recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Boriss Verlinskis** (krievu: *Борис Маркович Верлинский*; 1888. gada 8. janvāris Bahmuta — 1950. gada 30. oktobris Maskava) bija Ukrainas un Krievijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Bērnībā pārciestās slimības rezultātā bijis kurls. 1910. un 1912. gadā uzvarējis Odesas pilsētas šaha čempionātā. 1913. gadā Viskrievijas amatieru šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu. Pēc Pirmā pasaules kara pārcēlies no Odesas uz Maskavu, kur nodzīvojis līdz mūža beigām. 1923. gadā Petrogradā ieņēmis 2. vietu Krievijas pilsētu turnīrā. 1925. gadā piedalījies Maskavas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā dalījis 12.-14. vietu ar Akibu Rubinšteinu un Rūdolfu Špīlmanu (uzvarējis Jefims Bogoļubovs). Šajā turnīrā guvis ievērību ar savu uzvaru pār toreizējo Pasaules šaha čempionu Hosē Raulu Kapablanku, kas bijis viens no retajiem kubieša zaudējumiem turnīros kā Pasaules čempionam (1921—1927). 1926. gadā Odesā dalījis 1.-2. vietu Ukrainas šaha čempionātā. 1928. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā. 1929. gadā guvis savu lielāko panākumu, kad Odesā uzvarējis PSRS šaha čempionātā. Par šo sasniegumu Verlinskim piešķirts pirmais PSRS šaha lielmeistara nosaukums. 1931. gadā gan šī nosaukuma piešķiršana tikusi anulēta, bet vēlāk PSRS šaha federācija nolēmusi, ka politiski lietderīgāk ir piešķirt pirmā padomju šaha lielmeistara nosaukumu Mihailam Botviņņikam.

1930. gados Verlinska rezultāti turnīros uzsāka lejupslīdi. Viņa pēdējais panākums bija dalīta 3. vieta 1931. gada PSRS šaha čempionātā. Tomēr šaha turnīros regulāri turpinājis piedalīties līdz 1940. gadu otrajai pusei.

Par iepriekšējo gadu panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Verlinskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Tournament of cities - Petrograd 8-24.7.1923 (Final)
2. ↑  International tournament Moscow 10.11-8.12.1925
3. ↑  Jose Raul Capablanca vs Boris Verlinsky Moscow (1925)
4. ↑  3 Championship of Ukraine - Odessa 22.4-6.5.1926
5. ↑  9 Championship of Moscow - 2.3-20.5.1928
6. ↑  6 Championship of USSR Odessa 2-20.9.1929
7. ↑  USSR Championship (1931)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Rīgas estrādes orķestris** (REO) bija Latvijas Valsts filharmonijas estrādes mūzikas orķestris, kas pastāvēja no 1957. līdz 1976. gadam. To vadīja Ringolds Ore (1957—1959), Aleksandrs Kublinskis (1959—1960), Egīls Švarcs (1960—1964), Raimonds Pauls (1964—1971), Aivars Krūmiņš (1971—1976).

Vēsture
-------

Orķestri izveidoja 1957. gadā komponista Ringolda Ores vadībā. Tā sastāvā iekļāva 1956. gadā dibināto Latvijas Radio sekstetu, kurā spēlēja pianists Raimonds Pauls, saksofonists un klarnetists Gunārs Kušķis, kontrabasists Egīls Švarcs, vibrofonists Eduards Ābelskalns, bundzinieks Haralds Brando un ģitārists Georgs Slaveckis (*Славецкий*). 
REO spēlēja gan pavadījumu vokālistiem, gan arī džeza manierē komponētus Ringholda Ores, Raimonda Paula oriģinālskaņdarbus un ārzemju mūzikas apdares. Sākotnējā orķetra sastāvā spēlēja arī trompetists Boriss Kogans, trombonists Aldis Āmoliņš, vijolnieks Alnis Zaķis, trompetists Arvīds Brēmanis un citi mūziķi.

1958. gadā no REO aizgāja Raimonds Pauls, pianista vietu ieņēma akordeonists Ermens Bāliņš. 1959. gadā Ringoldu Ori atcēla no orķetra vadīšanas, par REO vadītāju kļuva Aleksandrs Kublinskis, tad Egīls Švarcs. Orķestrim pievienojās saksofonists Aleksandrs Piščikovs (*Пищиков*) un saksofonists Vitālijs Dolgovs (*Долгов*).
Vokālisti bija Aino Bāliņa, Valentīna Butāne, Larisa Mondrusa, Zdzislavs Romanovskis un citi.

1964. gadā REO vadību pārņēma Raimonds Pauls, to pameta Aino Bāliņa, kas pievienojās Maskavas Oļega Lundstrēma orķestrim, bet A. Pisčikovs un V. Dolgovs Edija Roznera orķestrim. Viņu vietu ieņēma saksofonists Raimonds Raubiško, saksofonists un flautists Ivars Birkāns, trompetists Aivars Krūmiņš. 
Vokālisti bija Nora Bumbiere, Viktors Lapčenoks, Margarita Vilcāne, Ojārs Grinbergs. REO šajā laikā izpildīja galvenokārt Raimonda Paula dziesmas.
1971. gadā Raimonds Pauls pameta REO un izveidoja savu grupu "Modo", Rīgas estrādes orķestri likvidēja 1976. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Džeza žurnālists Valērijs Kopmans par Latvijas džeza vēsturi Māris Plūme, jazzmusic.lv (2008)
2. ↑  Atcerēsies leģendāro Rīgas Estrādes orķestri un tā zvaigznes 2012. gada 29. februārī
**Lamas** (*Lama*) ir kamieļu dzimtas (*Camelidae*) viena no divām lamu cilts (*Lamini*) ģintīm. Otra ir vikunju ģints (*Vicugna*). Lamu ģintī ir 2 mūsdienās dzīvojošas sugas, turklāt lama (*Lama glama*) ir domesticēta gvanako forma un ir sastopama tikai kā mājdzīvnieks.

Vēl nesenā pagātnē lamu ģintī tika klasificēta arī alpaka, bet ģenētiskajos pētījumos noskaidrojies, ka alpaka ir cēlusies no vikunjas. Kopš 2001. gada tā tiek klasificēta vikunju ģintī. Abas ģintis ir ļoti tuvu radniecīgas, un sugas mēdz hibridizēties viena ar otru. Lamas un gvanako vieno arī īpašība, kāda nepiemīt vikunju ģints sugām (vikunjai un alpakai) - lamām un gvanako priekšzobi ir pilnībā emaljēti, bet vikunjai un alpakai priekšzobiem mēles pusē nav emaljas. Tādējādi nodilušie zobi visu laiku ataug.

Izplatība
---------

Lamu ģints sugu dabiskais izplatības areāls saistīts ar Dienvidamerikas Andu kalnu reģioniem, lai gan mūsdienās lamas kā mājdzīvniekus tur daudzās vietās pasaulē. Gvanako ir savvaļas dzīvnieki, un tās sastopamas Argentīnā, Bolīvijā, Čīlē, Paragvajā un Peru.

