recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Florensa Hatčisone Stērlinga** (angļu: *Florence Hutchison-Stirling*; 1858. gads — 1948. gada 6. maijs Berntailenda) bija Lielbritānijas šahiste, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece, pieckārtēja Skotijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1905, 1906, 1907, 1912, 1913).

Biogrāfija
----------

Florensa Hatčisone Stērlinga bija viena no septiņiem bērniem (piecas meitas un divi dēli) skotu ideālistiskā filozofa Džeimsa Hatčisona Stērlinga (angļu: *James Hutchison Stirling*; 1820—1909) ģimenē. Šahu sākusi spēlēt astoņu vai deviņu gadu vecumā un drīzumā sasniegusi tādu pašu spēles līmeni kā tēvs, kurš interesējies par dažādām galda spēlēm.

Florensa Hatčisone Stērlinga ir bijusi Edinburgas dāmu šaha kluba locekle un atbalstījusi Skotijas dāmu šaha asociācijas darbību, kura tikusi uzsākta 1905. gadā. Kļuvusi par pieckārtējo Skotijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju (1905, 1906, 1907, 1912, 1913). Tāpat kļuvusi par pirmo sievieti, kas piedalījusies Skotijas vīriešu šaha čempionātos (1925, 1927).

Piedalījusies vairākos Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos, kur labākos rezultātus sasniegusi 1913. gadā, kad dalījusi 1. vietu, bet zaudējusi papildu mačā par čempiones titulu, un 1923. gadā, kad dalījusi 2.-5. vietu.

1923. gadā Portsmutā Florensa Hatčisone Stērlinga simultānspēles seansā uz 37 galdiņiem nospēlējusi neizšķirti ar Aleksandru Aļehinu. 1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā ieņēmusi 8. vietā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Chess Scotland». *www.chessscotland.com*.
2. ↑  «BritBase: 10th British Championship 1913, Cheltenham». *www.saund.co.uk*.
3. ↑  «BritBase Chess: 16th British Championship 1923, Southsea». *www.saund.co.uk*.
4. ↑  «Alexander Alekhine vs Florence Hutchison Stirling (1923)». *www.chessgames.com*.
5. ↑  «Title Tournaments : World Chess Championship (women)».[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
**Anna Marija Botsari** (grieķu: *Αννα-Μαρία Μπότσαρη*; dzimusi 1972. gada 5. oktobrī) ir grieķu šahiste, lielmeistare.

Šaha karjera
------------

Botsari ir uzvarējusi, vai dalījusi pirmo vietu, septiņos Grieķijas Sieviešu šaha čempionātos. Viņa ieguva bronzas medaļu 1990. gada un sudraba medaļu 1991. gada pasaules junioru šaha čempionātā. Viņai bija augstākais Grieķijas sieviešu Elo reitings vairāk nekā desmit gadus. Botsari piedalījās 1991. 1993. un 1996. gada Pasaules sieviešu šahs čempionāta starpzonu turnīros, iegūstot 9 punktus (no 18) 1990. gadā Azovā, 6 punktus (no 13) 1991. gadā Suboticā un 7,5 punktus (no 13) 1993. gadā Džakartā.

Botsari ir pārstāvējusi Grieķiju četrpadsmit šaha olimpiādēs no 1986. līdz 2012. gadam. Viņas labākie rezultāti bija 28. šaha olimpiādē 1988. gadā Salonikos, kur viņa ieguva 8,5 punktus (no 12) un finišēja sestā pie pirmā rezerves galdiņa, un 35. šaha olimpiāde 2002. gadā Bledā, kur viņa ieguva 8,5 punktus (no 13) un ieguva devīto vietu pie pirmā galdiņa.

Viņa bija Grieķijas komandas dalībniece arī deviņos Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātos no 1992. līdz 2011. gadam, un izcīnīja zelta medaļu pie otrā galdiņa 1992. gadā Debrecenā. Viņa ieguva arī divas individuālās zelta medaļas (1992. gadā Mangalijā un 1994. gadā Varnā) un komandu zelta medaļu (1992. gadā Varnā) Balkānu valstu sieviešu šaha čempionātā.

2002. gada 27.-28. februārī, Anna-Marija Botsari sasniedza jaunu Ginesa pasaules rekordu, spēlējot Grieķijas pilsētā Kalavritā ar 1102 pretiniekiem nedaudz vairāk nekā 30 stundas. Viņa guva 1095 uzvaras un septiņas partijas beidza neizšķirti, nezaudējot nevienu partiju.

No 1993. gada viņa ir šaha lielmeistare.

Atsauces
--------

1. ↑  Anna-Maria Botsari Chess Olympiad results, vietnē *olimpbase.org* (angliski)
2. ↑  Anna-Maria Botsari European Women's Team Championship results, vietnē *olimpbase.org* (angliski)
3. ↑  Anna-Maria Botsari Women's Chess Balkaniad results, vietnē *olimpbase.org* (angliski)
4. ↑  Guinness World Records 2017 (angliski)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Anna Marija Botsari*** |

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules sieviešu šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas sieviešu komandu šaha čempionāts) (angliski)
*Pigon & Wilks* šaujampulvera muca
**Muca** ir aptuveni cilindriska, samērā liela tvertne ar platāku vidu un vāku. Tradicionāli mucas izgatavo no liektiem koka dēlīšiem, ko savelk ar metāla stīpām. Mūsdienu koka mucas vīna darīšanai ir izgatavotas no franču parastā ozola (*Quercus robur*), baltā ozola (*Quercus petraea*) vai Amerikas baltā ozola (*Quercus alba*), un parasti tām ir standarta izmēri:[*nepieciešama atsauce*]

* "Bordo tipa" 225 litri,
* "Burgundijas tipa" 228 litri un
* "Konjaka tips" 300 litri.

Mūsdienās mucas izgatavo arī no alumīnija, nerūsējošā tērauda un dažāda veida plastmasas, piemēram, HDPE.

Persona, kas taisa mucas, tiek saukta par mucinieku (izgatavo arī spaiņus, toverus, kuļmucas un citus koka traukus).

Mucām ir dažādi pielietojumi, galvenokārt šķidrumu, piemēram, ūdens, eļļas un alkoholisko dzērienu, uzglabāšana. Mucas izmanto arī alkoholisko dzērienu, kā vīns, konjaks, armanjaks, šerijs, portvīns, viskijs un alus, nogatavināšanai. Citas preces, kas kādreiz glabātas koka mucās, ir šaujampulveris, gaļa, zivis, krāsa, medus, naglas un tauki.

Agrīnās mucas saistīja ar koka stīpām, bet 19. gadsimtā tās pakāpeniski nomainīja pret metāla stīpām, kas bija stiprākas, izturīgākas un aizņēma mazāk vietas. 

Muca ir izmantota arī kā standarta mēra izmērs, kas attiecas uz noteiktas preces ietilpību vai svaru. Piemēram, Apvienotajā Karalistē alus muca attiecas uz apmēram 160 litru daudzumu.[*nepieciešama atsauce*] Vīns tika piegādāts 119 litru mucās.[*nepieciešama atsauce*] Barels (angļu: *barrel* — muca), kas definēts kā 42 ASV galoni, joprojām tiek izmantots kā naftas tilpuma mērs, lai gan nafta vairs netiek piegādāta mucās.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Muca***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
Ilgtermiņa finanšu ieguldījumi
------------------------------

Ilgtermiņa finanšu ieguldījumi ir uzņēmuma ieguldījumi finanšu instrumentos ilgāk par gadu un no kuriem ienākumus ir paredzēts iegūt procentu, dividenžu veidā, kā maksu par izmantošanas tiesībām.   

