recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Harijs Dīkmanis** (1895—1979) bija latviešu jogas skolotājs un Indijas garīgo tekstu tulkotājs latviešu valodā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1895. gada 5. jūlijā Tukumā. Kopš 1928. gada Harijs Dīkmanis lasīja lekcijas par jogas mācību Parapsiholoģijas biedrībā Rīgā. 
Kopš 1934. gada Dīkmanis vadīja "Jogas zinātņu centru Latvijā" un nodibināja ciešākus sakarus ar Šrī Jogendras Jogas zinātņu institūtu Bulsarā, Indijā. 1936. gadā biedrības vajadzībām bija iegādāti 57 sējumi jogas literatūras angļu, franču, hindi un sanskrita valodā. "Dievišķās dzīves sabiedrība" (*Divine Life Society*) Rišikešā atļāva tulkot un izdot latviešu un citās valodās visas tās vadītāja Šivanandas (1887–1963) grāmatas. Ap 1937. gadu Harijs Dīkmanis kopā ar Alfrēdu Biezo pārtulkoja latviski vairākas Upanišadas.
Harijs Dīkmanis uzturēja saraksti ne tikai ar Svami Šivanandu, bet arī ar Svami Joganandu ASV, Šrī Jogendru Bombejā un Šrī Ramanu Maharši. Kopš 1939. gada Harijs Dīkmanis vadīja Latvijas Jogas biedrību, viena no viņa audzēknēm bija vēlākā dzejniece Velta Sniķere.

Otrā pasaules kara laikā viņš 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju un pēc kara beigām dzīvoja amerikāņu okupācijas zonā, kur mācīja jogu latviešu bēgļu nometnēs. 1946. gadā viņš sazinājās ar Joganandu, kas sagādāja Dīkmanim un viņa sievai Izabellai atļauju izceļošanai uz ASV. Ap 1947.– 1948. gadu viņš sarakstījis grāmatu par Šivanandas dzīvi un misiju (*Siva. His Life and Mission*). 1951. gada beigās viņš pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā, kaut arī Jogananda esot piedāvājis H. Dīkmanim darbu savā organizācijā Losandželosā. 1958. gadā viņš publicēja savu grāmatu par Šivanandu "Yoga Chakravarty: Sri Swami Sivananda". 
No 1972. gada Dīkmanis dzīvoja Bhagavana Šrī Ramana Maharši centrā Ņujorkas tuvumā, bet 1974. gadā pārcēlās uz Sanrafaelas pilsētu Sanfrancisko tuvumā. Viņa pēdējā mācekle 1977. gadā bija Meriona Makkonela (*McConnell*), kas 2016. gadā izdeva atmiņu grāmatu par savu skolotāju "Vēstules no jogas meistariem". 

Miris 1979. gadā.

Literatūra
----------

* Marion (Mugs) McConnell. Letters from the Yoga Masters: Teachings Revealed through Correspondence from Paramhansa Yogananda, Ramana Maharshi, Swami Sivananda, and Others. North Atlantic Books, 2016 — 360 pages

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Joga Latvijā: no garīgas kustības līdz veselīgam dzīvesveidam. Ieskats jogas kustības vēsturē no rakstu krājuma "Reliģiozitāte Latvijā: vēsture un mūsdienu situācija" Solveigas Krūmiņas-Koņkovas zinātniskajā redakcijā. Rīga: LU Filozofijas un socioloģijas institūts, 2012
2. ↑  «Latvijas Jogas biedrības vēsture - History of Latvian Yoga Society». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. jūnijā. Skatīts: 2019. gada 12. jūlijā.
3. ↑  Par klusumu, trakošanu un iečāpošanu brīnumainajā. Saruna ar Veltu Sniķeri Sabīne Košeļeva delfi.lv 2019. gada 27. martā
4. ↑  From Latvia, with love and yoga Archived 2019. gada 12. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. British Columbia BookLook September 13th, 2016 (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 13145424172086791842

 |

 |
Šis raksts ir par latviešu sabiedrisko darbinieku. Par citām jēdziena **Olavs** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Vilis Olavs**, līdz 1890. gadiem **Vilis Plute** (dzimis 1867. gada 18. maijā [v.s. 6. maijā], miris 1917. gada 28. martā) bija latviešu sabiedriskais darbinieks un publicists. Studentu korporācijas Talavija filistrs dibinātājs.

