu epikontinentālo jūru uzskatāma arī Kaspijas jūra.

Atsauces
--------

1. ↑  McGraw-Hill Dictionary of Scientific & Technical Terms
2. ↑  Encyclopædia Britannica. Gulf of Carpentaria

Skatīt arī
----------

* Iekšējā jūra
* Malas jūra

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4145577-0

 |

 |
**Bukaramanga** (spāņu: *Bucaramanga*) ir pilsēta Kolumbijā, Santanderas departamenta centrs. Bukaramanga ir sestā lielākā Kolumbijas aglomerācija, tās iedzīvotāju skaits pārsniedz miljonu. Šī pilsēta ir galvenais Ziemeļrietumu Kolumbijas tirdzniecības un ekonomiskais centrs. Tā atrodas 1189 metru augstumā virs jūras līmeņa plakankalnē, kas ir daļa no Andu Kordiljeras.

Pilsēta
-------

Bukaramanga ir pazīstama kā *Ciudad de los Parques* — ‘Parku pilsēta’ un kā *Ciudad Bonita* — ‘Skaistā pilsēta’. 30 km uz rietumiem no pilsētas atrodas 1974. gadā izbūvētā Palonegro lidosta, bet agrākās lidostas atrašanās vietā 20. gadsimta astoņdesmitajos gados tika izveidots dzīvojamais rajons (*Ciudadela Real de Minas*). Bukaramangas bagātākie rajoni atrodas pilsētas centrā, kā arī dienvidu pusē, kamēr nabadzīgākā pilsētas daļa ir ziemeļos.

Atsauces
--------

1. ↑  Q48790707.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bukaramanga***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 140180376
* GND: 4088509-4
* BNF: cb12163797q (data)

 |

 |
Igaunijas dzelzceļu shēma
Baltijas stacija (Tallina)
Nemme
Hīu
Pēskila
Keila
Rīzipere
Paldiski
**Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumus** rietumu virzienā no valsts galvaspilsētas Tallinas nodrošina *VAS Elektriraudtee*. Kopš 1995. gada, kad tika slēgts starppilsētu dīzeļvilcienu maršruts Tallina—Hāpsalu rietumu virzienu apkalpo vienīgi elektrovilcienu maršruti.

Maršruti
--------

**Tallina—Pēskila** (igauņu: *Tallinn—Pääsküla*) ir piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas pilnībā iekļaujas Tallinas pilsētas robežās. Maršruta kopgarums — 11 km. Maršrutā iekļautas 9 pieturas.

**Tallina—Keila** (igauņu: *Tallinn—Keila*) ir piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Tallinas pilsētu un Harju apriņķa rietumu pagastus. Maršruta kopgarums — 26,1 km. Maršrutā iekļautas 15 pieturas.

**Tallina—Keila—Rīzipere** (igauņu: *Tallinn—Keila—Riisipere*) ir piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Tallinas pilsētu un Harju apriņķa rietumu pagastus. Maršruta kopgarums — 51 km. Maršrutā iekļauta 21 pietura.

**Tallina—Keila—Kloga-Ranna** (igauņu: *Tallinn—Keila—Kloga-Ranna*) ir piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Tallinas pilsētu un Harju apriņķa rietumu pagastus. Maršruta kopgarums — 39 km. Maršrutā iekļautas 18 pieturas.

**Tallina—Keila—Paldiski** (igauņu: *Tallinn—Keila—Paldiski*) ir piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Tallinas pilsētu un Harju apriņķa rietumu pagastus, kā arī Keilas un Paldiski pilsētas. Maršruta kopgarums - 48 km. Maršrutā iekļauta 21 pietura.