### Ilgtermiņa finanšu ieguldījumu veidi

-ilgtermiņa vērtspapīru iegāde (akcijas, obligācijas uc.);  

-ilgtermiņa monetārie instrumenti (noguldījumi bankās, aizdevumi citām organizācijām utt.);  

-līdzdalība citu organizāciju kapitālā.  

### Līdzdalības novērtēšanas metodes

Līdzdalību kapitālā novērtē un norāda finanšu pārskatā saskaņā ar izmaksu vai pašu kapitāla metodi.  

Saskaņā ar izmaksu metodi finanšu ieguldījumus kapitālsabiedrībās un citus finanšu ieguldījumus uzskaita to iegādes vērtībā.   

Uzskaites vērtību veido:  

1) sākotnēji atzīstot:  

- pamatkapitālā iemaksātā nauda;  

- pamatkapitālā ieguldītā manta.  

2) katra pārskata perioda beigās:  

- nosaka līdzdalības vērtības samazinājumu  

Pēc pašu kapitāla metodes uzskaites vērtību veido:  

1) sākotnēji atzīstot:  

- pamatkapitālā iemaksātā nauda;  

- pamatkapitālā ieguldītā manta.  

2) katra pārskata perioda beigās:  

- līdzdalību palielina vai samazina atbilstoši līdzdalības daļas vērtības izmaiņām kapitālsabiedrību pašu kapitālā, pamatojoties uz kapitālsabiedrības gada pārskatā norādīto informāciju;  

- Līdzdalības vērtību nosaka, reizinot kapitālsabiedrības pašu kapitāla vērtību ar iestādei piederošo daļu procentu.  

Ilgtermiņa finansu ieguldījumi ir riskanti, jo pieprasa stratēģisko prognozi uz ilgu laiku.

Ārējās saites
-------------

* Gada pārskatu un konsolidēto gada pārskatu likums Likumi.lv
* Ilgtermiņa finanšu ieguldījumi un to uzrādīšana finanšu pārskatā no žurnāla Bilance
**Aleksi (Ali) Āltonens** (*Aleksi (Ali) Aaltonen*, dzimis 1884. gadā, miris 1918. gadā) bija somu revolucionāru līderis.

Āltonens pēc septiņu klašu izglītības 1904. gadā iestājās Krievijas Impērijas armijā, karaskolā. Piedalījās Krievijas—Japānas karā poručika dienesta pakāpē. 1905. gada revolūcijas laikā Maskavā tika arestēts, bet vēlāk apžēlots.

Strādāja par žurnālistu sociālistu izdevumos ar pseidonīmu *Ali Baba*.

Kopš 1917. gada oktobra Ali Āltonens vadīja somu Sarkano gvardi. Bija viens no valsts apvērsuma organizētājiem, iesākot Somijas pilsoņu karu 1918. gada janvārī. Piedalījās kaujā par Tamperi. Vēlāk viņš tika pazemināts amatā alkoholisma dēļ. Vēlāk Baltie gvardi viņu arestēja Villehdes dzelzceļa stacijā (Nastolā). Viņš tika turēts Hennalas koncentrācijas nometnē (Lahti), kur 1918. gada augustā viņu nošāva igauņu brīvprātīgo virsnieks Hanss Kalms.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ali Āltonens***.
**Ildars Ibragimovs** (angļu: *Ildar Ibragimov*, krievu: *Ильдар Ибрагимов*; dzimis 1967. gada 16. augustā Kazaņā) ir tatāru izcelsmes Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1993), kas no 2002. līdz 2015. gadam pārstāvēja ASV.

Biogrāfija
----------

1991. gadā Hersonā dalījis 1.-3. vietu PSRS jauno meistaru šaha turnīrā. Tajā pašā gadā Brazīlijas pilsētā Maringā PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules jauniešu komandu čempionātā U26 vecuma grupā.

Pēc PSRS sabrukuma pārcēlies uz ASV. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Filadelfijā (1992, 2006), Budapeštā (1993, 1995), Mihaila Čigorina memoriālā (1994), Grācā (1994, 1999), Groningenā (1994), Bīlē (1997), Atēnās (1999), Lisabonā (2000), Firtē (2001), Mineapolisā (2005). 1996. gadā uzvarējis Eiropas šaha klubu kausa izcīņā Kazaņas kluba *TatTransGaz-Itil* sastāvā. 2006. gadā Sandjego ieņēmis 2. vietu ASV šaha čempionātā.

Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 2006. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2005. gadā un individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1991. gadā Ibragimovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1993. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE: Transfers in 2002
2. ↑  FIDE: Transfers in 2015
3. ↑  Championship of USSR (young masters) Kherson 1991
4. ↑  OlimpBase :: 8th World Youth U26 Team Chess Championship, Maringá 1991, Soviet Union
5. ↑  OlimpBase :: 12th European Chess Club Cup, 1996, TatTransGaz-Itil Kazan
6. ↑  «US Championships 2006». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 11. novembrī.
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ildar Ibragimov
8. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Ildar Ibragimov

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Patricja Vaščuka** (poļu: *Patrycja Waszczuk*; dzimusi 2003. gada 17. jūnijā Ļubļinā) ir Polijas FIDE meistare šahā (WFM, 2019).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējā Polijas jauniešu šaha čempionātu dalībniece dažādās meiteņu vecuma grupās, kuros izcīnījusi divas medaļas: zelta (2019. gadā U16 vecuma grupā) un sudraba (2016. gadā U14 vecuma grupā). Polijas jauniešu ātrā šaha čempionātos dažādās meiteņu vecuma grupās izcīnījusi trīs medaļas: zelta (2017. gadā U14 vecuma grupā), sudraba (2015. gadā U12 vecuma grupā) un bronzas (2013. gadā U10 vecuma grupā). Polijas jauniešu šaha ātrspēles čempionātos dažādās meiteņu vecuma grupās izcīnījusi piecas medaļas: divas zelta (2015. gadā U12 vecuma grupā, 2017. gadā U14 vecuma grupā), divas sudraba (2013. gadā U10 vecuma grupā, 2016. gadā U14 vecuma grupā) un bronzas (2011. gadā U08 vecuma grupā).

2019. gadā Bratislavā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu G16 vecuma grupā.

2020. gada augustā ierindojusies 7. vietā Polijas sieviešu šaha čempionātā.

Diskvalifikācija
----------------

2020. gada augustā Ustroņas šaha festivāla laikā Patricja Vaščuka tika diskvalificēta, jo bija apstiprinājušās aizdomas par elektronisku palīgierīču izmantošanu turnīra laikā. Tā nebija pirmā reize, kad Vaščuka tika turēta aizdomās par nelikumīgas palīdzības izmantošanu, taču iepriekšējos gadījumos netika uzsākta izmeklēšana.

2020. gada 6. oktobrī Polijas šaha federācija pieņēma lēmumu, ar kuru piesprieda Patricja Vaščukai divu gadu diskvalifikāciju. Tas bija pirmais šāda veida diskvalifikācijas gadījums Polijas šaha vēsturē.