Dzīvesgājums
------------

Olavs Plute dzimis 1867. gadā Bauskas pagasta Pilsmuižas "Olavās" kā Jēkaba Plutes un Dārtes (dzimušas Duklavas) trešais bērns. Mācījās Bauskas elementārskolā, Bauskas apriņķa skolā un Jelgavas ģimnāzijā, ģimnāzista gados sarakstīja vēsturisku apcerējumu "Kā dzimtbūšana Baltijā cēlusies", kas godalgots ar Maskavas latviešu dibināto Reinberga prēmiju. 1892. gadā viņš beidza studijas Tērbatas Universitātes teoloģijas fakultātē Studiju laikā kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas *Lettonia* biedru.

Studiju laikā viņš uzrakstīja populāro "Latvju vēsturi līdz 12. gadsimta beigām" un piedalījās "Sēta, Daba, Pasaule" (5.-6. daļas) sastādīšanā. Kopš 1892. gada darbojās Rīgas Latviešu biedrības zinību komitejā un izdeva tās "25 gadu vēsturi". 1896. gadā sarīkoja 1. latviešu etnogrāfisko izstādi.
No 1895. līdz 1897. gadam viņš strādāja par skolotāju un palīgmācītāju Rīgā, bet liberālo uzskatu dēļ netika iecelts par pastāvīgu mācītāju, tāpēc no 1899. līdz 1904. gadam studēja tirdzniecību Rīgas Politehniskajā institūtā, 1900. gadā nodibināja studentu korporāciju "Talavija", bija „Pēterburgas Avīžu" ievadnieks un redaktors. 

Pēc studiju beigšanas viņš Rīgā nodibināja sieviešu komercskolu. 
Par publicistiskajiem rakstiem laikrakstā „Balss" 1905. gada revolūcijas laikā viņam piesprieda vienu gadu ilgu ieslodzījumu Rīgas Centrālcietumā, apcietinājumā (1908-1909) sarakstīja "Galvenos virzienus ētikā" (I-II daļu) un saslima ar plaušu tuberkulozi. 

Pirmā pasaules kara laikā Krievijā organizēja palīdzību latviešu bēgļiem un kļuva par Latviešu bēgļu centrālkomitejas priekšsēdi. Miris Koonkalas sanatorijā netālu no Vīborgas Somijā no tuberkulozes saasinājuma 49 gadu vecumā 1917. gadā, apglabāts Pēterburgā, 1921. gadā viņa mirstīgās atliekas pārveda uz Rīgas Meža kapiem, kur 1927. gadā uzcelts piemineklis (tēln. B. Dzenis). Pēc viņa nāves izveidots Olava fonds Rīgā.

Ģimene
------

Viļa Olava sieva Frīda bija skolotāja, vēlāk Olava fonda un biedrības "Māte un bērns" valdes locekle. Dēls, Vilis Olavs

Ārējās saites
-------------

* Latvju enciklopēdija. 2.sējums, 1800.-1801.lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Vilis Olavs (jaunākais)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 14156004
* LNB: 000046944
* LCCN: n2004014734
* ISNI: 0000 0000 7693 9373
* GND: 14063052X
* SUDOC: 100534627

 |

 |
**Gundars Mežinskis** (dzimis 1953. gada 14. februārī) ir profesors, silikātu materiālu tehnoloģiju vadošais pētnieks augsttemperatūras materiālu un plazmas tehnoloģiju jomā, kā arī viens no nanomateriālu un sola-gela pārklājumu mācību kursu pamatlicējiem.

Biogrāfija
----------

Gundars Mežinskis dzimis 1953. gadā Rīgā, 1971. gadā beidzis Rīgas 36. vidusskolu (mūsdienās Rīgas Teikas vidusskola), 1976. gadā absolvējis Rīgas Tehnisko universitāti.

