recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svalbāras Longjēres lidosta** (norvēģu: *Svalbard lufthavn, Longyear*) ir starptautiska lidosta Norvēģijas teritorijā Svalbārā. Izvietojusies arhipelāga lielākās salas Špicbergenas vidusdaļā, 3 km uz ziemeļaustrumiem no Longjērbīenes Hotelneseta ragā. Vistālāk ziemeļos izvietotā lidosta ar regulāru pasažieru satiksmi. Lidosta pieder Norvēģijas valsts uzņēmumam Avinor.

Vēsture
-------

Pirmo lidlauku Svalbārā 2. pasaules kara laikā ierīkoja Vācijas Luftwaffe Adventdālenē austrumos no Longjērbīenes. Pēc kara lidlauks vairs netika izmantots līdz 1959. gadam, kad tas tika atjaunots nopietni saslimuša cilvēka transportēšanai uz Norvēģiju. Šis un vēlākie pasta lidojumi no Adventdālenes lidlauka tika veikti ar mazizmēra Catalina lidmašīnu. Lidlauks tika paplašināts, lai varētu uzņemt Douglas DC-4 lidmašīnas, vēlāk arī citus lidaparātus. Lidlauku varēja izmantot tikai dienas gaismā un laikā, kad zeme sasalusi.

Jaunas pastāvīgas lidostas būvniecība tika uzsākta 1973. gadā Hotelneseta ragā. 2484 m garais skrejceļš ir izbūvēts mūžīgajā sasalumā, to izolējot no grunts. Apmēram trešdaļa skrejceļa izbūvēta ierakumā, divas trešdaļas — uz uzbēruma. Lidostai ir pasažieru terminālis, tornis un apkalpošanas angārs.

1996. gada 29. augustā, veicot pieeju lidostai, kalnā ietriecās kompānijas *Vnukovo Airlines* Tu-154 pasažieru lidmašīna no Maskavas. Visi 141 pasažieris un apkalpes locekļi gāja bojā; tā ir smagākā aviokatastrofa Norvēģijas vēsturē.

Lidojumi
--------

No Longjēres lidostas tiek veikti divi regulārie lidojumi dienā — uz Oslo un Trumsi, ko izpilda SAS. Sezonālie čarterlidojumi tiek veikti uz Parīzi. Kompānija *Lufttransport* izpilda vietējos lidojumus uz Nīolesunnu un Sveagruvu. Lidlaukā bāzējas arī Svalbāras gubernatora un *Arktikugol* helikopteri.

Atsauces
--------

1. ↑  ABOUT SVALBARD AIRPORT
2. ↑  Aviation Safety Network

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 292540613

 |

 |
**Īrijas latvieši** ir Īrijā dzīvojoša latviešu minoritāte. 

Saskaņā ar Īrijas statistikas biroja datiem par Īrijā dzīvojošajiem ārvalstniekiem 2016. gada aprīlī valstī dzīvoja 19 993 Latvijas valstspiederīgie. Latviešu kopiena Īrijā kopš iepriekšējās tautas skaitīšanas 2011. gadā ir sarukusi par 3 procentiem jeb 600 cilvēkiem, jo tad Īrijā bija reģistrēti 20 593 Latvijas pilsoņi.

2016. gada aprīlī Īrijā dzīvoja vairāk nekā 535 000 ārvalstnieku. Latviešu kopiena bija piektā lielākā minoritāte Īrijā pēc poļiem, britiem, lietuviešiem un rumāņiem.

Dublinu kā savu dzīvesvietu bija reģistrējuši 29% cilvēku, bet 35% dzīvoja citās lielās pilsētās.

Atsauces
--------

1. ↑  «About 20,000 Latvian nationals lived in Ireland in 2016». *eng.lsm.lv* (angļu). Skatīts: 2023-05-31.
2. ↑  «Latvian - CSO - Central Statistics Office». *www.cso.ie* (angļu). Skatīts: 2023-05-31.

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu diaspora Valsts karogs: Latvija |
| --- |
|  |
| 
* ASV
* Apvienotā Karaliste
* Īrija
* Krievija
* Kanāda
* Brazīlija
* Austrālija
* Vācija
* Norvēģija
* Zviedrija
* Ukraina
* Lietuva
* Igaunija
* Baltkrievija
* Francija
* Venecuēla
* Argentīna
* Gruzija
* Čīle
* Ķīna

 |

 |
**Vunāmina Milivundi** (angļu: *Wunaamin Miliwundi*) ir grēdu virkne Austrālijas ziemeļrietumos. Izvietojusies Rietumaustrālijas štata ziemeļos un no dienvidiem un austrumiem puslokā aptver Kimberlijas plato, nodalot to no Ficrojas un Ordas upju ielejām. Vunāmina Milivundi sastāv no vairākām mazākām grēdām (no dienvidrietumiem uz ziemeļaustrumiem): Lēdijas Forestas grēda, Aisdela grēda, Neri grēda, Sera Džona grēda, Presipisa grēda un Djūraka grēda. 

Vunāmina Milivundi ir tradicionāla aborigēnu tautu nariņinu, koneģandu un bunubu teritorija. Pirmais no eiropiešiem to 1879. gadā pētīja britu ceļotājs Aleksandrs Forests (*Alexander Forrest*) un nodēvēja par **Karaļa Leopolda grēdām** (*King Leopold Ranges*). 2008. gadā tika ierosināts grēdas pārdēvēt, bet lēmums tika pieņemts tikai 2020. gadā, nosaukumā apvienojot nariņinu (*Wunaamin*) un bunubu (*Milivundi*) nosaukumus.

Atsauces
--------

1. ↑  Western Australia's King Leopold Ranges renamed Wunaamin Miliwundi Ranges

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vunāmina Milivundi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 6585153126242324750005

 |

 |
**Iskara** (bulgāru: *Искър*) ir 368 kilometrus gara Donavas labā krasta pieteka Bulgārijas rietumos. Garākā Bulgārijas upe, kas tek tikai pa Bulgārijas teritoriju.

Iztece no Rilas kalniem. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Augštecē uz upes izveidota lielākā mākslīgā ūdenskrātuve valstī — Iskaras ūdesnkrātuve. Pēc Sofijas ieplakas šķērsošanas upe caurtek Stara Planinas kalniem, veidojot 70 kilometrus garo, ainaviski skaisto Iskaras ieleju (*Искърски пролом*). Lejtecē tek pa Donavas līdzenumu. Upei ir svarīga vieta Bulgārijas ekonomikā, jo tā apgādā ar ūdeni valsts galvaspilsētu Sofiju, bet pa Iskaras ieleju ierīkots viens no trijiem dzelzceļiem, kas šķērso Stara Planina kalnus. Iskaras krastos atrodas Samokova, Svoge, Sofija, Novi Iskara, Mezdra, Romana, Červenbrjaga, Kojnare, Iskara.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Iskara***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315127882
* LCCN: sh85068387
* GND: 4673084-9

 |

 |
**Odzes ezers** (arī **Trakšēnu ezers**) ir caurteces ezers Aizkraukles novada Aiviekstes pagastā. Atrodas Vidzemes augstienes dienvidu stūrī, mežainā apvidū, pakavveida izliektā ezerdobē. Krasti zemi, lēzeni, vietām stāvi. Dibens dūņains, smilšains, granšains, akmeņains, 0,5 - 1,0 m biezs sapropeļa slānis, zem tā - ezerkaļķu slānis. Ezerā viena neliela saliņa. Ietek Melnupe no Līdača, Vēžupīte no Tulmenīša un Kaļķupīte. Iztek Odze uz Pērsi. Visapkārt ezeram 20 – 100 m platā joslā aizaugums. Makrofīti: niedres, grīšļi, meldri, pameldri, šaurlapu vilkvālītes, baltās ūdensrozes, dzeltenās un sīkās lēpes, mazlēpes, glīvenes (skaujošās, spožās, peldošās), vārpainās daudzlapes. Ezerā mīt zandarts, plaudis, rauda, zutis, asaris, līdaka, līnis, karpa, plicis, karūsa, rudulis.