Atsauces
--------

1. ↑  Patrycja Waszczuk najlepsza w Polsce - Międzyrzec.info
2. ↑  Patrycja Waszczuk - Szachy w Polsce
3. ↑  European Youth Chess Championships 2019 Girls U16
4. ↑  MOKATE Polish Women's Championship
5. ↑  «Piotr Nguyen: Wykluczenie zawodniczki z rozgrywek szachowych. (pol.). Infoszach, 2020-08-20». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-10-14. Skatīts: 2020-10-27.
6. ↑  Kalemba, Tomasz: Skandal w polskich szachach. Dyskwalifikacja za oszustwa dla objawienia (pol.). Onet.pl, 2020-10-26.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Joža Lāngoša** (ungāru: *Lángos Józsa*); 1911. gada 31. augusts Tatabāņa — 1987. gada 17. maijs Tatabāņa) bija Ungārijas starptautiskā meistare šahā (1950), daudzkārtējā Ungārijas sieviešu šaha čempione.

Biogrāfija
----------

No 1940. gadiem līdz 1950. gadiem bijusi viena no vadošajām Ungārijas šahistēm. Četras reizes uzvarējusi neoficiālajos Ungārijas sieviešu šaha čempionātos (1942, 1943, 1944, 1949), kā arī tikpat reizes atkārtojusi šo panākumu oficiālajos Ungārijas sieviešu šaha čempionātos (1947, 1950, 1951, 1952).

Piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Maskavā, kurā dalījusi 10.-11. vietu kopā ar Mariju Teresu Moru (uzvarēja Ludmila Rudenko). Piedalījusies arī 1952. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Maskavā, kurā dalījusi 8.-10. vietu kopā ar Olgu Rubcovu un Šantalu Šodē de Silanu (uzvarēja Jeļizaveta Bikova).

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Jožai Lāngošai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi pirmā ungāru šahiste, kas kļuvusi par startptautisko meistari šahā.

Atsauces
--------

1. ↑  «1949-50 Title Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  «1952 Candidates Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Pistolkorsu dzimtas ģerbonis.
Bīriņu muižas kungu mājas attēls 1862. gadā.
**Pistolkorsi** (vācu: *von Pistohlkors*) ir zviedru izcelsmes vācbaltu dzimta, kas 17. gadsimtā ieceļoja Zviedru Igaunijā un vēlāk izplatījās arī Vidzemē.

Vēsture
-------

Dzimtas priekštecis bija skotu izcelsmes zviedru armijas virsnieks Jērans Ulofsons (zviedru: *Jöran Olofsson*, 1596–1663), ko Zviedrijas karaliene Kristīne 1645. gadā iecēla dižciltīgo kārtā, piešķīra ģerboni un dzimtas uzvārdu *Pistohlkors* ("sakrustotās pistoles"). 1647. gadā dzimtu ierakstīja Zviedrijas bruņniecības matrikulā. Viņa dēli izveidoja dzimtas atzarus Somijā un Igaunijā, kas izplatījās arī Vidzemē, kur dzimtai piederēja Bīriņi (no 1813. gada), Eikaži, Igate un Garšmuiža. 

Bīriņu muižas īpašnieks Augusts fon Pistolkorss pēc laulībām ar Pēterburgas miljonāra Štiglica audžumeitu Emīliju Harderi 1857.-1860. gadā veica jaunas muižas kungu mājas celtniecību, bet 1870. gadā ierīkoja ceļu līdz jūrmalai, kur sāka veidot jaunu kūrortu Neibādi.

Atsauces
--------
**Lehtse** (igauņu: *Lehtse*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Rietumviru apriņķa Tapas pagastā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa un atrodas 8 km attālumā no Tapas, 69,6 km attālumā no Tallinas un 140 km attālumā no Narvas. Lehtsē pietur Tapas (Tartu, Valgas, Rakveres, Narvas) un Tallinas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.

Stacijas ēka
------------

Lehtses stacijas vēsturiskā ēka celta 1897. gadā. Tā ir vienstāva klinkera ķieģeļu ēka ar simetriski kārtotu būvapjomu. Centrālo rizalītu noslēdz uz priekšu izvirzīts koka frontons, ar nelielu rozes tipa lodziņu. Logailes veidotas pusaploces formā. Jumta forma - divslīpju ar nošļauptiem galiem. Logu arkas un stūru pilastri veidoti smilšakmenī.
Kaut arī ēka ir mūra celtne, nedaudz tiek izmantoti arī koka dekoratīvās plastikas elementi, proti, jumta pārkari balsta dekoratīvu spāru atbalsta konsoļu rinda.

1998. gadā Lehtses stacijas ēka tika iekļauta valsts kultūras pieminekļu sarakstā.

* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  «Elron». 22.10.2018.
3. ↑  Muinas • Mälestised • 15054 Lehtse raudteejaama hoone

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lehtse***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Tapu** |
|  Jeneda |  **Lehtse** | Tapa  |
**Lehaja** (grieķu: *Λέχαιο*) bija sena ostas pilsēta, kas atradās 2,2 km uz ziemeļiem no senās Korintas (8 km uz rietumiem no Korintas), Korintas līča krastā pie Arheolimanas ciema. Garām iet valsts nozīmes autoceļš Nr. 8. Kādreiz šeit atradās dzelzceļa stacija uz dzelzceļa līnijas Pireja-Patra. Pasažieru satiksme šajā līnijā tika pārtraukta 2009. gadā.

Lehajas osta nodrošināja Korintas sakarus ar Vidusjūras rietumu reģioniem, un bija viena no lielākajām senās pasaules mākslīgajām ostām. Iespējams tā pastāvēja vēl no 8. gadsimta pr.Kr. Ostas atrašanās tikai 12 stadiju attālumā no senās pilsētas (tuvāk par Kenhrejas ostu 70 stadiju attālumā) sekmēja tās straujai attīstībai. 5. gadsimtā pr.Kr. osta kalpoja par bāzi Korintas flotei un bija aprīkota ar dokiem.

Ostu ar pilsētu savienoja Lehajas ceļš un Garās sienas (390. g.pr.Kr.). Vēlāk tā kļuva par maķedoniešu jūras bāzi, bet kad Korintā tika dibināta romiešu kolonija, šī osta tika īpaši attīstīta. Ostas drošību un ietilpību nodrošināja dažādas inženiertehniskās celtnes. Agrajā arhaiskajā periodā, lai sekmētu Korintas koloniālo ekspansiju uz rietumiem, purvainajā apvidū tika ierīkota osta. Tai bija ārējā un iekšējā daļa. Senatnē ostas gultnes padziļināšanas rezultātā tika izveidoti trīs mākslīgi pauguri. Viļņlauzis, kuru mūsdienās sedz dūņas, ar kanālu tika savienots ar diviem iekšējiem baseiniem, kas savā starpa tika savienoti ar vēl vienu kanālu. Šo baseinu malās izvietojās ārējā osta no diviem mākslīgiem baseiniem, kurus no jūras puses norobežoja divi moli, kuru drupas ir saglabājušās līdz mūsdienām. Tie aizsargāja kuģus no bīstamajiem ziemeļrietumu vējiem, kamēr tie tuvojās iekšējās ostas mierīgajiem ūdeņiem. Lehajā izauga atsevišķs ciemats. Senajos avotos ir minētas Poseidona un Afrodītes svētnīcas. Pausānijs min, ka Poseidona svētnīcā atradās Poseidona vara statuja. Bet Plutarhs, kurš norāda Peniandru, kā septiņu gudro simpozija organizētāju, piemin, ka šis pasākums notika Lehajas ostā netālu no Afrodītes svētnīcas, kur atradās "estiatorija" (dzīru vieta).