Pieturas
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |
| ***Tallina—Pēskila*** | ***Tallina—Rīzipere*** | ***Tallina—Keila*** | ***Tallina—Paldiski*** | ***Tallina—Kloga-Ranna*** |
| Tallina | Tallina | Tallina | Tallina | Tallina |
| Lillekila | Lillekila | Lillekila | Lillekila | Lillekila |
| Tondi | Tondi | Tondi | Tondi | Tondi |
| Jerve | Jerve | Jerve | Jerve | Jerve |
| Rahumē | Rahumē | Rahumē | Rahumē | Rahumē |
| Nemme | Nemme | Nemme | Nemme | Nemme |
| Hīu | Hīu | Hīu | Hīu | Hīu |
| Kivimē | Kivimē | Kivimē | Kivimē | Kivimē |
| Pēskila | Pēskila | Pēskila | Pēskila | Pēskila |
|  | Lāgri | Lāgri | Lāgri | Lāgri |
|  | Urda | Urda | Urda | Urda |
|  | Padula | Padula | Padula | Padula |
|  | Saue | Saue | Saue | Saue |
|  | Valingu | Valingu | Valingu | Valingu |
|  | Keila | Keila | Keila | Keila |
|  | Kulna |  | Nītvelja | Nītvelja |
|  | Vazalemma |  | Kloga | Kloga |
|  | Kibuna |  | Kloga-Aedlinna | Kloga-Ranna |
|  | Laitse |  | Pellkila |  |
|  | Jānika |  | Laokila |  |
|  | Rīzipere |  | Paldiski |  |
|

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑   Archived 2012. gada 5. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)
***Psammosteus livonicus*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Latvijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Dmitrijs Obručevs 1965. gadā. Sugas holotips ir jauna īpatņa branhiālā plātne no Daugavas atseguma pie Pasta muižas (augšpus Kokneses; augšdevons, amatas svīta). Nosaukums *Psammosteus livonicus* nozīmē "Livonijas psammostejs" (pēc autora domām Latvijas latīniskais nosaukums). Suga bija izplatīta frānas stāvā, amatas svītā Latvijā pie Kokneses. 2016. gada psammosteīdu revīzijas rezultātā *Ps. livonicus* sugai tika pieskaitītas arī iepriekš aprakstītās *Oredezhosteus kuleshovi* Moloshnikov, 2009 un *Psammolepis aerata* Obruchev, 1965. Tas paplašina *Ps. livonicus* izplatības areālu arī uz Orodežas upi pie Milodežas un Jamtesovas.

Apraksts
--------

Branhiālā plātne ir plāna un ar diezgan garu pamatni. Tās ādas zobi apakšpusē aizņem vairāk par pusi plātnes platuma. Tie ir lieli, augsti, ar krasi izteiktām ribiņām, kas paceļas no zobiņiem reizēm līdz ādas zobu virsotnei. Zobiņi maz zarojas un to gali ir it kā nocirsti. Ādas zobu šķērseniskās rindas neizceļas. Starp lieliem ādas zobiem sastopami arī mazi.

Salīdzinājums
-------------

No sugas *Psammolepis venyukovi*, kura līdzīga pēc ādas zobu formas, atšķiras gan ar branhiālās plātnes psammosteju formu un plānumu, gan arī ar ādas zobu izmēriem un formu vienveidību. No tā paša vecuma psammoseju sugām *Ps. livonicus* atšķiras ar ādas zobu garāku pamatni, izmeriem un pareizu formu. No vēlākām sugām ar ar lieliem ādas zobiem atšķiras ar to pareizu formu.

Atsauces
--------

1. ↑  Glinskiy, V. Mark-Kurik, E. 2016. Revision of Psammosteus livonicus Obruchev (Agnatha, Heterostraci) from the Devonian Amata Regional Stage of the NW of the East European Platform. Estonian Journal of Earth Sciences 65, 1, 1-18.
2. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 219-220. lpp
***Psammosteus maeandrinus*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā galvenā devona lauka teritorijā. Sugai nosaukumu deva amerikāņu dabaszinātnieks Luijs Agasi 1840. gadā kā *Placosteus maeandrinus*, bet aprakstīja to 1844. gadā. Sugas holotips ir branhiālās plātnes fragments no Sjasas upes atseguma ap 40 km uz dienvidiem no Novojas Ladogas, sņetogras slāņiem (Pļaviņu svīta). Nosaukums *Ps. maeandrinus* nozīmē meandrains (no Meandras upes Mazāzijā) sakarā ar dentīna valnīšu lokainajām formām uz branhiālās plātnes. Suga bija izplatīta frānas stāvā, pļaviņu svītā (sņetogoras slāņos) pie Andomas kalna, Svirjas, Pidmas, Ojatas upju krastos pie Vačukincu un Ņižņejas Podgorjas ciemiem, Sjasas upes krastā starp Moncevu un Kulakovu, Volhovas krastos starp Petropavlovsku un Gostinopolji, Veļikajas krastos lejpus Pleskavas (Šņetas kalns un Piskoviči), Ostenkas krastos uz ziemeļiem no Pleskavas, pie Vastselīnas Igaunijas dienvidaustrumos un Daugavas krastos pie Kokneses un Pļaviņām, Latvijā.