Ezera dienvidu krastā tūrisma, sporta un atpūtas bāze "Mežezers". Vairākas peldvietas. Pie Kurmēnu kalniem (159,3 m) ziemas sporta bāze "Jaujas".

Atsauces
--------

1. ↑  ezeri.lv
2. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
UTC-12: Zils (decembris), oranžs (jūnijs), dzeltens (visu gadu), gaisi zils - jūras teritorijas
**UTC-12** ir jūras laika zona, kas aptver jūras rietumu garuma grādos no 180° līdz 172°30′. Lai iegūtu laiku šai laika zonai, no universālā koordinētā laika jāatņem 12 stundas. Kuģi, kuri izmanto šo laika zonu, ir pēdējie, kas uzsāk kalendāro dienu. Šajā laika zonā nav cilvēku apdzīvotu vietu. Vienīgās sauszemes teritorijas šajā laika zonā ir neapdzīvotās Beikera un Haulenda salas.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Laika nobīdes no universālā koordinētā laika (UTC) |
| --- |
|  |
| 
* −12
* −11
* −10
* −9:30
* −9
* −8
* −7
* −6
* −5
* −4
* −3:30
* −3
* −2:30
* −2
* −1
* *−0:44*
* *−0:25*
* UTC (0)
* *+0:20*
* *+0:30*
* +1
* +2
* +3
* +3:30
* +4
* +4:30
* *+4:51*
* +5
* +5:30
* *+5:40*
* +5:45
* +6
* +6:30
* +7
* *+7:20*
* *+7:30*
* +8
* +8:30
* +8:45
* +9
* +9:30
* +10
* +10:30
* +11
* +11:30
* +12
* +12:45
* +13
* +13:45
* +14

 |
|  |
| Vasaras laiks (DST): \* ziemeļu puslodē \*\* dienvidu puslodē; *slīprakstā: vēsturiskās* |

 |
Serbijas caristes teritorija un mūsdienu Serbija (raustītā līnija)
Balkānu un Mazāzijas valstis, 1355
**Serbijas cariste** arī **Serbijas impērija**, vēsturnieku izmantots nosaukums viduslaiku Serbijas karalistes varenības augstākā punkta apzīmēšanai laikā no 1346. līdz 1371. gadam, kad serbi kontrolēja daļu mūsdienu Bosnijas un Hercegovinas, Melnkalnes, Kosovas, Ziemeļmaķedonijas, Albānijas un Grieķijas, kā arī piespieda Otro Bulgārijas caristi kļūt par vasaļvalsti.

Serbijas varenības pieaugums sākās jau 13. gadsimtā, kad karaļa Uroša (1243.-1276.) valdīšanas laikā attīstījās derīgo izrakteņu ieguve un tirdzniecība, kas ļāva uzturēt lielāku armiju. Karaļa Miļutina (1282.-1321.) valdīšanas laikā serbi gūst vairākas uzvaras pret bizantiešiem.

Imperiālais posms aizsākas 1346. gada Ziemasvētkos, kad pēc veiksmīgu karagājienu sērijas, 1331. gadā tēva troni sagrābušais Serbijas karalis Stefans Dušans kronējas par serbu un grieķu imperatoru. Serbu iekarojumiem palīdz Bizantijā notiekošais troņa pretendentu pilsoņu karš. Dušans parasti iekaroja pilsētas tās aplencot, un nevadīja nevienu kauju pret pretinieka armiju. Ambiciozais Dušans cerēja, ka viņa valstij izdosies pilnībā sagraut un aizvietot ietekmi zaudējušo Bizantijas impēriju. Dušans arī paaugstināja Serbijas pareizticīgās baznīcas vadītāju no arhibīskapa par patriarhu, tā nostādot to vienādā līmenī ar Konstantinopoles patriarhu. Laikā no 1549. līdz 1354. gadam Dušans izdeva likumu kodeksu, kurā apvienoja serbu baznīcas un Bizantijas impērijas likumu tradīcijas. 1355. gadā ar 80 000 kareivju lielu armiju Stefans Dušans devās iekarot Konstantinopoli, taču negaidīti mira, un armija atkāpās.

Troni mantoja viņa dēls Stefans Urošs, kura laikā valsti sāka apdraudēt jauns ienaidnieks - Osmaņu sultanāts. Turkus uz Eiropu pārcelties aicināja Bizantijas imperators Joanns VI Kantakūzens (1347.-54.), kas viņus vēlējās izmantot kā sabiedrotos pret serbiem. 1371. gada 26. septembrī Bulgārijas teritorijā turki smagi sakāva serbu armiju. Serbija zaudēja lielāko daļu iekaroto teritoriju un sadalījās feodālās teritorijās, kas tikai formāli atzina cara varu. Stefans Urošs mira neatstājot mantinieku 1371. gadā un viduslaiku serbu valsts varenības noriets turpinājās. 1389. gada 28. jūnija Kosovas kauja serbu vēsturē iegājusi kā Serbijas varenības sagrāves simbols. Līdz 1459. gadam turki bija ieņēmuši visu Serbijas teritoriju.

Atsauces
--------

1. ↑  The History of Serbia
| Piecu slāņu TCP/IP modelis |
| --- |
| Lietojumslānis |
| * DHCP
* DNS
* FTP
* HTTP
* IMAP4
* IRC
* POP3
* SIP
* SMTP
* SNMP
* SSH
* TELNET
* RPC
* RTP
* RTCP
* TLS/SSL
* SDP
* SOAP
* L2TP
* PPTP
 |
| Transporta slānis |
| * TCP
* UDP
* DCCP
* SCTP
* GRE
* GTP
 |
| Tīkla slānis |
| * IP
	+ IPv4
	+ IPv6
* ARP
* RARP
* ICMP
* IGMP
* BGP
* RSVP
* IPsec
* RIP
 |
| Datu posma slānis |
| * Ethernet
* FDDI
* Frame relay
* GPRS
* PPP
 |
| Fizikālais slānis |
| * Ethernet fizikālais slānis
* ISDN
* Modemi
* PLC
* RS232
* SONET/SDH
* G.709
* Wi-Fi
* WiMAX
 |
| * s
* d
* l
 |

|  |
| --- |
| OSI modelis |
| 
7: Lietojumslānis |
| * NNTP
* SIP
* SSI
* DNS
* FTP
* Gopher
* HTTP
* NFS
* NTP
* SMPP
* SMTP
* SNMP
* Telnet
* DHCP
* NETCONF
* RTP
* SPDY
 |
| 
6: Pasniegšanas slānis |
| * MIME
* XDR
* TLS
* SSL
* (vairāk)
 |
| 
5: Sesijas slānis |
| * programmkanāls
* NetBIOS
* SAP
* L2TP
* PPTP
* SOCKS
 |
| 
4: Transporta slānis |
| * TCP
* UDP
* SCTP
* DCCP
* SPX
 |
| 
3: Tīkla slānis |
| * IP (IPv4, IPv6)
* ICMP
* IPsec
* IGMP
* IPX
* AppleTalk
 |
| 
2: Datu posma slānis |
| * ATM
* SDLC
* HDLC
* ARP
* CSLIP
* SLIP
* GFP
* PLIP
* IEEE 802.3
* Frame Relay
* ITU-T G.hn DLL
* PPP
* X.25
* Network switch
 |
| 
1: Fiziskais slānis |
| * EIA/TIA-232
* EIA/TIA-449
* ITU-T V-Series
* I.430
* I.431
* telefona līnija
* PDH
* SONET/SDH
* PON
* OTN
* DSL
* IEEE 802.3
* IEEE 802.11
* IEEE 802.15
* IEEE 802.16
* IEEE 1394
* ITU-T G.hn PHY
* USB
* Bluetooth
* Hubs
 |
| * s
* d
* l
 |

**TELNET** ir Interneta protokols, kas pieder pie TCP/IP protokolu saimes un ko izmanto attālai piekļuvei tīkla resursiem un
termināļu emulēšanai. Ar vārdu "telnet" bieži vien apzīmē arī programmu, kas implementē šo protokolu.

