recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinātas: 50°50′29″N 4°21′4″E﻿ / ﻿50.84139°N 4.35111°E﻿ / 50.84139; 4.35111

**Dievmātes kapela** (franču: *Notre-Dame de la Chapelle*) pieder Romas Katoļu Baznīcai un tā ir viena no Briseles tūrisma objektiem kā Brabantes gotikas stila celtne. Tā atrodas Briseles vecpilsētā.

Vēsture
-------

Šo kapelu karalis Godefruā I nolēma uzcelt jau 1134. gadā, un toreiz tā atradās aiz pilsētas mūriem. Kapela bija romānikas stila būvēta ēka un to apmeklēja tuvumā dzīvojošie amatnieki. Kapela kļuva labi apmeklēta, tāpēc 1210. gadā to pārveidoja par draudzes baznīcu, kas slavu ieguva 1250. gadā, kad karalis baznīcai dāvāja Īstā krusta piecas daļas, rezultātā dievnamam kļūstot par svētceļojumu vietu. 1405. gadā lielāko daļu baznīcas nopostīja ugunsgrēks, tāpēc 1421. gadā sākās baznīcas atjaunošanas darbi, būvējot to Brabantes gotikai raksturīgajā stilā, ieskaitot iekšējos kapiteļus, kas lejasdaļā ir rotāti ar kāpostlapu stilizējumu un dekorētus frontonus. Jaunā baznīca tika iesvētīta 1434. gadā, konsekrāciju veica Kambrē bīskaps. Ēkas eksterjerā tika uzstādītas dzīvām būtnēm līdzīgas notekcaurules, kas simbolizēja ļaunumu, kas aptver svētvietu. Baroka stila zvanu tornis tika uzcelts 1695. gadā. Baznīcā tika apbedīts arī 16. gadsimta beļģu mākslinieks Pīters Brēgels Vecākais, kura akmenī kaltais memoriāls mūsdienās ir kā nozīmīgs apskates objekts.

Apskates objekti
----------------

* Kapelā uzmanību piesaista vitrāžas, skulptūras un flāmu gleznotāja Hendrika de Klerka (franču: *Hendrick de Clerck*) gleznas;
* Svētā Bonifācija relikvijas;
* 1721. gada kancele, kuru ir izveidojis Pjērs Deniss Plumjē;
* Pītera Brēgela Vecākā kaps;
* Spinolas ģimenes, kas kalpoja Spānijas karalim, kapa vietas;
* 16. gadsimta koka Margaritas Antiošas skulptūra.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dievmātes kapela***.
**Jānis Vīndedzis** (1892-1926) bija viens no Latgales partizānu pulka dibinātājiem, pulkvedis-leitnants (1920).
Par kauju ienaidnieka aizmugurē 1920. gada 12. maija naktī pie Zorinas ciema uz Daugavpils-Pēterpils šosejas apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 12. februārī netālu no Skaistkalnes Kačānu muižā tagadējās Lietuvas teritorijā. Beidza Bauskas pilsētas skolu, strādāja par skolotāju, mācījās Pleskavas skolotāju seminārā (1914-1916). Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņu iesauca Krievijas armijā un nosūtīja uz Konstantīna karaskolu Kijivā. Pēc tam 235. pulka sastāvā viņš piedalījās kaujās Karpatos. Pēc demobilizācijas 1918. gada janvārī atkal iestājās skolotāju institūtā, tā paša gada pavasarī to beidza un sāka strādāt Balvu tirdzniecības skolā.

Kad Ziemeļlatvijas brigāde kopa ar Igaunijas karaspēku atbrīvoja Vidzemes austrumu daļu, 1919. gada jūnija sākumā Vīndedzis no mazām partizānu nodaļām Balvu apkārtnē saformēja lielāku vienību. Pēc Latgales partizānu pulka izveides 1919. gada 5. jūlijā Vīndedzis kļuva par pulka komandieri, bet pēc pārformēšanas oktobrī par 1. bataljona komandieri. 1919. gada oktobrī par kauju nopelniem cīņās pie Kokorevas un Baltinavas viņu paaugstināja par kapteini. 
Latgales atbrīvošanas operācijas sākumā viņu 1920. gada 10. janvārī paaugstināja par pulkvedi-leitnantu.

Pēc brīvības cīņu beigām viņš bija 11. Dobeles kājnieku pulka bataljona komandieris. 1925. gada decembrī viņu nosūtīja mācīties Francijas kara akadēmijā, bet pēc neveiksmīgas operācijas 1926. gada 3. janvārī viņš mira Grenobles slimnīcā. Apbedīts Rīgas Brāļu kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Staņislava ordeņa III šķira
* Lāčplēša Kara ordenis nr. 3/100 (1920)

Atsauces
--------

1. ↑  L.k.o.k. biogrāfija Archived 2016. gada 10. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. no www.lkok.com
**Jānis Vilde** (1900—1971) bija latviešu ārsts neirologs, veicis pētījumus antropoloģijā. Latvijas Universitātes profesors, Nervu slimību katedras un klīnikas vadītājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1900. gada 16. aprīlī Taurkalnes pagasta Ašmaņu mājās zemnieka ģimenē. 1919. gadā beidza mācības Latviešu izglītības biedrības vidusskolā un sāka studijas LU Medicīnas fakultātē. Profesora Gastona Bakmaņa rosināts, J. Vilde pievērsās pētniecībai un 1922. gadā vienatnē apceļoja Kolkas raga apkaimi un izmērīja 372 cilvēku antropoloģiskos rādītājus. 
1924. gadā viņš publicēja rakstu par Kurzemes lībiešu antropoloģiju.

No 1925. gada J. Vilde profesora Edvarta Kalniņa vadībā sāka pētījumus par galvas smadzeņu uzbūvi un darbības traucējumiem. 1931. gadā viņš aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Patoloģiski anatomiski pētījumi par lepras slimnieku centrālo nervu sistēmu" un tika ievēlēts par Nervu slimību klīnikas vecāko asistentu. 1934. gadā Vilde pārgāja uz Psihiatrijas klīniku pie profesora Hermaņa Budula. Te viņu ieinteresēja malārijas terapija progresīvās paralīzes gadījumā, kā arī daži ģenialitātes aspekti. 1940. gadā Vildi ievēlēja par docentu un Nervu slimību katedras un klīnikas vadītāju, Rīgas pilsētas 1. slimnīcas ēkā viņš sāka veidot neiroloģijas muzeju un 1944. gadā izdeva pirmo mācību grāmatu par nervu slimībām latviešu valodā.

1946. gadā J. Vildi ievēlēja par profesoru, līdz 1947. gadam viņš vadīja Nervu slimību katedru un līdz 1951. gadam Rīgas 1. slimnīcas Nervu slimību nodaļu.
Pēc čekas denunciācijas 1951. gadā Vildi arestēja sakarā ar izteicieniem „par vārdā neminēta proletariāta vadoņa vārdā nenosauktu slimību" un notiesāja uz desmit gadiem ieslodzījumā Vorkutlagā "par naidīgu darbību pret PSRS un pretpadomju aģitāciju".

Pēc Staļina nāves viņu 1956. gadā atbrīvoja un viņš atsāka strādāt par neirologu Rīgā. Miris 1971. gada 22. aprīlī Rīgā, apbedīts Meža kapos.