Vēsture
-------

Lamas pieradināja Peru indiāņi pirms 6000 - 7000 gadiem, līdz ar to tās ir vienas no vecākajiem mājdzīvniekiem pasaulē. Inku impērijas laikā lamu selekciju un pavairošanu kontrolēja valsts un visas lamas bija valsts īpašums. To medības bija aizliegtas. Lamas inkus nodrošināja ar vilnu, gaļu, mēslojumu tīrumiem un kalpoja kā transporta dzīvnieki, kas pārnēsāja nastas. Inkiem lamu tēviņi bija svēti un tika pielīdzināti dieviem, to vilna tika savākta un izmantota audumu pagatavošanā. Lamu gaļa tika izmantota gan svaigā veidā, gan sālītā vai kaltētā vēlākai izmantošanai. Daži gremošanas sistēmas orgāni tika izmantoti tautas medicīnā.

Sistemātika
-----------

* **Lamu ģints** (*Lama*)
	+ - Gvanako (*Lama guanicoe*)
		- Lama (*Lama glama*)

Galerija
--------

* Gvanako (Lama guanicoe)Gvanako (*Lama guanicoe*)
* Lama (Lama glama)Lama (*Lama glama*)

Atsauces
--------

1. ↑  Mammals: Guanaco
2. ↑  «Llamas/Alpacas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 28. augustā. Skatīts: 2013. gada 8. maijā.
3. ↑  Genetic analysis reveals the wild ancestors of the llama and the alpaca
4. 1 2 3  «Camelid Facts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 8. maijā.
5. ↑  IUCN: Lama guanicoe
6. ↑  «Llama (Lama glama, Linnaeus 1758)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 12. maijā. Skatīts: 2013. gada 9. maijā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lamas*** |

* What Is the Difference Between Guanacos and Llamas?
* llama v. alpaca v. guanaco v. vicuña Archived 2012. gada 28. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
* National Geographic: Patagonia’s Local Llamas: The Guanaco

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85074161
* GND: 7729916-4
* BNF: cb12326156q (data)
* NKC: ph355393

 |

 |
***A. Le Coq*** ir Igaunijas pilsētā Tartu bāzēts uzņēmums, kas nodarbojas ar alus, sidra, bezalkoholisko dzērienu un sulu ražošanu. Pieder Somijas kompānijai *Olvi*.

Uzņēmums *A. Le Coq & Co.* dibināts Londonā 1807. gadā. 19. gadsimta otrajā pusē tas piegādāja porteri Krievijas impērijai un tās galmam. Savukārt Tartu pilsētā pirmie mūsdienīgie alus ražošanas uzņēmumi radās 1800. gadā (B. J. Heses darītava) un 1826. gadā (J. R. Šramma darītava). 1884. gadā par Šramma rūpnīcas īpašnieku kļuva Morics Frīdrihs. 1898. gadā tika uzceltas jaunas ražošanas ēkas pašreizējā vietā. Tajā pašā gadā Frīdrihs nodibināja uzņēmumu *Actien-Gesellschaft der Bier- und Meth-Brauerei und Destillatur "Tivoli"*. 1913. gadā *A. Le Coq & Co.*, cenšoties nostiprināties Krievijas tirgū, uzņēmumu "Tivoli" pārpirka. Pēc Pirmā pasaules kara ražošana tika atjaunota. Sākoties PSRS okupācijai, rūpnīca tika nacionalizēta. Okupācijas laikos tā saucās Tartu alus rūpnīca (*Tartu Õlletehas/Тартуский пивзавод*), vēlāk Tartu eksperimentālā alus darīšanas rūpnīca (*Тартуский экспериментальный пивоваренный завод*). Pēc Igaunijas neatkarības atjaunošanas rūpnīca tika privatizēta, bet 1997. gadā to iegādājās Somijas uzņēmums *Olvi*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***A. Le Coq***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
**Antilopvāveres**, **antilopvāveru ģints** (*Ammospermophilus*) ir viena no vāveru dzimtas (*Sciuridae*) ģintīm, kas apvieno 5 grauzēju sugas. 
Antilopvāveres sastopamas ASV un Meksikas ziemeļos. Tās apdzīvo tuksnešu un pustuksnešu biomu.

Izskats un ieradumi
-------------------

Baltastes antilopvāvere (*Ammospermophilus leucurus*)
Visas anilopvāveru sugas ārēji ir līdzīgas; tās ir 14—17 cm garas, astes garums 6—10 cm, svars 110—150 g. Astes ir nedaudz saplacinātas. Uz ķermeņa sāniem tām ir viena balta svītra, kas nekad nav uz sejas. Kažoki parasti ir plāni un asspalvaini. Apspalvojuma krāsa variē no gaišas smilšu brūnas krāsas līdz sarkanbrūnai.

Antilopvāveres dzīvo pašraktās alās. Tās ir dienas dzīvnieki, pa ziemu, lai arī ir mazāk aktīvas nekā vasarā, tās ziemas guļā nedodas. Vasaras karstumā antilopvāveres dzesējās apēnotās vietās pieplokot pie zemes.

Antilopvāveres barojas ar augu sēklām, saknēm un augļiem. Tās ēd arī kukaiņus un maitu. Kā visām vāverēm tām ir vaigu maisi, kuros tās pārnes barību un alā zem zemes veido barības rezerves. Antilopvāveres var ilgstoši nedzert ūdeni, uzņemot šķidrumu no augiem.

Reprodukcija
------------

Mazuļus antilopvāveres audzina alā zem zemes. Riesta laiks sākas ziemā un beidzas pavasarī. Grūsnības periods ilgst 30—35 dienas, parasti piedzimst 5—14 mazuļi. Daudzas jaunās antilopvāveres aiziet bojā pirmajā gadā. Dzīves garums ir nedaudz vairāk par 5 gadiem. Galvenie antilopvāveru ienaidnieki ir vanagi, pūces, koijoti, āpši, lapsas, lūši un čūskas.

Sistemātika
-----------

* **Antilopvāveru ģints** (*Ammospermophilus*)
	+ Baltastes antilopvāvere (*Ammospermophilus leucurus*)
	+ Harisa antilopvāvere (*Ammospermophilus harrisii*)
	+ Meksikas antilopvāvere (*Ammospermophilus insulari*)
	+ Nelsona antilopvāvere (*Ammospermophilus nelsoni*)
	+ Teksasas antilopvāvere (*Ammospermophilus interpres*)

Atsauces
--------

1. ↑  Thorington, R. W. Jr. and R. S. Hoffman. 2005. Family Sciuridae. Pp. 754-818 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore
2. 1 2  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 25. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 23. aprīlī. Archived 2009. gada 25. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
3. 1 2  antelope ground squirrel on Flickr - Photo Sharing!
4. ↑  White-tailed Antelope Squirrel

Ārējās saites
-------------

* Harisa antilopvāvere
* Baltastes antilopvāvere Archived 2008. gada 15. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Nelsona antilopvāvere Archived 2010. gada 13. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
Šis raksts ir par ielu Daugavpilī. Par citām jēdziena **Rīgas iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Rīgas iela** ir gājēju iela Daugavpils centrā, viena no pirmajām gājēju ielām Latvijā. 20. gadsimta 70. gadu beigās Rīgas ielu pārveidoja par gājēju ielu, 2009. gadā tika pabeigta Rīgas ielas rekonstrukcija. Rīgas iela sākas netālu no Daugavas, pie krustojuma ar Parādes ielu un beidzas pie Daugavpils Pasažieru parka, krustojumā ar Stacijas ielu. Iela ir vairāk nekā puskilometru gara, tajā atrodas purva bruņurupuča skulptūra (tēlnieks Ivo Folkmanis, 2009. g.), kā arī Latvijā vienīgā skulptūra, kas veltīta Latgales podniecībai, bet ielas galā, iepretim dzelzceļa stacijai – ūdens baseinu kaskāde.