Šo protokolu bieži lieto, lai nodibinātu sakarus ar ziņojumdēļa sistēmām (BBS) un lieldatoriem. Telnet klients izveido vienkāršu TCP savienojumu ar attālināto serveri. Sākotnējā variantā telnetu lietoja kā attālinātu datora lietotāja interfeisu, taču mūsdienās to vairs šādiem mērķiem plaši nelieto, jo te nav iespējama pārsūtāmo datu šifrēšana un ir citas būtiskas drošības problēmas. Šādiem mērķiem mūsdienās pārsvarā lieto SSH. Telnet klientu var lietot arī, lai piekļūtu POP3 pasta severiem (ja nav pieejams cits pasta klients).

Telnet klients ir pieejams gandrīz visām OS, kam ir iebūvēts TCP/IP. Telnet serveri ir mazāk izplatīti. Pēc noklusējuma telnet klients slēdzas pie servera 23 TCP porta.

Telnet ir viens no vecākajiem interneta protokoliem un tas tika standartizēts vēl pirms TCP/IP. Telnet protokolu apraksta vairāki RFC, sākot ar 0015. 1970. un 1980. gadu sākumā drošības problēmas internetā nebija aktuālas.
**Alūksnes ezers** ir ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novadā — Alūksnē un Jaunalūksnes pagastā. Pēc virsmas platības — vienpadsmitais lielākais ezers Latvijā.

Ezeram ir ovāla konfigurācija, orientēts ziemeļu virzienā ar izvirzītu, 1 kilometru garu līci dienvidrietumu malā. Krasta līnija mazrobota. Platība 15,437 km², ieapaļš, vidējais dziļums 6,7 m, lielākais dziļums — 20,0 m.

Dienvidu krastā, kur izveidojies lielāks līcis (Alūksnes līcis), atrodas Alūksnes pilsēta. Apkārtne pauguraina, krasti vietām stāvi: Alūksnē no stāvajiem krastiem vietām paveras skaists skats uz ezeru. Ezerā četras kokiem apaugušas salas ar kopējo platību 13,2 ha, lielākā no tām — Pilssala jeb Marijas sala (9,9 ha), kurā atrodas kultūrvēsturisks piemineklis — 1342. gadā celtā Marienburgas cietokšņa drupas. Pārējās salas — Garā sala (Līgavas plīvurs), Cepurīte (sena apmetnes vieta), Mazā (Tīklu) sala. Kapsētas jeb Tempļakalna pussala atdala Alūksnes līci no ezera pamatdaļas.

Baseina platība 28 km². Lielāku pieteku nav, tāpēc ūdens apmaiņa gausa (ūdens daudzumu, kāds atrodas ezerā, tas var saņemt 20 gados). No ezera iztek Pededzes pieteka Alūksne. Pavasaros daļa ūdens caur Pārmetņa un Pauliņu ezeriem noplūst uz Vaidavu Gaujas baseinā. Gultni klāj dūņas, pie Pilssalas dūņu slāņa biezums sasniedz pat 3 m. Reģistrētas 12 sugu zivis.

1920. gadu beigās uz iztekas uzceltas slūžas, ūdens līmenis pazemināts. Ezerā pie Pilssalas ierīkota strūklaka.

2015. gadā Vides risinājumu institūta speciālisti, veicot pētījumus, atzinuši, ka Alūksnes ezers ir viens no tīrākajiem ezeriem Latvijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Purmalis, Oskars; Burlakovs, Juris (2017-12-15). Reviving prospects for lake restoration - investigating the geochemistry of lake Alūksne sediments. 146. lpp. doi:10.22616/rrd.23.2017.021.
2. ↑  «Pētnieki: Alūksnes ezers – viens no tīrākajiem Latvijā». lsm.lv. Skatīts: 2015. gada 18. augustā.

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv datubāze
**Ķirmju dzimta** (*Anobiidae*) ietilpst vaboļu kārtā. Pēc izskata sīkas, galvenokārt tumšbrūnas vaboles. Kokmateriālus, koka ēkas un mēbeles bojā mēbeļu un ēku ķirmji – *Anobium punctatum* un *Anobium pertinax*. Kāpuri spēj sagrauzt koksni tā, ka tā pārvēršas drūpošā, koksnes miltus saturošā masā.

Latvijā visbiežāk sastopamie un vislabāk zināmie nedzīvas koksnes kaitēkļi ir mēbeļu ķirmis (Anobium punctatum). Ķirmji un to kāpuri izalo koksni, ieviešas vecās mēbelēs, gleznu rāmjos, grīdā, guļbūvju konstrukcijā. 
Ķirmju kāpuru zarnās īpašos veidojumos - micetomās dzīvo simbiotiski mikroorganismi, kuri palīdz sašķelt celulozi un savam saimniekam sintezē slāpekļvielas. Ķirmju kāpuri izgrauž koksnes iekšpusi, bet neaiztiek ārējo slāni. Tikai tad, kad vaboles pārceļas uz citu dzīves vietu, tās koksnes virspusē izgrauž izejas caurumus.

Pirms pārošanās ķirmji savstarpēji sazinās, periodiski un strauji piesitot ar galvu pie alas sieniņas. Sausajā koksnē dzirdamas ritmiskas skaņas, ko māņticīgi cilvēki sauc par "nāves pulksteni". Īpaši labi tikšķēšana izdodas svītrainajam ķirmim *Anobium striatum*. Vecās koka celtnēs sastopami ēku ķirmji *Anobium pertinax*.

Kukaiņu izgrauztās alas vēl nenozīmē, ka ķirmji tur joprojām atrodas. Vai koksnes grauzēji mēbelē vēl dzīvi, provizoriski var konstatēt, pārbaudot, vai pie ķirmju caurumiņiem pavasarī parādās jaunas koka putekļu kaudzītes. Par kaitēkļu klātbūtni liecina svaigi sagrauztās koksnes putekļi — ķirmji tos izstumj. Ja putekļu nav, tad, iespējams, kukaiņi jau ir prom. Par sīko "īrnieku" klātbūtni var liecināt arī sienās un mēbelēs skanoši klusi tikšķi.

Lielākā mērogā, piemēram, baznīcās, koka detaļu atbrīvošanai no kaitēkļiem izmanto gāzi vai karstu gaisu. Šos procesus vada un pārbauda speciālisti, garantējot objekta pieskatīšanu arī pēc tam. Ķirmju iznīcināšanai mājas apstākļos pieejamākie līdzekļi ir antiseptiķi, eļļas un impregnētāji, gan ķīmiskie, gan dabiskie. Dabiskie koksnes aizsardzības līdzeklis ir priežu sveķi, lineļļa, mazāk zināmā, taču dārgā tungas riekstu eļļa. Ar ķirmjiem veiksmīgi var cīnīties arī ar mājās gatavotiem līdzekļiem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «New Page 1». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 21. maijā. Skatīts: 2012. gada 18. maijā.
2. 1 2  «Ķirmji». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 18. maijā.
3. ↑  Ar caurumiem, bet bez ķirmjiem :: Diena.lv
Telsona izvietojums garnelei. (iekrāsots)
**Telsons** jeb **anālais segments** ir vēžveidīgo pēdējais vēdera (abdomena) posms, kura ventrālajā pusē atrodas anālā atvere.[1] No citiem vēdera segmentiem atšķiras ar to, ka tam nav sava vēdera nervu ķēdes ganglija un īstas segmentu ekstremitātes. Embrionālajā attīstībā veidojas aiz augšanas zonas, kas veido segmentus, un tam nav celomiskā dobuma aizmetņu. 

