recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sarusa metode** lineārajā algebrā ir shēma, kura atvieglo 3×3 matricu determinanta un vektoriālo reizinājumu aprēķināšanu ar roku. Shēma palīdz pareizi sagrupēt reizināmos elementus un salikt pareizas aritmētiskas zīmes. Metode ir nosaukta franču matemātiķa Pjēra Frederika Sarusa vārdā. Lielākām matricām nekā 3×3 šī shēma nav izmantojama.

Pieņemsim, dota 3×3 matrica

{\mathbf {A}}={\begin{pmatrix}a&b&c\\d&e&f\\g&h&i\end{pmatrix}}
Tās determinants veidojas no 6 grupām pa 3 reizinātājiem katrā. Visus šos elementus var viegli noteikt, izmantojot sekojošu shēmu:

Šim nolūkam divas pirmās matricas kolonnas pieraksta blakus matricai no labās puses. Iegūtās 3×5 tabulas elementus savieno ar slīpām līnijām, kā tas ir parādīts shēmā. Uz melnajām līnijām uzvērto elementu reizinājumus ņem ar plusa zīmi, bet uz sarkanajām līnijām uzvērto - ar mīnusa zīmi. Šādi iegūst sekojošu determinanta formulu:

\det({\mathbf {A}})=aei+bfg+cdh-gec-hfa-idb.

Izmantošana vektoriālajiem reizinājumiem
----------------------------------------

Tā kā vektoriālo reizinājumu var izteikt determinanta veidā, tā aprēķināšanai arī var izmantot Sarusa metodi.   

Pieņemsim, ir jāsareizina sekojoši vektori {\mathbf {a}} un {\mathbf {b}}:

{\mathbf {a}}=a\_{1}{\mathbf {i}}+a\_{2}{\mathbf {j}}+a\_{3}{\mathbf {k}}
{\mathbf {b}}=b\_{1}{\mathbf {i}}+b\_{2}{\mathbf {j}}+b\_{3}{\mathbf {k}}
Vektoriālais reizinājums tiek izteikts determinanta veidā:

{\mathbf {a}}\times {\mathbf {b}}={\begin{vmatrix}{\mathbf {i}}&{\mathbf {j}}&{\mathbf {k}}\\a\_{1}&a\_{2}&a\_{3}\\b\_{1}&b\_{2}&b\_{3}\\\end{vmatrix}}
Izmantojot augšminēto "uzvēršanas" shēmu:

{\mathbf {a}}\times {\mathbf {b}}={\mathbf {i}}a\_{2}b\_{3}+{\mathbf {j}}a\_{3}b\_{1}+{\mathbf {k}}a\_{1}b\_{2}-{\mathbf {i}}a\_{3}b\_{2}-{\mathbf {j}}a\_{1}b\_{3}-{\mathbf {k}}a\_{2}b\_{1}.
**Sarma Sedleniece** (dzimusi 1939. gada 4. novembrī Rīgā, mirusi 2020. gada 27. decembrī Rīgā) bija Latvijas šaha meistare, kas uzvarēja Latvijas sieviešu šaha čempionātā 1968. gadā.

Šahistes karjera
----------------

Šahu sākusi spēlēt 13 gadu vecumā un jau pēc diviem gadiem uzvarējusi Latvijas jauniešu šaha čempionātā, kurā pēc tam vēl uzvarēja trīs gadus pēc kārtas (1955 - 1957). Arī Rīgas sieviešu šaha čempionātā tika uzvarēts četras reizes (1959, 1960, 1969 un 1970).
1968. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā Sarma Sedleniece kopā ar Ilgu Kļaviņu dalīja pirmo vietu, taču uzvarēja savu pretinieci papildmačā par čempiones nosaukumu. Pēc tam Sarma Sedleniece vēl divas reizes ieņēma vietu uz goda pjedestāla - 1971. gadā tika iegūta otrā vieta, bet 1972. gadā viņa ierindojās trešajā vietā.
1971. gadā "Daugavas" komandas sastāvā Sarma Sedleniece piedalījās PSRS komandu čempionātā.
Sarma Sedleniece ir arī pirmā Latvijas sieviešu korespondencšaha čempione (1969-1970).
Sarma Sedleniece bija pazīstama kā ilggadēja turnīru cīnītāja. Pēdējo reizi Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālā viņa piedalījās 2003. gadā, bet 2011. gadā piedalījās starptautiskā meistara A.Vītoliņa piemiņas turnīrā Carnikavā.

Mirusi 2020. gada 27. decembrī, apglabāta Rīgā, Jaunciema kapos.

Nozīmīgākās sacensības
----------------------

* 1954. gads, 1. vieta Latvijas jauniešu šaha čempionātā.
* 1955. gads, 1. vieta Latvijas jauniešu šaha čempionātā.
* 1956. gads, 1. vieta Latvijas jauniešu šaha čempionātā.
* 1957. gads, 1. vieta Latvijas jauniešu šaha čempionātā.
* 1959. gads, 1. vieta Rīgas sieviešu šaha čempionātā.
* 1960. gads, 1. vieta Rīgas sieviešu šaha čempionātā.
* 1968. gads, 1. vieta Latvijas sieviešu šaha čempionātā.
* 1969. gads, 1. vieta Rīgas sieviešu šaha čempionātā.
* 1969.-1970. gads, 1. vieta 1. Latvijas sieviešu korespondencšaha čempionātā.
* 1970. gads, 1. vieta Rīgas sieviešu šaha čempionātā.
* 1971. gads, 2. vieta Latvijas studentu šaha čempionātā.
* 1972. gads, 3. vieta Latvijas sieviešu šaha čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  Rostov-on-Don 1971
2. ↑  «LK?F -1.SIEVIESU. ?empion?ts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 2. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 14. oktobrī.
3. ↑  Šahs[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Sarma Sedleniece. Atjaunināts: 2011. gada 14. oktobrī šahista profils vietnē 365chess.com
* Sarma Sedleniece šahista profils vietnē olimpbase.org
* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots. 106. - 107. lpp.
**Pūblijs Kornēlijs Scīpions Afrikānis** (latīņu: *Publius Cornelius Scipio Africanus*; dzimis 236. gadā p.m.ē. miris 183. gadā p.m.ē.), par Afrikāni iesaukts pēc uzvaras pār kartāgiešiem Zamas kaujā, bija Romas republikas politiķis un karavadonis. Pazīstams kā Hanibāla uzvarētājs Otrajā pūniešu karā.

Dzimis senā, ietekmīgā dzimtā. Jau jaunībā iesaistījās cīņās pret Hanibālu. Romiešiem katastrofālās kaujas pie Kannām 216. gadā p.m.ē. liecinieks. 210. gadā p.m.ē. ieradās Ibērijā. Līdz 206. gadam p.m.ē. komandēja romiešu spēkus, 206. gadā uzvarēdams kartāgiešus Ilipas kaujā, un padzenot tos no Ibērijas pussalas. 

204. gadā p.m.ē. no Sicīlijas iebruka Kartāgā un 202. gadā sakāva Hanibāla komandētos kartāgiešus, uzvarot Otrajā pūniešu karā.

190. gadā p.m.ē. piedalījās romiešu-sīriešu karā. Pēc tam, apvainots līdzekļu piesavināšanā, dzīvoja savā lauku īpašumā, kur arī miris. Scīpiona nāves apstākļi un apbedīšanas vieta nav zināmi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Scīpions Afrikānis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 3714642
* LCCN: n50005015
* ISNI: 0000 0004 3655 2990
* GND: 118612336
* SELIBR: 170612
* SUDOC: 050595741
* BNF: cb12651580m (data)
* BIBSYS: 10069550
* ULAN: 500354654
* NLA: 65960323
* BNE: XX951510

 |

 |
***Schramocaris*** ir *Pygocephalomorpha* kārtas un *Tealliocarididae* dzimtas izmirušu augstāko vēžu ģints. Ģinti 2015. gadā aprakstīja četru paleontologu grupa, pamatojoties uz atradumiem Anglijā Glosteršīras grāfistē. Ģints ir nosaukta par godu amerikāņu paleontologam Frederikam Šramam. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā. Ģints vienīgā zināmā suga *Schramocaris gilljonesorum* dzīvoja mūsdienu Anglijas teritorijā agrā karbona periodā.