Ielu savienojumi
----------------

Rīgas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Parādes iela
* Institūta iela
* Muzeja iela
* Teātra iela
* Vienības iela
* Ģimnāzijas iela
* Cietokšņa iela
* Mihoelsa iela
* Viestura iela
* Alejas iela
* Krāslavas iela
* Stacijas iela

Atsauces
--------

1. ↑  «RĪGAS IELA». visitdaugavpils.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 24. novembrī. Skatīts: 2018. gada 22. decembrī.
2. ↑  «RĪGAS IELA – GĀJĒJU IELA». visitdaugavpils.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 30. decembrī. Skatīts: 2018. gada 22. decembrī.
Birka ar "Rīgas apģērbs" logo
**Rīgas apģērbs** bija šūšanas izstrādājumu ražošanas apvienība Latvijas teritorijā, kas specializējās uz pieaugušo un bērnu apģērbu ražošanu. Apvienība tika dibināta 1963. gadā, apvienojot Rīgas šūšanas fabrikas "Rosme", "Sadarbība", "Avangards", "Brīvība", kā arī Liepājas fabriku "Sprīdītis", Jēkabpils šūšanas fabriku. Atsevišķi apvienības cehi atradās Pļaviņās, Baldonē, Ventspilī, Talsos, Jaunjelgavā un Viesītē. "Rīgas apģērbs" specializējās sieviešu un bērnu kleitu, vīriešu un bērnu virskreklu, mazu bērnu un jaundzimušo veļas un sieviešu galantērijas izstrādājumu ražošanā. 1965. gadā apvienībai tika pievienots PSRS Sakaru ministrijas Rīgas ražošanas kombināts, bet 1966. gadā Liepājas tekstilrūpniecības kombināts. 1978. gadā "Rīgas apģērbs" tika apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni. "Rīgas apģērba" ilggadīgais vadītājs bija apvienības ģenerāldirektors F.Rumme, kas vadīja apvienību no 1963. līdz 1979. gadam. "Rīgas apģērba" ražotnes tika paplašinātas un rekonstruētas. Tā 1986. gadā tika saražots 970 tūkst. kleitu, 2,9 mlj. vīriešu un bērnu virskreklu, 317 tūkst. sieviešu blūžu, 4,9 mlj. sieviešu galantēriju, 5,4 mlj. zīdaiņu veļas komplektu u.c. Saražotā produkcija sasniedza 83,6 mlj. rubļu (mazumtirdzniecības cenās). Produkcija tika eksportēta uz pārējām PSRS republikām, kā arī uz Poliju, Kubu, Afganistānu, Zambiju, Tanzāniju, Mongoliju un citām valstīm. Rīgā atradās firmas veikals "Lotoss". Apvienībai bija sava profesionāli tehniskā skola. Apvienības darbinieku rīcībā bija 4 bērnudārzi un pionieru nometne. Neilgi pēc valsts neatkarības pasludināšanas 1991. gada 28. decembrī ražošanas apvienība "Rīgas apģērbs" tika likvidēta, un uz tās pamata tika dibinātas vairākas akciju sabiedrības: "Arno", "Vēlme", "Rīgas apģērbs", "Rosme". Pašlaik no tām pastāv tikai uzņēmums "Rosme", kas specializējas sieviešu apakšveļā, bet pandēmijas laikā sāk sejas masku ražošanu.

Oficiālais nosaukums
--------------------

* Kleitu,veļas un galantērijas ražošanas apvienība-firma "Rīgas apģērbs" 01.01.1963-28.04.1971;
* Šūšanas izstrādājumu firma "Rīgas apģērbs" 28.04.1971-28.02.1975;
* Rīgas apģērbu ražošanas apvienība"Rīgas apģērbs" 28.02.1975-13.02.1976;
* Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotā Rīgas apģērbu ražošanas apvienība"Rīgas apģērbs" 13.02.1976-28.12.1991.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 8. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
**Ušurs** (arī **Ušura ezers**) ir ezers Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Septītais dziļākais ezers Latvijā.

Ezeram iegarena forma, dienvidu daļā atrodas 40 metrus dziļa dzelme. Gar ezera dienvidaustrumu krastu iet lieguma "Lielais Mārku purvs" robeža. 1901. un 1953. gados regulēta no ezera iztekošā Ušurupe, pazeminot ezera līmeni par 1 m. Gultne smilšaina, vietām dūņaina. Eitrofs, konstatētas 10 zivju sugas. Austrumu krasts purvains, rietumu krasts - stingrs.

Ezerpils
--------

Līņsaliņa (Lāviņas sala) izveidojusies, sanesām pārklājot aptuveni 5. gadsimtā celtas ezerpils atliekas ezera dienvidrietumu daļā, 104 m no krasta. Salas augšdaļa paceļas 20 - 40 cm virs ūdenslīmeņa, bet pamatne atrodas 1,2 m dziļumā. Stipri izskalotajā salas ziemeļu un austrumu daļā atsedzas mītnes konstrukcijas.
Lai ezera mītni apzinātu, 1964. un 1965. gada vasarā Jānis Apals šeit vadīja arheoloģiskos izrakumus. Atklājās, ka ezermītnei bijusi taisnstūra forma, izmēri 36 x 37 m. Siju garums līdz 7 m. Visā mītnes platībā atrasti neregulāri izvietoti, vertikāli iedzīti pāļi. Konstrukcijās pārsvarā sastopami skuju koki, retāk bērzs un ozols. Kultūrslāņa biezums svārstās no 1,5 - 1,7m. Salas virspusē atrastas 38 senlietas: dzelzs šaurasmens cirvis, bronzas pakavsakta, apkaltas jostas gredzens, vērpjamās vārpstas skriemeļi, akmens galodas, koka mieturi, vālītes, graudberzis un kriju vāceles. Gan virspusē, gan zemūdens daļā atrastas 182 bezripas trauku lauskas. Atrasti arī podi un to fragmenti. Dūņās atrasti arī daži dzīvnieku kauli.

Teika
-----

Par ezera rašanos vēsta latviešu tautas teika:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Tur, kur tagad atrodas Ušuru ezers, reiz senos laikos līgojušas kuplas druvas. Tad, kad Dievs pavēlējis ezeriem pārvietoties, arī tas pacēlies un gājis uzmeklēt sev jaunu vietu. Ap to laiku ļaudis gatavojušies uz kāzām. Arī skroderis bijis tur. Viņš sēdējis dārzā uz galda un šuvis. Pie galda pienākusi cūka un sākusi berzēties pie galda kājas. Skroderis nikni uzsaucis cūkai: "UŠ!" Cūka, projām iedama, žēli rukstējusi: "Ur, ur!" Tūliņ arī ezers nolaidies zemē. Skroderi ar visu galdu izskalojis malā. Tagad vēl uz vienas salas varot redzēt akmeņus. Veci ļaudis saka, ka tās esot atliekas no agrākās mājas, kura nogrimusi ezerā. | "|

Atsauces
--------

1. ↑  gulbenesbiblioteka.lv

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv datubāze
**Kakomicliji**, **kakomičļi**, **kakomicliju ģints** (*Bassariscus*) ir viena no jenotu dzimtas (*Procyonidae*) ģintīm, kas apvieno 2 sugas. Ģenētiskie pētījumi liecina, ka kakomicliju tuvākie radinieki ir jenoti.