Darbi
-----

* Nervu sistēmas slimības. Rīga: Latvijas valsts izdevniecība 1946. — 643 lpp.

Literatūra
----------

* Grāvere Rita. Jānis Vilde un lībiešu antropoloģija. Rīgas Tehniskās Universitātes zinātniskie raksti. 8. sērija, Humanitārās un sociālās zinātnes. 7. sējums (2005), 152.-164.lpp. (ISSN 1407-9291)

Atsauces
--------

1. ↑  «Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzeja virtuālā enciklopēdija „100 nozīmīgas personas Latvijas medicīnas vēsturē"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 12. decembrī. Skatīts: 2019. gada 13. decembrī.
**Jānis Vīksne** (dzimis 1936. gada 18. septembrī, miris 2015. gada 13. februārī) bija latviešu ornitologs un pasniedzējs. Latvijas Ornitoloģijas biedrības dibinātājs un tās pirmais prezidents un Goda biedrs, Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks. Ilggadējs Bioloģijas institūta Ornitoloģijas laboratorijas vadītājs un pasniedzējs.

Biogrāfija
----------

Jānis Vīksne dzimis 1936. gada 18. septembrī Rīgā. Viņa tēvs Arvīds Vīksne bija Rīgas Zooloģiskā dārza direktors un viņi ar ģimeni dzīvoja zooloģiskā dārza teritorijā. 1955. gadā absolvēja Rīgas 2. vidusskolu, 1960. gadā beidza Latvijas Valsts Universitātes Bioloģijas fakultāti. Jāņa Vīksnes vienīgā darba vieta bija Zinātņu akadēmijas, vēlāk Latvijas Universitātes Bioloģijas institūts. Sākotnēji strādājis par ekspedīcijas palīgstrādnieku Ornitoloģijas laboratorijā, tad jaunākais un vēlāk arī vecākais zinātniskais līdzstrādnieks, no 1981. gada bija laboratorijas vadītājs un vadošais pētnieks. 1968. gadā Igaunijas Zinātņu akadēmijas Bioloģijas zinātņu padomē aizstāvēja bioloģijas zinātņu kandidāta disertāciju "Baltijas jūras austrumu piekrastes zemju lielo ķīru (*Larus ridibundus L.*) populāciju teritoriālās saistības un demogrāfija", ko 1992. gadā pielīdzināja Latvijas Republikas bioloģijas doktora grādam. No 1993. gada Jānis Vīksne bija Latvijas Universitātes profesors. Kopš 2005. gada — Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis. 

Jāņa Vīksnes galvenās pētījumu jomas bija putnu populāciju ekoloģija, migrācijas un migrāciju orientācija. Sarakstījis daudz publikācijas, zinātniskos darbus un mācību līdzekļus. Vadījis daudzus vietējos un starptautiskos zinātniskos projektus.

Viens no Latvijas Ornitoloģijas biedrības dibinātājiem un pirmais prezidents kopš tās dibināšanas no 1985. līdz 2008. gadam, pēc tam ievēlēts par biedrības Goda biedru.

Jāna Vīksnes meita Antra Stīpniece arī ir ornitoloģe, šobrīd — Latvijas Ornitoloģijas biedrības prezidente.

Apbalvojumi
-----------

* 1998 — Igaunijas Ornitoloģijas biedrības Goda biedrs,
* 2004 — ITERA Latvija un Izglītības un zinātnes ministrijas balva par ieguldījumu putnu pētniecībā,
* 2005 — "Rīgas balva — 2005",
* 2008 — Latvijas Ornitoloģijas biedrības Goda biedrs,
* 2013 — Triju Zvaigžņu ordenis (IV šķira),
* 2014 — Valsts emeritētais zinātnieks.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Jānis Vīksne 18.09.1936. – 13.02.2015». lza.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 04.03.2016. Skatīts: 2015. gada 20. februārī.
2. ↑  «In memoriam: Dr.biol. Jānis Vīksne (1936-2015)». lob.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 3. martā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 60468498
* LNB: 000012465
* LCCN: n83221119
* ISNI: 0000 0000 2346 1177
* GND: 140917594
* SUDOC: 159802644

 |

 |
**Jānis Viļķins** (1910. gada 17. decembris, Jērcēnu pagasts - 2003. gada 1. februāris Rīga) bija Latvijas pasta darbinieks un šahists.

Biogrāfija
----------

Dzimis Valkas apriņķa Jercēnu pagasta "Vecumniekos" jaunsaimnieka ģimenē kā otrais bērns. Bērnības gadi aizvadījis kopā ar vecāko brāli un divām jaunākajām māsām.
Beidzis Jercēnu I pakāpes un Ēveles II pakāpes pamatskolas, un 1925. gadā iestājies Valmieras ģimnāzijā. Tur sācis aizrauties ar šahu un guvis pirmos panākumus - 1930. gadā Valmieras Latviešu biedrības šaha sekcijas meistarturnīrā izcīnījis 2. vietu.

Pēc ģimnāzijas beigšanas mācījies Rīgā, apgūstot pasta ierēdņa profesiju. 1931. gadā iesaukts obligātajā karadienestā, kuru aizvadījis Daugavpilī. Pēc tam sekojošas darba gaitas Rīgā - ārzemju sūtījumu nodaļā, vēlāk Dagdā, Izvaltā, Indrā, Drustos, Valkas apriņķa Dakstos, bijis revidents Valkas pilsētas pastā. Visilgāk darba gaitas aizvadījis Strenču pastā, kur strādājis līdz aiziešanai pensijā.

1930. gadu otrajā pusē piedalījies Latvijas šaha turnīros, tostarp arī Latvijas šaha čempionātā, tomēr lielākus panākumus liedza gūt mazā šaha spēļu prakse. Pēc Otrā pasaules kara aktīvi iesaistījies Valkas rajona šaha sacensībās, bijis rajona izlases dalībnieks sporta biedrības "Vārpa" komandu meistarsacīkstēs, kā arī pārstāvējis Valkas komandu pirmajos Latvijas PSR komandu čempionātos šahā (1960, 1961, 1963).

Bijis pazīstams kā korespondencšaha spēlētājs. 1930. gadu pirmajā pusē nospēlējis vairākus korespondencšaha mačus ar toreiz pavisam jauno Paulu Keresu, kurš vēlāk kļuva par izcilu Igaunijas šaha lielmeistaru un ilggadējo pretendentu uz Pasaules šaha čempiona titulu:

1. 1932. gads - +2, -7, =1;
2. 1933. gads - +1, -8, =1;
3. 1934.-1935. gads - +4, -5, =1.