5. gadsimtā Lehajas ostā, vietā, kur tika paglabāti ar nāvi sodītie kristiešu mocekļi, Leonīds un septiņas sievietes (noslīcināti Korintas līcī), tika uzcelta liela trīsjomu bazilika, dekorēta ar bagātīgiem rotājumiem. Bazilika gāja bojā 551. gada zemestrīcē.

Atsauces
--------

1. ↑  Елси Спафари, Коринфия-Арголида, издания ЕСПЕРОС, Афины, 2010. 38-39. lpp.
***Ganosteus artus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Elga Mark-Kurika 1965. gadā. *G. artus* holotips ir kreisā branhiālā plātne no atseguma pie Tammes Vertsjerva ezera krastā (vidusdevons, arukilas svīta). Nosaukums *Ganosteus artus* nozīmē *biezs* jeb *blīvs* ganostejs (no blīvi izvietotiem ādas zobiem). Suga izplatīta pie Vertsjerva, Vīlandes un Peipusa ezera blakus Kallastei arukilas svītas nogulumos.

Apraksts
--------

Salīdzinoši liela izmēra īpatņi. Branhiālā plātne eiribazāla un plata. Ādas zobi augsti, konusveidīgi, izvietoti blīvi un vienmērīgi. Ādas zobu zobiņi ir salīdzinoši īsi. Vēdera plātne ir gara un salīdzinoši šaura, ar garu aizmugurējo izgriezumu.

Salīdzinājums
-------------

Ādas zobi ir līdzīgi *Ganosteus stellatus* ādas zobiem, taču ir sīkāki un tos neietver mazie ādas zobi. Branhiālās plātnes eiribazālas, plānākas un bez asa malējā stūra, kā *G. stellatus*. Vēdera plātnes ir līdzīgas. Šī plātne ir nedaudz mazāka, platāka, īsāka un zemāka, nekā *Pycnosteus palaeformis*. Priekšējās malas forma agrīnajās stadijās (bet varbūt arī vēlākās) atgādina *Schizosteus striatus* juvenīlās formas.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 149. lpp
2. ↑  L.BEVERLY HALSTEAD TARLO, PSAMMOSTEIFORMES (AGNATHA) A REVIEW WITH DESCRIPTIONS OF NEW MATERIAL FROM THE LOWER DEVONIAN OF POLAND, (II Systematic Part) PALAEONTOLOGIA POLONICA - No.15, WARSZAWA, 1965, 83. lpp.
Palisāde, kas papildināta ar grāvi
**Palisāde** (no franču valodas *palissade*, kas cēlies no latīņu valodas *palus* - miets) - dažāda augstuma stāvkoku sēta vai siena, kas tiek izmantota kā aizsardzības būve.

Palisādu konstrukcijai tiek izmantoti maza un vidēja lieluma koka stumbri (diametrā 15 - 25 cm), kas tiek iedzīti zemē, vai vertikāli nostiprināti grāvjos, neatstājot atstarpes starp tiem. To gali nosmailināti.
Palisādes var tikt pastiprināti ar citām konstrukcijām vai atstāti esošā stāvoklī. 
Augstums var būt no 1 - 2 m, kā žogam, līdz 3 m un vairāk. 
Kā aizsardzības būve palisāde tika papildināta ar zemes ierakumiem un uzbērumiem.

Palisādes bija lieliski piemērotas maziem fortiem un citiem ātri uzbūvējamiem nocietinājumiem.
Palisādes ir viegli konstruējamas, jo materiāli (koki) ir viegli pieejami.

Palisādes bija labi piemērotas aizsardzībai īstermiņa konfliktos un nelielu spēku iebaidīšanai, tomēr tās bija diezgan neizturīgas pret uguni un aplenkuma ieročiem. Akmens sienas bija izturīgākas par koka palisādēm.

Vēsture
-------

Jau neolīta palisādes cēla apmetņu nocietināšanai, vēlāk pilsētu un pilskalnu nocietināšanai tās apvienoja ar zemes vaļņiem.
Bieži palisādes tika uzbūvētas apkārt pilīm kā pagaidu siena, līdz kamēr tiks uzbūvēta pastāvīga akmens siena.
Latvijā senāko palisādu vietas konstatētas Mūkukalnā, 1.gadu tūkstot. p.m.ē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4689316-7

 |

 |
Šis raksts ir par aminoskābi. Par citām jēdziena **C6H13NO2** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Leicīns** (grieķu: *leukos* - balts)(***Leu***, 2-amino-4-metilpentānskābe, *l* -α-aminoizokapronskābe, 4-metilnorvalīns, C6H13NO2) ir neaizvietojamā aminoskābe. Leicīns ir alifātiskā aminoskābe. Tam ir struktūrizomērs - izoleicīns.

Atrašanās dabā
--------------

Ietilpst visu dabīgo olbaltumvielu sastāvā. Augi un mikroorganismi leicīnu spēj sintezēt no pirovīnogskābes, dzīvniekiem tas jāuzņem ar barību.

Izmantošana
-----------

Lieto medicīnā aknu slimību un anēmijas ārstēšanai.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |
**Braņevo** (poļu: *Braniewo*), agrāk **Braunsberga** (vācu: *Braunsberg*), ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, uz ziemeļaustrumiem no Elblongas, netālu no Vislas lagūnas un robežas ar Krievijas Federācijas Kaļiņingradas apgabalu.

Vēsture
-------

1240. gadā Vācu ordenis šeit ieņēma prūšu apmetni Brusbergu (*Brusebergue*). Vēlāk krustneši šeit nodibināja pilsētu, kuru nosauca par Braunsbergu (*Braunsberg*) vai nu prūšu apmetnes vai, pēc citas versijas, svētā Bruno no Kverfurtes (*Bruno von Querfurt*) vārdā, kurš šeit 1009. gadā esot ticis nogalināts.
Pilsētā tika uzcelta katedrāle, jo tā kļuva par Varmijas bīskapa rezidences pilsētu. Tomēr 1261. gadā prūši pilsētu nopostīja, bet 1280. gadā bīskaps pārcēlās uz Fromborku.
Līdz 1466. gadam Braunsberga ietilpa Vācu ordeņa valstī, tomēr pēc Trīspadsmitgadu kara tā iekļāvās Polijā.

1564. gadā pilsētā pāvesta legāts Staņislavs Hosijs (*Stanislaus Hosius*) nodibināja pirmo jezuītu kolēģiju Polijā, kur mācījās arī audzēkņi no Livonijas, piemēram, Georgs Elgers. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Prūsijā, vēlāk apvienotajā Vācijā.
Braunsberga bija, aiz Kēnigsbergas, otrs lielākais Austrumprūsijas izglītības centrs - 1912. gadā jezuītu kolēģija tika pārveidota par Braunsbergas valsts akadēmiju (*Staatliche Akademie Braunsberg*).
XIX gs. vidū Braunsbergā par ģimnāzijas skolotāju strādāja matemātiķis Karls Veierštrāss (*Karl Weierstraß*, 1815 - 1897).

Pēc 2. pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Braunsberga iekļāvās Polijā, vācu iedzīvotāji tika no pilsētas padzīti.

Cilvēki
-------

Vācu politiķa Rainera Barcela (*Rainer Barzel*, 1924 - 2006) dzimtā pilsēta.