Apraksts
--------

Branhiālās plātnes ir plānas, plakanas, ar samērā platu pamatni, kas pakāpeniski sašaurinās virzienā uz distālo galu, apakšdaļā ieliektas, ar priekšējo malu noliektas uz leju. Plātnes liela daļa ir klāta ar ādas zobiem, kas saplūst ķīlīšos, kuri, izņemot proksimālo daļu, ir orientēti paralēli plātnes garenasij.

Salīdzinājums
-------------

*Ps. maeandrinus* ir viena no trijām šīs ģints sugām, kam ādas zobi daudzmaz saplūst ķīlīšos, kuri priekšējā malā orientēti paralēli šai malai, bet aizmugurējā malā var būt slīpi vai pat perpendikulāri tai. Tos varētu aprakstīt kā tādus, kas 45° leņķī atiet no ornamentētās daļas priekšējā stūra. *Psammosteus bergi* sugai zobiņi pilnīgāk saplūst ķīlīšos, un tie ir gludāki ar sīkiem zobiņiem. Savukārt, *Psammosteus praecursor* sugai gluži otrādi zobiņu saplūšana ķīlīšos ir mazāk attīstīta, īpaši plātnes proksimālajā daļā, kur zobiņi ir primitīvāki. Un tomēr atsevišķi *Ps. maeandrinus* un *Ps. praecursor* sugu fragmenti, īpaši branhialo plātņu distālajā daļā, ir galīgi neatšķirami viena no otras, kā rezultātā *Ps. maeandrinus* tika kļūdaini iekļauts arī amatas svītas sastāvā. *Ps. praecursor* atšķiras ar branhiālo plātņu straujāku paplašināšanos virzienā no distālā gala uz pamatni, kas ir garāka, nekā *Ps. maeandrinus*, un tai ir mazāks ornamentētās daļas salīdzinājumā ar neornamentēto pamatni. Atsevišķi *Ps. maeandrinus* ādas zobi var būt neatšķirami no *Pammosteus megaloperyx* zobiem, taču šo sugu plātņu fragmenti ir labi atšķirami.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 232. lpp
Attēlota epiģenētiska darbība
**Epiģenētika** ir mūsdienu bioloģijas zinātne, kas pēta gēnu aktivitātes, kuras nav saistītas ar DNS primārās struktūras izmaiņām. Epiģenētika ir zinātne par to, kā vides signāli atlasa, modificē un regulē gēnu darbību. Epiģenētika palīdz skaidrot, kā no vienas šūnas (cilmes šūnas) veidojas daudzšūnu organisms, kurš sastāv no ļoti atšķirīgām pēc funkcijas un uzbūves šūnām, kā arī šūnu reakciju uz vides faktoru ietekmi. Epiģenētika pēta, kas kontrolē "gēnu aktivizāciju no DNS "ārpuses", signālus (ķīmiskus vai elektromagnētiskus), kuri ieslēdz un izslēdz gēnus."