Daudziem vēžveidīgajiem telsona galā atrodas furka jeb furkālie zari, kas parasti ir neposmoti piedēkļi, bieži vien aprīkoti ar dzelkšņiem vai sariņiem. Ūdensblusām līdzīgi kā divvākčauļiem lielais telsons saucas postabdomens. Airkājvēžu pētnieki telsonu mēdz saukt par pēdējo vēdera segmentu, kas ir jāņem vērā uzskaitot vēdera segmentus pēc taksonu noteicējiem.

Desmitkājvēžu Macrura grupai telsons veido t.s. astes spuru. Tas tiek izmantots "bēgšanas reakcijā", kad vēzis (vai garnele), vairākas reizes spēcīgi pieliecot vēdera segmentus, atmuguriski ātri aizpeld.

Dažās rokasgrāmatās par telsonu sauc zobenastes astes dzelksni, kā arī skorpionu metasomas pēdējo segmentu, uz kura atrodas indes dzelksnis. Taču šāds termina pielietojums nav ieteicams, jo šī abas struktūras nav homoloģiskas vēžveidīgo telsonam. Zobenastes dzelksnī ietilpst vairāki ar telsonu saplūduši segmenti, bet skorpionu pēdējais (sestais) metasomas segments, domājams, veido tikai anālās plātnes daļu, jo anālā atvere tiem atrodas pēdējā (piektajā) metasomas segmentā.

Atsauces
--------

1. ↑  Nora Sloka, Bezmugurkaulnieku zooloģijas praktikums, izdevniecība "Zvaigzne", Rīga, 1971. g. 151. lpp.
***Televa Oy*** bija Somijas uzņēmums, kas nodarbojās ar sakaru iekārtu izstrādi un ražošanu. Kopš 1981. gada *Nokia* pārvaldībā; 1990. gados integrēts *Nokia* struktūrā.

Pazīstamākais uzņēmuma izstrādājums ir ciparu telefona centrāle *DX 200*.

Vēsture
-------

Somijas Aizsardzības ministrija 1925. gadā izveidoja Radio laboratoriju un radio darbnīcu (*Radiolaboratorio ja radiotyöpaja*), lai ražotu radioaparatūru armijas vajadzībām. 1927. tās nosaukums mainīts uz *Puolustusministeriön Sähkölaboratorioksi* (Aizsardzības ministrijas elektrolaboratorija).

1945. gadā Aizsardzības ministrija *Sähkölaboratorioksi* apvienoja ar citām valsts elektroiekārtu darbnīcām, izveidojot valsts uzņēmumu *Valtion Sähköpaja*. 1962. gadā tā nosaukums mainīts uz *Televa* un bija kļuvis par rūpnīcu.

1973. gadā *Televa* sāka sadarbību ar *Nokia*, lai izveidotu valsts kopēju ISDN tīklu balss, datu un video pārsūtīšanai.
1976. gadā uzņēmums tika pārveidots par kapitālsabiedrību *Televa Oy*, kura lielākais kapitāldaļu turētājs bija Somijas valsts; citi akciju īpašnieki bija *Outokumpu Oy* un *Valmet Oy*.

Uzņēmums nesa zaudējumus, tādēļ 1977. gadā valdība nolēma kopā ar tajā laikā Somijas lielāko elektronikas uzņēmumu *Nokia* izveidot kopuzņēmumu (vienādās daļās) *Telefenno Oy*, kas ražotu sakaru tīklu aparatūru. *Telefenno* attīstīja *Nokia* *E 10* sistēmu , kuru pārsauca par *DX 100* un *Televa* izstrādātās analogās un ciparu telefona centrāles (tās prototips nosaukts par *DX 200*). Vēlāk izrādījās, ka *DX 200* sistēma ir pārāka par *DX 100*, tāpēc tā kļuva par uzņēmuma galveno produktu.

1981. gadā valsts savas *Televa* kapitāldaļas pārdeva *Nokia*. *Telefenno* pārdēvēts par *Telenokia Oy*, kas turpināja sakaru tīklu iekārtu ražošanu un attīstīšanu. Uzņēmuma radio operācijas nodotas *Mobira Oy*,  citu elektronisko iekārtu bizness pārdots.

1987. gadā *Televa* ar *Telefenno* pilnībā pārgāja *Nokia* īpašumā. 1992. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz *Nokia Telecommunications*.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  nokia history
2. 1 2 3  Public technology procurement in the Finnish telecommunications industry Christopher Palmberg
**Vitālijs Halberštats** (*Vitaly Halberstadt*; dzimis 1903. gada 20. martā, miris 1967. gada 25. oktobrī) bija Francijas meistars šaha kompozīcijā un šaha teorētiķis.

Biogrāfija
----------

Piedzimis tagadējās Ukrainas pilsētā Odesā. Krievijas pilsoņu kara laikā viņa ģimene emigrēja uz Franciju. Tur arī sācis nodarboties ar šahu. 1925. gadā dalījis pirmo vietu Parīzes pilsētas šaha čempionātā. Šaha etīdes sācis sastādīt no 1924. gada. Bijis starptautiskais meistars un starptautiskās kategorijas tiesnesis šaha kompozīcijā (1957). No 1956. līdz 1966. gadam bijis Francijas šaha žurnāla *Thèmes-64* etīžu nodaļas redaktors. Kopumā publicējis apmēram 200 etīdes un 25 uzdevumus, no kuriem 20 kompozīcijas ir saņēmušas pirmās godalgas dažādos konkuros, bet 19 kompozīcijas tika iekļautas izdevumā "FIDE Albums". Halberštats, tāpat kā viņa draugs Andrē Šerons, šaha kompozīcijā deva priekšroku analītiska rakstura tēmām, daudzas no viņa sastādītajām etīdēm bijušas nozīmīgas arī galotņu teorijā. Pēc sievas nāves 1960. gadu sākumā pamazām atstājis šaha kompozīciju. Apglabāts Parīzes kapsētā *Auteuil*.

Etīdes
------

 **Magyar Sakkvilág *(1938)  
III godalga***
 **Uzvara** (3 + 3)
**1.f5-f6+ Kg7-h8!**  

**2.Lg8-d5! Ze2-d4** Variantu 2. … Ze2-f4 skatīties zemāk.  

**3.Ld5-e4 Zh2-g4**  

**4.f6-f7 Zh4-f5+!**  

**5.Le4:f5 Zg4-h6**   

**6.f7-f8T+!** ar uzvaru.  

Cits variants:  

**2. … Ze2-f4**  

**3.Ld5-e4 Zh2-g4**  

**4.f6-f7 Zf4-g6+!**  

**5.Le4:g6 Zg4-h6**  

**6.f7-f8L!!** ar uzvaru. Nevar 6.f8T+? Kg7! 7.Lc2 Zg8+ 8.Ke8 Zf6+ ar mūžīgo šahu.

Literatūra
----------

* *Halberstadt V. Duchamp M.* L’Opposition et les cases conjugées sont réconciliées. Paris — Bruxelles: 1932.
* *Halberstadt V.* Curiosités tactiques des finales. Paris: 1954.

