recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
3 gadi  4 gadi  5 gadi  6 gadi
**Bakalaurs** (angļu: *bachelor's degree*) ir sākotnējais akadēmiskais grāds, ko piešķir personām, kuras ir pabeigušas attiecīgas augstākās izglītības programmas jeb pabeigta pirmā līmeņa augstākā izglītība valstīs, kas piedalās Boloņas procesā.

Bakalaura studiju ilgums dažādās valstīs un dažādās studiju programmās svārstās no 3 līdz 6 gadiem. Studiju ilgums ir atkarīgs no skolu un pirmstudiju apmācības specifikas dažādās valstīs, kā arī no specialitātes sarežģītības. Eiropas Savienībā, Kanādā un ASV lielākajā daļā specialitāšu tas ir 4 gadi, bet medicīnas specialitātēs tas parasti ir 5–6 gadi. 

Pēc bakalaura grāda iegūšanas absolventam ir tiesības strādāt specialitātē un ieņemt amatus, kuros nepieciešama augstākā izglītība, kā arī turpināt studijas maģistrantūrā. Lielākā daļa augstskolu absolventu ES un Ziemeļamerikā pēc bakalaura grāda iegūšanas neturpina studijas maģistrantūrā, jo bakalaura grāds ir pilnvērtīgas augstākās izglītības apliecinājums.

Bakalura grāds Latvijā
----------------------

Latvijā var iegūt izglītības zinātņu, humanitāro zinātņu, sociālo zinātņu, dabaszinātņu, inženierzinātņu, lauksaimniecības zinātņu, veselības zinātņu bakalaura grādu. Bakalaura studijas ilgst 3‒4 gadu.

Skatīt vēl
----------

* Augstākā izglītība
* Latvijas augstskolas un koledžas

Atsauces
--------

1. ↑  «Augstākā izglītība | Izglītības un zinātnes ministrija». *www.izm.gov.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-11.
2. ↑  «augstākā izglītība Latvijā». *enciklopedija.lv* (angļu). Skatīts: 2023-10-11.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Ukrainas vēstures enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4721473-9

 |

 |
**Ekonomiskā krīze** (grieķu: *κρίσις* (*krisis*) — 'izšķirošs pagrieziens, risinājums') ir nozīmīga saimniecības attīstības cikla fāze. Tā seko pēc uzplaukuma posma, un to raksturo patēriņa krišanās, peļņas un uzņēmējdarbības iespēju samazināšanās, nepārdoto preču krājumu palielināšanās. Krīzes laikā ražošanas un pakalpojumu apjoms samazinās, daudzi uzņēmumi kļūst pelnītnespējīgi un bankrotē, palielinās bezdarbs. Pēc krīzes seko depresijas fāze. Mūsdienās attīstītās pasaules valstīs ekonomiskās svārstības ievērojami atšķiras no postošās 1930. gadu pasaules ekonomiskās krīzes un tai sekojošām fāzēm. Tā kā tiek veikti valsts un lielo uzņēmumu apvienību pretpasākumi, mūsdienas ekonomiskās krīzes noris daudz vieglāk, ir samazinājies krīzes perioda ilgums. Sabiedrībā ekonomiskā krīze visbiežāk tiek saistīta ar apstākļu pasliktināšanos, lejupslīdi, sabrukumu vai kādu citu apzīmējumu ar negatīvu pieskaņu.

Galvenie rādītāji, kas norāda uz tautsaimniecības nestabilitāti un iespējamo krīzi, ir šādi:

* IKP pieaugums;
* inflācijas temps;
* tekošā konta bilances īpatsvars IKP;
* reālais efektīvais valūtas kurss;
* kredīta īpatsvars IKP;
* ārvalstu valūtas rezervju īpatsvars importā;
* eksporta attiecība pret importu;
* īstermiņa parādu īpatsvars ārvalstu valūtas rezervēs;
* reālās procentu likmes;
* valsts finanses.

Jo vairāki rādītāji ir negatīvi, liecina par nestabilitāti vai nemitīgi pazeminās, jo pastāv lielāka iespējamība, ka valstī būs ekonomiskā krīze un ka tā būs ilgstoša un grūtāk pārvarama.

Latvijā 2007. gada sākumā 7 no šiem 11 rādītājiem liecināja par ekonomiskās situācijas pasliktināšanos — kas bija pietiekami daudz, lai izvērstos finanšu un pārvaldes krīze (2008—2010).

Pēdējo gadu lielākās ekonomiskās krīzes
---------------------------------------

* Meksikas krīze (1994—1995);
* Āzijas finanšu krīze (1997—1998);
* Krievijas krīze (1998);
* Krīze Brazīlijā (1998—1999);
* Krīze Turcijā (2000—2001);
* Krīze Argentīnā (2000—2002)
* 2007.—2010. gada globālā finanšu krīze

Atsauces
--------

1. ↑  Akadēmiskā terminu datu bāze *AkadTerm*
2. ↑  Christensen L. Rasmussen L. New Europe: A warning not be ignored. Danske Bank, 2007, February 23
3. ↑  Krīžu atrisināšana Arhivēts 2009. gada 13. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (latviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh89002668
* GND: 7635855-0
* BNF: cb12074245c (data)
* NKC: ph257893

 |

 |
Šis raksts ir par notikuma veidu. Par seriālu skatīt rakstu Krīze (seriāls).
**Krīze** nozīmē neskaidro procesu evolūciju, kad ir nepieciešams izšķirošs brīdis diagnozei. Jēdzienu "krīze" vēl var izskaidrot kā nepārvaramas grūtības, kas pārsniedz cilvēka ierastos resursus un sarežģījuma pārvarēšanas mehānismu. Krīzes rezultātā paplašinās cilvēka rīcības iespējas, pieaug nejaušības princips un atsevišķu cilvēku rīcība rada neatgriezeniskas un neprognozējamas sekas.

Principā krīzei ir vairākas definīcijas un veidi, kas nozīmē to, ka krīze kā jēdziens ietver sevī plašu nozīmes spektru. Ar vārdu „krīze" var saprast finansiālo, sociālo, politisko, ekonomisko, attiecību, kultūras, vērtību, pārtikas, ģimenes, dabas resursu un vecumposmu krīzi. Tāpat ar krīzi var sasaistīt arī neoliberālisma, kapitālisma, kā arī Amerikas hegemonijas jēdzienus.

Sabiedrībā arvien aktuālāks jautājums saistās tieši ar ekonomisko un finansiālo krīzi, jo šobrīd daudzas valstis, ieskaitot Latviju, ir saskārušies ar krīzi un tās pazīmēm. Gan valsts līmenī, gan ar citu (arī starptautisku) aktieru palīdzību tiek meklēti risinājumi, kā šo krīzi pēc iespējas veiksmīgāk varētu pārciest. Ekonomiskā krīze saistās ar ražošanas, patēriņa un pirktspējas samazināšanos, kā arī ar bezdarba un bankrotu palielināšanos.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4033203-2
* HDS: 026214

 |

 |
**Danu Spataru** (moldāvu: *Danu Spătaru*; dzimis 1994. gada 24. maijā) ir moldāvu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Moldovas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Spataru pārstāv Polijas kluba Radunia Stężyca sastāvā.

Biogrāfija
----------

### Klubu karjera

Spataru savā futbolista karjerā spēlējis Moldovā, Rumānijā, Krievijā un Latvijā.