Apskates objekti
----------------

* Braņevo dzelzceļa stacija (*Braniewo (stacja kolejowa)*)
* Braņevo jezuītu kolēģija (*Kolegium Jezuitów w Braniewie*)
* Braņevo pilsdrupas (*Zamek w Braniewie*)

Galerija
--------

* Braņevo dzelzceļa stacijaBraņevo dzelzceļa stacija
* Braņevo jezuītu kolēģijaBraņevo jezuītu kolēģija
* Braņevo pilsdrupasBraņevo pilsdrupas

Ārējās saites
-------------

* Fromborkas bazilika

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 6 oktobris 2022.
**Gerdenis** (lietuviešu: *Gerdenis* vai *Girdenis*, baltkrievu: *Гердзень*, latīņu: *Gerdine de Nailse*, vācu: *Gerden*) bija Polockas kņazs Lietuvas dižkunigaitijas pilsoņu karu laikā no 1263. līdz 1267. gadam. Viņš parakstīja miera līgumu ar Livonijas ordeņa mestru Konrādu fon Mandernu, kurā Polocka atteicās no pretenzijām uz Lotigolas zemi.

Vēsture
-------

1260. gada jūnijā Gerdeņa no Nalsenes vārds (*Gerdine de Nailse*) pieminēts Lietuvas karaļa Mindauga parakstītajā dokumentā, kurā karalis apsolīja dāvināt savu valsti Vācu ordenim gadījumā, ja pēc viņa nāves nebūtu likumīgu mantinieku .

Līdz 1263. gadam Gerdenis bija Mindauga vasalis, bet pēc viņa nogalināšanas kļuva par dižkunigaiša Tranaiša un Nalsenes kunigaiša Daumanta sabiedroto. Pēc Tranaiša rīkojuma viņš 1263. gada beigās iebruka Polockā un nogalināja Mindauga brāļa Dausprunga mazdēlu Polockas kņazu Tautivilu.

Lai iegūtu sabiedrotos cīņā pret Mindauga dēlu Vaišvilku, pēc kļūšanas par Polockas kņazu viņš 1263. gada decembra beigās noslēdza miera līgumu ar Livonijas ordeni un Rīgas rāti, kurā atteicās no pretenzijām uz Lotigolas zemi.

Pēc Tranaiša nogalināšanas 1264. gadā un Daumanta aizbēgšanas uz Pleskavas zemi Gerdenis kļuva par jaunā dižkunigaiša Vaišvilka vasali un 1265. gadā par Nalšenes kunigaiti.
1266. un 1267. gadā viņš trīs reizes karoja ar Pleskavas kņaza Daumanta vadīto karaspēku un krita kaujā 1267. gada vasarā. Pēc viņa nāves par Polockas kņazu kļuva Izjaslavs.

### Karš starp Gerdeni un Daumantu (1266)

Pēc Novgorodas hronikas ziņām 1266. (6774). gadā Pleskavas iedzīvotāji ievēlēja lietuviešu (Nalsenes) kņazu Daumantu. Tajā pašā gadā Daumants pulcināja karaspēku atriebes karagājienā pret lietuviešu pagāniem, kura laikā viņi saņēma gūstā Gerdeņa sievu un divus dēlus. Gerdenis sapulcēja savu karaspēku un sekoja viņiem līdz Daugavas krastam. Kad lietuvieši sāka celties pāri upei, pleskavieši viņiem uzbruka, daudzus apkāva, daudzi noslīka upē. Vienīgi Gerdenis ar nelielu karadraudzi izglābās. Tā paša gada ziemā kņazs Daumants atkal devās sirojumā pret lietuviešiem. 

Tajā pašā gadā Novgorodā ieradās Vladimiras-Suzdaļas kņazs Jaroslavs Jaroslavovičs, lai padzītu Pleskavas kņazu Daumantu un atjaunotu Rurikoviču dinastiju, taču Novgorodas veče tam pretojās.

Literatūra
----------

* Jonynas I. Gerdenis // Lietuvas enciklopēdija, Kauņa 1940. 8. sējuma 1338 lpp.
* Raulinaitis Z. Karaliaus palikimas, Viļņa, 1996.
* Охотникова В. И. Повесть о Довмонте, Ленинград, 1985. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* A.Kuzmins par Polockas zemes 13.-15. gs. aktiem (krieviski)
* Karl Eduard Napiersky. Russisch-livländische Urkunden, 1868 (vāciski)/(krieviski)

Atsauces
--------

1. ↑  Codex Diplomaticus Lithuaniae e Codicibus Manuscriptis, in Archivo Secreto Regiomontano Asservatis, edidit Eduardus Raczynski. Vratislaviae, sumptibus Sigismundi Schletter. 1845.
2. ↑  Novgorodas hronika 100 lpp. (angliski)

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Lengvīns**  |  **Nalsenes kunigaitis (kopā ar Daumantu)** 1260—1267† | Pēctecis: **Sukse**  |
| Priekštecis: **Konstantīns Bezrocis**  |  **Polockas kņazs** 1263—1267† | Pēctecis: **Izjaslavs**  |
**Gerhards Dēnhofs** (vācu: *Gerhard Dönhoff*, poļu: *Gerard Denhoff*; ap 1598—1648) bija Polijas—Lietuvas kopvalsts valsts darbinieks un diplomāts no Dēnhofu dzimtas. Pomerānijas vaivads (*wojewoda pomorski*, 1643–1648).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1598 gada 15. janvārī Alūksnes pilī Tērbatas vaivada pulkveža Gerharda Dēnhofa un viņa sievas Margarētes, dzimušas Cveifelnas (*von Zweifeln*, mirusi 1622), ģimenē. Viņa vecākie brāļi bija Ernests Magnuss Dēnhofs (1581—1642) un Kaspers Dēnhofs (1588—1645). 
Viņa tēvs Poļu—zviedru karu sākumā vadīja Pārdaugavas Livonijas hercogistes aizsardzību pret Zviedrijas karaļa Gustava Ādolfa uzbrukumu.
Pēc tēva nāves viņš bija prinča Vladislava galma pāžs, vēlāk nosūtīts uz Brandenburgas markgrāfistes galmu. Komandēja vācu algotņus Poļu—zviedru karā 1621. gadā, bija Toruņas cietokšņa komendants (1629). 

Pēc kara beigām Dēnhofs 1635. gadā vadīja Polijas kara flotes izveidi, bija Dancigas kastelāns 1642. gadā, 1643. gadā viņu iecēla par Pomerānijas vaivadu un Karaļa Prūsijas mantzini. Cita starpā viņš bija arī Alūksnes (Adzeles), Vīlandes un Ludzas stārasts.

1645. gadā viņš Parīzē veda sarunas par Vladislava IV Vāsas laulībām ar Luisu Mariju Gonzagu.