Karjera
-------

Mežinska karjera veidojās Rīgas Tehniskajā universitātē. No 1994. līdz 1998. gadam viņš bija docents, specializējās silikātu materiālu tehnoloģijās. No 1994. līdz 2009. gadam bija vadošais pētnieks Stikla un keramikas zinātniski pētnieciskajā laboratorijā. Darbojies kā Silikātu materiālu tehnoloģijas profesora grupas vadītājs (1999—2002). No 2010. līdz 2013. gadam bija vadošais pētnieks Silikātu, augsttemperatūras un neorganisko nanomateriālu tehnoloģijas katedrā, bet no 2014. līdz 2021. gadam bija šīs katedras vadītājs. No 2018. līdz 2021. gadam bijis RTU Silikātu materiālu institūta vadītājs.

Ir izstrādājis 47 mācību kursus neorganisko un nanomateriālu tehnoloģijās. Ķīmijā, ķīmijas tehnoloģijās un biotehnoloģijā izstrādājis 35 kursus, fizikā, materiālzinātnē, matemātikā un statistikā — 76 mācību kursus. Vadījis bakalaura, maģistra darbus, izveidojis un vadījis konferenci *BaltSilica 2018* un bijis zinātniskās komitejas loceklis.

Publikācijas
------------

SCOPUS datubāzē indeksēti 57 raksti, bez tam publicēti 27 citi raksti un konferenču krājumi. Recenzents zinātniskos
žurnālos un rakstu krājumos: *Journal of Sustainable Architecture and Civil Engineering*, "Materiālzinātne un lietišķā ķīmija" u.c. Dažādas publikācijas, zinātniskie raksti, kuri ir indeksēti *Web of science*, *AD Scientific Index 2023* un citās indeksētās datu bāzēs. Ir arī saņemti dažādi patenti saistībā ar nanomateriāliem. Gundars Mežinskis ir meklējis pielietojumu Latvijas iežiem un to izmantošanai rūpniecībā.

Sasniegumi un apbalvojumi
-------------------------

* 2013. gadā saņēmis Paula Valdena medaļu.
* 2015. gadā saņēmis goda nosaukumu "RTU Gada zinātnieks".
* 2016. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidenta atzinību par jaunu materiālu un tehnoloģiju izstrādi saules kolektoriem.
* 2017. gadā saņēmis RTU goda darbinieka nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sola-gēla pārklājums uz emaljēta leģētā tērauda». RSU.
2. ↑  «Gundars Mezinskis». AD Scientific Index 2023.

Ārējās saites
-------------

* Gundars MEZINSKIS (angliski)
**Raipala ezers** (arī **Raipals**) ir ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā Korneta ezeru virknē. 35 m dziļais Raipals ir viens no dziļākajiem ezeriem Latvijā.

Ezers atrodas Korentu-Peļļu subglaciālajā iegultnē un ir lielākais no ap 10 tajā esošajiem ezeriem. 1999. gadā iegultnes Latvijas daļā izveidots Kornetu-Peļļu dabas liegums. Pats Raipala ezers ir ar aizsardzības statusu jau kopš 1923. gada, kad tika izveidots Raipala meža botāniskais liegums. Kornetu-Peļļu dabas liegums ietilpst arī plašākā īpaši aizsargājamā dabas teritorijā - Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū.

Ezera dibens smilšains un dūņains. Sastopamās zivju sugas: līdaka, asaris, rauda, plaudis, līnis un karūsa.

Ainaviskā ezera krastos atrodas divi viesu nami.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas Dabas fonds». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 11. septembrī. Skatīts: 2009. gada 22. novembrī.
2. ↑  Ezeri.lv

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv datu bāze

Skatīt arī
----------

* Latvijas dziļākie ezeri
**Aivars Irbe** (dzimis 1943. gadā, Zilākalnā, Zilākalna pagasta, Valmieras novadā) ir daiļdārznieks, selekcionārs, Latvijas dārzkopju Puķu draugu saieta organizētājs un Turaidas muzejrezervāta Kultūrvides nodaļas vadītājs. 2018. gadā Valsts augstāko apbalvojumu pasniegšanas ceremonijas laikā Rīgas pilī saņēma ceturtās šķiras Atzinības krustu par pašaizliedzīgu ieguldījumu kultūrvides veidošanā, kopšanā un popularizēšanā Latvijā.