Kakomicliji dzīvo Ziemeļamerikas rietumos un dienvidos, sākot ar ASV rietumu šatiem un beidzot ar Panamu Centrālamerikā. Ziemeļamerikas kakomiclijs (*Bassariscus astutus*) ir piemērojies dzīvei sausās un akmeņainās biomās, tas ir sastopamas pat tuksnesī, toties Vidusamerikas kakomiclijs (*Bassariscus sumichrasti*) ir tropisko lietus mežu iemītnieks.

Izskats un īpašības
-------------------

Kakomicliji ārēji nedaudz atgādina caunas, bet to ķermeņa uzbūve ir līdzīga kaķim. Tam ir slaids, pagarināts un smalks ķermenis, smails purniņš un īsas kājas. Kakomiclijiem ir ļoti gara, pūkaina aste, kas ir garāka par ķermeni. Vidusamerikas kakomiclijs ir nedaudz lielāks par Ziemeļamerikas kakomicliju.

Kažoka krāsa ir dzeltenbrūna vai pelēkbrūna, pavēdere gaiša, ap acīm melns vai tumši brūns, smalks matojuma gredzens, ap to gaiša matojuma gredzens. Tādējādi acis vizuāli izskatās vēl lielākas. Astei ir gredzenveida krāsojuma matojums.

Kakomicliji ir visēdāji un pamatā barojas ar augļiem un kukaiņiem, bet medī arī dažādus sīkus dzīvniekus. Abi ir ļoti veikli kāpelētāji, Vidusamerikas kakomiclijs uz zemes nokāpj ļoti reti, pamatā uzturoties kokos.

Sistemātika
-----------

* **Kakomicliju ģints** (*Bassariscus*)
	+ Vidusamerikas kakomiclijs (*Bassariscus sumichrasti*)
	+ Ziemeļamerikas kakomiclijs (*Bassariscus astutus*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Bassariscus astutus (Ringtail)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 5. augustā. Skatīts: 2010. gada 5. martā.
2. ↑  Bassariscus sumichrasti (Cacomistle, Central American Cacomistle)[novecojusi saite]
3. ↑  ADW: Bassariscus sumichrasti: Information
**Biomedicīna** ir medicīnas daļa, kas balstās uz bioloģijas, fizioloģijas un citu dabaszinātņu principu pielietošanu klīniskajā praksē. Biomedicīna dominē Rietumvalstu veselības aprūpes sistēmās un laboratoriskajā diagnostikā jau kopš 20. gadsimta sākuma, tomēr mūsdienās tiek meklētas jaunas paradigmas, piemēram, personalizētā medicīna un integratīvā medicīna. 
Kopš 2013. gada biomedicīna, medicīnas tehnoloģijas, biofarmācija un biotehnoloģijas, tāpat kā zināšanu ietilpīga bioekonomika ir atzītas par divām (no piecām) Latvijas Viedās specializācijas stratēģijas jomām.

Biomedicīnas novirzieni
-----------------------

* bioķīmija, šūnu bioloģija, molekulārā bioloģija;
* bioinženierija, biotehnoloģijas, nanobiotehnoloģija;
* molekulārā ģenētika, gēnu terapija, genomika, transkriptomika, proteomika, metabolomika;
* bioinformātika, sistēmbioloģija.

Biomedicīnas metodes
--------------------

Bioķīmija pēta dzīvajos organismos notiekošos ķīmiskos procesus un tajos iesaistītās organiskās makromolekulas (ogļhidrātus, olbaltumvielas, lipīdus un nukleīnskābes. 
Molekulārā bioloģija pēta šūnu DNS, RNS un olbaltumvielu sintēzi un regulāciju ar dažādām tehnikām, piemēram, polimerāzes ķēdes reakciju (PĶR), gēlu elektroforēzes, blotēšanas tehniku uz citu metožu palīdzību.

Skatīt arī
----------

* Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrs

Atsauces
--------

1. ↑  Do biomedical models of illness make for good healthcare systems? BMJ 2004; 329
2. ↑  Suzanne Bennett Johnson. Medicine's paradigm shift: An opportunity for psychology. 2012, Vol 43 (8), p. 5
3. ↑  George L. Engel. The Need for a New Medical Model: A Challenge for Biomedicine. Science 1977, Vol. 196, pp. 129-136
4. ↑  MK sēdē izskatītas Latvijas Viedās specializācijas stratēģijas jomas un akceptēts rīcības modelis tautsaimniecības stratēģiskai attīstībai[novecojusi saite]

Ārējās sates
------------

* Valsts pētījumu programma "Biomedicīna sabiedrības veselībai" (BIOMEDICINE)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4647152-2

 |

 |
**Ušakova sala** (krievu: *остров Ушакова*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā. Ušakova sala ir pēdējā no atklātajām Krievijas Arktikas lielajām salām.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Karas jūras ziemeļos starp Severnaja Zemļu austrumos un Franča Jozefa Zemi rietumos. Tuvākā cietzeme ir Vīzes sala 140 km uz dienvidiem. Visa sala ir klāta ar ledus vairogu, ko veido trīs lēzeni ledus kupoli. Augstākais no tiem salas centrā sasniedz 294 m augstumu vjl. Ledus vairogs piekrastē apraujas ar 1—2 m, bet vietām 15—20 m augstu krauju, no kuras atlūzt aisbergi. Vasarā uz ledus vairoga virsmas veidojas kušanas ūdens upes, kas no kraujas malas noplūst okeānā kā ūdenskritumi.

Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Vienīgie salas iemītnieki ir leduslāči, kā arī trīspirkstu kaijas un baltās kaijas, kas bija iemitinājušās bijušās polārstacijas ēkās.

Vēsture
-------

Salu 1935. gada vasarā atklāja ledlauža *Sadko* ekspedīcija ģeogrāfa un Arktikas pētnieka Georgija Ušakova vadībā. Sliktas redzamības apstākļos Ušakovs secināja, ka apkārt kuģim novērojamie svaigi atlūzušie aisbergi ir no kādas līdz šim nezināmas salas. Pēc vairāku dienu meklēšanas sala tika atklāta un nosaukta ekspedīcijas vadītāja vārdā.

1954. gadā salas dienvidrietumos tika izveidota Ostrovušakovas polārstacija, kas nepārtraukti funkcionēja līdz 1991. gadam. 2019. gada vasarā atklājās, ka polārstacija kopā ar ledus vairoga fragmentu, uz kura tā atradās, ir atdalījusies un pazudusi. Kopā ar staciju pazudusi arī tur mitusī putnu kolonija.

Atsauces
--------

1. ↑  «National Geographic Россия. Остров Ушакова». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. septembrī. Skatīts: 2020. gada 18. janvārī.
2. ↑  Ушакова, остров, МГ-2
3. ↑  ОСТРОВА КАРСКОГО МОРЯ
4. ↑  Бывшая полярная станция на острове Ушакова исчезла вместе с ледником

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ušakova sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ušakova salas topogrāfiskā karte 1:200 000
Biomedicīniskā inženierija Rentgens
**Biomedicīniskā inženierija** ir disciplīna, kura nodarbojas ar medicīnisku iekārtu, protēžu, diagnostikas ierīču, zāļu un citu terapiju izstrādāšanu un ražošanu, kā arī inženierijas principu pielāgošana, lai risinātu pamata bioloģiskās zinātnes problēmas. Tā kombinē izmeklēšanu ar veselības kopšanas paņēmieniem, lai uzlabotu veselību. Tā ir ar lielāku novirzi uz bioloģijas, drošības un regulācijas jautājumiem nekā citas inženierijas formas. To varētu definēt kā inženierijas principu un tehnikas pielietošanu medicīniskajā laukā.