1970. gada nogalē uzvarējis Valkas rajona 1. korespondencšaha čempionātā, iegūstot 11½ punktus no 13 (+10, =3) un apsteidzot otrās vietas ieguvēju par 2½ punktiem. 1973. gadā atkārtojis šo panākumu Valkas rajona 2. korespondencšaha čempionātā. 1982. gadā uzvarējis Valkas rajona 12. korespondencšaha čempionātā. Veselības pasliktināšanās dēļ 1980. gadu otrajā pusē pārtraucis piedalīšanos sacensībās un 1990. gadu sākumā pārcēlies uz dzīvi Rīgā. Apglabāts Strenču pilsētas kapsētā.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1937. gads - 10.-11. vieta 2. virsturnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Keres, Paul - Vilkins, Janis Correspondencia 1933». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 6. jūlijā.
2. ↑  «El maravilloso legado de Paul Keres». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 6. jūlijā.
3. ↑  Zigfrīds Solmanis "Latvietis cīņā ar Keresu", žurnāls "Šaha Māksla", 15.08.1938
4. ↑  5477. Keres’ postal opponent
5. ↑  Žurnāls "Šahs", 1973. Nr. 5

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

Literatūra
----------

* Ģ.Salmiņš "Korespondencšahs Latvijā (1877-1944)", Liepāja, LiePA, 2005, ISBN 9984-754-36-7, 149.-152.lpp.
**Maiņstrāvas ģenerators** ir elektriskais ģenerators, kas pārvērš mehānisko enerģiju elektriskajā enerģijā, maiņstrāvas formā. Pārsvarā maiņstrāvas ģeneratori sastāv no rotējoša magnētiskā lauka un stacionāras armatūras. Pasaulē lielāko daļu elektrības saražo 50 Hz - 60 Hz trīsfāžu maiņstrāvas ģeneratori.[*nepieciešama atsauce*] Lielu ieguldījumu maiņstrāvas ģeneratoru attīstībā devis zinātnieks Nikola Tesla.

Ģenerators

Maiņstrāvas ģeneratora darbības princips
----------------------------------------

Ģeneratorā ar pievadītas mehāniskas jaudas palīdzību vienmērīgi tiek griezts vada rāmītis magnētiskajā laukā, ko rada nekustīgi elektromagnēti vai pastāvīgie magnēti. Rotācijas dēļ caur rāmīša laukumu laikā mainās magnētiskā lauka plūsma, kā rezultātā rāmītī inducējas elektrodzinējspēks. Rāmīša vada gali ir pievienoti vadītāja gredzeniem, kas rotē reizē ar rāmīti. Ar slīdkontaktu palīdzību inducētais elektrodzinējspēks tiek pievadīts nekustīgajiem ģeneratora poliem, kuriem var pieslēgt strāvas patērētāju. Pieņemot, ka magnētiskais lauks ir homogēns.

Sinhronie ātrumi
----------------

Attiecība starp ātrumu un frekvenci ir {\displaystyle N=120f/P}, kur {\displaystyle f} ir frekvence hercos. P ir polu skaits un {\displaystyle N} ir rotācijas ātrums (apgriezieni minūtē).

Šo ģeneratoru izmantoja, lai ražotu 3000 voltu, 133 hercu, vienfāzes maiņstrāvu.

| Poli | apgr./min 50 Hz | apgr./min 60 Hz | apgr./min 400 Hz |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 | 3,000 | 3,600 | 24,000 |
| 4 | 1,500 | 1,800 | 12,000 |
| 6 | 1,000 | 1,200 | 8,000 |
| 8 | 750 | 900 | 6,000 |
| 10 | 600 | 720 | 4,800 |
| 12 | 500 | 600 | 4,000 |
| 14 | 428.6 | 514.3 | 3,429 |
| 16 | 375 | 450 | 3,000 |
| 18 | 333.3 | 400 | 2,667 |
| 20 | 300 | 360 | 2,400 |
| 40 | 150 | 180 | 1,200 |

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Maiņstrāvas ģenerators***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
*
**Maiņas tirdzniecība**, **prečmaiņa** jeb **bārters** (no angļu: *barter*) — apmaiņas sistēma, kurā divas puses apmainās ar precēm vai pakalpojumiem, darījumā neiesaistot naudu.

Likumiskais regulējums Latvijā
------------------------------

Maiņas tirdzniecība tiek attiecināta pie maiņas līguma un ir regulēta Civillikuma 2091.—2095. pantā un saskaņā ar 2092. pantā paredzēto arī likuma noteikumos par pirkuma līgumu, kā arī Komerclikumā iekļautajos noteikumos (407. un 414. pants) par komercpirkumu, ja vismaz viena no pusēm ir komersants un maiņas līguma priekšmeta objekts ir prece (pārdošanai paredzēta kustama lieta, kas nav izņemta no privāttiesiskās apgrozības).

Maiņas līgums saskaņā ar likuma 2091.panta 1.daļu ir divu personu abpusējs apsolījums dot vienu priekšmetu pret otru bez naudas starpniecības. Līguma objekts var būt ne tikai ķermeniskas lietas, bet arī prasījumi u.c. tiesības. Maiņas līguma būtiskā sastāvdaļa ir maiņas priekšmeta (lietas vai tiesības) nodošana pret līdzvērtīga maiņas priekšmeta saņemšanu.

Veidi
-----

Izšķir divus maiņas tirdzniecības pamatveidus: slēgto (klasisko) un atvērto (neatkarīgo) apmaiņu.

Slēgtajā apmaiņā piedalās divas puses; prece/pakalpojums X tiek apmainīts vienīgi pret preci/pakalpojumu Y; dalībnieki ir saistīti ar laiku (tūlītējs vienreizējs darījums) un ir ierobežoti ar fiksēto darījuma apjomu (līdzvērtīgs apjoms).

Atvērtajā apmaiņā var piedalīties vairāk nekā divas puses; prece/pakalpojums Х var tikt apmainīts pret precēm/pakalpojumiem Y, Z, N dažādās proporcijās; apmaiņa var tikt veikta dažādos laika posmos. Faktiski, viena no pusēm, sniedzot savu preci/pakalpojumu, iegūst iespēju izvēlēties, ko un kad vēlas iegūt radīta parāda segšanai. Šie nolūki nav iepriekš deklarējami obligātajā kārtā, tie var mainīties laika gaitā. Pēc atvērtās maiņas principa darbojas ārpusbanku elektroniskās naudas sistēmas.

Priekšrocības
-------------

* preču un pakalpojumu apmaiņa bez naudas izmaksas;
* saglabājot organizācijas finansu līdzekļus, iespēja palielināt apgrozījumu;
* palielināts organizācijas pakalpojumu noiets;
* maiņas darījums ir izdevīgāks, nekā darījums ar naudu, jo maiņas tirdziecība piesaista klientu interesi, tādejādi paaugstinot preču/pakalpojumu apgrozījumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Civillikums. CETURTĀ DAĻA. Saistību tiesības». *LIKUMI.LV* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-09-05. Skatīts: 2020-05-13.
2. ↑  «Komerclikums». *LIKUMI.LV* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-08-30. Skatīts: 2020-05-13.
3. ↑  «Kas jāzina par bartera līgumu?». *itiesibas.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-05-15. Skatīts: 2020-05-13.
4. 1 2  «Aktuāli – barters» (lv-LV). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-06-06. Skatīts: 2020-05-13.
**Sīpoli** bija latviešu rokgrupa, kura pastāvēja no 1974. līdz 1988. gadam un izpildīja galvenokārt komponista Mārtiņa Brauna dziesmas.

Vēsture
-------

Grupas pirmais sastāvs sāka darboties jau 1974. gada nogalē, tā repertuārā bija agrāko "Katedrāles" dalībnieku Viļņa Šmīdberga un Gunāra Šimkus dziesmas. 1978. gadā grupā iesaistījās komponists M. Brauns, turpmākos gadus tā atskaņoja viņa skaņdarbus.