Savu karjeru viņš uzsāka Moldovas klubā "Zimbru", kurā aizvadīja divas sezonas, gūstot četrus vārtus 61 līgas spēlē. Tad pārcēlās uz Rumāniju, kur spēlēja komandā *Astra Giurgiu*, kurā aizvadīja vienu sezonu. Pēc tam atkal atgriezās Moldovas klubā "Zimbru", kurā aizvadīja vienu sezonu, 36 līgas spēlēs gūstot 4 vārtus.

2016. gadā pievienojās Bukarestes "Dinamo" komandai, aizvadot tajā divas spēles. 2017. gadā pārcēlās uz citu Rumānijas komandu Jaši "Politehnica", kurā aizvadīja 12 spēles, negūstot vārtus. Tad divas sezonas pavadīja Krievijā, *FK Nizhny Novgorod* komandā.

2019. gadā Spataru pievienojās FK Liepāja komandai.

### Karjera nacionālajā izlasē

Moldovas izlasē kopš 2014. gada Spataru aizvadījis 8 spēles, kurās nav izcēlies ar vārtu guvumiem. Pirms nacionālās izlases spēlējis arī jauniešu izlasēs. Moldovas U-17 izlasē aizvadījis 5 spēles, kurās guvis 1 vārtus. Trīs spēles aizvadījis arī Moldovas U-19 izlasē, negūstot vārtus, kā arī aizvadījis 13 mačus Moldovas U-21 izlasē, gūstot 2 vārtus.

Sasniegumi
----------

**Zimbru Chișinău**

* Moldovas kauss: 2013–14
* Moldovas Superkauss: 2014

**Dinamo București**

* Rumānijas Līgas kauss: 2016–17

Privātā dzīve
-------------

Spataru ir Moldovas un Rumānijas dubultpilsonība.

Ārējās saites
-------------

* SOCCERWAY profils
* *Transfermarkt* profils
* Globalsportsarchive
* romaniansoccer.ro profils
* national-football-teams.com
**Jānis Mazpolis** (dzimis 1885. gada 29. septembrī Kosas pagastā, miris 1938. gada 25. augustā Rīgas Jūrmalā) bija latviešu būvinženieris un sabiedriskais darbinieks. 
Tālo Austrumu Latviešu centrālā biroja, vēlāk Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālās padomes priekšsēdētājs (1919—1920). Latvijas Republikas diplomātiskais pārstāvis Sibīrijā un Tālajos Austrumos.

Dzīvesgājums
------------

Tālo Austrumu Latviešu centrālā biroja locekļi 1919. gadā. No kreisās 1. rindā: V. Salnājs, J. Mazpolis, P. Šmits, R. Zariņš, A. Švābe; 2. rinda: E. Škipsna, J. Zariņš, J. Kurelis, A. Stihevics, I. Bērziņš
Dzimis 1885. gada 29. septembrī Kosas pagastā. 
Krievijas pilsoņu kara laikā nokļuva Sibīrijā, kur 1918. un 1919. gadā darbojās Sibīrijas un Tālo Austrumu latviešu nacionālajā padomē. 
1920. gada aprīlī J. Mazpolis caur Japānu devās uz Latviju, bet savus pienākumus izpildīt uzdeva inženierim J. Lakatam, kurš tos veica līdz Imantas pulka un Troickas bataljona karavīru pilnīgai aizbraukšanai no Vladivostokas. 
Atrodoties Nagasaki, Jānis Mazpolis 1920. gada 19. jūnijā uz Vladivostoku nosūtīja rīkojumu: "Tā kā viss personāls, kas iecelts no Ārlietu ministrijas, ir atstājis Vladivostoku pirms atļaujas saņemšanas [no] Latvijas un saņemt šādu rīkojumu tuvākajā nākotnē nav paredzams, tad mums cits nekas neatliek kā iecelt personālu saziņā ar Nacionālo Padomi – Mārtiņu Skujiņu kā valdības priekšstāvja vietas izpildītāju. Garantējot trim Latvijas diplomātiskās pārstāvniecības darbiniekiem pēc gada nokalpošanas šajā amatā brīvu ceļu uz Latviju."
Šāda rīcība gan bija pretrunā ar J. Mazpolim adresēto Latvijas pagaidu valdības vārdā izdoto pilnvaru, kas viņam uzdeva nodibināt kontaktus ar Antantes valstu diplomātiem Vladivostokā, lai aizstāvētu Latvijas suverēnās tiesības, pilsoņus un veicinātu bēgļu nogādāšanu dzimtenē. 

Vēlāk Latvijā Jānis Mazpolis par finansiālām nelikumībām pārstāvniecībā tika notiesāts uz 4 gadiem pārmācības namā.
Miris 1938. gada 25. augustā Rīgas Jūrmalā.

Atsauces
--------

1. ↑  letonika.lv
2. ↑  Aldis Bergmanis. Latvieši Tālajos Austrumos un atgriešanās dzimtenē 20. gadsimta 20.–30. gados Arhivēts 2016. gada 5. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. LU Latvijas vēstures institūta žurnāls 2010, 1(74)
**Evija Krūze** (dzimusi **Evija Kromule** 1974. gada 20. novembrī, iepriekš **Evija Skulte**) ir latviešu aktrise.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi kā Evija Kromule 1974. gada 20. novembrī Karaļaučos, kur tobrīd dienēja viņas tēvs, bet drīz pēc piedzimšanas kopā ar māti atgriezās Rīgā. Mācību laikā darbojās Rīgas Skolēnu pils teātrī "Zīļuks". 1997. gadā studēja Latvijas Kultūras akadēmijas apvienotajā aktieru/režisoru kursā un ir Nacionālā teātra aktrise.

Atveidoja Sintijas lomu seriālā "UgunsGrēks" un Martas lomu seriālā "Viņas melo labāk".
Piedalījās "Dejo ar zvaigzni" 4. sezonā un iekļuva finālā.

### Personīgā dzīve

2002. gadā apprecējās ar mākslinieku Kristapu Skulti, laulībā dzimuši divi dēli. 2012. gadā šķīrusies no Kristapa Skultes. 2019. gadā apprecējusies ar igauņu uzņēmēju Aimuru Krūzi.

Seriāli
-------

* "Palīgā" (1997—1998) — Ilze
* "Prāts vai Instinkts" (2007) — Zane
* "Tikai nesaki man Bizu" (2011) — Zane
* "UgunsGrēks" (2012) — Sintija Saulīte
* "Viņas melo labāk" (2013—pašlaik) — Marta Kļava
* "Viss norm" (2022—pašlaik) – Lauras mamma

Atsauces
--------

1. 1 2  Skaties.lv: Apprecējusies aktrise Evija Skulte; pēc kāzām pieņēmusi vīra uzvārdu
2. ↑  Izjukusi aktrises Evijas Skultes laulība

Ārējās saites
-------------

* Evija Krūze izrades.lv
**Jūlijs Feldmanis** (1889—1953) bija latviešu diplomāts. Latvijas pastāvīgais delegāts pie Tautu Savienības Ženēvā (1930), Latvijas sūtnis Šveicē (1932–1940) un Dānijā (1939–1940), Latvijas sūtnis ASV (1948–1953).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1889. gada 21. jūlijā Nīgrandes pagastā galdnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas Sv. Annas pirmmācības skolā, Pampāļu ministrijas skolā (1902-1904) un Kuldīgas skolotāju seminārā. Strādāja par skolotāju Tukuma valsts pirmskolā (1909–1911). Saņēmis kā eksterns gatavības apliecību Jelgavas ģimnāzijā, līdz 1915. gadam studēja Maskavas Universitātes tiesību zinību fakultātē, bija akadēmiskās vienības "Austrums" biedrs. 