Prasības
--------

Biomedicīniskā inženierija pieprasa diplomus no atpazīstamām universitātēm un rūpīgām zināšanām inženierijā, cilvēka anatomijā un psiholoģijā. Bioinženiera darbs ir labi apmaksāts (apmēram 50 000$-100 000$ gadā 2005. gadā). Pagaidām bioinženieru skaits pasaulē ir mazs (zem 10 000), taču ir paredzams skaita pieaugums līdz ar modernās medicīnas attīstību.

Vēsture
-------

Nopietna attīstība bioinženierijas virzienā nenotika līdz vēliem 19. gs. 30. gadiem, kad zinātnieki sāka izprast rentgenstaru efektu uz audiem. Šie atklājumi atļāva izmantot rentgena starus, lai iegūtu bildes no vairākuma orgānu sistēmām. Tā bija pirmā metode, kurā tika pielāgota inženierija medicīniskām nepieciešamībām. Iepriekš medicīniskās ierīces bija vienkārši rīki, kurus veidoja parasti instrumentu darinātāji, piemēram, kruķi, koka zobi un mūžam mainīgā ārsta instrumentu soma.  

Jaunās tehnoloģijas iedrošināja ražotājus attīstīt tehnoloģijas, kuras nu ir pilnveidojušās līdz mūsdienu medicīniskās izmeklēšanas aparatūrai. Daži piemēri no jaunajām tehnoloģijām, kas sekoja fotografēšanas diagnostikai (piemēram, rentgenam), ir mākslīgie elektrokardiostimulatori, mākslīgie implanti, attīstītas protēzes, dialīzes mašīnas, dažādas diagnostikas ierīces. Visas šīs tehnoloģijas ir gandrīz izskaudušas vajadzību veikt diagnostikas operācijas.

Ierīču darbības drošība
-----------------------

Vairums biomedicīniskās ierīces ir vai nu drošas pēc būtības, vai tām ir pievienotas ierīces un sistēmas, lai kļūdu gadījumā tās izslēgtos un nenodarītu nekādu ļaunumu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85014237
* GND: 4074676-8
* BNF: cb12652633m (data)
* NKC: ph135799
* BNE: XX530941

 |

 |
**Marjola Vozņaka** (poļu: *Mariola Woźniak*; dzimusi 1998. gada 17. martā) ir Polijas starptautiskā meistare šahā (2015).

Biogrāfija
----------

Polijas junioru šaha čempionātu daudzkārtējā laureāte, kuros izcīnījusi 2 zelta (2010. gadā U12 vecuma grupā, 2012. gadā U14 vecuma grupā) un 2 sudraba (2013. gadā - U16 vecuma grupā, 2015. gadā - U18 vecuma grupā) medaļas. 2013. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā izcīnījusi sudraba medaļu.
2015. gadā debitējusi Polijas sieviešu šaha čempionāta finālā un ierindojusies 4. vietā. 2015. gadā Polijas komandas sastāvā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru komandu čempionātā šahā.

Pasaules šaha olimpiādē 2016. gadā Polijas izlases sastāvā izcīnījusi sudraba medaļu komandu vērtējumā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2015. gadā Vozņakai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  23rd EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2013 - GIRLS U16
2. ↑  BUDIMEX Mistrzostwa Polski Kobiet w Szachach 2015
3. ↑  ChessBomb Arena
4. ↑  42nd Olympiad Baku 2016 Women
5. ↑  86th FIDE Congress 2015, Abu Dhabi, UAE

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Liu Šilaņa** (ķīniešu: 刘适兰, piņjiņs: *Liu Shilan*; dzimusi 1962. gada 24. janvārī) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (1982), septiņkārtējā Ķīnas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1979–1981, 1983-1986).

Biogrāfija
----------

No 1979. līdz 1986. gadam septiņas reizes uzvarējusi Ķīnas sieviešu šaha čempionātos. Trīs reizes piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros. Lielāko panākumu guvusi 1982. gada starpzonu turnīrā Tbilisi, kurā izcīnījusi 3. vietu un kļuvusi par pirmo Ķīnas šahisti, kas ieguvusi tiesības piedalīties pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu maču ceturtdaļfinālā zaudējusi Nanai Joseliani ar 3:6.
Nākamajos starpzonu turnīros šo panākumu vairs neizdevās atkārtot: 1985. gada starpzonu turnīrā Žeļeznovodskā viņa palika 14. vietā, bet 1987. gada starpzonu turnīrā Tuzlā ieņēma 10. vietu.

Piecas reizes pārstāvējusi Ķīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs (1980-1988), kurās lielāko panākumu sasniegusi 1986. gadā, kad individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba un bronzas medaļas..

Par panākumiem turnīros FIDE 1981. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1982. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Pēc 1990. gada FIDE šaha turnīros piedalījusies ļoti reti.

Atsauces
--------

1. ↑  Campeonato de China - femenino
2. ↑  1982 Tbilisi Interzonal Tournament
3. ↑  1983-84 Candidates Matches
4. ↑  «1985 Zeleznovodsk Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 9. oktobrī.
5. ↑  «1987 Tuzla Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 9. oktobrī.
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Liu Shilan

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Marjans Vrubels** (poļu: *Marian Wróbel*; dzimis 1907. gada 1. janvārī, miris 1960. gada 25. aprīlī) bija poļu šahists un šaha problēmists.

Pēc izglītības — filologs.

Šaha kompozīcija
----------------

Vrobels dzimis Ļvivā 1905. gada 1. janvārī. Spēlēt šahu viņš iemācījās 5 gadu vecumā. Vēlāk sāka interesēties par šaha kompozīciju. Savu pirmo uzdevumu publicēja 1922. gadā. Galvenokārt viņš sastādīja divvilčus un trīsvilčus. Pavisam viņš publicēja vairāk nekā 1000 šaha uzdevumus, no tiem 430 ieguva atzinības konkursos, tai skaitā 161 godalgu, no tām 88 pirmās godalgas. No 1956. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. FIDE albumos publicēti 44 viņa uzdevumi. Par šo sniegumu pēc Polijas pieprasījuma 2015. gadā Pasaules šaha kompozīcijas federācija nolēma Vrubelam piešķirt starptautiskā meistara titulu šaha kompozīcijā.

1931. gadā Vrubels bija Polijas problēmistu savienības organizators. Nodarbojās ar šaha žurnālistiku, no 1926. gada vairāku šaha kompozīcijas nodaļu redaktors dažādos laikrakstos un žurnālos. Viņš ir arī vairāku šaha kompozīcijas grāmatu autors.