Grupa guva popularitāti 1980. gadu sākumā, kad tās repertuārā bija M. Brauna dziesmas ar Jāņa Petera, Ojāra Vācieša, Māras Zālītes un citu autoru tekstiem, daudzas no tām bija komponētas teātra izrādēm ("Sirano de Beržeraks", "Alberts", "Mauglis", "Suns un kaķe", "Gaidīšanas svētki") un filmām ("Spēle"). Grupā līdzās M. Braunam darbojās Niks Matvejevs (balss, basģitāra), Aiva Brauna (balss), Aivars Gudrais (ģitāra) un Juris Helvigs (bungas). 1982. gadā "Mikrofona" aptaujā "Dziesma par spēli" ieguva 9. vietu, savukārt 1984. gadā populārāko dziesmu pieciniekā iekļuva "Daugaviņa". Grupa guva panākumus dažādos festivālos un dinamiskos, atraisītos koncertos, kuru ieraksti atspoguļo "Sīpolu" garu labāk nekā divu vinila plašu "oficiālie" ieraksti.

1986. gadā M. Brauns grupu negaidīti pameta, viņa vietā tika pieņemts taustiņinstrumentālists Raimonds Macats un ģitārists Vīgants Murelis. Tikai 1987. gadā iznāca pirmā grupas skaņuplate "Sīpoli".

1988. gadā grupa uzvarēja festivālā "Liepājas dzintars" ar Nika Matvejeva komponēto dziesmu ciklu "Indriķa Latvieša piezīmes uz Livonijas hronikas malām" ar Vizmas Belševicas dzeju, arī atsevišķi grupas dalībnieki saņēma balvas. Drīz pēc tam grupa beidza pastāvēt: N. Matvejevs un V. Murelis īsu laiku darbojās grupā "Jumis", M. Brauns turpināja darbu teātra un kino mūzikā, nodibināja savu ierakstu studiju.

Kopš 2008. gada "Sīpoli" vairākkārt uzstājusies kopā ar M. Braunu daļēji mainītā sastāvā, 2011. gadā iznāca grupas dziesmu izlase. 2014. gadā nomira solists N. Matvejevs, 2021. gadā arī Mārtiņš Brauns.

Diskogrāfija
------------

* *Sīpoli* [1985. gada ieraksts] (1987, Melodija)
* *Viena asins* [1987. gada ieraksts] (1989, Melodija)
* *Agrāk un tagad* (2011, Upe tuviem un tāliem)

Atsauces
--------

1. ↑  «#56 "Sīpoli" albums "Sīpoli" (1987)». *naba.lsm.lv*. Skatīts: 2021-11-26.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 23. novembrī. Skatīts: 2013. gada 24. novembrī.
3. ↑  «Leģendāra rokgrupa "Sīpoli" uzstāsies Palladium - alternative.lv». *www.alternative.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-11-26.
4. ↑  «RECENZIJA: "Sīpoli" koncerts Dzintaros». *nra.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-11-26.
5. ↑  «Mūžībā aizgājis Niks Matvejevs». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-11-26.
6. ↑  «Miris leģendārais komponists Mārtiņš Brauns». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-11-26.
**Jānis Vaišļa** (1969. gada 15. maijs — 2016. gada 9. janvāris) bija latviešu raidījumu vadītājs, ceļotājs un mūziķis. 2008. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieks grupas *Pirates of the Sea* sastāvā.

Biogrāfija
----------

Jānis Vaišļa ir darbojies Rīgas Tehniskās universitātes Studentu klubā un Rīgas Anglikāņu Svētā Pestītāja baznīcā. Latvijas Republikai atjaunojot neatkarību, piedalījies studentu korporācijas «Selonija» darbības atjaunošanā. 1990. gadu sākumā Vaišļa guva slavu, piedaloties radošajā apvienībā «Zvaigznīšu brīdis». Viņš kā aktieris piedalījās kinofilmās «Ceļojums uz Tukumu», «Kovačs» un «Sviests».

No 2001. līdz 2003. gadam Vaišļa piedalījās jahtas «Milda» ceļojumā apkārt pasaulei. Viņš ir bijis «Radio Skonto» ētera personība, kā arī veidojis vairākus Latvijas Neatkarīgās televīzijas raidījumus. 2008. gadā piedalījās Eirovīzijas dziesmu konkursā grupas *Pirates of the Sea* sastāvā kopā ar Roberto Meloni un Aleksandru Kurusovu. No 2011. gada līdz savai nāvei Vaišļa strādāja jauniešu televīzijas kanālā Chaula.tv.

Pēc veselības pasliktināšanās 2015. gada vasarā, decembrī Jānim Vaišļam tika diagnosticēta sirds amiloidoze. Tika uzsākta ziedošanas kampaņa ar mērki savākt 120 000 eiro, lai viņam veiktu ķīmijterapiju un sirds transplantāciju. Vaišļa nomira naktī uz 2016. gada 9. janvāri slimnīcā Berlīnē, nesagaidījis sirds transplantāciju.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Par dzīvību cīnās pazīstamais ceļotājs Jānis Vaišļa; nepieciešama steidzama sirds operācija». la.lv. 2015. gada 18. decembrī. Skatīts: 2020. gada 18. aprīlī.
2. ↑  «Jānis Vaišļa: "Man palikušas trīs nedēļas"». jauns.lv. 2015. gada 29. decembrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 18. Oktobris. Skatīts: 2020. gada 18. aprīlī.
3. ↑  «Berlīnes slimnīcā miris Jānis Vaišļa». Tvnet. 2016. gada 9. janvārī. Skatīts: 2020. gada 18. aprīlī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 174144782716877044684

 |

 |
**Sīmora sala** (angļu: *Seymour Island*, spāņu: *Isla Seymour*) vai **Marambio sala** (spāņu: *Isla Marambio*) ir klinšaina sala Antarktīdas pussalas ziemeļaustrumos Antarktikā, Vedela jūras ziemeļrietumos. No ziemeļrietumos esošās Džeimsa Rosa salas to atdala Admiralitātes šaurums, bet no dienvidrietumos esošās Snouhilas — Piknika šaurums. Sala brīva no pastāvīgas ledus segas un tās piekrastē atrodas ievērojamas Adelijas pingvīnu kolonijas.

Salu faktiski atklāja britu Džeimsa Rosa ekspedīcija 1843. gada 6. janvārī, bet atzīmēja to kā Triniti pussalas daļu un nosauca par **Sīmora ragu** *(Cape Seymour)* par godu britu admirālim seram Džordžam Frensisam Sīmoram *(Sir George Francis Seymour)*. Šaurumu starp Sīmora salu un dienvidrietumos esošo Snouhilas salu atklāja norvēģu 1893./1894. gadu ekspedīcija Karla Larsena vadībā. Šīs ekspedīcijas gaitā Sīmora salā tika atklātas pirmās aizvēsturisko dzīvnieku fosilijas Antarktīdā.

Salas ziemeļu galā kopš 1969. gada darbojas lielākā Argentīnas bāze Antarktīdā Marambio.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315526708
* LCCN: sh85120758
* GND: 4217688-8

 |

 |
**Šķidrie kristāli** ir organiskas vielas, kuras pie noteiktas temperatūras intervāla un šķīdinātāja ir vienlaicīgi apveltītas ar cietās vielas kristālam un šķidrumam raksturīgajām īpašībām. No vienas puses, tas ir šķidrums ar tam raksturīgo plūstamību un tā viskozitāte mainās no ūdens līdz biezas eļļas viskozitātei, atkarībā no kristāla tipa. Tajā pašā laikā tiem piemīt cieto kristālu raksturīgā optisko, elektrisko, magnētisko, termisko un mehānisko īpašību anizotropija.  