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada rudenī Feldmani mobilizēja Krievijas impērijas armijā un kā kara ierēdni nosūtīja uz Trapezundu. Pēc Oktobra revolūcijas viņš darbojās Kaukāza latviešu nacionālajā padomē Tiflisā, bet 1919. gada pirmajā pusē Feldmanis vadīja Omskas latviešu nacionālo komiteju.

1919. gada 10. novembrī iestājās Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas dienestā, darbojās ārlietu ministrijas atbildīgos amatos un Latvijas sūtniecībā Francijā. 1929. gada 10. janvārī Feldmani iecēla par Ārlietu ministrijas Rietumu nodaļas vadītāju, bet 1930. gada 16. jūlijā par Latvijas pastāvīgo delegātu pie Tautu Savienības Ženēvā, no 1932. gada arī par ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru Šveicē. Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gada 22. septembrī viņu amatu savienošanas kārtībā iecēla arī par Latvijas sūtni Dānijā. 
1942. gadā Šveice slēdza Latvijas sūtniecību, atļaujot J. Feldmanim palikt personālā statusā. Pēc tam, kad 1946. gadā Padomju Savienība nodibināja diplomātiskās attiecības ar Šveici, tās valdība sūtnim Feldmanim paziņoja, ka 1947. gada 1. februārī viņam jāatstāj Latvijas sūtniecības nams, kuru Šveices valdība atdeva PSRS.
Pēc Alfrēda Bīlmaņa nāves 1948. gadā viņu iecēla par Latvijas sūtni (pilnvaroto pārstāvi) ASV. 1952. gada 30. janvārī viņu personīgā audiencē pieņēma ASV prezidents Harijs Trumens, kuram Feldmanis pasniedza grāmatas "*These Names accuse*" eksemplāru.

Miris 1953. gada 16. augustā ASV, apglabāts *Rock Creek* kapsētā Vašingtonā.

Atsauces
--------

1. ↑  Gadsimta trešdaļu Latvijas diplomātijā Jūlijs Feldmanis Rihards Treijs, Latvijas Vēstnesis Nr. 73 (2460), 11.05.2001.
2. ↑  Gadsimta trešdaļu Latvijas diplomātijā Jūlijs Feldmanis Rihards Treijs, Latvijas Vēstnesis Nr. 77 (2464), 18.05.2001.
3. ↑  nekropole.info

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Oskars Voits**  |  **Latvijas sūtnis Šveicē un Dānijā (no 1939)** 1932—1942 | Pēctecis: **[[]]**  |
| Priekštecis: **Alfrēds Bīlmanis**  |  **Latvijas sūtnis ASV** 1948 — 1953 | Pēctecis: **Arnolds Spekke**  |
**Vilis Bandrevičs** (1875—1945) bija Latvijas agronoms un diplomāts, Latvijas vēstnieks Lietuvā, vēlāk Latvijas bankas galvenā direktora vietnieks (1926—1938) .

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1875. gada 31. decembrī Kroņvircavas pagastā (pēc citiem datiem Šauļu apriņķī) Jēkaba Bandreviča un viņa sievas Katrīnas, dzimušas Treigutes, ģimenē.
1895. gadā izceļoja uz Johannesburgu Transvālas Republikā, bet Angļu—būru kara laikā 1901. gadā to pameta un dzīvoja Vācijā, Lielbritānijā un Ziemeļamerikā.
Pēc studijām Leipcigas Universitātē (1904—1907) ieguva agronoma diplomu, papildinājās komerczinībās Leipcigas Tirdzniecības augstskolā (1907—1908). Pēc atgriešanās dzimtenē 1909.—1911. gadā bija zemes nomnieks Cenas muižā (tagad Ozolnieku pagasts) un īpašumu taksators Baltijas guberņās.
Pirmā pasaules kara laikā devās uz Krieviju, kur bija taksators Samaras guberņā (1914—1918).

1918. gada decembrī Bandrevičs atgriezās Latvijā. 1919. gada maijā Latvijas Pagaidu valdība viņu iecēla par Apgādības ministrijas sevišķu uzdevumu ierēdni ārzemēs. 1919. gada 1. novembrī viņu iecēla par Latvijas *chargé d'affaires* Lietuvā. 1920. gada janvārī Jelgavā sākās sarunas par Latvijas-Lietuvas robežas noteikšanu, kas 1920. gada martā turpinājās Kauņā. 1920. gada aprīlī izveidoja robežu šķīrējtiesu, kas darbojās līdz 1921. gada 26. martam.
1921. gada 14. martā Bandreviču iecēla par Latvijas rezidējošo ministru Lietuvā.
1921. gadā Vilis Bandrevičs piedalījās tādu dokumentu izstrādāšanā kā Latvijas—Lietuvas konsulārā konvencija, abu valstu konvencija par pilsoņu tiesībām, konvencija par noziedznieku izdošanu un juridisku palīdzību.
1922. gada 4. jūlijā viņu pēc paša lūguma atbrīvoja no ieņemamā amata, sākot no 1. septembra.
1922. gada oktobrī V. Bandrevičs sāka strādāt par vienu no Latvijas bankas valdes direktoriem, pensionējās 1938. gadā.

Otrā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, miris 1945. gada 5. novembrī Elmshornā (tagad Šlēsviga-Holšteina).

Apbalvojumi
-----------

Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1926).

Atsauces
--------

1. 1 2  Ēriks Jēkabsons, Valters Ščerbinskis (2003). Latvijas ārlietu dienesta darbinieki 1918—1991. Zinātne. 58.—59. lpp 9789984698809
2. ↑  Latvijas Republikas Ārlietu ministrija Arhivēts 2020. gada 1. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. 21.04.2016.
3. ↑  Rihards Treijs. Latvijas pirmie diplomāti Lietuvā "Latvijas Vēstnesis" Nr. 40. 13.03.2002.
4. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr. 260 (17.11.1926), 3. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 15.05.2019. Skatīts: 19.08.2020.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **amats izveidots**  |  **Latvijas sūtnis Lietuvā** 1919—1922 | Pēctecis: **Ludvigs Sēja**  |
**Frenks Hili** (angļu: *Frank Healey*; dzimis 1828. gada 19. novembrī, miris 1906. gada 17. februārī) bija britu šahists un šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Savu pirmo uzdevumu publicējis 1853. gadā. Jau pēc trīs gadiem viņš kļuva par pirmā starptautiskā konkursa *The Era* (Londona, 1856) 2. godalgas ieguvēju. Nākamos gados sekoja panākumi trijos nacionālajos konkursos, kas bija pieskaņoti Lielbritānijas šaha asociācijas kongresiem. Viņš ieguva pirmo godalgu kongresos Mančestrā (1857), Birmingemā (1858) un otro — Kembridžā (1860). 1961. gadā F. Hili guva savu lielāko panākumu, iegūdams 1. godalgu Lielbritānijas Šaha asociācijas kongresam veltītā starptautiskā konkursā Bristolē un atstājot aiz sevis daudzu starptautisko konkursu laureātu austriešu problēmistu K. Baieru. Kopumā Hili publicējis vairāk nekā 350 šaha uzdevumus, 200 no tiem apkopoti 1866 gadā izdotajā grāmatā.

### Uzdevuma piemērs

Kā piemērs dots populārs Hili uzdevums no paketes, kas tika apbalvota ar 1. godalgu Bristoles kongresā 1861. gadā.

**№ 1. Frenks Hili**  
 *Bristol-Turnier*, 1861**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. ♖h1! (spaids) ♗~ 2. ♕b1 (draud 3.♕b4#) 2...♗b5 3.♕g1#
Pirmā gājiena vienīgais mērķis — atbrīvot līniju dāmai 3. gājienā. Tāda ideja, līnijas atbrīvošana, ieguva Bristoles tēma nosaukumu.