### Piemērs

**Marjans Vrubels**  
 *Polijas meistarsacīkstes*, 1956  
2. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. ♕c4! (gājiena spaids)
1. ... a3 2. ♘a1 ~ 3. ♘b3#
1. ... d3 2. ♘a3 ~ 3. ♕b5# (2. ... a6 3. ♕c3#)
1. ... e4 2. ♘×d4 ~ 3. ♕b5# (2. ... a6 3. ♕c3#)
1. ... d6 2. ♘b4 ~ 3. ♘c6# (2. ... d×c5 3.♕×c5#)

Bibliogrāfija
-------------

* Marian Wróbel. *Mecz kompozycji Dania — Polska* (poļu). Warszawa, 1933.
* Marian Wróbel. *Tajemnica dwuchodówki* (poļu). Warszawa : P.I.W. 1950.
* Marian Wróbel. *Sto lat polskiej kompozycji szachowej, 1855—1955* (poļu). Warszawa : Sport i turystyka, 1956.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 67. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 6. februārī.
3. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 6. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Marjana Vrubela šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 199033071
* ISNI: 0000 0003 5762 5506
* GND: 1126743569
* BNF: cb16973549f (data)
* NKC: mzk2014851289

 |

 |
**Kālija bromīds** (KBr) ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Tas ir bromūdeņražskābes kālija sāls.

Iegūšana
--------

Kālija bromīdu parasti iegūst kālija karbonāta reakcijā ar dzelzs bromīdu, kuru savukārt iegūst tiešā reakcijā starp dzelzi un bromu broma pārākumā ūdens klātienē. KBr var iegūt arī tiešā reakcijā starp bromūdeņražskābi un kālija sārmu.

Īpašības un pielietojumi
------------------------

Kālija bromīds ir tipisks jonu sāls, kas gandrīz pilnībā disociē neitrālā ūdens šķīdumā. To var izmantot par bromīda jonu avotu, nogulsnējot mazāk šķīstošus bromīdus. Šo procesu lieto, ražojot sudraba bromīda fotomateriālus:

KBr + AgNO3 → AgBr + KNO3
Sudraba bromīds ir praktiski nešķīstošs un nogulsnējas.

Izmantošana
-----------

KBr dažreiz lieto kā līdzekli pret epilepsiju.

Kālija bromīds ir caurspīdīgs elektromagnētiskajam starojumam no tuvā ultravioletā līdz tālajam infrasarkanajam starojumam (0,25-25 µm). KBr monokristālus lieto, lai izgatavotu infrasarkanās optikas elementus. Šīs ierīces ir jāsargā no mitruma, jo kālija bromīds ir higroskopisks un labi šķīst ūdenī. Kālija bromīdu lieto arī infrasarkanās spektroskopijas paraugu sagatavošanā (sajauc ar mērāmo vielu un sapresē tabletē).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kālija bromīds*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85105602
* GND: 4163059-2

 |

 |
**Varlpiri zīmju valoda** ir Austrālijas vidienē Tanami tuksnesī dzīvojošās pirmiedzīvotāju varlpiri cilts zīmju valoda. Tā ir viena no visattīstītākajām un pati pētītākā no Austrālijā lietotajām zīmju valodām. Atšķirībā no citām zīmju valodām šo valodu pamatā izmanto dzirdīgi cilvēki.

Sociālais konteksts
-------------------

Kaut arī daudzām kaimiņu valodu grupām, kā piemēram, arerntes un Rietumu tuksneša valodām, arī pastāv zīmju palīgvalodas, varlpiri zīmju valoda (tāpat kā varumunu zīmju valoda) ir visattīstītākā un visplašāk lietotā. Tā ir tikpat pilnīga komunikācijas sistēma, kā mutvārdu varlpiri valoda. Tā iemesls ir tradīcija, kas atļauj atraitnēm sēru laikā (kas var ilgt mēnešiem un gadiem ilgi) sazināties vienīgi ar zīmju palīdzību.

Varlpiri komūnās atraines parasti dzīvo atsevišķi no to ģimenēm kopā ar citām atraitnēm vai jaunām vientuļām sievietēm. Tā rezultātā parasta ir parādība, ka varlpiri sievietes daudz labāk lieto žestu valodu, nekā vīrieši. Jundumu vecākās paaudzes sievietes pastāvīgi lieto zīmju valodu, neatkarīgi no tā, vai ir runas aizliegums, vai nē. Parasti visi komūnas iedzīvotāji saprot šo valodu un prot lietot zīmju valodu situācijās, kad runas lietošana ir nevēlama, kā piemēram, medībās, privātās sarunās, lielā attālumā, slimības gadījumā, vai attiecībās ar personu, pret kuru nepieciešams izrādīt sevišķu cieņu. Daudzi arī lieto zīmju valodu vienlaikus ar runu.

Lingvistika
-----------

Britu lingvists Adams Kendons *(Adam Kendon)* apgalvo, ka varlpiri zīmju valodu vislabāk var raksturot nevis kā atsevišķu valodu, bet kā varlpiri mutvārdu valodas manuālo atveidojumu. Atsevišķas zīmes atveido mutvārdu valodas morfēmas, kuras tiek izteiktas tādā pat vārdu kārtībā, kā runātajā valodā. Tomēr ir virkne gramatisku detaļu, kas zīmju valodā netiek atveidotas, kā arī tādas, kas raksturīgas tikai šai zīmju valodai.

Atsauce
-------

1. ↑  Dail-Jones, M. A. (1984). *A Culture in Motion: A Study of the Interrelationship of Dancing, Sorrowing, Hunting and Fighting as Performed by the Warlpiri Women of Central Australia.* M.A. Thesis, University of Hawaii, Honolulu.

Literatūra
----------

* Wright C.D. 1980. *Walpiri Hand Talk: An Illustrated Dictionary of Hand Signs used by the Walpiri People of Central Australia.* Darwin: N.T. Department of Education.
* Meggitt M.J. 1954. *Sign language among the Warlpiri of Central Australia.* Oceania, 25(1), p. 2-16. (reprinted (1978) in "Aboriginal sign languages of the Americas and Australia." New York: Plenum Press, v.2, p.409-423.)
* Kendon A. 1985. *Iconicity in Warlpiri Sign language.* In Bouissac P. Herzfeld M. & Posner R. (eds), Inconicity: Essay on the Nature of Culture. TÅbingen: Stauffenburger Verlag. In press, p. .
* Kendon A. 1988. *Parallels and divergences between Warlpiri sign language and spoken Warlpiri: analyses of signed and spoken discourses.* Oceania, 58, p. 239-54.
Žemaitijas fogtejas (*Samaiten*) izveide pēc Saliņas līguma. Pēc Melnas līguma 1426. gadā Žemaitijai pievienotās teritorijas iezīmētas ar svītrojumu.
**Saliņas miera līgums** (lietuviešu: *Salyno sutartis*, vācu: *Vertrag von Salinwerder*) bija miera līgums starp Lietuvas dižkunigaitiju un Vācu ordeni, kas formāli pārtrauca Lietuvas krusta karus.

Līgumu 1398. gada 12. oktobrī uz kādas saliņas Nemunas upē parakstīja Lietuvas dižkungs Vītauts Dižais un Vācu ordeņa Vācu ordeņa lielmestrs Konrāds no Juningenes. Lietuva atteicās no Žemaitijas, kuru Vācu ordenis uz laiku inkorporēja savā valstī kā fogteju.

Priekšvēsture
-------------

1251. gadā Lietuvas dižkungs Mindaugs uzsāka sarunas ar Livonijas ordeņa mestru Andreasu no Štīrijas par pāriešanu katoļu ticībā un piekrita Zemgales un Žemaitijas nonākšanai Livonijas ordeņa pakļautībā. Kad 1259. gadā žemaiši sakāva Vācu ordeņa un Livonijas ordeņa apvienoto karaspēku kaujās pie Skodas un 1260. gadā Durbes kaujā, Mindaugs lauza miera līgumu ar Ordeni. 1263.-1398. gadā Žemaitijas teritorija atradās konfliktu zonā starp Lietuvas dižkunigaitisti un Vācu ordeņa teritorijām Livonijā un Prūsijā.