Atsauces
--------

1. ↑  *Epigenetics* (angliski)
2. ↑  «Epiģenētika un histonu deacetilāzes (latviski)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. martā. Skatīts: 2015. gada 12. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Epiģenētika***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ģenētika |
| --- |
|  |
| Galvenie jēdzieni | 
* hromosoma
* dezoksiribonukleīnskābe (DNS)
* ribonukleīnskābe (RNS)
* nukleotīdi
* genoms

 |
|  |
| Saistīti jēdzieni | 
* epiģenētika
* gēnu inženierija
* iedzimtība
* ģenētiski pārveidots organisms

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2011005133
* GND: 7566079-9
* NDL: 01203421
* NKC: ph943439

 |

 |
***Psammosteus bergi*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Dmitrijs Obručevs 1943. gadā kā *Yoglinia bergi*. 1965. gadā Obručevs un Elga Mark-Kurika sugu ieskaitīja psammosteju ģintī kā *Psammosteus bergi*. Sugas holotips ir kreisā branhiālā plātne no Eglinas upes (Želčas pieteka) atseguma pie Teppo dzirnavām Pleskavas apgabalā (vidusdevons, burtnieku svīta). Nosaukums *Psammosteus bergi* nozīmē *Berga* psammostejs (par godu krievu ihtiologam un evolucionistam Ļevam Bergam). Suga bija izplatīta Baltijā (Igaunijā (pie Karksi-Nuijas), Lavijā (Burnieku ezera dienvidaustrumu krastā) ) un Pleskavas apgabalā burtnieku svītas nogulumos.

Apraksts
--------

Branhiālā plātne ir stenobazāla, platumā virs 36 cm. ar ieliektu virspusi un izliektu apakšpusi. Ārējais stūris smails. Sānu un aizmugurējā mala ir gandrīz taisnas, taču plātnes galā sānu mala var būt izliekta, bet aizmugurēja ieliekta. Ornamentētās daļas platums virspusē ir 2/3 no kopējā plātnes platuma. Muguras plātne klāta ar sīkām, viegli atdalāmām tesērām. Ornamentējumu veido viļņaini ķīlīši ar biežiem pārrāvumiem (30-40 uz 1 cm.).

Salīdzinājums
-------------

Stenobazālās branhialās plātnes ir diezgan līdzīgas *Psammosteus maeandrinus* un *Psammosteus praecursor* plātnēm (l:w = 1,4). Neornamentētā josla apakšpusē ir vienādi plata. Līdzīgi ir arī ādas zobu ķīlīši. Īpatnējs ir plātnes gala izliekums uz augšu. Sīkās, viegli atdalāmās tesēras, kas sedz visu muguras plātnes virsmu, izteikti sānu līnijas kanāli un vagveidīgas augšanas līnijas plātnes malās raksturo daudzas psammosteju sugas.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 219-220. lpp
**Anna Katarīna Beskova** (zviedru: *Anna Katarina Beskow* vai *Anna Catharina Beskow*; 1867. gada 2. februāris Stokholma — 1939. gada 12. augusts Zalcburga) bija Zviedrijas šahiste, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm sudraba laureāte.

Biogrāfija
----------

1914. gadā šaha simultānspēles seansā nospēlējusi neizšķirti ar nākamo Pasaules šaha čempionu Aleksandru Aļehinu. 1920. gadā bijusi vienīgā sieviete Gēteborgas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā 14 spēlētāju konkurencē ieguvusi 12. vietu.

Četras reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm. 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Londonā izcīnījusi 2. vietu aiz Veras Menčikas, 1930. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Hamburgā ieņēmusi 4. vietu, 1931. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Prāgā atkal palikusi 4. vietā, bet 1931. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Stokholmā palikusi 23. vietā.

1930. gados aktīvi piedalījusies korespondencšaha turnīros. Ir saglabājušās divas partijas, kurās viņa zaudējusi nākamajam lielmeistaram Paulam Keresam žurnāla *Deutsche Schachzeitung* turnīrā, kas notikušas 1932.—1933. gados.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  «Entry on the family website». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 7. februārī. Skatīts: 2018. gada 4. septembrī.
2. ↑  Pēc citas versijas mirusi 1937. gadā Zviedrijas pilsētā Tullstorpā (Henrik Malm Lindberg: *Det tidiga damschacket och Sveriges okända VM-tvåa*, in: *Schackkultur*, issue 49/2014. Mentioned by the author in a letter to Edward Winter, published in Chess Notes, item 9078).
3. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
**Psammolepju dzimta** (latīņu: *Psammolepididae*; no sengrieķu: *ψαμμο* — 'smiltis' un *λεπίς* — 'zvīņas') ir izmirusi bežžokļaiņu grupa, kas ietilpst psammosteju apakškārtā. Dzimtu 1962. gadā aprakstīja britu paleontologs Lamberts Tarlo. Dzimta tiek pārstāvēta ar vienu ģinti *Psammolepis*. Psammolepji bija saldūdens iemītnieki.