Bibliogrāfija
-------------

* Francis Healey. *A collection of two hundred chess problems* (angļu). London : Longmans, Green and co, 1866.

Atsauces
--------

1. ↑  Frenka Hili īsa biogrāfija vietnē *Chess Composers* (angliski)
2. ↑  Е. И. Умнов. *Шахматная задача XIX века*. Москва : Физкультура и спорт, 1960. 41.—45. lpp. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Frenka Hili šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Frank Healey. *A Collection of 200 Chess Problems* (PDF) (angļu). Malmö : Anders Thulin, 2003 [1866]. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-12-13. Skatīts: 2017-02-15.
* "Kalenderblatt. Frank Healey" (vācu val.). *Die Schwalbe* (Schwalbe) (204). 2003.
* 

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 290943120
* ISNI: 0000 0003 9609 551X
* BNF: cb16948840r (data)

 |

 |
Teodors Zīverts (1939).
**Teodors Fricis Zīverts** (1886–1941) bija latviešu virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Tukuma pilsētas galva (–1940).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 17. decembrī Tukumā. Mācījās Tukuma pilsētas skolā un Bulduru dārzkopības skolā. Pirmā pasaules kara laikā pēc mācībām Kijivas praporščiku skolā dienēja Krievijas Impērijas armijā kā ķīmiķis (1915-1917).

Pēc kara beigām atgriezās dzimtenē, saimniekoja Sēmes pagasta Radziņu mājās. 1922. gadā iestājās aizsargu organizācijā, bija Sēmes pagasta aizsargu nodaļas priekšnieks (1931-1935), tad Tukuma aizsargu pulka II eskadrona komandieris.

Tukuma patērētāju biedrības priekšsēdētāja biedrs, Tukuma pilsētas vecākais.
Pēc 1941. gada jūnija deportācijas Zīvertu ieslodzīja Vjatlagā un nošāva 1941. gada 8. novembrī Kirovas cietumā.

Apbalvojumi
-----------

* Aizsargu Nopelnu Krusts (1933)
* Atzinības Krusts, IV šķira (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  biographien.lv
2. ↑  timenote.info
**Rikardo Alverto Gareka Nardi** (spāņu: *Ricardo Alberto Gareca Nardi*; dzimis 1958. gada 10. februārī) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2024. gada janvāra ir Čīles futbola izlases galvenais treneris. Pirms tam vadījis dažādus klubus Dienvidamerikā, no 2015. līdz 2022. gadam strādājis ar Peru izlasi.

Futbolista karjera
------------------

Profesionāla futbolista karjeru sāka 1978. gadā Buenosairesas "Boca Juniors". 1981. gadā tika izīrēts *Sarmiento*. 1985. gadā pievienojās *Boca Juniors* galvenajiem sāncenšiem *River Plate*.

1985. gadā pārgāja uz Kolumbijas klubu *América de Cali*, kura sastāvā divreiz kļuva par Kolumbijas čempionu (1985. un 1986. gadā). Šīs komandas sastāvā trīsreiz spēlēja *Copa Libertadores* finālā, bet visas trīs reizes zaudēja. 1989. gadā atgriezās Argentīnā un pievienojās Buenosairesas "Velez Sarsfield". Karjeras pēdējās sezonas aizvadīja *Independiente*, 1994. gadā uzvarot Argentīnas pirmās divīzijas *Clausura* čempionātā.

Argentīnas izlasē debitēja 1981. gadā pret Poliju. Izlases rindās aizvadījis 20 spēles un guvis 5 vārtus.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeru sāka 1996. gadā klubā *Talleres*. Vēlāk strādāja arī citos Argentīnas klubos: *Independiente*, *Colón*, *Quilmes* un *Argentinos Juniors*. 2004. gadā neilgu laiku bija trenera asistents Spānijas klubā *Elche CF*.

Karjeras turpinājumā vadīja Kolumbijas klubus *América de Cali* un *Santa Fe*. 2006. gadā atgriezās *Talleres*.

No 2007. līdz 2008. gadam bija Peru kluba *Universitario* galvenais treneris un uzvarēja 2008. gada *Apertura* čempionātā. 2009. gadā atgriezās Argentīnā un ar *Vélez Sarsfield* trīs reizes izcīnīja Argentīnas čempionu titulu. 2014. gadā bija Brazīlijas kluba Sanpaulu "Palmeiras" galvenais treneris.

2015. gada februārī tika apstiprināts par Peru futbola izlases galveno treneri. Garekas vadībā Peru izlase 2015. gada Copa America izcīnīja 3. vietu un kvalificējās 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Tajā komanda neizkļuva no grupas. Gareka aizveda komandu līdz 2019. gada Copa América finālam, kur tā zaudēja Brazīlijai. Peru nekvalificējās 2022. gada FIFA Pasaules kausam, izšķirošajā spēlē zaudējot Austrālijai. Gareka nespēja vienoties ar federāciju par darba turpināšanu un galvenā trenera amatu atstāja. 2023. gadā vēlreiz vadīja *Vélez Sarsfield*.

2024. gada janvārī kļuva par Čīles futbola izlases galveno treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Peru name Argentine Gareca as new national team manager» (angļu). *Reuters*. 2015. gada 20. marts. Skatīts: 2018. gada 3. jūnijā.
2. ↑  «Chile hire Argentine Ricardo Gareca as next manager». *espn.com* (angļu). 2024. gada 24. janvāris. Skatīts: 2024. gada 25. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rikardo Gareka***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
**Džons Herdmens** (angļu: *John Herdman*; dzimis 1975. gada 19. jūlijā Konsetā, Daremas grāfistē) ir angļu futbola treneris. No 2018. līdz 2023. gadam bija Kanādas futbola izlases galvenais treneris. Pirms tam trenējis Kanādas un Jaunzēlandes sieviešu izlases.

Karjera
-------

Profesionālā līmenī pats futbolu nav spēlējis. Sāka trenēt agrā vecumā, kamēr bija students un nepilna laika pasniedzējs Nortumbrijas Universitātē. Līdz 2001. gadam strādāja par *Sunderland AFC* jaunatnes akadēmijas attīstības treneri. Pēc tam pārcēlās uz Jaunzēlandi. 2003. gadā pievienojās valsts futbola attīstības programmai. Sākotnēji pildīja treneru izglītības menedžera pienākumus un vēlāk strādāja par futbola attīstības direktoru.

2006. gadā kļuva par Jaunzēlandes sieviešu izlases galveno treneri. Vadīja izlasi 2007. un 2011. gada FIFA Pasaules kausā sievietēm, kā arī 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Strādājot Jaunzēlandē, spēlēja futbolu amatieru līmenī *Hibiscus Coast* komandā.

2011. gadā kļuva par Kanādas sieviešu izlases galveno treneri. Viņa vadībā komanda izcīnīja zelta medaļas 2011. gada Panamerikas spēlēs. Divreiz aizveda Kanādas sieviešu izlasi līdz bronzas medaļām olimpiskajās spēlēs — 2012. gadā Londonā un 2016. gadā Riodežaneiro. Vadīja izlasi arī 2015. gada FIFA Pasaules kausā, kur aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam.

2018. gada 8. janvārī tika apstiprināts par Kanādas vīriešu izlases galveno treneri. Viņa vadībā komanda uzvarēja 2022. gada FIFA Pasaules kausa CONCACAF zonas kvalifikācijas turnīrā, kvalificējoties finālturnīram pēc 36 gadu pārtraukuma. Herdmens kļuva par pirmo treneri, kurš ir kvalificējies Pasaules kausa finālturnīram gan ar vīriešu, gan sieviešu izlasēm.