Atsauces
--------

1. ↑  Championnat de Paris 1925
2. ↑  HALBERSTADT Vitaly

Ārējās saites
-------------

* Vitālijs Halberštats šahista profils vietnē chessgames.com
* Vitālijs Halberštats šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 96907121
* LCCN: no2009134727
* ISNI: 0000 0000 6814 7237
* GND: 1023628104
* SUDOC: 189028823
* BNF: cb169490236 (data)

 |

 |
Antarktīdas lielākie šelfa ledāji.
  Rosa šelfa ledājs (472 960 km²)
  Ronnes-Filhnera šelfa ledājs (422 420 km²)
  Eimerija šelfa ledājs (62 620 km²)
  Larsena šelfa ledājs (48 600 km²)
  Rīsera-Larsena šelfa ledājs (48 180 km²)
  Fimbula šelfa ledājs (41 060 km²)
  Šekltona šelfa ledājs (33 820 km²)
  Džordža VI šaurums (23 880 km²)
  Rietumu šelfa ledājs (16 370 km²)
  Vilkinsa šelfa ledājs (13 680 km²)

**Šelfa ledājs** ir bieza, peldoša ledus platforma, kas veidojas, ledājam vai ledus vairogam noplūstot okeānā. Šelfa ledāji sastopami tikai Antarktīdā, Grenlandē un Kanādā. Šelfa ledāju biezums variējas no 100 līdz 1000 m.

Ēkstrema šelfa ledāja fronte
Šelfa ledāja veidošanās un sairšana
Šelfa ledāja kustība
Salīdzinājumam, jūras ledus sega veidojas ūdenī tam sasalstot un parasti nav biezāks par 3 m. Jūras ledus pamatā veidojas Ziemeļu ledus okeānā un nelielos apmēros okeānā un jūrās ap Antarktīdu.

Šelfa ledāji galvenokārt veidojas lielām ledus masām gravitācijas ietekmē noplūstot piekrastē un caur šļūdoņiem un ledus straumēm ieplūstot okeāna līčos (Ronnes šelfa ledājs, Eimerija šelfa ledājs), starpsalu šaurumos (Geca šelfa ledājs) vai uz sekla šelfa (Rietumu šelfa ledājs). Apmēram 300 m dziļumā ledus masa nokļūst peldošā stāvoklī. Pie pamatnes ledāja biezums var sasniegt 1000 m. Šelfa ledāja sairšana notiek gar tā saucamo ledāja fronti kalvinga rezultātā. Ledāja mēle izdēdē vairāku faktoru ietekmē, galvenie no kuriem ir kušana no apakšas un nokrišņi no augšas, kā rezultātā izmainās ledus masas balanss un ledājs "aplūzt". Rezultātā ledāju frontes biezums reti pārsniedz 180 m un tā paceļas virs ūdens līmeņa par 20-30 m.

Terminu «šelfa ledājs» pirmais piedāvāja zviedru polārpētnieks Oto Nordenšelds 1909. gadā pēc Larsena šelfa ledāja izpētes.

Atsauces
--------

1. ↑  Greve, R.; Blatter, H. *Dynamics of Ice Sheets and Glaciers*. Springer, 2009. ISBN 978-3-642-03414-5.
2. ↑  BAT Gazetteer[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šelfa ledājs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2009008343
* GND: 4129787-8

 |

 |
**Oto Ādolfs Veismanis fon Veisenšteins** (vācu: *Otto Adolf Weißmann von Weissenstein*, 1726—1773) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas ģenerālmajors (1770). Veismaņu muižas (*Weißenstein*, no 1770) un Dzērbenes muižas (no 1771) īpašnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1726. gada 20. decembrī Vecķeipenes muižas (*Alt-Kaipen*) īpašnieka virsleitnanta Ādama Johana fon Veismaņa un viņa sievas Evas Marijas, dzimušas Osterstokas, ģimenē.
Viņa jaunākais brālis bija Daugavas dambju sistēmas izveidotājs Gustavs Emanuēls fon Veismanis.
1744. gadā sāka dienestu Krievijas impērijas armijā, piedalījās Septiņgadu karā, 1756. gadā ieguva kapteiņa, 1763. gadā pulkveža pakāpi. 
1768. gadā viņš komandēja 13. Belozerskas kājnieku pulku kaujās pret Polijas-Lietuvas kopvalsts konfederātu armiju. 

Vajādams poļu karaspēku, ielauzās Osmaņu impērijas teritorijā, izraisot Krievu-turku karu (1768-1774). 
Par kaujām pie Largas un Kagulas apbalvots ar Aleksandra Ņevska ordeni un Sv. Jura ordeni. 1770. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru. 1772. gadā viņa dzimtai piešķīra mantojamu barona Veismaņa fon Veisenšteina titulu. 
Pēc pārcelšanās pāri Donavai komandēja krievu karaspēka avangardu.
Kritis kaujā pie Kučuk-Kajnardžas (Kajnardžas) 1773. gada 22. jūnijā tagadējās Bulgārijas teritorijā.

Atsauces
--------

1. ↑  vietas.lv
2. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
3. ↑  «Российская Императорская Армия». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 11. maijā. Skatīts: 2017. gada 9. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 3392151112571637180002
* GND: 1178867293

 |

 |
**Šeins Moslijs** (angļu: *Shane Mosley*), ar iesauku **Cukuriņš** (angļu: *Sugar*) ir amerikāņu profesionālais bokseris, četrkārtējais pasaules čempions trijās dažādās svara kategorijās.

Dzīvesgājums
------------

Šeins Andre Moslijs dzimis 1971. gada 7. septembrī Linvudā, Kalifornijas štatā, ASV. Nodarboties ar boksu uzsāka sava tēva vadībā. Džeks Moslijs nekad nebija bijis izcils bokseris, nebija aizvadījis nevienu cīņu profesionālajā ringā, bet ar laiku kļuva par vienu no pasaules atpazīstamākajiem treneriem. Vēlāk Šeins samainīja vairākus labākos pasaules trenerus, bet viņa tēvs, no pirmās karjeras dienas, paliek par viņa menedžeri.

Karjera
-------

### Amatiera karjera

Amatieru ringā Šeins 3 reizes kļūst par ASV čempionu, izcīna sudrabu pasaules junioru čempionātā 1989. gadā un bronzu 1990. gada Labas Gribas Spēlēs Sietlā vieglajā (60 kg) svarā. Nacionālajā izlasē Šeina komandas biedri ir tādas nākotnes boksa zvaigznes, kā Oskars De La Hoija, Vernons Forests, Kriss Bērds. 

### Profesionālā karjera

Profesionālo cīņu bilance- 46 (39 KO)-8-1. Moslijs nekad nav bijis nokautēts vai pieveikts pirmslaicīgi, viņš ir četras reizes kļuvis par WBA, WBC un IBF versiju pasaules čempionu trijos dažādos svaros- vieglajā (61.2 kg), pusvidējā (66.6 kg) un pirmajā vidējā (69.9 kg), kuros viņš ir aizvadījis cīņas ar visiem izcilākajiem sava laika bokseriem. Kopumā Moslijs aizsargāja savas jostas 11 reizes. Šeins Moslijs tiek uzskatīts par vienu no labākajiem vieglā un pusvidējā svaru visu laiku bokseriem, viņa atšķirības zīme ir zibenīgs ātrums un viņa pretiniekiem neērtā cīņas maniere. Viņa beidzamā cīņa notika 2012. gada 5. maijā, kad pēc punktiem Šeins piekāpās jaunajai meksikāņu zvaigznei Saulam Alvarezam, par WBC jostu pirmajā vidējā svarā. Mēnesi vēlāk Moslijs paziņoja par savas karjeras nobeigšanu.

Atsauces
--------

* Floids Meivezers — Šeins Moslijs (latviski)
* Moslijs paziņojis par karjeras beigām (latviski)
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šeins Moslijs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *BoxRec* profils (angliski)
**Šeihs Muszafars Šukors** (*Sheikh Muszaphar Shukor Al Masrie bin Sheikh Mustapha*; dzimis 1972. gada 27. jūlijā) ir Malaizijas medicīnas doktors, pirmais Malaizijas kosmonauts (angkasavans).

Šeihs Muszafars Šukors ir beidzis *Kebangsaan* universitāti ortopēdiskajā ķirurgijā, un strādā par ārstu ortopēdu universitātes slimnīcā Kualalumpurā.