Miris 1648. gada 23. decembrī Malborkā, apglabāts Elblongas kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
**Parathormons** ir peptīdhormons, kas sastāv no 84 aminoskābēm un tā galvenā funkcija ir kalcija līmeņa regulācija asinīs. To sekretē epitēlijķermenīšu galvenās šūnas reaģējot uz zemu kalcija līmeni asinīs. Asinīs cirkulējošais parathormons, piesaistoties parathormona receptoram 1, kurš atrodas nierēs un kaulos, dažās minūtēs palielina kalcija līmeni. Kaulos parathormons palielina osteoklastu — kaulu noārdošo šūnu aktivitāti, un izraisa kalcija atbrīvošanos no kauliem vienas līdz divu stundu laikā, bet nierēs paaugstina kalcija reabsorbciju un samazina tā izdali ar urīnu.[1] Parathormona receptors 2 atrodas centrālajā nervu sistēmā, sēkliniekos un placentā. Ilgstošāka parathormona iedarbība stimulē enzīma 1α-hidrolāzes aktivitāti nierēs, veicinot aktīvā D vitamīna (kalcitriola) sintēzi, kas paaugstina kalcija uzsūkšanos tievajās zarnās un kalcija apriti kaulos vairāku dienu garumā.[2] Parathormonam pussabrukšanas laiks ir 4 minūtes, tā molekulārā masa ir 9.4 kDa.[3]

Atsauces
--------

1. ↑  Liga Aberberga-Augškalne, Olga Koroļova (2007). Fizioloģija ārstiem. Rīga: Izdevniecība Nacionālais apgāds. 516. lpp. ISBN 978-9984-26-294-9.
2. ↑  Dr. Renāte Helda  Archived 2015. gada 20. martā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Prahalad AK, Hickey RJ, Huang J et al. (June 2006). "Serum proteome profiles identifies parathyroid hormone physiologic response". *Proteomics* **6** (12): 3482—93. doi:10.1002/pmic.200500929. PMID 16705755.
**Ālmana grēda** (norvēģu: *Ahlmannryggen*) ir ap 100 km gara un līdz 70 km plata ar ledu klāta kalnu grēda Antarktīdā, Karalienes Modas Zemes rietumos. Izvietojies Princeses Martas krastā starp Jūtulstreumena glečeri austrumos un Šita glečeri rietumos. Dienvidos robežojas ar Borgas masīvu, ziemeļos stiepjas līdz Fimbulisena šelfa ledājam. Grēdas lielāko daļu aizņem ledāja vairogs, kurā izklaidus paceļas nunataki vai to grupas. Augstākā virsotne ir Hornets (1843 m) grēdas dienvidos.

Apvidu pirmie 1938.-1939. gadā pētīja Vācijas antarktiskā ekspedīcija, kas veica aerofotografēšanu un nunataku grupas grēdas ziemeļaustrumos nosauca par Šteina nunatakiem un Vites smailēm. Detālu reģiona izpēti veica norvēģu-britu-zviedru antarktiskā ekspedīcija (1949-1952), kas grēdu nosauca par godu ekspedīcijas Zviedrijas komitejas vadītājam Hansam Vilhelmsonam Ālmanam (*Hans Wilhelmsson Ahlmann*).

Ālmana grēdas ziemeļos uz Vesleskarveta nunataka kopš 1997. gada darbojas Dienvidāfrikas vissezonas polārstacija SANAE IV, bet grēdas vidusdaļā — vasaras stacija Sarīmaraisa (1982-1999).

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Ālmana grēda
***Look Cycle International*** ir Francijas uzņēmums, kurš ražo velosipēdu rāmjus, ekipējumu un apģērbu riteņbraucējiem.

Vēsture
-------

Uzņēmums dibināts Neverā, Francijā, 1951. gadā kā slēpju ekipējuma ražotājs. Kompānija ražoja stiprinājumus ar savu nosaukumu, kā arī citām kompānijām kā *Rossignol* un *Dynastar*. Sadarbība ar *Rossignol* (kurš vēlāk apvienojās ar *Dynastar*) padarīja *Look* par vadošo stiprinājumu ražotāju ar *Marker* zīmolu. *Look* radīja jauna veida stiprinājumus brīvajam stilam, kas atšķīrās no *Marker*. *Rossignol* tos pārdeva ar zīmolu FKS. Pēc īpašnieku maiņas to 2008. gadā aizvietoja PX sērija.

1980. gados *Look* riteņbraukšanā ieviesa klipšu pedāļus, bāzējot tos uz slēpju stiprinājumu ekipējuma. Pie kurpes zoles pieskrūvēto stiprinājumu pie pedāļa turēja aizbīdnis ar atsperi. Pēdas pagriešana sāņus atbrīvoja pedāli. Kompānija tos nosauca par *pédales automatiques* (automātiskajiem pedāļiem). Tos pārdeva no 1984. gada un 1985. gadā Bernārs Ino tos izmantoja savā *Tour de France*uzvarā. Tika apgalvots, ka tie ir drošāki un komfortablāki par *spicītēm* ar potīšu saitēm. Līdz 2000. gadam tie bija ieguvuši plašu popularitāti šosejas, treka un kalnu riteņbraukšanā, īpaši pieredzējušu braucēju vidū.

1986. gadā Gregs Lemons uzvarēja *Tour de France* ar pirmo *Look* oglekļa šķiedras rāmi, KG 86. Tas bija pilnībā izgatavots ar rokām un tajā bija apvienots kevlars ar oglekļa šķiedru palielinātai stingrībai. 1990. gadu sākumā *Look* izstrādāja revolucionāro KG 196, pirmo uzņēmuma vienā gabalā izgatavoto oglekļa šķiedras rāmi no kevlara, keramikas un alumīnija. KG186/KG196 bija integrēta dakša, regulējams iznesums, ierobežota priekšējā amortizācija un tas bija paredzēts izmantošanai gan šosejas, gan treka riteņbraukšanai. Šī sērija vēlāk pārtapa par KG x96 (KG 296, KG 396, KG 496 un 596) treka velosipēdu sēriju, kuru izmanto vairākas nacionālās izlases visā pasaulē.

Ārējās saites
-------------

* *Look* starptautiskā vietne
Halcedona olis.
**Halcedons** (nosaukums saistīts ar Seno Grieķiju, taču pretstatā daudziem skaidrojumiem, nav saistāms ar seno pilsētu Halkedonu) ir viens no kvarca paveidiem — slēpti kristālisks (halcedonu veidojošie kristāliņi ir mazāki par 1 mikrometru), šķiedrains kvarcs. Kā rāda neseni pētījumi, halcedons bieži ir kvarca un cita minerāla — moganīta maisījums. Halcedons uzskatāms par mineraloīdu.

Halcedonam atšķirībā no kvarca ir taukains spīdums. Tas ir puscaurspīdīgs, visbiežāk baltā vai zilgani pelēcīgā krāsā, brūngans un nereti — gandrīz melns. Vieglāk šķīdināms nekā kvarcs. Veido kārtiņas, satecējumus, pseidostalaktītus vai masīvus veidojumus. Halcedons veidojas magmatisko iežu plaisās un tukšumos, arī nogulumiežos (krams).

Dažādos halcedona paveidus jau kopš seniem laikiem izmanto kā rotakmeņus. Tā kā pie halcedona nelīp karsts vasks, to bieži izmantoja zīmogu izgatavošanai. Dažāus paveidus joprojām izmanto rotaslietu izgatavošanai. Lielākus gabalus izmanto arī vāzu, galdu virsmu utml. izgatavošanai. Tiešu Saules staru iedarbībā akmens dabiskais krāsojums var izbalēt.