Apraksts
--------

Ķermeņa forma no cilindriskas līdz nedaudz horizontāli saplacinātai. Karapakss aizņem apmēram pusi no ķermeņa garuma vai arī ir nedaudz garāks. Uz karapaksa ir priekšējie sānu dzelkšņi, kā arī V-veidīga kakla rieva, kas priekšpusē savienojas ar rostrālo vagu, bet aizmugurē pārdalīta ar mediālo ķīli. Paralēli mediālajam ķīlim iet gareniski tuberkulām klāti sānu ķīļi. Otrais sānu ķīļu pāris ir mazāk izteikts un dažos paraugos vietām kļūst vāji pamanāms. Pirmā sānu ķīļa priekšējā daļa gar kakla rievu veido valnīti. Karapaksa priekšpusē ir postorbitālo valnīšu pāris. 

Abdomena pirmā segmenta priekšējā daļā ir trīs gareniski ķīļi. Vēdera daļas pirmo piecu segmentu tergīti ir vienāda garuma, bet sestais divreiz garāks par pārējiem. Telsons ir garš un plats ar centrālo ķīli un sānu izaugumiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Neil D.L. Clark, Rollo Gillespie, Sam F. Morris, Geoffrey Clayton, A new early Carboniferous crustacean from the Forest of Dean, England. Journal of Systematic Palaeontology, The Trustees of the Natural History Museum, London 2015. 4-5. lpp.
*Odyssey* platforma remontdokā *Esquimalt BC* 2007. gadā
*Sea Launch* pavadošais komandkuģis ostā
***Sea Launch*** (no angļu:  "Jūras starts") ir starptautisks konsorcijs, kas veica kosmisko aparātu palaišanas pakalpojumus no peldošas jūras platformas Odyssey. Pavadoņu palaišana notiika Klusajā okeānā uz ekvatora ar Ukrainā izgatavotām nesējraķetēm *Zenit-3SL*. Konsorcija centrālais birojs atrodas Ženēvā.

*Sea Launch* 1995. gadā dibināja četru valstu uzņēmumi: *Boeing* (40 %, ASV), *Energija* (25 %, Krievija), *Aker Kværner* (20 %, Norvēģija), KB Južnoje (10 %, Ukraina) un Južmaš (5 %, Ukraina). Konsorcija centrālais birojs atradās Longbīčā, Kalifornijā, ASV.

Pirmā raķete startēja 1999. gadā. Līdz 2014. gadam tika veikti 36 starti, no kuriem trīs beidzās ar avāriju, viens bija daļēji veiksmīgs. Visu startu derīgās kravas bija komerciāli sakaru pavadoņi, kuri tika ievadīti ģeostacionārajā pārejas orbītā.

2009. gada 22. jūnijā *Sea Launch* paziņoja par bankrotu saskaņā ar ASV bankrota kodeksa 11. paragrāfu. Kompānijas parādi bija sasnieguši 500 miljonus — 1 miljardu ASV dolāru.

2010. gadā *Energija* uzņēmās ieguldīt finanšu līdzekļus kompānijas pamatkapitālā un apgrozāmajos līdzekļos. Šim mērķim *Energija* dibināja meitas uzņēmumu *Energia Overseas Limited*. 2010. gada beigās par *Sea Launch* īpašniekiem kļuva *Energia Overseas Limited* (95 %), *Boeing* (3 %) un *Aker Solutions* (2 %).

*Sea Launch* startus atsāka 2011. gada 24. septembrī, palaižot pavadoni *Atlantic Bird 7*. Turpmākajos gados netika sasniegts pietiekams startu skaits, lai projekts kļūtu rentabls. Pēdējā palaišana notika 2014. gada maijā (*EUTELSAT 3B*).

2014. gada augustā, saasinoties bruņotajam konfliktam Ukrainas austrumos, Krievija paziņoja, ka *Sea Launch* darbība tiek atlikta līdz 2015. gada vidum. 2014. gada beigās paziņots, ka Krievija plāno atteikties no Ukrainas raķetēm, un *Sea Launch* projektam tiek meklēta alternatīva raķete.
2015. gada februārī izskanēja informācija, ka no Ukrainas tuvākajos gados netiks piegādātas jaunas raķetes. *Sea Launch* rīcībā bija divi *Zenit-3SL* eksemplāri, bet tiesas procesa ar *Boeing* dēļ *Sea Launch* darbība bija iesaldēta līdz 2016. gadam.

2016. gada augustā *Energija* un *Boeing* vienojās par parāda strīda atrisināšanu.

2016. gada 27. septembrī Krievijas aviācijas grupa *S7 Group* parakstīja līgumu par peldošās platformas *Odyssey* un tās infrastruktūras pirkšanu no konsorcija *Sea Launch*.

Atsauces
--------

1. ↑  Источник: новых поставок "Морскому старту" с Украины не ожидается РИА Новости, 2015-02-06

Skatīt arī
----------

* *Odyssey (starta platforma)*
* *Zenit-3SL*

Ārējās saites
-------------

* *Sea Launch* mājaslapa Archived 2006. gada 27. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
Septiņavotu Lielais ūdenskritums
**Kazu grava** (arī **Kazu ieleja**, **Lībānu—Jaunzemju ieleja**) atrodas Priekuļu pagastā, netālu no autoceļa P20. Kazu grava ir valsts aizsargāta teritorija. Šajā ielejā atrodas vairāki nozīmīgi apskates objekti (tomēr tie netiek popularizēti no pašvaldības puses, jo teritorija ir privātīpašums). Lielākais no tiem, Septiņavotu Lielais ūdenskritums, ir viens no iespaidīgākajiem Latvijas ūdenskritumiem. Tas ir izveidojies vietā, kur kādreiz bijis Lībānu-Jaunzemju avotkaļķu karjers.[1] Kazu gravas apkārtnē ir atklātas vairākas alas, kā arī šeit atrodas lielākās dolomītu alas Latvijā — Sikspārņu alas.[2] Ielejas ziemeļrietumu galā atrodas saldūdens kaļķiežu atsegums — Lībānu-Jaunzemju šūnakmens krauja. Laika gaitā, gravas karbonātisko avotu ūdeņi izgulsnējuši 11 — 13 m biezu avotkaļķu kārtu, kura pēcāk izmantota kā avotkaļķu karjers. Kaļķakmens ieguves vieta veidojusies senās ielejas malā, kas laika gaitā pievienojusies Kazu gravai.[3] Šeit šūnakmens atradne tika izmantota jau no 19. gadsimta nogales līdz nākamā gadsimta 60. gadiem, tad tā tika pamesta.[4]

Attēlu galerija
---------------

* Lībānu-Jaunzemju šūnakmens karjers pirms 2. pasaules kara
* Septiņavotu lielais ūdenskritums 2011. gadā
* Septiņavotu lielais ūdenskritums 2017. gadā
* Akmeņu krāvums
* Cauri gravai tekošā upe
* Karjera mala
* Lībānu-Jaunzemju šūnakmens krauja
* Avotkaļķu siena

Atsauces
--------

1. ↑  Septiņavotu ūdenskritumi
2. ↑   G.Eniņš *Alas Latvijā* 34.-35. lpp ISBN 9984-36-111-X
3. ↑  vietas.lv objekts: Kazu grava
4. ↑  Lībānu-Jaunzemju šūnakmens krauja

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kazu grava***.