Kosmiskais lidojums
-------------------

*Pamatraksts: SKS 13. Krievijas viesekspedīcija* 
2006. gada martā Šukors tika izvēlēts kopā vēl ar trijiem malaiziešiem pirmā Malaizijas kosmonauta kandidātam no 11 tūkstošiem pretendentu. Visi četri devās uz Krieviju, lai veiktu medicīniskās pārbaudes par pielaišanu lidojumam kosmosā. Medicīnas komisija atzina viņa veselību par atbilstošu. 2006. gada 9. oktobrī Šeihs sāka treniņus Kosmonautu sagatavošanas centrā netālu no Maskavas. 2007. gada jūnijā Šukors izgāja sagatavošanas kursu ASV Džonsona Kosmiskajā centrā Hjūstonā.

Malaizijas kosmonauts tika iekļauts 2007. gada oktobra SKS 13. viesekspedīcijā uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS) ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-11, ar kuru uz staciju bija paredzēts doties 16. ekspedīcijas dalībniekiem Jurijam Maļenčenko un Pegija Vitsonei.

Sojuz TMA-11 starts notika 2007. gada 10. oktobrī 13.10 UTC no Baikonuras kosmodroma Kazahstanā. Pēc 10 dienām, 21 stundām un 14 minūtēm viņš kopā ar 15. ekspedīcijas dalībniekiem Fjodoru Jurčihinu un Oļegu Kotovu atgriezās uz zemes kosmosa kuģī Sojuz TMA-10.

Skatīt arī
----------

* Angasavana programma

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 106755912
* LCCN: n2007226148
* ISNI: 0000 0000 7598 9184
* GND: 103315279X

 |

 |
**Emanuels Šiferss** (vācu: *Emanuel Schiffers*; krievu: *Эммануил Степанович Шифферс*; 1850. gada 4. maijs Sanktpēterburga - 1904. gada 12. decembris Sanktpēterburga) bija vācu izcelsmes Krievijas meistars šahā.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Sanktpēterburgā vāciešu ģimenē. Viņa vecāki 19. gadsimta sākumā labākas dzīves meklējumos bija pārcēlušies no Prūsijas uz Krieviju.
1867. gadā beidzis ģimnāziju un iestājies Sanktpēterburgas universitātes juridiskajā fakultātē, bet vēlāk turpinājis mācīties fizikas un matemātikas fakultātē. Tomēr universitāti Šiferss nebeidza, jo 1871. gadā tika atskaitīts no tās. Vēlāk ieguvis mājskolotāja diplomu.
Ar šahu šacis aizrauties būdams students un jau 1870. gadu sākumā kļuvis par Sanktpēterburgas spēcīgāko šahistu. Vēlāk kļuvis par ievērojamā Krievijas šahista Mihaila Čigorina skolotāju. 1876. gadā Čigorins pārspējis savu skolotāju, uzvarot Šifersu mačā ar rezultātu 7:3 (+7-3). Tomēr jau nākamajā mačā Šiferss revanšējies ar 7½:6½ (+7-6=1). Arī vēlākajos gados abi pretinieki bieži sacentušies savstarpējos mačos, kurus gan vienmēr, neraugoties uz sīvo cīņu, uzvarējis Čigorins. Kopējais šo maču rezultāts bijis +41-19=15 par labu Čigorinam.
1887. gadā Šiferss pirmo reizi piedalījies spēcīgā starptautiskā turnīrā Frankfurtē pie Mainas, kur 21 dalībnieka konkurencē ieguvis 10. vietu. 1894. gada Leipcigas turnīrā Šiferss dalījis 8.-9. vietu. 1895. gadā Šiferss sekmīgi piedalījies Hastingsas šaha turnīrā, kurā ieguvis 6. vietu aiz Harija Pilsberija, Mihaila Čigorina, Emanuela Laskera, Zīgberta Tarraša un Vilhelma Steinica.
1896. gadā Rostovā pie Donas nospēlējis maču ar Pasaules eksčempionu šahā Vilhelmu Steinicu, kurā zaudējis ar 4½:6½ (+6-4=1).
1896. gadā Nirnbergas šaha turnīrā dalījis 9.-10. vietu ar Mihailu Čigorinu. Bijis otrais divos pirmajos Viskrievijas šaha turnīros (1899./1900. gadā un 1901. gadā), kuros uzvarējis Čigorins.
Šiferss bijis pazīstams arī kā šaha literāts. 1894. - 1898. gados bijis Sanktpēterburgas šaha žurnāla redaktors, bet 1891. - 1904. gados vadījis šaha nodaļas laikrakstos "Новости" ("Jaunumi"), "Петербургская газета" ("Pēterburgas avīze"), kā arī žurnāla "Нива" ("Druva") pielikumos. Sagatavojis publikācijai arī šaha spēles mācību grāmatu "Самоучитель шахматной игры" ("Šaha spēles pašmācība"), kura gan izdota jau pēc autora nāves.

Atsauces
--------

1. ↑  «16.12.2004 А.Кентлер. ПЕЧАЛЬНЫЙ ЮБИЛЕЙ ШИФФЕРСА». Arhivēts no oriģināla, laiks: 01.08.2015. Skatīts: 25.05.2015.
2. ↑  Hastings 1895
3. ↑  Rostov on Don 1896
4. ↑  ШИФФЕРС - СПОДВИЖНИК И СОПЕРНИК ЧИГОРИНА

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 26653715
* LCCN: no99015549

 |

 |
Lorenca Frēliha grafika "Bora dēli nogalina Īmiru"
**Īmirs** (sennorvēģu: *Ymir* - 'divdzimumu būtne', 'dvīņi'), saukts arī par **Aurgelmiru**, **Brimiru** vai **Blainu**, senskandināvu mitoloģijā bija milzis, no kura ķermeņa tika radīta pasaule.

Īmira rašanās un pasaules radīšana
----------------------------------

Pirms pasaules rašanās bezdibeņa Ginnungagapa ziemeļdaļa piepildījās ar ledu (Nīflheima), savukārt dienviddaļa kļuva par uguns zemi (Mūspellu). Nīflheimas ledum sastopoties ar Mūspellas karstumu, radās indīgas sarmas jeb eitra pilieni, kas piepildīja visu bezdibeni. No sarmas Ginnungagapā radās milzis Īmirs un govs Audumla, kas ar savu pienu baroja Īmiru. Govs laizīga sarmas klātos akmeņus, un no tiem radās Buri, Bora tēvs un dievu priekštecis. No Īmira padusēm un kājām radās sarmas milži hrimtursi (tostarp sešgalvainais Trudgelmirs).

Bora dēli Odins, Vili un Vē nogalināja Īmiru, un viņa asinīs noslīka gandrīz visa sarmas milžu paaudze, izņemot divus — Trudgelmira dēlu Bergelmiru un viņa sievu, no kuriem radās jauna sarmas milžu cilts. Odins un viņa brāļi no Īmira ķermeņa radīja pasauli: no miesas un ādas zemi, no asinīm jūras un ezerus, no matiem mežu, no kauliem kalnus, no zobiem klintis, no smadzenēm mākoņus, no galvaskausa debesjumu un no uzacīm — Midgardas sienu. Īmira galvaskausu turēja četri rūķi, ko dēvēja par Ziemeļiem, Rietumiem, Dienvidiem un Austrumiem.