Paveidi
-------

* **Ahāts** — joslains, bieži koncentriski joslains
* **Karneols** — viendabīgs, sarkans
* **Hrizoprazs** — zaļš, satur niķeļa oksīdu
* **Prazems** — bāli zaļš
* **Onikss** — joslains, ar melnām un baltām joslām
* **Krams** — tumši pelēks, melns, brūns, ar stiklainu spīdumu
* **Heliotrops** — smaragdzaļš, ar sarkaniem lāsumiem

Atradnes
--------

* ASV — Aidaho, Arizona, Florida, Kolorādo, Oregona
* Botsvāna
* Brazīlija — Riugrandi du Sula
* Dienvidāfrikas Republika
* Indija
* Islande
* Jemena
* Kazahstāna
* Kanāda — Jaunskotija, Ontārio
* Krievija — Urāli, Aizbaikāls, Sahalīna, Kamčatka
* Mongolija
* Polija
* Rumānija
* Saūda Arābija
* Slovākija
* Vācija
* Urugvaja

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4147552-5
* NKC: ph618946

 |

 |
**Tolvina** (spāņu: *Tolhuin*) ir pilsēta Argentīnas dienvidos, Ugunszemes arhipelāga ceturtā lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojusies Ugunszemes Lielās salas dienvidaustrumos Fanjāno ezera austrumu galā. Tolvinas departamenta centrs.

Vēsture
-------

Apdzīvotā dibināta 1972. gadā apvidū, kur tajā laikā vēl mituši vieni no pēdējiem selknamu tautas pārstāvjiem. Pilsētas nosaukums selknamu valodā nozīmē ‘sirds’. 2012. gadā Tolvinai piešķirts municipalitātes statuss.

Pilsēta izvietojusies pie maģistrālā autoceļa Nr. 3 pusceļā starp Riograndi un provinces centru Ušvaju. Galvenās saimniecības nozares pilsētā ir mežsaimniecība, kūdras ieguve un tūrisms. 5 km uz austrumiem no Tolvinas atrodas Nacionālās Kosmosa aktivitāšu komitejas Ugunszemes zemes sakaru centrs.

Pie pilsētas atrodas autosporta centrs *Autódromo Carlos Romero*, kas tiek uzskatīts par pasaulē vistālāk dienvidos esošo autosporta trasi.

Atsauces
--------

1. ↑  Municipio de Tolhuin. Historia
2. ↑  La Fiat Linea Competizione se presentó en Tierra del Fuego

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tolvina***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 128023290
* LCCN: n98095154

 |

 |
**Mandžūrijas līdzenums**, arī **Ziemeļaustrumu Ķīnas līdzenums** (ķīniešu: 東北平原, piņjiņs: *Dōngběi Píngyuán*) vai **Sunliao līdzenums** (ķīniešu: 松辽平原, piņjiņs: *Sōngliáo Píngyuán*) ir plašs līdzenums Ķīnas ziemeļaustrumos starp Lielo Hinganu rietumos Mazo Hinganu ziemeļos un Čanbaišaņu austrumos, un stiepjas dienvidos līdz Bohai jūras Liaodunas līcim. Līdzenumā plūst divas lielas upes — Liaohe dienvidu daļā un Sunhuadzjana ziemeļu daļā. Līdzenumu klāj biezs alūvija un jūras nogulumu slānis. Vidējais augstums nepārsniedz 100 m dienvidu daļā un 200 m ziemeļu daļā. Līdzenums tradicionāli tiek iedalīts trīs daļās: Liaohes līdzenums Liaohes baseinā, Sunneņas līdzenums Sunhuadzjanas vidusteces un tās pietekas Naņdzjanas baseinā un Saņdzjanas līdzenums Sunhuadzjanas, Usuri un Amūras satekā.

Mandžūrijas līdzenums ir intensīvas lauksaimniecības reģions, šeit audzē galvenokārt soju, sorgo, graudaugus, cukurbietes, rapsi. Līdzenumā ir Naftas un akmeņogļu atradnes. Lielākās pilsētas ir Aņšaņa, Čančuņa, Dacjina, Fušuņa, Fusjiņa, Harbina, Dzjiliņa, Cicikara un Šeņjana.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sunļao». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 665. lpp.
**Cervonskābe** (*cis,cis,cis,cis,cis,cis*-4,7,10,13,16,19-dokozānheksaēnskābe, DHA, C21H31COOH) pieder pie nepiesātinātajām karbonskābēm ar sešām divkāršajām saitēm molekulā (*omega-3* taukskābe).

Atrašanās dabā
--------------

Cervonskābe ietilpst nervu audu šūnu membrānu fosfolipīdu sastāvā. Acs tīklenes un smadzeņu neironu membrānās cervonskābe veido 40% no visām nepiesātinātajām taukskābēm. Cervonskābi satur zivju eļļa. Zivju un jūras dzīvnieku taukos cervonskābe nonāk galvenokārt pa barības ķēdi no *Schizochytrium* ģints mikroskopiskām aļģēm.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās nepiesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Akrilskābe
* Krotonskābe (izokrotonskābe)
* Angelikskābe (tiglīnskābe)
* Oleīnskābe (elaidīnskābe)
* Erukskābe (brasidīnskābe)
* Nervonskābe
* Sorbīnskābe
* Ģerānijskābe
* Linolskābe
* Eleostearīnskābe
* Linolēnskābe
* Arahidonskābe
* Klupanodonskābe
* Cervonskābe
* Propiolskābe
* Stearolskābe (tarirīnskābe)

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh98006843
* GND: 4619253-0
* NDL: 00980978

 |

 |
**Toletums** (latīņu: *Toletum*) ir sena romiešu pilsēta Spānijā, valsts centrālajā daļā, kas Romas impērijas laikā atradās Tarrakonas Spānijas provincē. Pēc Diakletiāna reformas tā pārgāja Kartagēnikas (latīņu: *Carthaginiensis*) provincē. Mūsdienās šī pilsēta saucas Toledo.

Vēsture
-------

Toletumu piemin romiešu vēsturnieks Līvijs kā "*urbs parva, sed loco munita*" (neliela, bet nocietināta pilsēta). Romiešu karavadonis Marks Fulvijs Nobiliors 193. gadā pr.Kr. piedalījās kaujā netālu no pilsētas ar ķeltu cilšu konfederāciju, kas apvienoja vakejus, vetonus un ķeltibērus, un, tos uzvarot, saņēma gūstā ķēniņu Hilermusu. Tajā laikā Toletums bija karpentāņu cilts pilsēta un Karpentānijas reģiona daļa. Pēc teritorijas iekarošanas pilsēta tika iekļauta Romas impērijas sastāvā kā *civitas stipendiaria*, t.i. pakļauta nepilsoņu pilsēta, bet Flāviju laikā tā ieguva municipalitātes statusu. Ar šo statusu pilsētas pārvaldītāji (arī karpentāņi) ieguva romiešu pilsonību, lai varētu turpināt valsts dienestu, un baudīt romiešu tiesības. Apmēram šajā laikā Toletumā tika uzbūvēti romiešu cirks, pilsētas aizsargmūris, publiskās pirtis (termas) un pilsētas ūdensapgādes sistēma ar cisternām.

Toletuma romiešu cirks bija viens no lielākajiem Spānijā. Sacensības ar divričiem tika rīkotas tikai romiešu svētku laikā, kā arī pēc privātpersonu pasūtījuma, lai nosvinētu savas karjeras sasniegumus. Uz akmens fragmenta uzraksta bija pierakstītas cirka sacensības, kuras apmaksājis kāds pilsonis, lai atzīmētu savu iekļūšanu sevirātā (sava veida priesterība), kas dod augstu sabiedrisko statusu. Arheologi atrada arī īpašu vietu, sauktu kurulis, kuru pilsētas elite izmantoja cirka sacensību apmeklēšanai. Cirks iekļāva 15 000 skatītāju vietu.