Koordinātas: 57°19′56″N 25°19′58″E﻿ / ﻿57.33222°N 25.33278°E﻿ / 57.33222; 25.33278
**Kazu iezis** (arī **Kāzu iezis**, **Paeglīšu iezis**, **Sarkanās klintis**, **Kazu klintis**, **Kāzu klintis**) ir devona smilšakmens atsegums Gaujas kreisajā krastā. Tas atrodas Cēsu novada Priekuļu pagastā, kilometra attālumā no Jāņmuižas un Raunas upes ieteces Gaujā. Pie ieža sākuma ir dziļš atvars. Iezis ir 300—340 m garš, smilšakmens sienas augstums svārstās no 3—10 m, bet tai ir divi 16 m augsti izciļņi, kurus šķir sengrava un neliels Gaujas līcis. Kazu iezis ir veidojies sarkanīgos, sarkanīgi dzeltenos vai dzeltenīgi baltos, lielākoties smalkgraudainos Gaujas svītas smilšakmeņos, kuros ir labi saskatāms slīpslāņojums. Ieža austrumu daļā izskalotajā pamatnē ir atrodami vairāki laukakmeņi. Pēc nostāstiem, nosaukums "Kāzu iezis" ir radies precinieku, kas nolēkuši no klints, dēļ:

>  Leģenda vēstī, ka bagāts saimniekdēls iemīlējis nabaga meiteni. Tēvs nav ļāvis precēt nabaga meiteni. Tad abi saģērbušies kāzu drānās un no šīm klintīm ielēkuši Gaujā. No tā laika arī klintis saucot par Kāzu klintīm.
> 
> 
>  — No Leukādiju mājām
> 
>

Galerija
--------

* Kazu iezis Jāņmuižas virzienāKazu iezis Jāņmuižas virzienā
* Kazu iezis Raunas ietekas virzienāKazu iezis Raunas ietekas virzienā
* Gauja pie Kazu klintīmGauja pie Kazu klintīm

Atsauces
--------

1. 1 2  «Gaujas ieži un vietas, campo.laivas.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 20. septembrī. Skatīts: 2017. gada 15. janvārī.
2. ↑  «Priekuļu pagasta vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 20. septembrī. Skatīts: 2017. gada 15. janvārī.
3. ↑  Latvijas dabas objekti: Kazu iezis, latvia.travel.lv
4. ↑  Dabas un vēstures retumi: albums no lauka "LATVIJA", arhivēts no oriģināla
***Schwalbe*** (vācu: *Die Schwalbe* — 'bezdelīga') ir vācu šaha problēmistu biedrība. Tā izdod šaha kompozīcijas žurnālu *Die Schwalbe*.

Problēmistu biedrība
--------------------

Biedrība "Schwalbe" dibināta 1924. gada 10. februārī Esenē kā šaha problēmistu apvienība, ar mērķi veicināt šaha uzdevumu sastādīšanas mākslu. Tās dibinātāji bija 15 Rūras problēmisti ar Vilhelmu Masmani vadībā. Par pirmo priekšsēdētāju tika ievēlēts Antons Trillings. 1972. gadā pēc Gerharda Jenša ierosinājuma un Vernera Špekmaņa atbalsta tā kļuva par Vācijas šaha federācijas locekli un ieguva nacionālās biedrības statusu.

Biedrības nosaukums tika aizgūts no Koca un Kokelkorna četrvilča, kas šaha problēmistu vidū pazīstams ar nosaukumu "bezdelīga".

**J. Kocs, K. Kokelkorns**  
*Minhenes Šaha kluba jub. konkurss*  
1911**Uzvara**
Autori uzdevumu publicēja ar epigrāfu: "Viena bezdelīga pavasari nenes".

Mēģinājumu 1. Dh7? ar draudu 2. Db1#, atspēko Te4!, bet 1.Da7? Ta4!. 

1. Df7! draud 2. Zd3+ Kd1 3. Db3#
1. ... Ld5 2. Da7 draud 3. Da1#
2. ... Ta4 3. Dh7
3. ... Te4 4. Dh1#
3. ... Le4 4. Dh4#

Žurnāls
-------

Žurnāls *Die Schwalbe* pirmais numurs iznāca 1924. gada jūlijā. Kopš šī datuma to izdod reizi divos mēnešos. Tikai starp 1943. un 1946. gadu bija ar karu saistīts pārtraukums. *Die Schwalbe* tiek tirgots visā pasaulē. Žurnāls publicē šaha kompozīcijas un to risinājumus, izziņo šaha uzdevumu sastādīšanas konkursus, iespiež rakstus par šaha kompozīciju.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 492. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Papildu literatūra
------------------

* Wolfgang Dittmann: *Der Flug der Schwalbe. Geschichte einer Problemschach-Vereinigung.* Schwalbe – Deutsche Vereinigung für Problemschach, Wegberg 1988, ISBN 3-922392-20-2. (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* Schwalbe – deutsche Vereinigung für Problemschach (vāciski)
* Problemschach auf TeleSchach (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 711148997670759870001

 |

 |
Koordinātas: 52°29′02″N 13°22′18″E﻿ / ﻿52.48389°N 13.37167°E﻿ / 52.48389; 13.37167

*Schwerbelastungskörper*
***Schwerbelastungskörper*** (vācu: *smagsvara nesējkonstrukcija*) ir no cementa veidots lielizmēra cilindrs Berlīnē, Vācijā. To uzbūvēja 1941.-1942. gadā, lai pētītu iespējas celt lielizmēra ēkas smilšainajā augsnē, gatavojoties netālu celt gigantisku Triumfa arku. Cilindrs ir 14 m augsts un 21 metru diametrā, tā pamati atrodas 18,2 metru dziļumā. Kopumā tā celtniecībā tika izmantotas 12 650 tonnas cementa un tas kopumā veido 30 000 kubikmetru betona. Būvniecības izmaksas bija 400 000 reihsmarku.

Tuvumā esošo dzīvojamo ēku dēļ tas netika uzspridzināts Otrā pasaules kara beigās, tāpēc celtne tika saglabāta, 1995. gadā šī būve tika atzīta par vēstures pieminekli. Ēka celta brutālisma stilā.

Cilindrs atrodas Ģenerāļa Pāpes (*General-Pape-Strasse*) un Konrāda Dūdena ielas (*Konrad-Duden-Strasse*) krustojumā, Tempelhofas-Šēnebergas (*Tempelhof-Schöneberg*) rajonā.

Ārējās saites
-------------

* Citas fotogrāfijas Archived 2007. gada 28. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. interneta vietnē Bahnstrecken im Süden Berlins, vācu valodā
* Par celtni portālā SkyscraperPage.com, angļu valodā
* Par celtni portālā Structurae[novecojusi saite], angļu valodā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 245440660

 |

 |
**Kazimirs Rohs Dmohovskis** (poļu: *Kazimierz Roch Dmochowski*, baltkrievu: *Казімір Рох Дмахоўскі*; dzimis 1780. gada 24. jūnijā, miris 1851. gada 23. janvārī) bija katoļu garīdznieks. Kā Mogiļevas arhibīskaps bija visu Krievijas Impērijas katoļu galva no 1848. līdz 1851. gadam. Mācījies Krāslavas garīgajā seminārā.

Ordinēts 1803. gadā Viļņā. Bijis Viļņas bīskapu Joana Dembovska un Jeronīma Stroinovska kapelāns, bīskapa kancelejas sekretārs, Kurzemes un Viļņas kanoniķis. No 1821. līdz 1823. gadam - Sanktpēterburgas Romas katoļu garīgās kolēģijas sekretārs, no 1839. gada - loceklis, no 1842. gada - tās vadītājs. Pēc tam, kad 1847. gadā Krievijas Impērija ar Svēto Krēslu noslēdza konkordātu, 1848. gadā Dmohovskis tika iecelts par Mogiļevas arhibīskapu, kura funkcijas veica līdz savai nāvei 1851. gadā. Apglabāts Sanktpēterburgā.