Šķidrie kristāli ir šķidrumi ar sakārtotu molekulāro struktūru. Šķidrie kristāli tek tāpat kā parasti šķidrumi, bet tajā pat laikā tiem piemīt īpašību anizotropija kā kristāliem. Kausējot šādas vielas, to izkārtojas noteiktā veidā. Šāds stāvoklis saglabājas intervālā no kausēšanas temperatūras līdz šķidrā kristāla pārejai izotropā šķidrumā. Pārējas procesā šķidro kristālu struktūra pilnīgi izzūd un materiāls kļūst caurspīdīgs. Vairāku eksperimentu rezultātā tika atklāts, ka patiešām eksistē stāvoklis, kurā viela nav ne šķidra, ne cieta. Šādā stāvoklī vielai ir gan kristāliskas vielas īpašības (dubultlaušana), gan arī šķidruma īpašības (plūstamība).

Šķidros kristālus atklāja austriešu botāniķis Frīdrihs Reinitzers 1888. gadā.

Pēc struktūras šķidros kristālus iedala:

* **Nematiskie** – piemīt viszemākā simetrijas pakāpe. Šie kristāli ir organiski savienojumi, kuri sastāv no garām adatveida molekulām. Šīm molekulām ir tikai virziena orientācija. Molekulu orientāciju var viegli mainīt un kontrolēt ar ārējā elektriskā lauka palīdzību.
* **Smektiskie** – molekulas sakārtotas slāņos. Piemīt optiskā aktivitāte, proti, spēja ievērojami pagriezt krītošā gaismas polarizācijas plakni.
* **Holesteriskie** – molekulu asis maina savu virzienu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šķidrais kristāls***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Šķidro kristālu optiskās īpašības

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85077357
* BNF: cb11981189m (data)
* NDL: 00561894
* NKC: ph126495

 |

 |
**Laokila** (igauņu: *Laoküla*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Keilas pagastā, dzelzceļa iecirknī Keila—Paldiski un tas atrodas 4,5 km attālumā no Paldiskiem, 16,3 km attālumā no Keilas un 43,1 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Laokilā pietur piepilsētas elektrovilcienu maršruta Tallina—Paldiski—Tallina elektrovilcieni.

Pieturas punkts Laokilā izbūvēts 1930. gados. Pēc dzelzceļa posma Kloga—Paldiski elektrifikācijas 1961. gadā pieturas punktā izbūvēta augstā pasažieru platforma un piepilsētas elektrovilcienu satiksmei tas no jauna atklāts 1962. gadā. 

Sakarā ar Paldisku pilsētas militarizāciju 1968. gadā Pakri pussalas lielākā daļa tika noteikta par slēgtu militāru zonu. Laokilā tika izveidots militārais kontrolpunkts ar dzeloņstiepļu nožogojumiem un obligātu dokumentu pārbaudi. Tālāk uz Paldiskiem varēja doties tikai tie pasažieri, kam bija attiecīga atļauja.

Līdz ar Igaunijas Republikas valstiskā statusa atjaunošanu un Krievijas karaspēka izvešanu slēgtā militārā zona un Laokilas kontrolpunkts tika likvidēts. 

2010. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Laokilas pieturas punktā tika izbūvēta jauna pasažieru malas platforma. Platformas augstums — 550 mm, garums — 30 m. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑   Archived 2012. gada 5. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)(angliski)(krieviski)
3. ↑   (igauniski)
4. ↑   Archived 2009. gada 29. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Keilu** |  | **Uz Paldiskiem** |
|  Pellkila |  **Laokila** | Paldiski  |
**Elvijs Endelis** (dzimis 1990. gada 9. decembrī Rīgā) ir viens no spožākajiem Latvijas jaunās paaudzes sitaminstrumentālistiem. Profesionālā sitaminstrumentu ansambļa "Perpetuum Ritmico" dalībnieks.

Biogrāfija
----------

Ieguvis augstas godalgas vairākos starptautiskos konkursos Latvijā un Lietuvā; 2013. gadā kļuvis par prestižā *Yamaha Music Foundation of Europe* konkursa uzvarētāju. Kopš veiksmīgās dalības Latvijas Nacionālās televīzijas konkursā "Radīti mūzikai" regulāri piedalās dažādos televīzijas un radio projektos. 2017. gadā ieguvis maģistra grādu Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā marimbas spēlē. Pilnveidojis savu meistarību izcilu mūziķu meistarklasēs, to starp pie Igora Lešnika, Martas Klimasaras, Džonatana Hāsa, Emanuela Sežornē, Čin-Čeng Lina, Ludviga Alberta, Paulo Paskalina, Gerta Mortensena, Henrika Lāšona, Andreja Puškareva u.c.. Regulāri sadarbojas ar nozīmīgākajiem Latvijas orķestriem — Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri, kamerorķestri "Sinfonietta Riga", Liepājas Simfonisko orķestri, kā arī orķestri "Rīga" un jau septīto sezonu ir Latvijas Nacionālās Operas un baleta orķestra mūziķis. Līdztekus solodarbībai Elvijs ir arī meistarīgs kamermūziķis.

Atsauces
--------

1. ↑  «ELVIJS ENDELIS». *Aira Laivina Artists* (angļu). 2016-07-19. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-09-27. Skatīts: 2019-09-27.
2. ↑  «Perpetuum Ritmico». *www.facebook.com* (latviešu). Skatīts: 2019-09-27.
3. ↑   Perpetuum Ritmico - The Rite of Spring. Atjaunināts: 2019-09-27
4. ↑   Perpetuum Ritmico - World Rhythms. Atjaunināts: 2019-09-27
5. ↑  «Your chance to win a scholarship! - Yamaha - Other European Countries». *europe.yamaha.com* (angļu). Skatīts: 2019-09-27.
6. ↑  DELFI Kultūra. «'Radīti mūzikai': Elvijs Endelis sapņo nospēlēt solo ar Berlīnes filharmonijas orķestri». *delfi.lv* (latviešu), 2014-04-11. Skatīts: 2019-09-27.
7. ↑  «Radīti mūzikai - Elvijs Endelis» (latviešu). Skatīts: 2019-09-27.
8. ↑  «Elvijs Endelis». *www.opera.lv*. Skatīts: 2019-09-27.
**Labializācija**, **labializēšana**, **noapaļotība** jeb **noapaļošana** valodniecībā ir īpašība, kas var piemist patskaņiem, vai arī darbība, kas tiek veikta šo patskaņu realizācijas procesā, kas izpaužas kā lūpu savilkšana "taurītē".

Nenoapaļoti un noapaļoti patskaņi
---------------------------------

Zemāk redzamajā tabulā redzamajos pāros pa kreisi ir nenoapaļoti patskaņi un pa labi noapaļoti.

Piemēram, /i/ gadījumā tā noapaļotais variants /y/, kas atbilst vācu burtam ⟨ü⟩, būtu iegūstams izrunājot /i/ un savelkot lūpas taurītē.