Miera pamatnosacījumi
---------------------

Lietuvas dižkungs Vītauts apņēmās pārtraukt uzbrukt Vācu ordenim un atbalstīt kristietības izplatīšanu gan savā valstī, gan aiz tās robežām. Abas puses apņēmās neveidot nekādas savienības ar citām valstīm vienai pret otru un ar robežakmeņiem iezīmēt savstarpējās robežas. Žemaitija "uz visiem laikiem" pārgāja Vācu ordeņa pakļautībā. Pleskavas kņaziste nonāca Vācu ordeņa, bet Novgorodas zeme Lietuvas dižkunigaitijas interešu sfērā.

Starp abām valstīm nodrošināma brīva preču apmaiņa. Abas puses piedalās kopīgos karagājienos un nepieļauj citām naidīgām valstīm izmantot savu teritoriju karaspēka kustībai.

Sekas
-----

Tika izveidota Žemaitijas fogteja (*Vogtei Samogitien*), no 1405. gada fogta pienākumus pildīja vēlākais lielmestrs Mihaels Kihmeisters no Šternbergas. 1409. gadā sākās žemaišu sacelšanās, ko atbalstīja Polijas karalis Jagailis. Lielmestrs Ulrihs no Juningenes devās karagājienā uz Lietuvu, bet viņa karaspēks tika sakauts Grīnvaldes kaujā. 
Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā Vācu ordenis atteicās no Žemaitijas.

Ārējās saites
-------------

* Vācu ordeņa un Prūsijas līgumi Archived 2014. gada 29. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (vāciski)
*NIS* galvenā biroja ēka Novisadā
***Naftna Industrija Srbije a.d.*** (saīsināti ***NIS***) ir Serbijas enerģētikas uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Galvenais birojs atrodas Novisadā. Uzņēmums dibināts 2005. gadā.

*NIS* akcijas tiek kotētas Belgradas biržā (kods *NIIS*). Lielākie akcionāri (2015. gada martā): Krievijas gāzes koncerna *Gazprom* meitas uzņēmums *Gazprom neft* (56,15 %), Serbijas valsts (29,87 %).

Vēsture
-------

Uzņēmuma priekštecis bija Naftas izpētes un ieguves uzņēmums, kurš dibināts 1949. gadā. 1953. gadā tas ieguva nosaukumu *Naftagas*. Vēlāk tajā iekļautas naftas pārstrādes rūpnīcas Pančevā un Novisadā, kā arī slāpekļa minerālmēslu rūpnīca *Azotara*.
1973. gadā uzņēmumam tika pievienots degvielas tirdzniecības uzņēmums *Jugopetrol*.

1991. gadā izveidots valsts uzņēmums ***Javno preduzeće Naftne industrije Srbije***, kurā apvienoti *Naftagas*, *Gas,* Energogas*,* Jugopetrol*,* Naftagas promet*,* Inženjering *un citas ar naftas nozari saistītas struktūrvienības.*

2005. gada oktobrī no *NIS* tika atdalītas gāzes piegādes operācijas uzņēmumā *Srbijagas* un naftas transportēšanas operācijas *Transnafta*. Pārējā daļa pārveidota par akciju sabiedrību ***Naftna Industrija Srbije***.
2007. gada sākta *NIS* privatizācija.
2008. gada 25. janvārī Serbijas valdība ar Krievijas uzņēmumu *Gazprom* parakstīja vienošanos, ka *NIS* 51 % akciju pārdošanu *Gazprom neft*.

2010. gada janvārī aptuveni 20 % *NIS* akciju valdība pārdeva Serbijas pilsoņiem. Jūnijā akciju sabiedrība reorganizēta par atvērtu.
2011. gadā *Gazprom* daļa uzņēmumā pieauga līdz 56,15 %.

Atsauces
--------

1. ↑  Ownership structure

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Naftna industrija Srbije*** |

* Oficiālā vietne
**Varneka** (krievu: *Варнек*) ir ciemats Krievijas ziemeļos, Ņencu autonomajā apvidū. Vaigačas salas vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta. Izvietojies salas dienvidos Varneka līča krastā.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta izveidojusies 1930. gadā kā OGPU ģeoloģisko pētījumu ekspedīcijas bāze. Nosaukts par godu krievu hidrogrāfam un Arktikas pētniekam Aleksandram Varnekam. Ekspedīcijas vadītājs bija Teodors Eihmans, bet vēlāk izveidotās Vaigačas speciālās kalnraču nometnes *(Особлаг Вайгач)* priekšnieks bija Aleksandrs Dīckalns. Pēc raktuvju slēgšanas 1936. gadā ciemats faktiski pamests. 1957. gadā uz ciematu pārcēlās no Novaja Zemļas izsūtītie ņenci.

Mūsdienās ņenci ir lielākā daļa no ciemata iedzīvotājiem. Ciematā ir feldšeru punkts, klubs, dīzeļelektrostacija. 2012. gadā ierīkoti stacionārie telefona sakari. Galvenā nodarbinātības nozare ir briežkopība. Satiksmi divas reizes mēnesī nodrošina helikopteru reiss uz Narjanmaru, kravas pārvadājumi tiek veikti ar kuģi *Družba narodov* no Karataikas.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  «Виртуальный музей Гулага. Дицкалн Александр Федорович (Теодорович)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 21. decembrī. Skatīts: 2020. gada 11. janvārī.
3. ↑  Как руду искали на Вайгаче
4. ↑  «ОСТРОВ ВАЙГАЧ И ШАХТЫ ГУЛАГ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 22. janvārī. Skatīts: 2020. gada 11. janvārī.
Šis raksts ir par salu Karas jūrā. Par salu Austrumsibīrijas jūrā skatīt rakstu Viļkicka sala (Austrumsibīrijas jūra).

**Viļkicka sala** (krievu: *остров Вилькицкого*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Jamalas Ņencu autonomajā apvidū.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Karas jūras dienvidos starp Obas un Jeņisejas estuāriem. Tuvākā cietzeme ir 28 km uz dienvidiem esošā Ņeupokojeva sala. Faktiski tā ir salu grupa, kas sastāv no divām atsevišķām salām — pati Viļkicka sala rietumos un 25 km gara Austrumu strēle *(Восточная коса)* austrumos. Salas virsma ir līdzenums, augstākais punkts ir 6 m vjl salas vidienē. Salas ziemeļu krasts ir līdzens bez līčiem un zemesragiem. Dienvidos plašais un seklais Švēdes līcis ar līdz pat 3 m augstu krauju krastu. Piekrastes joslai raksturīgas izskalotas koksnes grēdas. Sala veidota galvenokārt no uzskalotas smilts un dūņām, tās virsma klāta ar retu zāli un sūnām. Dienviddaļā vietām saldūdens ezeriņi.

Vēsture
-------

Sala atklāta 1874. gadā. Nosaukta par godu hidrogrāfam un ģeodēzistam, ģenerālleitnantam Andrejam Viļkickim, kura vadītā ekspedīcija izgatavoja pirmo salas karti.