Ārējās saites
-------------

* Dmohovska biogrāfija pravenc.ru (krieviski)
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kazimirs Dmohovskis***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 6029151778227118130007

 |

 |
**Bosnijas un Hercegovinas Republika** (serbhorvātu: *Republika Bosna i Hercegovina* / *Република Босна и Херцеговина*) bija valsts Dienvidaustrumeiropā, pastāvēja no 1992. gada līdz 1995. gadam. Tā ir tiešā mūsdienu Bosnijas un Hercegovinas tiesiskā priekštece.

Vēsture
-------

Bosnija un Hercegovina atdalījās no sairstošās Dienvidslāvijas Sociālistiskās Federatīvās Republikas 1992. gada 3. martā. Bosnijas karš sākās drīz pēc tās neatkarības pasludināšanas un ilga 3 gadus. Vadītāji no divām no trim galvenajām Bosnijas un Hercegovinas etniskajām grupām, proti, serbi un horvāti, izveidoja atsevišķas valstis, attiecīgi Serbu Republiku un Hercegbosnijas Horvātu Republiku, kuras Bosnijas Republika un starptautiskās valdības neatzina. Neoficiāli šie notikumi tika uzskatīti par pierādījumu tam, ka Bosnijas un Hercegovinas Republika galvenokārt pārstāvēja bošņākus (galvenokārt musulmaņus), lai gan formāli republikas prezidentūru un valdību joprojām veidoja serbi un horvāti kopā ar bošņākiem.

Saskaņā ar 1994. gada Vašingtonas vienošanos bošņāki un Hercegbosnijas horvāti, izveidoja Bosnijas un Hercegovinas Federāciju, kas ir bošņāku un horvātu kopīgs federatīvs subjekts. 1995. gadā Deitonas miera līgums apvienoja Bosnijas un Hercegovinas Federāciju ar serbu valstisko veidojumu Serbu Republiku, kas no šī brīža tika oficiāli atzīta par politisku federatīvu vienību bez atdalīšanās tiesībām no Bosnijas un Hercegovinas.

Vārds "Republika" tika izņemts no valsts nosaukuma pēc Deitonas līguma 4. pielikuma, kurā bija Bosnijas un Hercegovinas konstitūcija, līdzparakstīšanas 1995. gada 14. decembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  «ccbh.ba». *www.ccbh.ba*. Skatīts: 2023-01-25.
2. 1 2  Richard C. Holbrooke. *To End a War*. Modern Library, 1999. ISBN 9780375753602.
3. ↑  Marko Attila Hoare. *How Bosnia Armed*. Saqi Books, 2004. ISBN 978-0-86356-367-6.
4. 1 2  Brendan Simms. *Unfinest Hour: Britain and the Destruction of Bosnia*. Penguin Books Limited, 2002-07-04. ISBN 978-0-14-028983-1.
5. ↑  Sumantra Bose. *Bosnia After Dayton: Nationalist Partition and International Intervention*. C. Hurst, 2002. ISBN 978-1-85065-645-6.
6. ↑  Suada Kapić. *The Dayton peace accords: mapping negotiations : based on "To end a war" book by Richard Holbrooke*. Fama, 2000. ISBN 978-9958-9549-1-7.
**Artūrs Grīnups** (1931—1989) bija latviešu komponists un kontrabasists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 2. novembrī Rīgā. Mācījās Rīgas 1. vidusskolā, skolas orķestrī spēlēja kontrabasu. 1949. gadā sāka mācības Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolas 3. kursā, jau pēc gada sāka studijas Latvijas Valsts konservatorijas kontrabasa klasē, 1953. gadā turpināja kompozīcijas studijas profesora Ādolfa Skultes klasē, ko absolvēja 1958. gadā ar savu Pirmo simfoniju. Līdztekus studijām 1955. gadā sāka spēlēt kontrabasu Latvijas PSR TV un Radio simfoniskajā orķestrī, tad Operas un baleta teātra orķestrī (1968-1983).

Tūlīt pēc Konservatorijas beigšanas Grīnupu uzņēma Komponistu savienībā un līdz 1962. gadam viņš uzrakstīja sešas simfonijas, vēlāk tapa *Sinfonia per archi* (1970).
1970. gados viņš pievērsās kamermūzikai, turpinot sacerēt arī simfonijas — Sinfonia da camera (1970), Sinfonia per archi (1972), Quasi una sinfonia (1981), beidzot Devīto simfoniju (1988), kas vērtējama kā skaņraža muzikālās izteiksmes īstena kvintesence.

Miris 1989. gada 4. decembrī Rīgā, apbedīts Rīgas Pirmajos Meža kapos.

Galvenie darbi
--------------

### Simfoniskajam orķestrim

* deviņas simfonijas (1958-1988)
* Koncerts vijolei un simfoniskajam orķestrim (1963)
* Leģenda četrās noskaņās (1964) simfoniskajam orķestrim
* Koncerts mežragam un simfoniskajam orķestrim (1969)
* Simfoniski oratoriāls monuments Luidži Kerubīni piemiņai (1980)

### Kamermūzika

* Četras liriski romantiskas ekspresijas (1973)
* Trīs skices (1973)
* Trio vijolei, čellam un klavierēm (1974)
* Otrā sonāte vijolei un klavierēm (1974)
* Koncertīno "Dažādības vienā dimensijā" (1979)
* Trio flautai, vijolei un klavierēm (1989)

Atsauces
--------

1. ↑  lmic.lv Dzintars Gilba, Jānis Kudiņš

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 84425729
* LNB: 000043785
* LCCN: nr95013795
* ISNI: 0000 0000 7911 5732
* NKC: jx20080911010

 |

 |
Felodipīna abu optisko izomēru struktūrformulas
**Felodipīns** (latīņu: *Felodipine*; zināms kā *Renidil*®, *Plendils*®) ir II. paaudzes dihidropiridīnu kalcija kanālu blokators.

Indikācijas
-----------

Prolongētas (paildzinātas) darbības preparāts. Preparātu lieto pie arteriālas hipertensijas (paaugstināts asinsspiediens) un spriedzes stenokardijas.

Kontrindikācijas
----------------

Kontrindicēts cilvēkiem ar hipersensitivitāti (tajā skaitā arī pret citiem dihidropiridīniem), klīniski svarīgu aortālu stenozi, arteriālu hipotensiju (pazemināts asinsspiediens) - mazāk par 90 mmHg, kardiālu šoku, akūtu miokarda infarktu (kā arī periodā 1 mēnesi pēc tā), dekompensētu sirds nepietiekamību, sievietēm stāvoklī un tām, kuras baro zīdaini ar pienu.

### Ierobežota lietošana

Preparāta lietošana ir ierobežota cilvēkiem ar nestabilu stenokardiju, ļoti izteiktu bradikardiju (lēnu sirdsdarbību) vai sirds nepietiekamību, aknu funkciju smagiem traucējumiem; bērniem līdz 18 gadiem.

Atsauces
--------

1. 1 2  Гаевый М. Д. Петров В. И. Гаевая Л. М. Фармакология: Учебник для вузов / Под ред. проф. Петрова В. И. - М.: ИЦК «МарТ», Ростов н/Д: Издательский центр «МарТ», 2008. - 560 с. ISBN 978-5-241-00894-7
2. 1 2  *Фелодипин (Felodipine): инструкция, применение и формула*. Справочник РЛС
Koordinātas: 66°48′S 89°11′E﻿ / ﻿66.800°S 89.183°E﻿ / -66.800; 89.183

**Gausbergs** (vācu: *Gaußberg*) ir apdzisis vulkāns Vilhelma II krastā Austrumantarktīdā. Vulkāna konuss ir 371 m augsts un ir vienīgā no ledus brīvā vieta plašā apgabalā. Pēdējās vulkāniskās aktivitātes tiek lēstas pirms ~50 000 gadiem. Gausbergs sākotnēji izvirdis kā zemledus vulkāns, veidojot daudz lielāku konusu, kā tagadējais.