Un pretēji, nenoapaļotais /ɤ/, kas atbilst igauņu un lībiešu ⟨õ⟩ (uzsvērtā (pirmajā) zilbē) būtu iegūstams izrunājot /o/ un saplacinot lūpas.



|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * s
* d
* l
 | **Priekš.r.** | **G.pr.r.** | **Vid.r.** | **G.pak.r.** | **Pak.r.** |
| **Augsts** | 

|  |
| --- |
| 
i • y

ɨ • ʉ

ɯ • u

ɪ • ʏ
• ʊ

e • ø

ɘ • ɵ

ɤ • o

ə

ɛ • œ

ɜ • ɞ

ʌ • ɔ

æ

ɐ

a • ɶ

ɑ • ɒ |

 |
| **Gandr. augsts** |
| **Augsti vidējs** |
| **Vidējs** |
| **Zemi vidējs** |
| **Gandrīz zems** |
| **Zems** |

Delabializēšanās lībiešu valodā
-------------------------------

Līdz 20. gadsimta sākumam lībiešu valodā delabializējās priekšējās rindas labiālie patskaņi ⟨ü⟩ > ⟨i⟩, ⟨ö⟩ > ⟨e⟩, piemēram, *tǖö* > *tīe* "darbs".

Kaut arī sākot no 20. gadsimta noapaļotais patskanis /y/ bija izzudis, Pirmās republikas laikā, pieaugot centieniem attīstīt lībiešu rakstu valodu, tika pieņemts lēmums turpināt atspoguļot šo izzudušo noapaļoto patskani ortogrāfijā kā ⟨y⟩, piemēram, rakstot vārdu *ikš* "viens" (mūsdienu ortogrāfijā) kā *ykš* (sal. *ükš* līdz 20. gs. sākumam). Piemēram, 30. gados publicētā laikrakstā *ykš vana mīez nimtõt Jaņi Pālkali, voļ sūr statistik kuoŗŗiji* "viens vecs vīrs vārdā Jānis Pālkalis bija liels statistikas vācējs".

Atsauces
--------

1. ↑  Renāte Blumberga, Tapio Mäkeläinen, Karl Pajusalu (**2013**), *Lībieši: vēsture, valoda un kultūra*, Rīga: Līvõ Kultūr sidām, ISBN 978-9984-49-730-3
2. ↑  Par lībiešu laikrakstu *Līvli* — livones.net Archived 2016. gada 6. martā, *Wayback Machine* vietnē.
**Loransa Senžermēna** (franču: *Laurence St-Germain*; dzimusi 1994. gada 30. maijā Kvebekā) ir Kanādas kalnu slēpotāja, 2023. gada pasaules čempione slalomā.

Karjera
-------

2013. gada Pasaules čempionātā junioriem slalomā ieņēma 25. vietu, bet milzu slalomā nefinišēja. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2015. gada 28. novembrī Aspenā ar 27. vietu slalomā. Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2017. gada novembrī Levi, Somijā, izcīnot 17. vietu slalomā.

Piedalījās 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā. Slalomā ieņēma 15. vietu. Startēja arī komandu sacensībās, kurās Kanāda ieņēma dalītu 9. vietu. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Orē, slalomā ieņēma 6. vietu. Nākamajā Pasaules čempionātā 2021. gadā Kortīnā d'Ampeco slalomā ierindojās 17. vietā. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās tikai slalomā un arī ieņēma 17. vietu.

2023. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļu slalomā. Iepriekšējo reizi kāda Kanādas sportiste bija kļuvusi par pasaules čempioni šajā disciplīnā 1960. gadā, kad pasaules čempionāts tika aizvadīts olimpisko spēļu ietvaros un to paveica Ena Hegtveita.

Rezultāti
---------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Slaloms | Milzu slaloms | Supergigants | Nobrauciens | Kombinācija | Komandu sacensības |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Valsts karogs: Dienvidkoreja Phjončhana | 15. | — | — | — | — | 9. |
| 2022 | Valsts karogs: Ķīna Pekina | 17. | — | — | — | — | — |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Slaloms | Milzu slaloms | Supergigants | Nobrauciens | Kombinācija | Komandu sacensības |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Valsts karogs: Zviedrija Ore | 6. | — | — | — | — | 9. |
| 2021 | Valsts karogs: Itālija Kortīna d'Ampeco | 17. | — | — | — | — | — |
| 2023 | Valsts karogs: Francija Kurševela/Meribela | **1.** | — | — | — | — | — |

Atsauces
--------

1. ↑  «St-Germain does the ‘impossible’ and snatches slalom gold ahead of Shiffrin». *fis-ski.com* (angļu). 2023. gada 18. februāris. Skatīts: 2023. gada 21. februārī.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FIS profils (kalnu slēpošana) (angliski)
1918. gada 11. novembrī parakstītā **Balfūra nota** bija oficiāla vēstule Latviešu Nacionālās padomes pilnvarotajam pārstāvim Zigfrīdam Annam Meierovicam, kurā Lielbritānijas un Īrijas Apvienotās karalistes ārlietu ministrs Artūrs Džeimss Balfūrs rakstiski apstiprināja 23. oktobra sarunā deklarēto savas valsts apņemšanos atzīt Latvijas Nacionālo padomi kā *de facto* neatkarīgu struktūru un Z. A. Meierovicu kā neoficiālu Latvijas Pagaidu valdības diplomātisko pārstāvi. Tas tiek uztverts kā pirmais oficiālais apstiprinājums Sabiedroto valstu gatavībai sākt Latvijas valsts neatkarības atzīšanas procesu, kas noslēdzās ar Latvijas Republikas *de iure* atzīšanu Sabiedroto konferencē 1921. gada 26. janvārī (Briāna nota).

Vēstules teksta latviskojums
----------------------------

> 
> "Ārlietu ministrija  
> 
> 
> 
> 1918. gada 11. novembrī  
>   
> 
> 
> 
> Ser,  
> 
> 
> 
> Man ir tas gods ar pateicību atbildēt uz jūsu vēstuli, kurai jūs pievienojāt jūsu aicinājumu Lielbritānijai un Sabiedrotajiem sniegt savu protekciju Latvijai.   
> 
> 
> 
> Es ar prieku izmantoju šo izdevību atkārtot apstiprinājumu, ko es jums devu jūsu nesenās vizītes laikā. Viņa Majestātes valdība ar dziļākajām simpātijām izturas pret latviešu tautas centieniem un tās vēlmi atbrīvoties no vācu jūga. Tā ar prieku no jauna apstiprina savu gatavību dot pagaidu atzīšanu Latviešu Nacionālai padomei kā *de facto* neatkarīgai iestādei līdz tam laikam, kamēr Miera konference liks pamatus jaunam brīvības un laimes laikmetam jūsu tautai.  
> 
> 
> 
> Līdz tam Viņa Majestātes valdība ar prieku atzīs jūs par Latvijas Pagaidu valdības neformālo diplomātisko pārstāvi.  
>   
> 
> 
> 
> 
>   
> 
> Patiesi jūsu  
> 
> 
> 
> Artūrs Džeimss Balfūrs.  
>   
> 
> 
> 
> Meierovica kungam  
> 
> 
> 
> 115, Park Road,  
> 
> Regent's Park, N. W."
> 
> 
>

Literatūra
----------

* Lerhis, A. Latvijas ārpolitiskā dienesta un Ārlietu ministrijas izveidošana (1917-1919). Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls. 1997. Nr.4, 77.-107.lpp