No 1954. līdz 2011. gadam salā darbojās Viļkickas polārstacija. 1980. gados salā bija izvietota pretgaisa aizsardzības karaspēka daļa. 2017.—2019. gadā salā tika veikti sakopšanas darbi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Вилькицкого, остров, МГ-2». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 18. septembrī. Skatīts: 2020. gada 5. februārī.
2. ↑  «ТОПОНИМИКА МОРЕЙ СОВЕТСКОЙ АРКТИКИ. 6. ОБЬ-ЕНИСЕЙСКИЙ РАЙОН». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. decembrī. Skatīts: 2020. gada 5. februārī.
3. ↑  «Необитаемый остров Вилькицкого продолжат очищать волонтеры из России и стран СНГ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 5. februārī. Skatīts: 2020. gada 5. februārī.
4. ↑  «Волонтеры собрали на острове Вилькицкого почти 130 тонн металлолома». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-11-13. Skatīts: 2020-02-05.
*AS **MADARA Cosmetics*** ir Latvijas uzņēmums, kas nodarbojas ar kosmētikas biznesu. Uzņēmums ir dibināts 2006. gadā.

Uzņēmums izstrādā, ražo un pārdod kosmētikas līdzekļus ar zīmolu ***MÁDARA*** un ***MOSSA**.*

*MADARA Cosmetics* akcijas tiek kotētas *Nasdaq Riga* biržā *First North Baltic* sarakstā (kods *MDARA*). Lielākie akcionāri (2021. gada jūlijā): Uldis Iltners (23,92 %), Lotte Tisenkopfa-Iltnere (23,77 %), *Oy Transmeri Group Ab* (22,93 %), Liene Drāzniece (6,79 %), Zane Tamane (6,45 %).

Vēsture
-------

Uzņēmums ar nosaukumu **SIA *Skin Laboratory*** tika dibināts 2006. gada 28. jūlijā. 2008. gada 25. martā to pārdēvēja par **SIA *MADARA Cosmetics***.

2017. gada 11. janvārī uzņēmumu reorganizēja par akciju sabiedrību ar mērķi sākt sākotnējo publisko piedāvājumu. *Madara Cosmetics* akciju publiskais piedāvājums tika uzsākts 16. oktobrī, un tas beidzās 3. novembrī. 2017. gada 10. novembrī sāka *MADARA Cosmetics* akciju kotēšanu *Nasdaq Riga* biržā, akcijas iekļaujot *First North Baltic* sarakstā.
2018. gada decembrī Somijas uzņēmums *Oy Transmeri Group Ab* palielināja dalību *MADARA Cosmetics* līdz 23 %, iegādājoties akcijas no Kesenfeldu ģimenes uzņēmuma SIA *Sustainable Investments* (17,09 %).

Uzņēmuma struktūra
------------------

Grupas mātes uzņēmumam AS *MADARA Cosmetics* ir meitas uzņēmumi:

* SIA *Madara Retail*
* SIA *Cosmetics Nord*
	+ SIA *Selfnamed*
* *Madara Cosmetics GmbH* (Vācija)

Atsauces
--------

1. 1 2  MADARA Cosmetics, AS Lursoft
2. ↑   Madara Cosmetics
3. ↑  Madara Cosmetics akciju pieprasījums 2,3 reizes pārsniedzis piedāvājumu Dienas Bizness, Zane Atlāce - Bistere, 2017. gada 06. novembris
4. ↑  Nasdaq Baltic Welcomes MADARA Cosmetics to First North Madara Cosmetics 10/11/2017
5. ↑  Papildināta - Kesenfelda uzņēmums Sustainable Investments pārdevis sev piederošās Madara Cosmetics akcijas db.lv, 2018. gada 14. decembris

Ārējās saites
-------------

* *MADARA Cosmetics* vietne

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija *Nasdaq Riga* Latvijas uzņēmumi |
| --- |
|  |
| Oficiālais saraksts | 
* Grindeks
* DelfinGroup
* HansaMatrix
* INDEXO
* Olainfarm
* SAF Tehnika

 |
|  |
| Otrais saraksts | 
* Amber Latvijas balzams
* Ditton pievadķēžu rūpnīca
* Latvijas Gāze
* Latvijas Jūras medicīnas centrs
* Rīgas kuģu būvētava
* Siguldas CMAS
* VEF

 |
|  |
| Alternatīvais tirgus *First North* | 
* Frigate
* MADARA Cosmetics
* Virši-A

 |
|  |
| Agrāk kotētie | 
* Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca
* Latvijas kuģniecība
* Ventspils nafta
* Liepājas Metalurgs
* Rīgas elektromašīnbūves rūpnīca
* Valmieras stikla šķiedra

 |

 |
***Equatorial Congo Airlines*** (darbojas ar zīmolu ***ECAir***) ir Kongo Republikas lidsabiedrība. Tās bāze izvietota *Maya-Maya* lidostā Brazavilā. Dibināta 2011. gadā.

Lidsabiedrības īpašnieki ir Kongo Republikas valdība (70 %), Puentnuāras jūras osta (15 %) un uzņēmums *Heli-Avia* (15 %).

*ECAir* nodrošina pasažieru pārvadājumus Kongo Republikā, kā arī starptautiskos reisus, to skaitā uz Eiropu.

Lidsabiedrība dibināta 2011. gadā ar valdības atbalstu. Apkalpes un tehnisko atbalstu nodrošināja Ženēvā bāzētā VIP klases lidsabiedrība *PrivatAir*. Tādējādi *ECAir* izvairījās no 2009. gadā Eiropas Savienības noteiktā lidojumu aizlieguma pret Kongo Republikas lidsabiedrībām. Tā darbību sāka 2011. gada 24. septembrī.
2012. gada augustā lidsabiedrība sāka starptautiskos lidojumus (uz Parīzi).

*Equatorial Congo Airlines* gaisa floti veido sešas lidmašīnas:

* *Boeing 737-300* (2)
* *Boeing 737-700* (1)
* *Boeing 757-200* (2)
* *Boeing 767-300ER* (1)

Ārējās saites
-------------

* *ECAir* vietne
**Slokas ezers** (arī **Slocenes ezers**) ir relikts lagūnas tipa brūnūdens ezers Jūrmalas pilsētas teritorijā starp Sloku un Ķemeriem. Ietilpst Ķemeru nacionālā parka teritorijā dabas lieguma zonā. Krasti zemi, grūti pieejami. Dibens līdzens, dūņains, lieli sapropeļa krājumi (dūņu un kūdras slānis līdz 4 m, sapropelis - 1 līdz 2 m). Ezeram cauri tek Vecslocene, ietek grāvis no Aklā ezera. Ezera piekrastē ir sēravoti. Avota ūdens satur sulfīdjonus, kuri gaisa ietekmē oksidējas līdz brīvam sēram (gaiši dzeltenas nogulsnes).

Makrofīti: niedres, ezera meldri, zilganie meldri, hāras, jūras najādas, vārpainās daudzlapes. Ultraeitrofs ezers, dibena aizaugums līdz 90%, virsūdens aizaugums ~10%. Mīt līdaka, plaudis, rauda, rudulis, līnis, karūsa, sudrabkarūsa, ālants, vīķe, ausleja, asaris, ķīsis, pīkste, stagars, plicis, sapals, zandarts, vēdzele. Populāra putnu ligzdošanas vieta.

Ezera krastā putnu vērošanas tornis. Ziemeļrietumu krastā Slokas ezera pastaigu taka. Ūdensputnu medības.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
2. ↑  ezeri.lv