Atsauces
--------

1. ↑  «With inspiration and motivation, John Herdman is changing the face of Canadian soccer». *cbc.ca* (angļu). Skatīts: 2022. gada 23. oktobrī.
2. ↑  «Former NRFL player becomes national hero as Canada qualifies for World Cup». *friendsoffootballnz.com* (angļu). Skatīts: 2022. gada 23. oktobrī.
3. ↑  «John Herdman, decorated women's coach, makes sudden move to Canada's men's team». *cbc.ca* (angļu). 2018. gada 8. janvārī. Skatīts: 2022. gada 23. oktobrī.
4. ↑  «How Māori wisdom helped football coach John Herdman on the road to World Cup glory». *stuff.co.nz* (angļu). 2022. gada 2. aprīlī. Skatīts: 2022. gada 23. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džons Herdmens***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kanādas futbola izlase — FIFA Pasaules kauss 2022 |
| --- |
|  |
| 
* 1 Senklērs
* 2 Senklērs
* 3 Adekube
* 4 Millers
* 5 Vitorija
* 6 Pjete
* 7 Eistākio
* 8 Freizers
* 9 Kavalīni
* 10 Hoilets
* 11 Buhanans
* 12 Ugbo
* 13 Hačinsons (K)
* 14 Kejs
* 15 Konē
* 16 Pantemiss
* 17 Larins
* 18 Borjans
* 19 Deiviss
* 20 Deivids
* 21 Osorio
* 22 Lariji
* 23 Milārs
* 24 Voterspūns
* 25 Kornēliuss
* 26 Votermens
* Galvenais treneris Valsts karogs: Anglija Džons Herdmens

 |

 |
**Duresi** (*Durrës, Durrësi*) ir pilsēta Albānijā, Adrijas jūras krastā. Albānijas otrā lielākā pilsēta, galvenā jūras osta un tūrisma centrs.

Vēsture
-------

Pilsētu, vārdā **Epidamna** (*Epidamnos*) 627. gadā pirms mūsu ēras dibināja Korintas un Korkīras kolonisti. Pieminēta Strabona un Aristoteļa rakstos.

229. gadā p.m.ē. pilsētu ieņēma romieši, un pārsauca par **Dirrahiju** (*Dyrrhachium*), domājams latīņu valodā nelabskanīgās izskaņas *-damnos* dēļ. Romiešu laikā Dirrahija bija svarīga jūras osta, jo šeit sākās romiešu *Via Egnatia* - galvenais ceļš no Itālijas uz Mazāziju. Dirrahija bija arī Romas provinces *Epirus nova* galvaspilsēta. 48. gadā p.m.ē. pie Dirrahijas notika kauja starp Cēzara un Pompeja karaspēku. Kopš apmēram 58. gada Dirrahijā ir bīskapija.

Bizantijas laikos Dirrahija bija valsts galvenā osta tirdzniecībai ar rietumiem.

X līdz XII gs. Dirrahija bija cīņu objekts starp Bizantiju un Sicīlijas karalisti. 1392.gadā Dirrahiju ieņēma Venēcija, nosaucot par **Duraco** (*Durazzo*).

1501.gadā Osmaņu imperators Mehmeds II pievienoja Duraco savai impērijai. Osmaņu valdīšanas laikā pilsētas nosaukums bija Dirača (Dıraç). Tā pamazām panīka, līdz XIX gs. vidū tajā bija vairs tikai 1000 iedzīvotāju.

1913.gada 17.martā Durresa kļuva par Albānijas valsts galvaspilsētu. Pirmā pasaules kara laikā pilsētu okupēja Itālija (1915) un Austroungārija (1916-1918). Starp 1918.gada oktobri un 1920.gada martu Durresa bija Albānijas pagaidu galvaspilsēta.

1926.gada zemestrīce nopostīja daļu pilsētas. 1927.gadā tika izbūvēta jauna jūras osta.

1939.gada 7.aprīlī Itālijas karaspēks no Durresas ostas sāka Albānijas okupāciju. 2.pasaules kara laikā tā atradās Itālijas (1939-1943) un Vācijas (1944) okupācijā. Osta smagi tika izpostīta Sabiedroto gaisa uzbrukumos, bet atkāpjoties to uzspridzināja vācu karaspēks.

Beidzoties komunistu režīmam Albānijā, Durresa kļuva par galveno albāņu nelegālo migrantu uz Itāliju centru. Itālija atbildēja ar ostas teritorijas militāru okupāciju, kā arī pilsēta kļuva par ES humanitārās programmas *operācija "Pelikāns"* centru.

Kosovas kara laikā pilsētā patvērumu atrada ap 110 000 albāņu bēgļu.

Cilvēki
-------

Durresā dzimuši:

* Anastasijs I (*Anastasius I*, līdz 430-518) - Bizantijas imperators (491-518)
* Aleksandrs Moisiu (*Aleksander Moisiu*, 1879-1935) - teātra aktieris

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Duresi***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 126740035
* LCCN: n85257731
* GND: 4091381-8
* SUDOC: 027550478
* BNF: cb119567039 (data)
* NKC: ge763280

 |

 |
Egila Skallagrímssona 17. gadsimta Egīla sāgas manuskripts.
**Sāga par Egilu Skalagrimsonu** (iīslandiešu valodā: *Egils saga*) ir senislandiešu mutvārdu historiogrāfijas avots, kas satur 87 nodaļas un pieder pie vēsturiskajām islandiešu sāgām.

Egila sāga radusies ap 1200. gadu, bet ietver ievērojami senāku materiālu. Uzskata, ka to literāri apstrādājis Islandes valstsvīrs un dzejnieks Snorri Sturlusons (1178.-1241). Sāgā stāstīts par Kvedulfa dzimtas ķildu ar Norvēģijas ķēniņiem. Šīs sāgas varonis Egils Skallagrimsons (*Egils Skallagrimura dēls*) ir vēsturiski pierādāma persona. Viņš dzīvojis no 900. līdz 982. gadam un sirojis Dānijā, Frīzijā un Anglijā. 

Uzskata, ka ap 925. gadu Egila karadraudze ieradās Kursā (tekstā: *Kúrland*). Egila sāgas 46. nodaļā vēstīts par to, ka sākumā vikingi ar kuršiem (tekstā: *Kúrir*) uz pusgadu noslēdza pamieru un tirdzniecības līgumu. Kad līguma laiks beidzās, viņi sāka laupīt un Egils kopā ar citiem vikingiem nokļuva gūstā kādā mājā, kur jau ilgāku laiku kā karagūsteknis dzīvoja vikings Akis.

#### Egila sāga latviski

Egila sāgas fragments, kas stāsta par vikingu sirojumu uz Kursu, publicēts izdevuma "Senās Latvijas vēstures avoti" 2. sējuma 1. burtnīcā kā 10. avots. Sāgas 46. nodaļas tulkojums latviešu valodā, ko veicis Roberts Klaustiņš, publicēts žurnāla Druva 1914. gada 1. numurā ("Kā Egils Skalagrimesons braucis vikingos uz Kurzemi"). Minētās nodaļas tulkojumu latviešu valodā sniedzis arī E.Dunsdorfs (skatīt: Dunsdorfs, E. Senie stāsti: Latvijas vēstures lasāmgrāmata. - Austrālijas Latvietis, Melburna, 1955. 18.-21.lpp.) Šo nodaļu tulkojusi arī M.Ūdre ("Egila vikinga brauciens uz Kurzemi" - LU Filoloģijas un filozofijas fakultāte, studiju darbs Nr.245, rokraksts).