Ārējās saites
-------------

* Raksts Latvijas Ārlietu ministrijas mājas lapā[novecojusi saite]
* Balfūra notas fotokopija Latvijas Ārlietu ministrijas mājas lapā (Nr.14)[novecojusi saite]
**Marija Jefimenko** (ukraiņu: *Марія Юріївна Єфименко*; dzimusi kā **Tancjura** (ukraiņu: *Танцюра*) 1996. gada 13. februārī) ir Ukrainas starptautiskā meistare šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējā Ukrainas jauniešu šaha čempionātu uzvarētāja dažādās vecuma grupās: 2008. gadā meiteņu U12 vecuma grupā, 2010. gadā meiteņu U14 vecuma grupā, 2012. un 2014. gadā meiteņu U18 vecuma grupā. 2014. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Ukrainas jauniešu šaha čempionāta meiteņu U20 vecuma grupā. Uzvarējusi arī Ukrainas jauniešu ātrā šaha čempionātos meitenēm 2008. gadā U12 vecuma grupā, 2009. gadā U14 vecuma grupā, 2010. gadā U14 vecuma grupā, 2011. gadā U16 vecuma grupā, 2012. gadā U16 vecuma grupā, 2013. gadā U18 un U20 vecuma grupās. Ukrainas jauniešu čempione šaha ātrspēlē meitenēm 2010. gadā U14 vecuma grupā, 2011. un 2012. gadā U16 vecuma grupā, 2011. un 2013. gadā U18 vecuma grupā.

Sekmīgi pārstāvējusi savu valsti starptautiskajos jauniešu šaha turnīros. 2011. gadā Bulgārijas pilsētā Albenā bijusi otrā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā, bet 2012. gadā Prāgā uzvarējusi šajā vecuma grupā.

2013. gadā izcīnījusi sudraba medaļu, bet 2014. gadā uzvarējusi Ukrainas šaha ātrspēles čempionātā sievietēm. 2013. gadā izcīnījusi bronzas medaļu arī Ukrainas ātrā šaha čempionātā sievietēm.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Chess Championship G16 Prague 2012 — Girls Under 16
2. ↑  Ukraine Women's Championship (blitz) — 2012
3. ↑  Ukraine Women's Championship (blitz) — 2014
4. ↑  Ukraine Women's Championship (rapid) — 2013
5. ↑  Title Applications (WIM): Tantsiura, Marja

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Marija Kursova** (krievu: *Мария Андреевна Курсова*, armēņu: Մարիա Կուրսովա; dzimusi 1986. gada 3. janvārī Severodvinskā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2007), kas kopš 2011. gada pārstāv Armēniju.

Biogrāfija
----------

Vairākārt pārstāvējusi Krieviju Pasaules un Eiropas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupā, kurās izcīnījusi četras medaļas: 2 zelta (1996. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā un 2001. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā), sudraba (2003. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā) un bronzas (1998. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā). Daudzkārtējā Krievijas junioru šaha čempionātu laureāte, tajā skaitā 1998. gadā bijusi trešā U16 vecuma grupā, 2000. gadā dalījusi pirmo vietu kopā ar Valentīnu Guņinu U14 vecuma grupā, bet 2004. gadā uzvarējusi U18 vecuma grupā.

2000. gadā dalījusi 3. vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Sanktpēterburgā. 2001. gadā dalījusi 4. vietu Krievijas sieviešu šaha čempionātā. 2007. gadā dalījusi 4. vietu Jeļizavetas Bikovas memoriālā Vladimirā. Tajā pašā gadā uzvarējusi Saratovas pilsētas sieviešu šaha čempionātā.

2006. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā uzvarējusi Džao Sjue, bet 2. kārtā zaudējusi Jekaterinai Kovaļevskai.

2011. gadā apprecējusies un pārcēlusies uz dzīvi Armēnijā. 2012. gadā uzvarējusi Armēnijas sieviešu šaha čempionātā. Šo panākumu atkārtojusi arī 2018. gadā, par 1½ punktu apsteidzot tuvāko sekotāju Siranušu Gukasjanu.

Pārstāvējusi Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (2012-2014, 2018);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 4 reizes (2011-2017);
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2011, 2015).

Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Kursovai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Transfers in 2011
2. ↑  2006 FIDE Knockout Matches
3. ↑  «Bride from the North: Armenia’s naturalized Russian wins national chess title». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 29. novembrī.
4. ↑  73rd Armenian Women's Ch. The Highest League
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Maria Kursova
6. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Maria Kursova
7. ↑  OlimpBase :: World Women's Team Chess Championship :: Maria Kursova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Matano ezers** (indonēziešu: *Danau Matano*) ir ezers Indonēzijā, Dienvidsulavesi provincē, Sulavesi salā. Indonēzijas un Dienvidaustrumu Āzijas dziļākais ezers, astotais dziļākais ezers pasaulē. Ezers ir kriptodepresija — tā gultne atrodas 208 metrus dziļāk par jūras līmeni.

Ezers ir 1—2 miljoni gadu vecs, izvietojies tektoniskā lūzumā. Šajā lūzuma zonā atrodas vēl četri ezeri (Mahalonas ezers, Lontoa ezers, Tovuti ezers un Masapi ezers), šo ezeru grupu sauc par Malili ezeriem. Ezers, tāpat kā pārējie Sulavesi centrālās daļas ezeri, ļoti bagāts ar retām un endēmām sugām. Šeit dzīvo zivis, moluski, vēžveidīgie un citi organismi, kas nav sastopami citur pasaulē. Ezers oligotrofs ar ļoti dzidru ūdeni.

Ezera piekrastē atrodas bagātīgas niķeļa rūdas atradnes. Niķeļa rūdas ieguve (uzņēmums *PT Inco*) negatīvi ietekmē unikālo ezera ekosistēmu.

Ārējās saites
-------------

* LakeNet informācija
* WWF - Matano ezera apraksts no biodaudzveidības viedokļa

Skatīt arī
----------

* Pasaulē dziļākie ezeri
**Lankastera šaurums** (angļu: *Lancaster Sound*, inuītu: ᑕᓪᓗᕈᑎᐅᑉ ᐃᒪᖓ, *Tallurutiup Imanga*) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Perija šauruma austrumu daļa. Savieno Atlantijas okeānam piederošo Bafina līci ar Barova šaurumu. Atdala Devonas salu ziemeļos no Bafina salas un Bailota salas dienvidos. Rietumu galā no Lankastera šauruma dienvidu virzienā atzarojas Prinča Reģenta šaurums.

Lankastera šaurums ir Ziemeļrietumu jūrasceļa austrumu ieeja. Deviņus mēnešus gadā klāts ar ledu.

Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1616. gadā atklāja britu jūrasbraucējs Viljams Bafins. Šaurums nosaukts par godu Džeimsam Lankasteram (*James Lancaster*), vienam no trijiem galvenajiem Bafina ekspedīcijas atbalstītājiem. No 1924. līdz 1951. gadam šauruma ziemeļaustrumu krastā pastāvēja Dandasharboras apmetne. Šaurumā un tā blakus akvatorijā plānots ierīkot Talluritupimangas Jūras aizsargājamo teritoriju 108 000 km² platībā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Lankasteras šaurums». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 412. lpp.
2. ↑  Tallurutiup Imanga National Marine Conservation Area

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 239190193
* GND: 4518783-6

 |

 |
**"Camera lucida. Piezīme par fotogrāfiju"** (franču: *La Chambre Claire : Note sur la photographie*) ir franču semiotiķa un filozofa Rolāna Barta darbs, kurā viņš dalās pārdomās par fotogrāfijas mākslu. Tas ir publicēts 1980. gadā un ir viens no pirmajiem nozīmīgajiem pētījumiem par fotogrāfiju.