Dzīvesgājums
------------

Aivars Irbe ir dzimis 1943. gadā Zilākalna "Ķenčos", kas atrodas Zilākalna pagasta Valmieras novadā. "Ķenči" piederēja viņa vecvecākiem un radiem, bet tika izpostīti  Otrajā pasaules karā. Rezultātā daiļdārzniekam savas dzīves laikā vajadzēja nomainīt vairākas dzīves vietas, kas bija Dikļi, Vilzēni un Burtnieki. Savu pirmo mācību gadu Aivars aizvadīja Vilzēnu pamatskolā, turpinot mācības vēlāk Burtnieku septiņgadīgajā skola un vidusskolas izglītību saņemot  Valmieras Viestura Vidusskolā.

Jau kopš 1978. gada vairākās Latvijas pilsētās katru gadu rīko "Puķu draugu" saietu. Pašlaik dzīvo un strādā Siguldas apkārtnē, kur kopš 1997. gada ieņem Turaidas muzejrezervāta kultūrvides nodaļas vadītāja amatu, pārvaldot 42 ha lielu zemes īpašumu ar tā vēsturiskajām ēkām.

Izdotā literatūra
-----------------

* "Dārzu un parku pilsēta — Sigulda" (2007);
* "Puķu draugi" (2014);
* "Mežvīteņi un citi augi dārzā" (2017);
* "Turaidas dendroloģiskās un vides vērtības" (2021).

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Atzinības krusts, ceturtā šķira (2018)

Atsauces
--------

1. ↑  Ieva Leiniša. «Valsts prezidents pasniedz Valsts augstākos apbalvojumus». leta.lv, 2018. gada 17. oktobrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 5. septembrī. Skatīts: 2018. gada 17. oktobrī.
2. 1 2  Anita Martinsone. «Viesturietis Siguldā». liesma.lv, 2012. gada 18. oktobrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 5. septembrī. Skatīts: 2021. gada 8. septembrī.
3. ↑  Vidzemes televīzija. «Tapusi grāmata Taka uz Zilokalnu». lsm.lv, 2019. gada 16. novembrī. Skatīts: 2019. gada 16. novembrī.
4. ↑  Ieva Leiniša. «Valsts prezidents pasniedz Valsts augstākos apbalvojumus». leta.lv, 2018. gada 17. oktobrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 5. septembrī. Skatīts: 2018. gada 17. oktobrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 9305072
* LCCN: n2007086897
* ISNI: 0000 0000 3993 4987

 |

 |
Karalistes karogs
Valensija, kā Aragonas kroņa zemju daļa
**Valensijas karaliste** pastāvēja mūsdienu Spānijas Karalistes teritorijā no 1238. līdz 1707. gadam un bija viena no Aragonas kroņa zemēm. Izveidota pēc tam, kad rekonkistas gaitā Aragona iekaroja musulmaņu kontrolētās zemes. Karaliste beidza pastāvēt, kad Filips V Aragonas kroņa zemes apvienoja ar Kastīlijas kroņa zemēm, izveidojot vienotu Spāniju. Mūsdienu Valensijas apgabals aizņem karalistes bijušo teritoriju. Karalistes galvaspilsēta bija Valensija. Iedzīvotāju vairākums runāja katalāņu valodas valensiešu dialektā un aragoniešu valodā. Valdošā vairākuma reliģija bija katolicisms, islāmam un jūdaismam paliekot mazākuma reliģijām.

1232. gadā Haime I sāka pirmo kampaņu šī reģiona zemju iekarošanai. Otrā kampaņa sākās 1238. gadā, kad 9. oktobrī Haime I iekaroja Valensijas pilsētu. Trešā kampaņa sākās 1243. gadā un beidzās 1245. gadā, kad Haime I paplašināja iekarojumus dienvidu virzienā. Haime II turpināja iekarojumus dienvidos, ieņemot teritorijas, kuras vēlējās pakļaut arī Kastīlija. Iekarotie musulmaņi regulāri rīkoja dumpjus, un to lojalitāte kristiešu karalim bija apšaubāma. Atklāto un slēpto musulmaņu tiesības pakāpeniski ierobežoja, līdz 1609. gadā tos pilnībā izraidīja no valsts.

Karalis saglabāja varu pār piekrastes auglīgākajām un bagātākajām zemēm, saviem aragoniešu feodālajiem vasaļiem piešķirot kalnainas un mazāk auglīgas zemes. Zemes īpašuma tiesības arī ietekmēja arī jauno iedzīvotāju demogrāfiju. Iekšzemē ieradās kastīliešu valodai radniecīgajā aragoniešu valodā runājoši zemnieki. Piekrastē ieradās valensiešu valodā runājošie katalāņi.