Informācijas avoti
------------------

* Egila sāga, Historia.lv

Ārējās saites
-------------

* Egila sāgu XLVI nodaļas, kas stāsta par vikingu sirojumu uz Kursu ap 925.gadu, teksts (tulkojums latviešu valodā)
* Egils Saga īslandiešu valodā
* Sāgas pilns teksts angļu valodā
**Igors Tipāns** (dzimis 1953. gada 7. februārī Rīgā) ir latviešu zinātniskais darbinieks, profesors un Rīgas Tehniskās universitātes rektora Leonīda Ribicka vietnieks Starptautiskajā sadarbībā un ārzemju studentu apmācībā.

Biogrāfija
----------

Dzimis Rīgā. 1970. gadā pabeidza mācības Rīgas 1. vidusskolā, 1976. gadā absolvēja Sanktpēterburgas Politehnisko institūtu, iegūstot inženiera-fiziķa diplomu.

Kopš 1976. gada dažādos amatos strādā Rīgas Politehniskajā institūtā (vēlāk — Rīgas Tehniskā universitāte). Darba gaitas uzsācis kā zinātniskais asistents, koncentrējoties daļinu transporta mehānikā. Kopš 1976. gada līdz pat šodienai ir aktīvs pasniedzējs un vadošais pētnieks teorētiskās mehānikas un materiālu pretestības katedrā.

1985. gadā ieguva fizikas-matemātikas zinātņu kandidāta diplomu PSRS Zinātņu akadēmijā, Biofizikas institūtā, Puščino, Krievijā.

No 1988. līdz 1989. gadam bijis Djūka Universitātes pēcdoktorantūras (*Postdoc*) programmas dalībnieks un IREX stipendiāts.

Pēc atgriešanās Latvijā kļuvis par profesoru teorētiskajā mehānikā. Vadījis vairākus promocijas darbus, piedalījies metodisko materiālu un kursu veidošanā.

No 1998. gada ir RTU ārzemju studentu departamenta direktors, no 2011. gada — RTU rektora vietnieks Starptautiskajā sadarbībā un ārzemju studentu apmācībā. I. Tipāns ir bijis viens no pamatlicējiem mūsdienu Latvijas ārzemju studentu nozarei un devis ieguldījumu tās attīstībā.

Bieži sabiedrībā pazīstams kā ārzemju studentu jomas eksperts, sniedzis par tematu vairākas uzstāšanās, intervijas un publikācijas.

I. Tipāns papildus dzimtajai latviešu valodai prot arī angļu, krievu, vācu, franču, itāļu un ungāru valodu.

Zinātniskās darbības virzieni:

* teorētiskā un tehniskā mehānika;
* biomehānika;
* materiālu pretestība;
* mašīnu dinamika.

Sarakstījis vairākus desmitus zinātnisku publikāciju latviešu, angļu un krievu valodās. Sadarbībā ar profesoru J. Vību, M. Irbi un S. Vutukuru vairāku gadu garumā strādājis pie projekta *Robotic Fish*.

Nesen veidotās pazīstamākās publikācijas
:

* Analysis of non-stationary flow interaction with simple form objects
* Analysis of flat plate vibrations by varying frontal area to the flow
* Building Meaningful Relationships with University Alumni

Ir līdzautors patentam "Žiroskopiskais paņēmiens peldlīdzekļa dzinējspēka radīšanai" kopā ar J. Auziņu, S. Cifanski u.c.

Bijis viens no Pasaules Kultūras konsīlija balvas laureātiem 2016. gadā. Ir korejiešu *King Sejong* institūta Rīgā vadītājs. Paralēli darbam ir aizrautīgs ceļotājs.

Ir precējies, trīs bērnu tēvs.

Atsauces
--------

1. ↑  «RTU Zinātniskās darbības rezultāti un resursi: Personāls». *ortus.rtu.lv*. Skatīts: 2023-01-21.
2. ↑  «RTU opens "King Sejong Institute Riga" of the Republic of Korea | Riga Technical University».  (angļu). Skatīts: 2023-01-21.
**Eliass Lenrūts** (*Elias Lönnrot*, dzimis 1802. gada 9. aprīlī, miris 1884. gada 19. martā) bija somu ārsts, filologs un folkloras vācējs. Plašāk pazīstams kā Somijas nacionālā eposa Kalevala sastādītājs.

Lenrūts 1822. gadā sāka studēt medicīnu Obu akadēmijā. Paralēli medicīnai viņš ieinteresējās par folkloru un 1824. gadā devās pirmajā ekspedīcijā, pierakstot tautas mutvārdu daiļradi. 1827. gadā aizstāvēja disertāciju "Veinemeinens, seno somu dievs". 1827. gadā akadēmija nodega, un tā tika pārcelta uz Helsinkiem. Lenrūts to absolvēja 1832. gadā, iegūstot medicīnas doktora grādu.

Eliass Lenrūts ieguva ārsta vietu Kajāni Somijas austrumos, kur tajā laikā bija bads un epidēmijas. Tur viņš nodzīvoja 21 gadu.
Lenrūts turpināja arī folkloras vākšanas darbu un devās ekspedīcijās. Tā kā rietumu Somijā bija maz saglabājušos seno dziesmu, viņš ceļoja pa Karēliju, Lapzemi un Kolas pussalu.

Uz savāktā materiāla pamata Lenrūts sastādīja eposu Kalevala (tā sauktā "vecā Kalevala"), kurš izdots 1835. gadā.
1840. gadā izdots tautas dziesmu apkopojums Kanteletara. 1842. gadā izdots sakāmvārdu krājums *Sananlaskuja*, bet 1844. gadā mīklu krājums.
1849. gadā izdota Kalevalas papildinātā versija.

1853. gadā Eliass Lenrūts tika uzaicināts uz Helsinku universitāti par somu valodas un literatūras profesoru.
Lenrūts darbojās arī botānikas jomā, un 1860. gadā izdots darbs "Somijas flora".
1962. gadā viņš atstāja profesora darbu un atgriezās dzimtajā Sammati.

No 1866. līdz 1880. gadam Lenrūts piedalījās Zviedru—somu vārdnīcas sastādīšanā. Daudzus zinātniskos terminus somu valodā (sevišķi filoloģijā un botānikā) izdomājis tieši Lenrūts.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eliass Lenrūts***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7393523
* LNB: 000164926
* LCCN: n81027967
* ISNI: 0000 0001 2119 245X
* GND: 118780301
* SELIBR: 208476
* SUDOC: 026993961
* BNF: cb11913312m (data)
* BIBSYS: 90163341
* MGP: 201680
* NDL: 00448007
* NKC: jn20030103005
* Botanist: Lönnrot
* BNE: XX1046574
* CiNii: DA01164364
* KulturNav: id

 |

 |
**Sečuras zorro** (*Pseudalopex sechurae*) ir suņu dzimtas (*Canidae*) zorro ģints (*Pseudalopex*) plēsējs. 
Sečuras zorro mēdz saukt arī par **peruāņu tuksneša lapsu**.

Vārds "zorro" spāņu valodā nozīmē "lapsa". Lai gan šos dzīvniekus mēdz saukt par lapsām, tie pieder pie suņu cilts nevis lapsu cilts. Tādēļ tos sauc par neīstajām jeb pseidolapsām (*Pseudalopex*), bet lapsas no lapsu cilts par īstajām lapsām.