Svarīgākās idejas
-----------------

Raksturojot divus elementus, kuru vienlaicīgā klātbūtne raisa viņa interesi par kādu foto, Barts ievieš jēdzienus *studium* un *punctum*. *Studium* ir kultūrvēsturisks fotogrāfijas uztvērums, kas var izpausties kā, piemēram, politiska, vēsturiska liecība. Turpretī *Punctum* ir personīgs, emocionāls fotogrāfijas uztvērums. R. Barts raksta: "Ļoti bieži *punctum* ir "detaļa", tas ir, daļējais objekts. Un dot *punctum* piemērus savā veidā nozīmē atklāt sevi."

Tulkojums latviešu valodā
-------------------------

Latviski darbu tulkojusi Ieva Lapinska, tas izdots Laikmetīgās mākslas centrā.

Atsauces
--------

1. ↑  Barts, Rolāns. Camera lucida. Piezīme par fotogrāfiju. Rīga: Laikmetīgās mākslas centrs, 2006. 55. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 212257922
* LCCN: n81030805
* GND: 4375733-9
* BNF: cb16512631g (data)

 |

 |
**Lopnūrs** (arī **Lobnors**; uiguru: لوپنۇر, ķīniešu: 罗布泊 — *Luóbù Pō*) ir izsīcis sālsezers Ķīnā, veido nelielu sālsezeru un purvāju grupu. Atrodas starp Taklamakana un Kumtaga tuksnešiem Šindžanas Uiguru autonomajā reģionā. Nosaukums cēlies no vienas no mongoļu valodām.

Šindžanas austrumu daļas karte ar arheoloģisko atradumu vietām un Zīda ceļa maršrutiem, Folke Bergmans, 1939. gads
Ezera platība atkarībā no klimatiskajiem apstākļiem mainās no 0 līdz 3010 km². 1928. gadā ezera platība bija 3100 km², taču kopš tā laika ezers samazinās un ir sadalījies mazākos baseinos. Kopš 1971.—1972. gada ezers ir praktiski pilnībā izžuvis. Ezeru samazinājušas vēja pārvietotās smilšu masas, kas pēdējo 40 gadu laikā pārvietojušas ezeru par 30—40 km rietumu virzienā. Ezerā ietek Tarimas upe un Lopnūrs ir atlieka no senākā pēcleduslaikmeta Tarimas ezera, kas savulaik klāja vairāk nekā 10 000 km² platību. Lai kaut daļēji apturētu ezera izsīkšanu, ap ezeru atlikušajās apšu audzēs nodibināts rezervāts. Ezera nogulumu pētījumi ir devuši vērtīgus datus par seno klimatu. Ezera gultnē ir lielas silvīna atradnes, kas varētu dot ap 240 miljonus tonnu kālija hlorīda. Ir plānots ezera krastā izveidot lielu pilsētu.

1996. gadā slavenais ķīniešu pētnieks Ju Čunšuns gāja bojā, mēģinot ar kājām šķērsot Lobnoru. Izžuvušā ezera virsmu klāj sāls garoza, kam pāri ir brūni augsnes putekļi. Zem šīs sāls garozas atrodas purvs.

Kultūrvēsturiskais mantojums
----------------------------

Agrākie Tarimas upes un Lopnūra ūdens resursi nodrošināja senas Ķīnas civilizācijas — Lulanas valsts eksistenci. Cauri Lulanai gāja Zīda ceļš — mūsdienās pētnieki cenšas atrast šī ceļa signāltorņus ezera apkaimē. Ezers uzturēja arī Tohāras kultūru. Gar ezera senkrastiem atrastas izžuvušas cilvēku mirstīgās atliekas — Tarimas mūmijas. Ap ezeru atrodas daudz kultūrvēsturisko pieminekļu.

Kodolizmēģinājumi
-----------------

Kopš 1964. gada Lopnūra apkaimē uzsākti kodolieroču izmēģinājumi. Līdz 1996. gadam notika 45 kodolizmēģinājumi. Izmēģinājumu rezultātā ezera apkaimē ir radioaktīvs piesārņojums.

Ārējās saites
-------------

* Klejojošais ezers Archived 2007. gada 2. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
* Informācija par Lopnūra kodolizmēģinājumiem Archived 2007. gada 27. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Lopnūra kodolizmēģinājumu pārskata vietas karte
|  |
| --- |
| 
Arga leduskupola atrašanās vieta.
 |

**Arga leduskupols** (angļu: *Dome Argus*), saukts arī **A kupols** (*Dome A*), ir Austrumantarktīdas ledus vairoga paaugstinājums, tā augstākais punkts, sasniedzot 4093 m augstumu. Izvietojies apmēram pa vidu starp Lemberta glečera sākumu un Dienvidpolu. Arga leduskupols ir līdzens polārā plato paaugstinājums, 2400 m dziļumā zem kura atrodas zemledus Gamburceva kalnu grēda. Arga leduskupols plaši pazīstams ar nosaukumu "A kupols", jo polārā plato virsmas paaugstinājumiem sākotnēji tika piešķirti latīņu alfabēta burtu kodi (A, C, F kupoli un B grēda).

Arga leduskupols tika atklāts no 1967. līdz 1979. gadam no lidaparātiem veiktas radiolokācijas programmā un tam kā augstākajam punktam tika piešķirts "A" kupola apzīmējums. Vēlāk Skota Polāro pētījumu institūts kupolam piešķīra nosaukumu "Arga leduskupols" par godu argonautu kuģim (arī citiem Polārā plato kupoliem nosaukumi saistīti ar antīkajām un senajām teikām). 2005. gada janvārī Ķīnas antarktiskā ekspedīcija veica pārgājienu no Džunšaņas stacijas un ar GPS palīdzību noteica koordinātas kupola augstākajam punktam, kas atrodas 60 km garas un 10 km platas iegarenas grēdas vienā galā. Uz kupola tika ierīkota automatizēta meteostacija. 2008. gada janvārī Ķīnas polāro pētījumu institūts sadarbībā ar Austrālijas, ASV un Lielbritānijas institūcijām uz Arga kupola ierīkoja robotizētu observatoriju *(PLATeau Observatory)*. 2009. gada 27. janvārī uz kupola tika ierīkota Ķīnas vasaras polārstacija Kuņluņa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dome C FAQ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 6. jūnijā. Skatīts: 2010. gada 13. jūlijā.
2. ↑  «Where is the best site on Earth? Domes A, B, C and F, and Ridges A and B». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 13. jūlijā. Archived 2010. gada 21. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Dome A, Antarctica». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 24. martā. Skatīts: 2010. gada 13. jūlijā.
4. ↑  Antarctic expedition team withdraws from Zhongshan Station

Koordinātas: 80°22′S 77°21′E﻿ / ﻿80.367°S 77.350°E﻿ / -80.367; 77.350