Apraksts
--------

Psammolepju dzimtas pārstāvjiem branhiālo plātņu garums ir vienāds ar platumu, un to platā sānu mala noliecas uz leju. Postorbitālās plātnes ir apmēram vienādā garumā ar branhiālajām. Vēdera plātne priekšējā daļā ir ar koncentriskām augšanas joslām, bet aizmugurējā daļā klāta zvīņveida tesērām ar ekscentriski ciklomoru uzbūvi. Dzimtas jaunākajām sugām visa vēdera plātne klāta ar šādām tesērām. Muguras plātne ir plata, priekšpusē nedaudz ieliekta, bet aizmugurē noapaļota. Gandrīz visu plātni klāj tesēras, izņemot nelielu laukumu priekšpusē.

Izplatība
---------

Psammolepju dzimtas pārstāvji dzīvoja no vidusdevona līdz augšdevona sākumam (živeta, apakšējais frāns). Tie bija izplatīti galvenajā devona laukā (arī Latvijā), Timānā, Donbasā un Skotijā.

Sistemātika
-----------

* ***Psammolepis*** Agassiz, 1845

* *Psammolepis abavica* Mark-Kurik, 1965
* *Psammolepis aerata* Obruchev (vt Halstead Tarlo 1965)
* *Psammolepis alata* Mark-Kurik, 1965
* *Psammolepis heteraster* (Gross, 1930)
* *Psammolepis paradoxa* (Agassiz, 1844)
* *Psammolepis proia* Mark-Kurik, 1965
* *Psammolepis toriensis* (Mark-Kurik, 1965)
* *Psammolepis undulata* (Agassiz, 1844)
* *Psammolepis venyukovi* Obruchev, 1965

Atsauces
--------

1. ↑  Д. В. Обручев, Основы палеонтологии (Бесчелюстные, рыбы), издательство "Наука", Москва, 1964. г. 73. lpp.
***Psammosteus praecursor*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Dmitrijs Obručevs 1947. gadā. Sugas holotips ir labā branhiālā plātne no Orodežas upes kreisā krasta atseguma pie Jamtesovas ciema Ļeņingradas apgabalā (augšdevons, amatas svītas apakšējā daļa). Nosaukums *Psammosteus praecursor* nozīmē "iepriekšējais psammostejs" (attiecībā pret *Psammosteus maeandrinus*). Suga bija izplatīta frānas stāvā, amatas svītā (staricas slāņi) Orodežas un tās pietekas Tesovkas krastos pie Jamtesovas un Boras ciemiem, pie Udraikas (Lugas pieteka), Veļikajas upes lejtecē (pie Piskovičiem un Muromicas), Latvijā pie Pasta muižas Daugavas krastā, Timāna kosminas slāņos (Ciļmas upe, Pečoras pieteka).

Apraksts
--------

Branhiālās plātnes platums gandrīz trīs reizes lielāks par pamatnes garumu. Muguras un vēdera plātņu tesēras sīkas un tām ir neregulāra forma. Ādas zobi uz branhiālās plātnes izvietojušies izliektās distālā virziena rindās, bet pie malām gandrīz paralēlās rindās un bieži saplūst ķīlīšos. Starp lielajiem ādas zobiem dažkārt sīki zobi. Vēdera plātne ar šauru mediālo paplašinājumu aizmugurējā daļā.