Sečuras zorro apdzīvo Sečuras tuksnesi Ekvadoras un Peru teritorijā, apmetas uz dzīvi arī lauksaimniecības zemēs, sausos mežos un krūmājos. 2005. gadā savvaļā bija mazāk nekā 15 000 pieaugušu īpatņu, bet to skaits katru gadu samazinās galvenokārt dzīvotņu zuduma un degradācijas, kā arī dzīvnieku vajāšanas rezultātā. Tāpēc peruāņu tuksneša lapsa tiek uzskatīta par gandrīz apdraudētu sugu.

Izskats un ieradumi
-------------------

Sečuras zorro ķermeņa garums ir apmēram 60 cm, astes garums 25 cm, svars 4—5 kg. Apmatojums ir pelēks, bet starp pelēkiem matiem ir arī brūni. Ausis lielas un rudi brūnas, purns tumšs, pazode un pakakle balta, astes gals melns. Biezais kažoks pasargā dzīvnieku tuksneša aukstajās naktīs. Guļot, zorro apsedz purnu ar savu kuplo asti. Dzīvniekam ir mazi zobi, kas piemēroti kukaiņu ēšanai. Asie, līkie nagi noder, lai izraktu augu saknes un raktu alas.

Sečuras zorro ir nakts dzīvnieks, kas medīt dodas naktī, bet dienu pavada guļot zemē izraktā alā. Tas barojas ar augu sēklām, riekstiem, vabolēm, ķirzakām, grauzējiem, putniem un maitu.

Zinātniekiem trūkst datu par Sečuras zorro vairošanos un sociālo struktūru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pseudalopex sechurae (Sechura Fox, Peruvian Desert Fox, Sechura Desert Fox)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 31. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 13. martā.
2. ↑  «Sechuran Fox (Pseudalopex sechurae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 24. decembrī. Skatīts: 2006. gada 27. novembrī.
3. 1 2 3 4 5  Peruvian Fox at Animal Corner

Ārējās saites
-------------

* 
* 
* 
*
**Ruslans Stefančuks** (ukraiņu: *Руслан Олексійович Стефанчук*; dzimis 1975. gada 29. oktobrī Ternopiļā) ir ukraiņu jurists, valstsvīrs, tiesību zinātņu doktors, profesors. Ukrainas Augstākās Radas priekšsēdētājs kopš 2021. gada 8. oktobra. Ukrainas Nacionālās drošības un aizsardzības padomes loceklis kopš 2021. gada 14. oktobra. Ukrainas Nacionālās juridisko zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (akadēmiķis). Nodarbojies arī ar advokatūru.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1975. gada 29. oktobrī Ternopilā medicīnas studentu ģimenē. 1992. gadā ar izcilību pabeidza 18. Hmeļņickas vidusskolu. 1997. gadā ar izcilību absolvējis arī Hmeļņickas Reģionālās vadības un tiesību institūtu, iegūstot jurista grādu, un 1999. gadā — Podiļas Tehnoloģisko universitāti (Hmeļņicka universitāte). 

Pēc Hmeļņicka universitātes absolvēšanas Stefančuks strādāja par asistentu tās pašas universitātes Civiltiesību disciplīnu katedrā, bet pēc tam iestājās Ukrainas Nacionālās zinātņu akadēmijas Volodimira Korecka valsts un tiesību institūta doktorantūrā. Pēc pēcdiploma studiju pabeigšanas viņš strādāja tajā pašā universitātē par vecāko pasniedzēju, katedras vadītāju, asociēto profesoru, profesoru Civiltiesību disciplīnu katedrā. 

2017. gadā pieteicās uz tiesneša amatu Ukrainas Augstākajā tiesā, taču konkursā cieta neveiksmi. 

Piedalījies Ukrainas likumu "Par grozījumiem dažos tiesību aktos fizisko personu personisko nemantisko tiesību jomā", "Par reproduktīvās veselības aizsardzību", "Par laika uzskaiti Ukrainā" un citu likumu izstrādē. Viņš ir arī publicējis vairāk nekā 500 zinātnisko rakstu par jurisprudenci. 

2019. gadā viņš pievienojās Ukrainas prezidenta amata kandidāta Volodimira Zelenska kampaņas štābam, kur bija atbildīgs par ideoloģiju un likumprojektu izstrādi. Stefančuks iepazinās ar Zelenski, kad viņš bija students, pateicoties KVN. 

21. maijā Volodimirs Zelenskis iecēla Ruslanu Stefančuku par savu padomnieku — pārstāvi Augstākajā Radā.

29. augustā Ukrainas Augstākā padome ievēlēja Ruslanu Stefančuku par parlamenta priekšsēdētāja pirmo vietnieku.

Atsauces
--------

1. ↑  «Стефанчука избрали спикером Рады». *Украинская правда* (krievu). Skatīts: 2024-03-29.
2. ↑  «УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №312/2019 Про призначення Р.Стефанчука Радником Президента України – Представником Президента України у Верховній Раді України». 21 травня 2019 року. Skatīts: 29.03.2024.
3. ↑  «Стефанчука избрали первым вице-спикером Рады». *РБК-Украина* (ukraiņu). Skatīts: 2024-03-29.

Ārējās saites
-------------
**Bohdana Hmeļnicka sacelšanās** (ukraiņu: *Хмельниччина*) bija kazaku hetmaņa Bohdana Hmeļnicka vadītais Zaporižjas Sečas karš pret Polijas—Lietuvas kopvalsti.
Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas Zaporižjas Seča izcīnīja autonomiju Polijas-Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē, ko vēsturnieki dēvē par Ukrainas hetmanātu (ukraiņu: *Гетьманщина*, 1649—1764).

Savienība ar Krimas hanu
------------------------

1648. gadā janvāra beigās sasauktā kazaku rada ievēlēja Bohdanu Hmeļnicki par Ukrainas hetmani un, meklējot atbalstu, viņš izsūtītīja sūtņus uz Krimas hanisti. Hmeļnickis saprata, ka, lai arī kazaki ir lieliski kājnieki, tiem būs grūti cīnīties pret poļu kavalēriju, tolaik uzskatītu par labāko pasaulē, tāpēc Krimas tatāru kavalērijas atbalsts bija vitāli nepieciešams. Krimas tatāri atbalstu apsolīja un nodrošināja. Iesākumā pasīvi reaģējot uz Hmeļnicka izaicinājumu, Polija 1648. gada pavasarī sūtīja karaspēku stārasta Stefana Potocka vadībā, lai ieņemtu Zaporižjas Seču. Atšķirībā no citām kazaku sacelšanās reizēm, Hmeļņickis aktīvi devās kaujā un, palīdzot Krimas tatāru karaspēkam Tugaijbeja vadībā, sakāva poļu spēkus 1648. gada aprīlī Žovti Vodu kaujā un maijā Korsuņas kaujā. Sacelšanās ātri izplatījās un 1648. gadā Hmeļņickis triumfāli iegāja Kijivā un deklarēja sevi par Krievzemes atbrīvotāju no poļu jūga.
Tomēr vēlāk poļi pamazām sāka pārņemt iniciatīvu, zināmā mērā Krimas hanistes politikas dēļ, jo tā bija ieinteresēta, lai abas karojošās puses pēc iespējas novājinātos.

Sadarbība ar Krievijas caristi
------------------------------

1651. gadā Berestečko kaujā poļi guva uzvaru un starp pusēm tika parakstīts Bilacerkvas miera līgums. Sarežģītajā situācijā Bohdans Hmeļnickis vispirms tuvinājās Osmaņu impērijai, lai noslēgtu ar to līgumu par aizsardzību, līdzīgu kā osmaņiem ar Valahijas valdniekiem, tomēr šai politikai, reliģisku iemeslu dēļ, bija opozīcija kazaki vidū. Iespēja, ka kazaki noslēgs līgumu ar osmaņiem lika aktivizēties Krievijas caristei.
Pēc diplomātikas sagatavošanās darbiem 1654. gada 18. janvārī tika sasaukta kazaku Perejaslavas rada, kura pieņēma hetmanāta pāriešanu Krievijas caristes pakļautībā. Paši Perejeslavas radas un līguma teksti nav saglabājušies, tāpēc vēsturniekiem ir dažādi viedokļi par tā saturu, sākot ar to, ka tas bija tikai militārās sadarbības līgums līdz pat kreisā krasta Ukrainas iekļaušanu Krievijā.