Gausbergs pieder pie Gausberga-Kergelēna zemūdens grēdas, pie kuras pieder arī Kergelēna arhipelāga un Hērda salas vulkāni.

Vulkānu 1902. gada 29. martā atklāja vācu ekspedīcija Ēriha fon Drigalska vadībā un nosauca to, tāpat kā ekspedīcijas kuģi, matemātiķa un ģeogrāfa Kārļa Gausa vārdā.

Atsauces
--------

1. ↑  Antarctic geology explored by UQ researchers

Ārējās saites
-------------

* Lamproites from Gaussberg, Antarctica: Possible Transition Zone Melts of Archaean Subducted Sediments (ar karti)
* Petrology of lamproites
**Artūrs Gēlerts** (vācu: *Arthur Gehlert*; dzimis 1833. gada 5. aprīlī, miris 1904. gada 13. janvārī) bija vācu rūpnieks un politiķis. Viņam piederēja filca un korda audumu rūpnīca Ditersdorfā (netālu no Kemnicas) un viņš bija Vācijas Reihstāga loceklis, kur viņš pārstāvēja Vācijas reiha partiju kopš 1884. gada.

A. Gēlerts bija karošu rūpnīcas īpašnieka dēls. 1858. gadā viņš apmetās Kemnicā un kļuva par neatkarīgu uzņēmēju. 1875. gadā viņš uzcēla Ditersdorfā filca un korda audumu rūpnīcu, kas viņam piederēja līdz 1881. gadam. Pēc tam viņš pilnībā nodevās politikai. Gēlerts nomira 1904. gadā Berlīnes slimnīcā.

Šaha kompozīcija
----------------

Artūrs Gēlerts bija arī šaha problēmists. Viņa publicētais raksts 1903. gadā 8. marta Vācijas iknedēļas šaha laikraksta *Deutsches Wochenschach* pielikumā par šaha uzdevumu būtību lauza vairākus gadu desmitus valdošos Bergera šaha kompozīcijas likumus un deva pamatus jaunam virzienam, kas vēlāk izveidojās par jaunvācu jeb loģisko skolu.

### Piemērs

**A. Gēlerts**  
 *Deutsche Schachzeitung*, 1900**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1.♕g1! ♘d7 2.♕g7+** (drauds)**2. ...♘f6 3.♕×f6#**
**1. ...♘g6 2.♔×a3** (gājiena spaids)
**2. ...♖b1/♖c1/♖d1/♖e1/♖×g1 3.♘f3#**
**2. ...♖f3+ 3.♘×f3#**
**2. ...♖a1+ 3.♕×a1#**
**2. ...♖f2 3.♕a1#**
**2. ...f3 3.♕e3#**
**2. ...♘×h4/♘h8/♘f8/♘e7 3.♕g7#**
**2. ...♘a5/♘d6/♘d8 3.♕c5#**
**2. ...h5/h6 3.♘×g6#**

Bibliogrāfija
-------------

* Gehlert, Arthur: *Über das Wesen des Schachproblems.* Beilage zu: Deutsches Wochenschach, 8. März 1903. (vāciski)
* Gehlert, Arthur; Amelung, Friedrich: *Der älteste Londoner Schachzirkel in der St. Marinstraße.* Deutsches Wochenschach, 1904, S. 29. (vāciski)

Atsauces
--------

1. ↑  A. Gēlerta biogrāfijas dati vietnē *gesis*[novecojusi saite](vāciski)
2. ↑  Reihstāga datu banka

Ārējās saites
-------------

* Artūrs Gēlerts šaha kompozīcijas vietnē PDB
* A. Gēlerta profils vietnē *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 55342922
* ISNI: 0000 0000 1950 981X
* GND: 133652661
* BNF: cb16730152b (data)
* NKC: mzk2013760564

 |

 |
Četri pata pozīciju piemēri.  
 Visās pozīcijās gājiens melnajiem.
**Pats** ir šaha partijas beigu pozīcija, kurā spēlētājs, kam ir gājiena tiesības, nespēj tās izmantot, jo visas viņa figūras nevar izdarīt šaha noteikumiem atbilstošu gājienu un karalim nav pieteikts šahs.

Pata gadījumā partija tiek atzīta par beigušos neizšķirti.

Pats teorētiskā galotnē
-----------------------

Gājiens baltajiem

Diagrammā attēlotajā teorētiskajā pozīcijā baltajiem izdodas glābties no zaudējuma tikai pateicoties pata iespējai. Pēc **1. Kb8-a8! Db6xc7 baltajiem pats.** Rupja kļūda būtu 1. Kb8-c8?? Kf5 2. Kc8-d7 Db6-b7 3. Kd7-d8 Kf5-f6 4. Kd8-d7 Db7-d5+ 5. Kd7-c8 Kf6-e7 6.Kc8-b8 Dd5-b5+ 7.Kb8-a7 Ke7-d7 un melnie uzvar.

Pata kombinācijas
-----------------

**Lazdiņš - Zemītis**, Rīga 1936

Gājiens baltajiem 

 **Lazdiņš - Zemītis**, Rīga 1936 

Partijas beigu (pata) pozīcija

Praktiskā partijā pats sastopams samērā reti. Dotajā piemērā baltajiem panākt patu palīdz kombinācija ar vairākiem upuriem. Lazdiņa — Zemīša partijā sekoja: 1. De7-f8+ Kg7-f6 2. Df8-h8+ Kf6-f5

3. g3-g4+ h5xg4 4. Td8-d5+ e6xd5 5. Dh8-c8+ Dc1xc8 pats.

Pats tēma etīdēs
----------------

Pata tēma etīdēs uz neizšķirtu ir ļoti populāra un var tikt realizēta divos veidos:

* Baltie, cīņā ar pretinieka materiālo pārsvaru, panāk patu savam karalim.
* Pats var būt par melno slēptu aizsardzību (pretspēli) etīdes uz uzvaru.

Ir etīdes ar diviem vairāk pata fināliem. Etīdes vērtība palielinās, ja fināla pozīcijā ir pareizs pats.

### Piemēri

**J. Zēvers**  
*Rigaer Tageblatt, 1905*Neizšķirts
**J. Zēvers**  
*Rigaer Tageblatt, 1905*Beigu pozīcija № 2. Baltajiem pareizs pats.
**J. Zēvers**  
*Rigaer Tageblatt, 1905*Beigu pozīcija № 1. Baltajiem pareizs pats.

```
1. Le5+ Kb1! 2. Tb8+ Kc1 3. Lxf4+ Zxf4 4. Kh4 Zg6+ 5. Kh3  g1D 6. Tb1+ Kxb1 pats.
                                       4. ... g1D  5. Tb1+ Kxb1 pats.
```

**H. Matisons**  
*Deutsche Wochenschach, 1918*Neizšķirts
**H. Matisons**  
*Deutsche Wochenschach, 1918*Beigu pozīcija. Baltajiem pareizs pats.
**1. Td7** Uzreiz zaudē 1. b7? Tb2 **1. ... Td2 2. b7 Ze4+!** Melnie pieliek šahu tādā veidā, lai pēc laidņa atvilkšanas to tornis būtu aizsargāts. Ja 2. ... Zf5+, tad 3. kg4 ar neizšķirtu. **3. Kf3** Visas melno figūras pa sitienam, bet ar savu nākamo gājienu tie pilnībā saglabā spriedzi. **3. ... La7 4. b8D+!** Baltie upurē bandinieku-dāmu, lai pēc tam uzbruktu divām melno figūrām un panāktu materiālu līdzsvaru. Slikti 4. Tc7? Zg5+ 5. Kg4 Ze6 6. Tc8+ Td8 7.Kf5 Kf7 un melnie uzvar. **4. ... Lxb8 5. Tb7 Zg5+ 6. Kg4 Tg2+** Šķiet, ka melnajiem izdevies saglabāt materiālu pārsvaru. **7. Kf5! Lh2(d6) 8. Tg7+! Kxg7** pats. Eleganta un smalka spēle beidzas ar reti skaistu patu.