  



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Skandināvu mitoloģija |
| --- |
|  |
| Āsi | 
* Baldrs
* Brāgi
* Filla
* Forseti
* Friga
* Gersimi
* Gēvjona
* Hēds
* Heimdals
* Hēnirs
* Hermods
* Hnosa
* Iduna
* Nanna
* Bors
* Būri
* Njords
* Odins
* Ods
* Sigina
* Siva
* Tīrs
* Tors
* Ulls
* Vidars

 |  |
|  |
| Vāni | 
* Freija
* Freirs
* Gulveiga
* Kvasīrs
* Njords

 |
|  |
| Citas dievības | 
* Alfi
* Disijas
* Fjorgina
* Tuisto
* Valkīras
* Vēlunds

 |
|  |
| Pasaule | 
* Asgarda
* Bivrests
* Ginnungagaps
* Hēla
* Hvērgelmīrs
* Igdrasils
* Midgarda
* Mūspella
* Nīflheima
* Ragnaroks
* Urds
* Ūtgarda
* Valhalla

 |
|  |
| Cilvēki | 
* Asks un Embla
* Atli
* Brunhilde
* Einheriji
* Gudrūna
* Hadings
* Hāgens
* Hedīns
* Hilda
* Helgi
* Hreidmars
* Liva un Livtrasirs
* Sigurds
* Starkads
* Tjalvi
* Volsungs

 |
|  |
| Mītiskās būtnes | 
* Loki
* Angrboda
* Audumla
* Cvergi
* Jerda
* Māni
* Mīmirs
* Nornas
* Sola
* Ēgirs
* Fāfnirs
* Fenrirs
* Garms
* Geireds
* Grida
* Hati
* Hēla
* Hrungnirs
* Īmirs
* Jormunganda
* Jotuni
* Nidhjegs
* Skolls
* Sleipnirs
* Surts
* Tanngniostrs un Tanngrisnirs
* Tjaci
* Troļļi
* Tursi Skadi

 |
|  |
| Priekšmeti | 
* Brisingamena
* Draupnirs
* Gleipnirs
* Gungnirs
* Hlidskjalvs
* Mjelnirs
* Nāglfars
* Poēzijas medus

 |
|  |
| Teksti | 
* Heimskringla
* Jaunākā Eda
* Vecākā Eda

 |

 |
**Ankasavana programma** bija Malaizijas iniciatīva, nosūtot savas valsts iedzīvotāju kosmosā. Tā realizēta 2007. gadā, izmantojot Krievijas kosmosa kuģa *Sojuz* iespējas. Projektu organizēja Malaizijas nacionālā kosmiskā aģentūra (ANGKASA) un Zinātnes, tehnoloģiju un inovāciju ministrija.

No "ANGKASA" vārda atvasināts nosaukums "**Ankasavans**" (*Angkasawan*), kuru malajieši izmanto sava kosmonauta apzīmēšanai.

Kandidātu sagatavošana
----------------------

Sakarā ar 18 krievu iznīcinātājlidmašīnu *Su-30* partijas iepirkšanu Malaizijas karaliskajiem gaisa spēkiem, puses arī vienojās, ka Krievija nogādās kosmosā Malaizijas pilsoni. Sākotnēji 2006. gada sākumā Malaizija izvēlējās četrus cilvēkus, kuri Krievijā izgāja sākotnējos treniņus un medicīnas komisijas. No šiem četriem izvēlējās divus, kuri Kosmonautu sagatavošanas centrā tad arī izgāja 18 mēnešu sagatavošanās kursus kosmiskajam lidojumam. Šie divi bija:

* Faizs bin Halīds (*Faiz bin Khaleed*),
* Šeihs Muszafars Šukors (*Sheikh Muszaphar Shukor*).

Treniņu posma beigās Šukors tika izvēlēts par labāko kandidātu kosmiskajam lidojumam, bet Halīds kļuva par viņa dublieri.

Kosmiskais lidojums
-------------------

*Pamatraksts: SKS 13. Krievijas viesekspedīcija* 
Malaizijas kosmonauta lidojums notika Starptautiskās kosmiskās stacijas 13. viesekspedīcijas ietvaros. Ekspedīcija startēja 2007. gada 10. oktobrī ar kosmosa kuģi *Sojuz TMA-11*, un tās apkalpe bija Šeihs Muszafars Šukors.
Kopā ar viņu kosmosa kuģī uz staciju tika nogādāti arī SKS 16. ekspedīcijas apkalpes locekļi Jurijs Maļenčenko un Pegija Vitsone. Ekspedīcija beidzās 2007. gada 21. oktobrī, kad kosmosa kuģa *Sojuz TMA-10* nolaižamais aparāts ar Šukoru un SKS 15. ekspedīcijas apkalpes locekļiem Oļegu Kotovu un Fjodoru Jurčihinu atgriezās uz zemes. Misija ilga 10 dienas, 21 stundas un 14 minūtes.

Šeihs Muszafars Šukors kosmosā veica vairākus Malaizijas un ESA eksperimentus.
**Vulastona ezers** (angļu: *Wollaston Lake*) ir liels ezers Kanādā, Saskačevanas provinces ziemeļaustrumos. Vienīgais lielais pasaules ezers ar divām iztekām. Fondulakas upe iztek uz ziemeļrietumiem, uz Atabaskas ezeru. Savukārt Kokranas upe plūst uz ziemeļaustrumiem, uz Reindīra ezeru. Līdz ar to ezers atrodas uz ūdensšķirtnes starp Ziemeļu Ledus okeānu un Atlantijas okeānu. Ezerā daudz salu; ezera platība ar salām ir 2681 km², bez salām — 2286 km². Krasta līnijas garums ir ap 1475 km. Eiropiešiem zināms no 1770. gada; nosaukts 1807. gadā par godu angļu ķīmiķim un fiziķim Viljamam Vulastonam *(George Hyde Wollaston)*.

Ezera krastā viens neliels ciemats Vulastonleika ar 800 iedzīvotājiem. Gar ezera rietumu krastu iet ceļš.

Ezera dienvidrietumu daļā ieplūst Rabitleikas urāna ieguves kompleksa attīrītie notekūdeņi.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada
2. ↑  «The Encyclopedia of Saskatchewan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 6. septembrī. Skatīts: 2011. gada 11. oktobrī.
**Prinča Kārļa Zeme** (norvēģu: *Prins Karls Forland*) ir Norvēģijai piederoša neapdzīvota sala Arktikā, sestā lielākā no Svalbāras arhipelāga salām.

Ģeogrāfija
----------

Prinča Kārļa Zeme ir 86 km gara un šaura, ziemeļu—dienvidu virzienā izstiepta sala arhipelāga rietumos, Forlannsunnets to atdala no Špicbergenas austrumos. Salas ziemeļu un vidusdaļa kalnaina, augstākā virsotne ir Monako kalns (1084 m vjl). Dienviddaļā 15 km garš līdzenums. Visu salas teritoriju un apkārtējo akvatoriju aizņem Forlannas nacionālais parks. Mīt valzirgi, roņi, daudzas putnu sugas.

Vēsture
-------

Salu atklāja holandiešu jūrasbraucējs Villems Barencs 1596. gadā. 1610. gadā angļu pētnieks Džonass Pūls to nosauca par Blekpointa salu *(Black Point Isle)*, bet kopš 1612. gada angļu vaļu zvejnieki to dēvēja tagadējā vārdā *(Prince Charles' Foreland)* par godu karaļa Džeimsa I dēlam Čārlzam, vēlākajam Anglijas un Skotijas karalim. Salas ziemeļu galā Fūlehūkena ragā angļi bija izbūvējuši īslaicīgu vaļu mednieku bāzi.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Prins Karls Forland
2. ↑  Store norske leksikon. Prins Karls Forland

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 9919151595797405470005

 |

 |
**Vugars Resulovs** (azerbaidžāņu: *Vüqar Rəsulov*; dzimis 1991. gada 5. aprīlī, Gendžē) ir Azerbaidžānas starptautiskais lielmeistars šahā (2011).

Biogrāfija
----------

Pārstāvējis Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis divas medaļas: zelta 2007. gadā un bronzas 2006. gadā (abas Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā). 2006. gadā bijis Azerbaidžānas izlases sastāvā Pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā. Daudzkārtējais Azerbaidžānas jauniešu šaha čempionātu laureāts dažādās vecuma grupās, tajā skaitā divas reizes pēc kārtas uzvarējis U20 vecuma grupā (2010, 2011). 2009. gadā dalījis trešo vietu Azerbaidžānas šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Isfahānā (2011), Čanakales šaha festivālā *Troya Festival* (2014).

Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Resulovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Vugar Rasulov
2. ↑  GM Vugar Rasulov claims Canakkale Troya Festival 2014
3. ↑  2nd quarter Presidential Board 2009, 15-18 June 2009, Krakow, POL
4. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting 2011, 4-5 February 2011, Antalya, TUR

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Koordinātas: 70°30′S 27°0′E﻿ / ﻿70.500°S 27.000°E﻿ / -70.500; 27.000


|  |
| --- |
| 

 |

**Princeses Ranhillas krasts** (norvēģu: *Prinsesse Ragnhild Kyst*) ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Karalienes Modas Zemē Rīsera-Larsena jūras krastā. Stiepjas no Rīsera-Larsena pussalas austrumos (33° 30' E) līdz 20° austrumu garumam rietumos. Kopējais piekrastes garums ap 600 km. Austrumos robežojas ar Prinča Haralla krastu, rietumos — ar Princeses Astridas krastu. Piekrastes lielāko daļu klāj šelfa ledāji — Karaļa Boduēna šelfa ledājs austrumu daļā un vairāki nelieli šelfa ledāji rietumos. Piekrastes ievērojamākie ģeogrāfiskie objekti ir Breidvikas līcis un Dervāla ledus sala. Iekšzemē paceļas Sērrondanes kalni un nelielie Belžikas kalni.

Krastu 1931. gada 16. februārī atklāja norvēģi Jalmars Rīsers-Larsens un Nilss Larsens lidojumā no ekspedīcijas kuģa *Norvegia*. Nosaukts par godu Norvēģijas tā laika kroņprinča Olava meitai Ranhillai.

Pirmā polārstacija Princeses Ranhillas krastā bija beļģu Ruāboduēna (1958-1967). No 1984. līdz 1991. gadam iekšzemē 130 km attālumā no krasta darbojās japāņu stacija Asuka. 1991. gadā piekrastē tika ierīkota Pakistānas vasaras polārstacija Džinna. Kopš 2009. gada Sērrondanes kalnos darbojas jaunā beļģu stacija Prinseselizabete.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Princeses Ranhillas krasts

Ārējās saites
-------------

* Antarctic ice-sheet dynamics and climatic change: Modelling and Ice Composition Studies (AMICS)
* Construction and operation of the new Belgian Research Station
* Basal and thermal control mechanisms of the Ragnhild glaciers, East Antarctica Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
Prinča Gustava šaurums
**Prinča Gustava šaurums** (zviedru: *Kronprins Gustaf Kanalen*, angļu: *Prince Gustav Channel*) ir ap 130 km garš un 6—25 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Džeimsa Rosa un Vegas salas no Triniti pussalas.

Šaurumu 1903. gada oktobrī atklāja un pa ledu šķērsoja Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā un nosauca to par godu tā laika Zviedrijas troņmantiniekam, vēlākajam karalim Gustavam V par **Kroņprinča Gustava šaurumu**.[1]

Līdz 1995. gadam šauruma lielāko daļu pildīja šelfa ledājs.[2] Pirms iziršanas ledāja platība bija ap 700 km². Vēlākos pētījumos atklājās, ka pirms tam šaurums ir bijis brīvs no ledus 2000 līdz 5000 gadu senā pagātnē.

Kopš 2006. gada šauruma krastā Džeimsa Rosa salā darbojas Čehijas vasaras polārstacija Mendela.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica
2. ↑  Correll, Robert C. (1998). *Our Changing Planet*, p. 90. DIANE Publishing.

Koordinātas: 63°50′S 58°15′W﻿ / ﻿63.833°S 58.250°W﻿ / -63.833; -58.250
**Māris** ir latviešu personvārds. Domājams, tas darināts no vācu personvārda Morics (*Moritz*), kas savukārt cēlies no latīņu valodas vārda *Maurus*, kas nozīmē ‘maurs, moris’. Identiska cilme ir latviešu vīriešu vārdiem Mariss, Maris un sieviešu vārdiem Māra, Mara, Marisa.

Māra vārdadiena tiek atzīmēta 22. septembrī. Pēc Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2011. gada vidū Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrēti 13 849 Māri.

Vēsture
-------

Pirmo reizi Latvijas teritorijā personvārds Māris dokumentos minēts Vidzemē, Dikļos 1736. gadā, baznīcas grāmatās. Pirmo reizi pamanītais fiksējums kādā latviešu kalendāra personvārdu sarakstā bija izdevumā, kas paredzēts 1908. gadam.

Personvārda popularitāte dažādos vēstures posmos un tā sastopamība Latvijas vēsturiskajos novados: laika posmā 1601. — 1862. gados Vidzemē latviešu tautības ģimenēs pielietojums ir 0,01% attiecībā pret visu vīriešu vārdu pielietojumu minētā laika posmā; sociālo un nacionālo ciņu laika posmā 1863. — 1919. gados pielietojums dokumentos nav minēts; 1920.—1944. gados Rīgā, Vidzemē un Zemgalē pielietojums bija ap 0,162%; 1945. — 1970. gados visos novados ap 2,6%; 1973. gadā visos novados 2,2%.

Cilvēki ar šādu vārdu
---------------------

*Pamatraksts: Māris*

Atsauces
--------

1. 1 2  K. Siliņš. Latviešu personvārdu vārdnīca. Rīga: Zinātne, 1990. 231 lpp. ISBN 5-7966-0278-0
2. ↑  «PMLP Personvārdu datu bāze». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 15. decembrī. Skatīts: 2019. gada 2. janvārī.
3. ↑  K.Siliņš. Latviešu personvārdu vārdnīca. Rīga: Zinātne, 1990. 26 lpp. ISBN 5-7966-0278-0
Koordinātas: 70°45′S 12°30′E﻿ / ﻿70.750°S 12.500°E﻿ / -70.750; 12.500


|  |
| --- |
| 

 |

**Princeses Astridas krasts** (norvēģu: *Prinsesse Astrid Kyst*) ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Karalienes Modas Zemē Lazareva jūras krastā. Stiepjas no 5° līdz 20° austrumu garumam. Kopējais piekrastes garums ap 570 km. Austrumos robežojas ar Princeses Ranhillas krastu, rietumos — ar Princeses Martas krastu. Piekrastes lielāko daļu klāj šelfa ledāji, lielākie no kuriem ir Lazareva šelfa ledājs un Nivlisens. Piekrastes ievērojamākie ģeogrāfiskie objekti ir Verbļudas un Ļeņingradas salas un vairākas ledus ostas. Iekšzemē paceļas Volthata un Orvina kalnu grēdas.

Krastu pirmie 1820. gada 16. februārī novēroja Krievijas ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā. 1931. gada martā to no jauna atklāja norvēģu vaļu mednieku kuģa *Sevilla* komanda un tas vēlāk tika nosaukts par godu Norvēģijas tā laika kroņprinča Olava meitai Astridai.

Pirmā polārstacija Princeses Astridas krastā bija 1959. gadā netālu no šelfa ledāja frontes ierīkotā padomju stacija Lazareva. Smago klimatisko apstākļu dēļ 1961. gadā to slēdza un 80 km no krasta esošajā Širmahera oāzē ierīkoja Novolazarevskas staciju. Blakus Novolazarevskai 1976. gadā tika ierīkota VDR stacija Georgforstere (slēgta 1993. gadā). 1983. gadā Ļeņingradas salas rietumu galā tika ierīkota pirmā Indijas polārstacija Dakšingangotri (slēgta 1991. gadā), kuru 1989. gadā aizvietoja ar Širmahera oāzē izbūvēto staciju Maitri.

Atsauces
--------

1. ↑  Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Princeses Astridas krasts