Romas impērijas laikā Toletums nekad nebija ne provinces galvaspilsēta, ne arī juridiskais konvents, taču pilsētas nozīme pieauga vēlajā antīkajā laikā. Ir liecības, ka lielas privātmājas (*domus*) pilsētas mūru iekšpusē tika paplašinātas, bet vairākas lielas villas 3. un 4. gadsimtā tika uzceltas uz ziemeļiem no pilsētas. Cirka sacensības tika rīkotas līdz 4. gadsimta beigām un 5. gadsimta sākumam. Arī tas liecina par aktīvu pilsētas dzīvi un pastāvīgu mecenātismu no bagātās elites puses.

400. gadā Toletumā tika sasaukts baznīcas koncils, lai pārrunātu konfliktu ar priscilliānismu, kuru vēlāk pasludināja par herēzi.

Pēc pirmajiem ģermāņu iebrukumiem vecie mūri aizsardzības nolūkos tika pārbūvēti. Neskatoties uz to 411. gadā, pateicoties savām militārajām prasmēm un kavalērijai, pilsētu ieņēma alāni, kurus, savukārt, 418. gadā uzveica vestgoti. Vēlāk tie Toletumu pasludināja par Vestgotu karalistes galvaspilsētu.

Atsauces
--------

1. ↑  John S. Richardson (1996). The Romans in Spain. Blackwell. p. 54.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Toletums***.
**Dafnids un Hloja** ir ievērojamākais mīlestības romāns antīkajā literatūrā. To sarakstījis Romas laika sengrieķu autors Longs (ap 2. vai 3. gs.), rādot divu jauniešu mīlestību no pašām pirmajām, tikko apjaustajām, neizprastajām jūtām līdz tās piepildījumam. 

Termins romāns gan radies tikai 12. gadsimtā. Viduslaikos franču vārds *roman* apzīmēja darbu, kas sarakstīts romāņu, t. i. tautas runātajā, nevis latīņu valodā. Runājot par antīkās literatūras prozas darbiem, ar šo terminu apzīmē izvērsta vēstījuma prozas sacerējumu, kurā galvenais ir mīlestības motīvs. Tā kā sengrieķu mīlestības romāns ievērojami ietekmējis dažus vēlāko laiku romāna paveidus, tad šis apstāklis arī bijis par pamatu šā daudz vēlāk darinātā termina attiecināšanai uz kādu no antīkās literatūras parādībām.

Atsauces
--------

1. ↑  Literatūra 10. klasei Ieva Dubiņa, Lita Silova, Aldis Vēvers, Iveta Vīduša, Māra Rune. *LITERATŪRA 10. KLASEI*. Rīga : Apgāds Zvaigzne ABC, 2009. 133. lpp. ISBN 978-9934-0-0730-9.
**Lukunora** (čūkiešu: *Lukunor*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā, viens no Mortloka grupas atoliem. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī, administratīvi veido divas municipalitātes — Lekinioču (848 iedzīvotāji) atola austrumos un Oneopu (400 iedzīvotāji) rietumos. Iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā mortlokiešu valodā.

Ģeogrāfija
----------

Lukunora ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā 263 km uz dienvidaustrumiem no Čūkas atola un 8,5 km uz ziemeļaustrumiem no Mortloka salu lielākā Satavanas atola. Atolā 18 salas, kas izvietojušās galvenokārt gar atola dienvidu un austrumu malām; to kopējā sauszemes platība ir 2,822 km². Koraļļu rifs ieskauj 55 km² lielu lagūnu; kopējā atola platība ir 67 km². Apdzīvotas ir Lukunočas sala atola dienvidaustrumos un Oneopas sala rietumos.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lukunora***.
Jans Zamoiskis Polijas-Lietuvas kopvalsts kanclera tērpā ar lielhetmaņa zizli rokā
Jans Zamoiskis kā karaļa Stefana Batorija kanclers sarkanā tērpā 1582. gada sarunās pēc uzvarētā Livonijas kara (Jans Matejko, 1872)
**Jans Zamoiskis** jeb **Jans Zamojskis** (poļu: *Jan Sariusz Zamoyski, Jan Zamojski*, 1542—1605) bija ietekmīgs 16. gadsimta Polijas-Lietuvas kopvalsts valstsvīrs, diplomāts un rakstnieks. Polijas kroņa lielhetmanis, karaļa kanclers, pretojās Svētās Romas impērijas ietekmes pieaugumam Polijā. Poļu—zviedru kara (1600—1629) sākumā komandēja Polijas-Lietuvas armiju Vidzemē un Igaunijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1542. gada 19. martā Skokovkā (*Skokówka*), netālu no viņa izveidotās Zamoscas pilsētas, Polijas valstvīra Staņislava Zamoiska un viņa sievas Annas, dzimušas Herburtas, ģimenē. 
Studēja Sorbonas un Padujas universitātēs, 1563. gadā pildīja tās rektora pienākumus. Pēc atgriešanās dzimtenē kļuva par karaļa Sigismunda II Augusta sekretāru. 1563. gadā uzrakstīja traktātu "Par Romas Senātu" (*De Senatu Romano*), kurā ieteica piemērot Romas impērijas satversmes principus Polijas-Lietuvas kopvalstij. Pēc karaļa nāves 1572. gadā viņš mēģināja panākt karaļa vēlēšanu noteikumu izmaiņas un sarakstīja traktātu *Modus electionis*. Atbalstīja Stefana Batorija ievēlēšanu par Polijas karali, kopā ar viņu vadīja Polijas-Lietuvas kopvalsts politiku Livonijas kara laikā. 
1586.-1588. gadā vadīja cīņu pret Svētās Romas impērijas erchercoga Maksimiliāna Habsburga ievēlēšanu par Polijas-Lietuvas valdnieku. 
Kad par karali tika ievēlēts Sigismunds III, Zamioskis pretojās viņa mēģinājumiem veidot absolūto monarhiju.

Poļu—zviedru kara (1600—1629) sākumā komandēja Polijas-Lietuvas armiju Vidzemē, 1601. gada decembrī aplenca un ieņēma Valmieras pili, 1602. gada maijā Vīlandes pili un Veisenšteinas (Paides) pili. Pēc veselības pasliktināšanās aizbrauca uz saviem Zamoscas īpašumiem, kur mira no triekas 1605. gada 3. jūnijā.

Indriķa hronikas noraksts
-------------------------

Polijas-Lietuvas lielhetmanis Jans Zamoiskis no Livonijas uz Poliju aizvedis Indriķa hronikas 14. gadsimta sākuma pergamenta norakstu, kur tas nonāca Zamoisku bibliotēkā Varšavā, pašlaik Polijas bibliotēkā Varšavā. Tā sauktais Zamoisku kodekss (latīņu: *Codex Zamoscianus* jeb rokraksts Z) ir vienīgais saglabājies oriģinālās hronikas noraksts.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jans Zamoiskis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 88915299
* LNB: 000188384
* LCCN: n81005074
* ISNI: 0000 0001 0859 0939
* GND: 118808265
* SELIBR: 287291
* SUDOC: 033958939
* BNF: cb12476290c (data)
* NKC: mzk2009511772
* BNE: XX1765956

 |

 |