Atsauces
--------

1. ↑  Шахматы: Энциклопедический словарь. Гл. ред. А.Е. Карпов, 1990, 286.lpp. ISBN 5-85 270-005-3
2. ↑  Советский шахматный этюд. Составители: А. П. Казанцев и др. 1955, 373. lpp.
**Petrs Sīkora** (čehu: *Petr Sýkora*; dzimis 1976. gada 19. novembrī) ir bijušais čehu hokejists, labais malējais uzbrucējs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 1017 spēles Nacionālajā hokeja līgā, kļuvis par divkārtēju Stenlija kausa čempionu. Čehijas hokeja izlases rindās kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Sīkora uzsāka 1992. gadā, kad debitēja HK Pilzenes sastāvā. 1993.—94. sezonas vidū hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās divas sezonas aizvadot IHL.

1995.—96. sezonā Sīkora debitēja NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" sastāvā. Tiesa, nostiprināties "Devils" rindās čehu uzbrucējam izdevās vien 1998.—99. sezonā, bet 1999.—2000. sezonā Sīkora kopā ar komandu izcīnīja Stenlija kausu. "Devils" rindās Sīkora spēlēja līdz 2001.—02. sezonas noslēgumam.

2002. gada vasarā Petrs tika aizmainīts uz Anahaimas "Mighty Ducks" vienību, tās sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Sīkora spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" rindās, 2005.—06. sezonā atgriežoties "Mighty Ducks". Tiesa, jau visai drīz Sīkora tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers".

2006. gada vasarā čehs pievienojās Edmontonas "Oilers" rindām, taču pēc gada noslēdza divu gadu līgumu ar Pitsburgas "Penguins", tās rindās 2008.—09. sezonas noslēgumā izcīnot savu otro Stenlija kausu. 2009.—10. sezonu Petrs aizvadīja Minesotas "Wild" sastāvā, taču tad atgriezās Eiropā.

2010.—11. sezonu hokejists uzsāka HK Pilzenes sastāvā, taču noslēdza KHL kluba Minskas "Dinamo" rindās. 2011. gada vasarā hokejists atgriezās NHL, pievienojoties Ņūdžersijas "Devils" rindām, tās sastāvā aizvadot nākamo sezonu. 2012.—13. gada sezonā kopā ar Šveices hokeja līgas vienību *SC Bern* kļuva par Šveices čempionu, pēc sezonas beigām noslēdzot spēlētāja karjeru.

Čehijas hokeja izlases rindās kļuvis par trīskārtēju (1996, 1999, 2005) Pasaules čempionu, spēlējis arī 2002. gada olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315085450
* NKC: pag2015858698

 |

 |
**Fortkongera** (angļu: *Fort Conger*) ir pamesta pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Elsmīra salas ziemeļaustrumos Lēdijas Franklinas līča krastā. Sākotnēji izveidota 1881. gadā 1. Starptautiskā polārā gada pētniecības programmas ietvaros un ir pirmā pastāvīgā cilvēku apmetne salā kopš tās atklāšanas 17. gadsimtā.

Vēsture
-------

Pirms stacijas ierīkošanas 1875. gadā Lēdijas Franklinas līča ziemeļu atzarā Diskaveri līcī ziemoja Britu Antarktikas ekspedīcija Džordža Neirsa vadībā ar kuģi *Discovery*. 1881. gadā staciju ierīkoja amerikāņu Lēdijas Franklinas līča ekspedīcija Adolfusa Grīlija (*Adolphus Greely*) vadībā. Nosaukts par godu ekspedīcijas atbalstītājam ASV senatoram Omāram Kongeram (*Omar D. Conger*). Stacijā divus gadus darbojā 25 cilvēku komanda, tajā skaitā realizējot 1. Starptautiskā Polārā gada pētniecības programmu.

Vēlākos gados staciju kā atbalsta bāzi izmantoja vairākas Arktikas pētnieku ekspedīcijas, tajā skaitā Roberts Pīrijs (1898, 1900, 1905, 1908). Pīrijs oriģinālo 18 m garo, 5 m plato un 3 m augsto trīsistabu tradicionālā "eiropiešu" stila ēku atzina par nepiemērotu Arktikas apstākļiem un 1900. gadā to nojauca. No ēkas kokmateriāliem Pīrijs uzbūvēja vairākas nelielas, vieglāk apkurināmas ēkas, dažas no kurām saglabājušās līdz mūsdienām.

2001. gadā tika nodibināts Kutinirpākas nacionālais parks, Fortkongeru iekļaujot tā teritorijā, piešķirot tai aizsargājama arheoloģijas un kultūras pieminekļa statusu.

Atsauces
--------

1. ↑  Fort Conger: A Site of Arctic History in the 21st Century
2. ↑  «Quttinirpaaq National Park. Restricted activity order: Fort Conger». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 17. septembrī. Skatīts: 2022. gada 9. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fortkongera***.
**Artūrs Galindoms** (dzimis 1894. gada 24. augustā, miris 1966. gada 4. augustā) bija latviešu virsnieks un arhitekts, projektējis Latvijas Kara muzeju, Armijas Ekonomisko veikalu Rīgā, Indras evaņģēliski luterisko baznīcu, O. Kalpaka muzeju un piemiņas vietu "Airītes" un Nāves salas piemiņas vietu un militāra rakstura būves.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1894. gada 25. augustā Rīgā. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, pēc tās beigšanas sāka arhitektūras studijas Rīgas Politehniskajā institūtā (RPI) un iestājās studentu korporācijā Selonija. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā RPI evakuēja uz Maskavā, kur Galindoms pabeidza karaskolu un tika nosūtīts uz Besarābijas fronti, vēlāk pārcelts uz latviešu strēlnieku pulkiem.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas A. Galindoms 1918. gada 10. decembrī Galindoms kā Selonijas prezidija loceklis iestājās Studentu rotā un piedalījās Latvijas brīvības cīņās. Pēc Studentu rotas komandiera Nikolaja Grundmaņa nāves 1919. gada 6. martā Galindomu iecēla par Studentu rotas komandieri un pēc 1. aprīļa par 3. atsevišķā bataljona komandieri. 
Pēc Rīgas atbrīvošanas 1919. gada maijā viņu pārskaitīja uz armijas virspavēlnieka štābu par sakaru virsnieku pie Ministru Prezidenta Kārļa Ulmaņa, šai darbā viņš piedalījās Sieviešu palīdzības korpusa noorganizēšanā un vadīšanā, kurš bija pakļauts armijas štābam.

Pēc kara beigām viņš atsāka studijas un 1933. gadā beidza LU ar arhitekta grādu, viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Kara būvniecības pārvaldes priekšnieku. 1936. gada 6. septembrī atklāja pēc viņa projekta celto O. Kalpaka muzeju un piemiņas vietu "Airītes", 1938. gadā viņa projektēto Armijas Ekonomisko veikalu, bet 1940. gadā Latvijas Kara muzeju.