Ārējās saites
-------------

* Національно-визвольна війна українського народу середини XVII століття + Відео «20 КРОКІВ ДО МРІЇ» Arhivēts 2017. gada 6. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.
* Місто Фастів під прапорами і хоругвами Богдана Хмельницького.
* Національно-визвольна війна українського народу середини XVII століття + Відео «20 КРОКІВ ДО МРІЇ»
* Harvard Ukrainina Studies Vol. 1 Number 2 June 1977. BERNARD D. WEINRYB The Hebrew Chronicles on Bohdan Khmel'nyts'kyi and the Cossack-Polish War.;
* Задніпровський О. Роль голоду в українській-національно-визвольній революції XVII ст. // *Донецький вісник Наукового товариства ім. Шевченка*. т.5 — Донецьк: Східний видавничий дім. — 2004. — C.102—112.
**"Zemnieku tiesa"** jeb **Aizkraukles un Rīmaņu muižas "Zemnieku tiesa"** (vācu: *Ascheradensches und Römershofsches Bauerrecht*) bija muižu tiesības, ko 1794. gadā izdeva barons Frīdrihs Karls Šulcs savās Aizkraukles un Rēmeru (Skrīveru) muižās, lai reformētu tā laika muižas un zemnieku attiecības. Šulcs vēlējās apsteigt un ietekmēt Krievijas Impērijas valdības mēģinājumu panākt landtāgā zemnieku stāvokļa uzlabošanu, piedāvājot mērenākas reformas nekā valdības iecerētās. "Tiesas" reforma paredzēja zemnieku tiesības uz kustamo īpašumu, zemes mantošanu, klaušu un nodevu apjoma noteikšanu vaku grāmatā un ļāva sūdzēt muižnieku cara zemes tiesā. Tāpat tika atviegloti vecuma ierobežojumi kalpošanai muižā. Šulca plāns neizdevās, un viņam pēc konservatīvi noskaņotā landtāga pieprasījuma 1765. gadā nācās atņemt zemniekiem visus izdalītos "Tiesas" eksemplārus. Tomēr šā paša gada vasarā līdzīgus noteikumus pieņēma muižnieki fon Vilkeni Vecbebros un Jaunbebros, un 1765. gada landtāgs apstiprināja muižkungu un dzimtļaužu attiecības formā, kas maz atšķīrās no Šulca redakcijas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas PSR mazā enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Izdevniecība "Zinātne".  40. lpp.
2. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 103. lpp.
3. 1 2  «Aizkraukles un Rīmaņu muižas zemnieku tiesa - Vēsture». *vesture.eu*. Skatīts: 2024-03-20.
**Jūlijs Zvaigzne** (1884—?) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 31. decembrī (citur 1885. gada 1. janvārī) Ļaudonas-Odzienas pagastā, mācījās vidusskolā.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas bija Latgales apgabaltiesas sekretārs (1919-1920), kļuva par Tautas padomes locekļa aizvietotāju (substitūtu) no Latgaliešu frakcijas.

Darbojās kā vecākais zemju revidents.

1940. gadā vadījis firmu "J. Zvaigzne" - ūdens dzirnavas un vilnas kārstuvi ar vērptuvi - Kraukļu pagasta Kraukļu dzirnavās.

1941. gada augustā ar ģimeni dzīvojis Kraukļu pagasta Kraukļu dzirnavās.

Atsauces
--------

1. ↑  Valdības Vēstnesis. - 1940.g. 10.aprīlis
2. ↑  1941.g. Kraukļu pag. iedzīvotāju saraksts
3. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
4. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
5. ↑  latgalesdati.du.lv
6. ↑  Valdības Vēstnesis. - 1940.g. 10.aprīlis
7. ↑  1941.g. Kraukļu pag. iedzīvotāju saraksts
**Lamitana** (filipīniešu: *Lungsod ng Lamitan*, angļu: *City of Lamitan*, čavakano: *Ciudad de Lamitan*, tausugu: *Dāira sin Lamitan*, jakanu: *Suidad Lamitanin*) ir pilsēta Filipīnās, Bangsamoro autonomajā reģionā, Basilanas provinces oficiālā galvaspilsēta un otra lielākā pilsēta. Atrodas Basilanas salas ziemeļaustrumos Basilanas šauruma krastā. Pēc etniskās piederības lielākā daļa iedzīvotāju ir čavakano, sebuāņi, tausūgi un jakani.

Vēsture
-------

Lamitanas municipalitāte dibināta 1973. gadā, reorganizējot Basilanas pilsētu par provinci. 2007. gadā Lamitanai piešķirts pilsētas statuss; tas vairākkārt (2008, 2010) apstrīdēts tiesā un apstiprināts 2011. gadā. 2017. gadā uz Lamitanu no Isabelas oficiāli pārcelta provinces galvaspilsēta, bet lielākā daļa administrācijas joprojām atrodas Isabelā. Jauno provinces kapitoliju plānots būvēt Lamitanas otrā lielākajā urbānajā centrā Santaklarā.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lamitana***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130391366
* LCCN: n2004113670

 |

 |
**Juzefats Zībergs** (poļu: *Józefat Zyberk zu Wischling*, vācu: *Josephatus von Syberg zu Wischling*; dzimis 1684. gadā, miris 1776. gadā) bija Polijas—Lietuvas valsts darbinieks, Inflantijas vaivads no 1769. līdz 1775. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1684. gadā Gotharda Ksavjera Zīberga (miris 1704) un viņa sievas Mariannas, dzimušas Bergas, ģimenē. Apprecējās ar Magdalēnu Budbergu (*Bönninghausen gen. Budberg*, 1712-1770). 1727. gadā viņš no Līdinghauzeniem-Volfiem (*Lüdinghausen gen. Wolff*) nopirka Līksnas un Kalupes muižas.

1767. gadā kļuva par Inflantijas vaivadijas kastelānu, vēlāk par vaivadu (1769—1775). Pēc Latgales pievienošanas Krievijas Impērijai dzīvoja Līksnas muižā, kur 1770. gadā bija uzcēlis baznīcu un muižas pili. 1773. gadā ieguva Arendoles muižu.
Miris 1776. gada 28. janvārī.

Ģimene
------

* Sieva Magdalēna, dzimusi Budberga (1712—1770)
* Meita Ludvika (Luīze) Anna (1729—1788), dzīvesbiedrs Inflantijas vaivads Jans Andžejs Jozefs Borhs
* Meita Barbara (1731—1811) precējusies Tīzenhauzena, kuras mazdēla Konstantīna Tīzenhauzena (1786—1853) ģimenē ir dzimusi Marija Tīsenhauzena-Pšezdzecka, albuma — dāvanas Romas pāvestam Leo XIII izveides iniciatore.
* Dēls Jans Tadeušs Zībergs (1739—1806), mantoja vecāku īpašumus, mazmeita — Izabella Helēna Plātere-Zīberga (1785—1849)
* Dēls Juzefs Staņislavs Zībergs (?-1816)
* Dēls Jans Kazimirs Zībergs (1742—1820), dzimis Ilūkstē

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. 1 2  latgalesdati.du.lv