Salīdzinājums
-------------

*Ps. praecursor* pēc branhiālo plātņu formas un ādas zobu veida uz tām ir ļoti tuvs *Ps. maeandrinus*, atšķiroties ar garāku branhiālo plātņu pamatni un būtiski mazāku ādas zobiem klāto laukumu. Ādas zobi uz branhiālajām plātnēm ir vienkāršāki un mazāki, zobiņi izvietoti vienmērīgāk no abām pusēm, nekā *Ps. maeandrinus*. Tas, ka uz branhiālajām plātnēm kopā ar lieliem ādas zobiem ir arī sīki zobi, padara to līdzīgu *Psammolepis heteraster*, bet šādi zobi uz kores zvīņām pielīdzina to *Psammolepis undulata* sugai.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 219-220. lpp
2. ↑  L.BEVERLY HALSTEAD TARLO, PSAMMOSTEIFORMES (AGNATHA) A REVIEW WITH DESCRIPTIONS OF NEW MATERIAL FROM THE LOWER DEVONIAN OF POLAND, (II Systematic Part) PALAEONTOLOGIA POLONICA - No.15, WARSZAWA, 1965, 127. lpp.
**Ernests Eferts** (1889—1927), saukts arī **Ernests Eferts-Klusais**, bija latviešu rakstnieks, literatūrkritiķis, sabiedriskais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1889. gada 26. janvārī Vānes pagasta „Buļļos" turīga muižas rentnieka Ernesta Efferta (1842—1906) 12 bērnu ģimenē. Mācījās pirmmācības skolā Tukumā (1899—1901), Tukuma proģimnāzijā, no 1905. gada Rīgas reālskolā. Studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības fakultātē. 
Pēc studiju beigām Ernests Eferts 1914. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijā (LSD), strādāja par dabas zinību un vēstures skolotāju Alūksnes proģimnāzijā (1914—1915) un darbojās LSD Malienas organizācijā ar segvārdu **Klusais**. 1915. gadā viņu arestēja, pēc atbrīvošanas viņš turpināja darboties Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas Maskavas organizācijā, 1916. gadā viņu no jauna arestēja un izsūtīja uz Turgajas apgabalu tagadējās Kazahstānas teritorijā.

Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas E. Eferts atgriezās Alūksnē, 1917. gada beigās vadīja Iskolata Pārtikas nodaļu. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas un vācu karaspēka okupācijas 1918. gadā devās uz Maskavu, kur bija Latvijas Nacionālo lietu komisariāta Kultūrizglītības nodaļas vadītājs. 1919. gada sākumā atgriezās Latvijā, bija LSPR Tautas izglītības komisāra vietnieks un Centrālās izpildkomitejas loceklis Rīgā, pēc tam Rēzeknē.

1920. gada sākumā kopā ar Sarkano armiju atkāpās no Latgales, bija izdevniecības „Spartaks" redaktors Pleskavā (1920—1922), vēlāk Maskavas Latviešu strādnieku fakultātes un pedagoģijas tehnikuma pedagogs (1922—1926), vienlaikus Rietumtautu Komunistiskās universitātes docētājs (1922—1927). Nodarbojās ar rakstniecību.
Miris 1927. 16. jūlijā ar tuberkulozi Zaharjinas sanatorijā Himkos, Maskavas apgabalā, apbedīts Novodevičjes kapsētā, Maskavā.

Darbi
-----

Publicējies no 1917. gada, rakstīja par materiālistisko filozofiju, ateismu, darvinismu, LKP vēsturi, Latvijas ekonomiku.

* "J. Jansons-Brauns" (1922),
* „Nemieru sirotājs" (1923),
* "Piezīmes par latviešu ideoloģijas vēsturi" (1, 1925),
* „Pierobežas apriņķis" (1926).

1936. gadā izdevniecība "Prometejs" sāka izdot E. Eferta-Klusā Kopotus rakstus, bet represiju pret PSRS latviešiem dēļ iznāca tikai rakstu 1. sējums. Pēc Otrā pasaules kara Rīgā izdeva vairākas E. Eferta-Klusā darbu izlases (1947, 1971, 1978).

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 81880238
* LNB: 000137148
* ISNI: 0000 0000 8274 9285
* GND: 137734107

 |

 |