Pēc Latvijas okupācijas Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā izceļoja uz Vāciju un tika smagi ievainots 1944. gada decembra nakts uzlidojumā Heilbronnai, zaudēja kāju. Pēc kara beigām viņš dzīvoja Eslingenes bēgļu nometnē, bija Latvijas Sarkanā krusta kopas priekšsēdis, kopā ar Brīvības pieminekļa meistaru Dambekalnu iekārtoja darbnīcu, izgatavojot ap 200 vienveida pieminekļu kritušiem un mirušiem tautiešiem. 
1952. gadā Galindoms pārcēlās uz Bostonu ASV, kur strādāja arhitektūras birojā. Miris no sirdstriekas 1966. gadā 4. augustā Bostonā.

Projektētās celtnes
-------------------

* Nāves salas piemineklis (1924)Nāves salas piemineklis (1924)
* Kalpaka muzejs un piemiņas vieta (1936)Kalpaka muzejs un piemiņas vieta (1936)
* Armijas Ekonomiskais veikals (1938)Armijas Ekonomiskais veikals (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  «nekropole.info». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 9. martā. Skatīts: 2018. gada 10. jūnijā.
**Čapmana zebra** (*Equus quagga chapmani*) ir līdzenumu zebras (*Equus quagga*) viena no pasugām. Šī zebru pasuga ir nosaukta par godu 19. gadsimta Āfrikas dabas pētniekam Džeimsam Čapmanam. Čapmana zebras apdzīvo savannu teritorijas Etiopijas dienvidos, Angolā, Namībijā un Dienvidāfrikas austrumu pusē.

Izskats un īpašības
-------------------

Čapmana zebras var viegli atpazīt starp pārējām zebrām, tā kā starp melni–baltajām svītrām ir brūna svītra. Dēļ tās Čapmana zebras reizēm mēdz izskatīties gaiši brūnā krāsā ar melni-baltām svītrām. Parasti svītras uz kājām kļūst retākas un neizteiksmīgākas. Ir īpatņi, kuriem uz kājām ir ļoti maz svītru. Zebru tēviņi un mātītes ir līdzīgi augumā un svarā. To augstums skaustā ir 1,40 m, svars 290—340 kg. Vairāk par Čapmana zebru ieradumiem un dzīves veidu lasīt rakstā līdzenumu zebra.

Atsauces
--------

1. ↑  Chapman's Zebra (Equus quagga chapmani) - photo/images/information - GlobalTwitcher.com[novecojusi saite]
2. ↑  ADW: Equus burchellii: Information

Ārējās saites
-------------

* How Many Types Of Zebras Are There?
Šis raksts ir par polārstaciju. Par apdzīvotu vietu skatīt rakstu Behčoko.

**Fortreja** (angļu: *Fort Rae*) ir bijusī Lielbritānijas polārstacija Arktikā, izveidota Pirmā Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros. Izvietota Kanādas Ziemeļrietumu Teritorijās Lielā Vergezera krastā.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1882. gada 30. augustā Lielā Vergezera ziemeļrietumu krastā pie *Hudson's Bay Company* Fortrejas faktorijas. Pati faktorija ierīkota 1852. gadā un nosaukta par godu skotu polārpētniekam un ārstam Džonam Rejam, kurš ilgus gadus bija kompānijas dienestā. Polārstacijas vajadzībām tika pielāgota viena no faktorijas noliktavām.

Fortrejas britu ekspedīcija bija mazskaitlīgākā no visām Pirmā Starptautiskā polārā gada ekspedīcijām; tājā bija tikai četri dalībnieki. Stacijas vadītājs bija Henrijs Dosons, tās sastāvā bija novērotāji Inglišs un Kukslijs, kā arī tehniskais darbinieks Videnlijs. Ekspedīcija bija labi nodrošināta ar aprīkojumu un pārtiku; tās nokļūšanu paredzētajā vietā finansēja Kanādas valdība.
Fortrejas stacijā meteoroloģisko novērojumu programma tika sākta 1. septembrī, bet magnētiskie — nedēļu vēlāk. Tāpat tika veikti ziemeļblāzmas novērojumi. Ekspedīcija darbu beidza 1883. gada septembra sākumā un atgriezās Anglijā 20. novembrī.

Pēc 50 gadiem Otrā Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros Fortrejā kā vienīgajā vietā Kanādā atkārtoti tika veikta novērojumu programma.

Atsauces
--------

1. ↑  Meteorological Data from the First International Polar Year (1881-1884)
2. ↑  IPY History
3. ↑  History of the International Polar Years (IPYs)
4. ↑  Magnetic Observations at International Polar Year Stations in Canada

Ārējās saites
-------------

* NOAA Arctic Research Office. Plan shewing arrangement of meteorological instruments.
Šis raksts ir par polārstaciju. Par zinātnieku skatīt rakstu Žans Batists Šarko.

**Šarko** (franču: *Base Charcot*) bija pirmā Francijas iekškontinentālā polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies uz ledus plato 2400 m vjl Adelijas Zemē, 340 km uz dienvidiem no Dimondirvilas stacijas. Stacija tika izveidota 1956. gada 25. decembrī Starptautiskā ģeofizikas gada ietvaros un tika slēgta pēc programmas beigām 1959. gada 4. janvārī. Nosaukta par godu franču zinātniekam un polārpētniekam Žanam Batistam Šarko.

Stacija tika izveidota no vienas 24 m² lielas barakas tipa puscilindriskas būves, kurā tās darbības laikā pārziemoja divas triju cilvēku komandas. Pētījumi galvenokārt tika veikti glacioloģijā un ģeomagnētismā.

Atsauces
--------

1. ↑  Australian Antarctic Data Centre, Base Charcot

Ārējās saites
-------------

* Šarko stacijas mērījumu rezultāti
* Šarko stacijas fotogrāfija www.annee-polaire.fr

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Francijas polārstacijas Valsts karogs: Francija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* Alfredfora
* Dimondirvila
* Konkordija  /
* Martēndevivjē
* *Pormartēna*
* Portofransē
* *Šarko*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* **AWIPEV**  /
* Korbela
* Rabo

 |

 |
**Revolucionāras inovācijas** (angļu: *disruptive innovations*) ir inovācijas, kas atver jauno tehnoloģisko ciklu, tās ir inovāciju biznesa jaunais cikls, jo šīs inovācijas ir piemērotas atbalstīt vēl nepastāvošu un iesakņotu pamattehnoloģiju, un līdz ar to atbalstīt spēcīgus uzņēmumus šajā tirgū un pilnībā izmainīt šo tehnoloģiju un tirgu.
Modelis "revolucionārās inovācijas" ir Kleitona Kristensena teorija, kuru viņš pirmoreiz ieviesis 1997. gadā savā grāmatā *The Innovator’s Dilemma: When New Technologies Cause Great Firms to Fail*. Šo modeli var izmantot, lai aprakstītu jauno tehnoloģiju ietekmi uzņēmuma funkcionēšanā. Kleitons Kristensens pētīja cēloņus, kuru dēļ savā jomā vadošie uzņēmumi, tirgū parādoties jaunām tehnoloģijām. strauji zaudē savas dominējošās pozīcijas. Viss mainās tajā brīdī, kad revolucionārās inovācijas atrod savu pircēju, kurš gatavs pieņemt jaunas preces noteikumus, un kuram ir nepieciešami šīs preces jaunās īpašības. Iegūstot tādu pircēju, jauna tehnoloģija sāk attīstīties, pieaug ražošanas apjomi, pienāk brīdis, kad jauna tehnoloģija jau kļuvusi par normu.

Balstoties uz Kleitona Kristensena secinājumiem, revolucionārās inovācijas parādās labi pārvaldītos uzņēmumos, bet "pareizā" vadības prakse, pateicoties kurai uzņēmumi kļūst par vadošajiem noteiktā jomā, traucē viņiem nākotnē attīstīt šīs tehnoloģijas. Tas notiek tāpēc, ka "pareizs" vadība vērsta uz patērētāju noskaņojumu, pozitīvu jaunas tehnoloģijas novērtēšanu, lielu peļņu un savu preču orientāciju lielā tirgū. Tāpēc tādos uzņēmumos resursu sadale "atbalstinovāciju" labā, kas ir virzītas uz esošo inovāciju un preču pilnveidošanu un attīstību.

Revolucionāro inovāciju piemēri ir telefons (aizstāja telegrāfu un revolucionizēja telesakaru jomu), tvaikonis (pretstatā buru kuģim), elektroniskais pasts (pretstatā tradicionālajam pastam).

Atsauces
--------

1. ↑  «Akadēmiskā terminu datubāze — disruptive innovation». LZA Terminoloģijas komisija. Skatīts: 2019. gada 9. aprīlī.
2. ↑  «Л.М. Мартынов «Управление инновационым бизнесом: обзор актуальных идей»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 26. janvārī. Skatīts: 2007. gada 26. janvārī.
3. ↑  Кристенсен Клейтон (krievu val.)
4. ↑  The Innovator’s Dilemma: When New Technologies Cause Great Firms to Fail (fragmenti)
5. ↑  «О. Рубан « Взрывайте в правильном месте»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 25. janvārī. Skatīts: 2008. gada 20. janvārī.
6. ↑  Disruptive innovation (angliski)
**Aleksandra Beļcova** (1892. gada 17. marts — 1981. gada 1. februāris) bija krievu izcelsmes Latvijas un PSRS gleznotāja, grafiķe un apdāvināta koloriste. Dzimusi Krievijā, Suražas pilsētā. Bijusi biedrību "Rīgas mākslinieku grupas" un "Zaļā vārna" locekle, darbnīcas "Baltars" māksliniece.

Biogrāfija
----------

Aleksandra Beļcova dzimusi 1892. gada 17. martā Krievijas pilsētā Suražā. 1912. gadā absolvējusi Novozibkovas pilsētas sieviešu ģimnāziju, bet 1917. gadā Penzas mākslas skolu. Studiju laikā satuvinājās ar daudziem kara vētru aiznestiem topošiem māksliniekiem: Jēkabu Kazaku, Konrādu Ubānu, Kārli Johansonu, Valdemāru Toni. Šeit viņa arī iepazīstas ar savu vēlāko dzīvesbiedru Romanu Sutu. 1917. gadā dodas uz Petrogradu, kur papildinās Natana Altmaņa studijā Brīvās mākslas darbnīcās (1918-1919). 1919. gadā Petrogradā viņa pirmo reizi piedalās izstādē, kā arī pārceļas uz pastāvīgu dzīvi Latvijā. 1920. gadā kļūst par Rīgas mākslinieku grupas biedri, kuru atstāj 1926. gadā kopā ar pārējiem "Baltazars" pārstāvjiem. No 1920. gada piedalījusies daudzās izstādēs kā Latvijā, tā arī ārzemēs, arī biedrības "Zaļā vārna" izstādēs (1927-1931).
1922. gadā apprecas ar Romanu Sutu un tajā pašā gadā abi dodas uz Parīzi, Berlīni un Drēzdeni. 1923. gadā viņiem piedzimst meita Tatjana, nākamā mākslas vēsturniece. No 1924. līdz 1928. gadam tāpat kā vīrs ir produktīva un aktīva Baltars māksliniece, kura ir radījusi daudzus metus porcelāna apgleznojumiem. 1945. gadā kļūst par Latvijas Mākslinieku savienības biedri. Mirusi 1981. gada 1. februārī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Strādājusi kā glezniecībā, tā arī grafikā, izmanotojot galvenokārt eļļas, pasteļa, akvareļa, tušas zīmējuma tehniku. Gleznojusi klusās dabas, ainavas, portretus, kubistiskas konstrukcijas un figurālas kompozīcijas. Pievērsusies arī karikatūrai un grāmatu grafikai.

### Izstādes

Māksliniecei bijušas vairākas personālizstādes- 1928. 1962. 1972. gadā Rīgā, 1963. gadā Tukumā, 1972. un 1973. gadā Ļeņingradā, 1974. gadā Liepājā, 1977. gadā Jūrmalā. Piemiņas izstādes: 1984. un 1985. gadā Rīgā, 1985. gadā Liepājā un Madonā, 1986. gadā Valmierā.

Piemiņai
--------

Rīgā, Elizabetes ielā 57A-26 atvērts memoriāls dzīvoklis — Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs —, kurā ir aplūkojami abu mākslinieku darbi.

Ārējās saites
-------------

* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Biogrāfija
* A.Beļcova
* Pamatekspozīcija muzejā Archived 2011. gada 17. februārī, *Wayback Machine* vietnē.

Atsauces
--------

1. 1 2  Beļcova Aleksandra - piedāvājumā 16 darbi - Glezniecība - KLASISKĀS MĀKSLAS GALERIJA "ANTONIJA"
2. ↑  Latvijas Mākslinieku Gleznas; Galerija "Jēkabs"[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 6764831
* LNB: 000029828
* LCCN: n2003016952
* ISNI: 0000 0000 6320 8483
* GND: 126030596
* SUDOC: 193452154

 |

 |
**Natenjels Brauns Pālmers** (angļu: *Nathaniel Brown Palmer*, dzimis 1799. gada 8. augustā Stoningtonā, ASV, miris 1877. gada 21. jūnijā Sanfrancisko) bija amerikāņu roņu mednieks, ceļotājs un kuģu īpašnieks, viens no Antarktīdas pirmatklājējiem. Tiek uzskatīts par pirmo amerikāni, kas ieraudzījis Antarktīdu.

Biogrāfija
----------

Dzimis Konektikutas ostas pilsētiņā Stoningtonā. 19 gadu vecumā kļuvis par kuģa kapteini. 1820. gadā ar savu 47 pēdas garo šalupi *Hero* piedalījās 5 kuģu roņu mednieku ekspedīcijā uz Dienvidu okeānu Bendžamina Pendltona *(Benjamin Pendleton)* vadībā. Intensīvi meklējot jaunus roņu medību apgabalus, Pālmers 17. novembrī atklāja "manā kartē vēl neatzīmetas zemes", kas vēlāk tika noteiktas kā Antarktīdas pussalas cietzeme. Pālmera kuģa ekipāža bija trešā pēc Fabiana fon Belinshauzena un Edvarda Brensfīlda, kas atklāja Antarktīdas pussalu. Kopīgi ar angļu roņu mednieku Džordžu Pouelu tika atklātas arī Dienvidorkneju salas.

Pēc roņu mednieka karjeras beigām Pālmers veiksmīgi nodarbojās ar ātro buru kuģu vadīšanu. Viņa vadītais kuģis *Paul Jones* ceļu no Honkongas līdz Bostonai 1843. gadā veica 111 dienās. Vēlāk Pālmers kļuva par vienu no kliperu kuģu tipa radītājiem un viņa īpašumā bija šādu transporta kuģu flote. Miris Sanfrancisko 77 gadu vecumā, apbedīts dzimtajā pilsētā.

Pagodinājumi
------------

Par godu Natenjelam Pālmeram nosaukti:

* Pālmera Zeme Antarktīdā. Līdz 1964. gadam par Pālmera Zemi amerikāņu avotos tika saukta visa Antarktīdas pussala;
* Pālmera arhipelāgs Antarktīdas pussalas piekrastē;
* Pālmera līcis Dienvidorkneju salās;
* Pālmeras polārstacija Antarktīdā;
* vairāki amerikāņu Antarktikas izpētes kuģi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Captain Nat». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 20. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 26. augustā.
2. ↑  Antarctic Chronology 1820-1900

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Natenjels Pālmers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 75294777
* LCCN: n85197230
* ISNI: 0000 0000 2571 8140
* SUDOC: 068456883

 |

 |