15. gadsimta sākumā Valensija sasniedza labklājības uzplaukumu, plaši tirgojoties Vidusjūras reģionā. Amerikas atklāšana un Spānijas impērijas veidošanās, pavērsa galvenos tirdzniecības ceļus uz Amerikām un Āfriku. Pēc Aragonas Ferdinanda kāzām ar Kastīlijas Izabellu, sākās vienotas Spānijas veidošanās. Vidusjūras tirdzniecība kristiešu un musulmaņu karu dēļ kļuva neizdevīgāka. Apmēram 125 000 musulmaņu izraidīšana 1609. gadā iztukšoja daudzus apgabalus un ciematus, samazinot reģiona ekonomisko aktivitāti.

|  |
| --- |
| Kristīgās Ibērijas (Pireneju) pussalas valstis no rekonkistas līdz mūsdienām |
|  Portugāles karaliste(1139 — 1910)  (karaļi) |  Spānija (1715 — mūsdienas)  (karaļi) |
|  Kastīlijas kronis (1230 — 1715) (karaļi) |  Navarras karaliste (824 — 1841) (karaļi) |  Aragonas kronis (1162 — 1716) (karaļi) |
|  Galisijas karaliste (409 — 1833) (karaļi) | Astūrijas karaliste (718 — 924)  (karaļi) |  Leonas karaliste(910 — 1230)  (karaļi) |  Kastīlijas karaliste(1065 — 1230)  (karaļi) |  Aragonas karaliste(1035 — 1707)  (karaļi) |  Barselonas grāfiste / Katalonijas firstiste(801 — 1714)  (grāfi) |  Valensijas karaliste (1238 — 1707)  (karaļi) |  Maļorkas karaliste (1231 — 1715)  (karaļi) |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Valensijas karaliste***.
Šis raksts ir par mākslas veidu. Par citām jēdziena **cirks** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Billija Smārta cirks Kembridžā
Cirks
**Cirks** ir mākslas veids, kam raksturīgi dažādi priekšnesumi, ko izpilda cirka mākslinieki (akrobāti, ekvilibristi, žonglieri, iluzionisti, dzīvnieku dresētāji, klauni un tā tālāk).

Cirka vēsture
-------------

Pirmie cirka triki, tādi kā kūleņošana un akrobātiski numuri, bijuši zināmi jau tālā senatnē. Taču cirks, kādu to pazīstam šodien, radās tikai 1768. gadā, kad anglis Filips Estlijs Londonā sāka uzstāties ar jātnieka trikiem un 1780. gadā uzbūvēja īpašu amfiteātri. Drīz jātnieku priekšnesumus papildināja virves dejotāji un spēkavīri. 1793. gadā Džons Rikets atvēra līdzīgu cirku ASV. Pirmās cirka izrādes notika speciāli celtās telpās; vēlāk jau radās ceļojošais cirks, piemēram, F.T. Bārnuma un Dž. Beilija cirks, kur kā artisti uzstājās virves dejotāji, burvju mākslinieki, klauni, jātnieki uz neapseglotiem dzīvniekiem un arī dresēti dzīvnieki. Cirka apmeklējumi ilgu laiku bijis viens no populārākajiem ģimenes kopīgās izklaidēšanās veidiem. Darbs cirkā prasa augstu profesionalitāti. Venisā, kas atrodas ASV Floridas štatā, ir pasaulē vienīgā klaunu koledža.

Klauni
------

*Pamatraksts: klauns* 
Katrs klauns ir unikāls. Ar savu dīvaino grimu un jocīgo kostīmu klauni ir katra cirka raksturīga iezīme. Ir ļoti nopietni jāstrādā, lai liktu cilvēkiem smieties. Klauni apgūst daudz dažādu mākslu. Viņi var būt mūziķi un akrobāti, mīmi un komiķi. Pirmais īstais skatuves klauns, kura priekšnesumā apvienojās joki ar nopietnību, bija Džozefs Grimaldi 19.gs. Angļu cirka klauni ir aizguvuši savu iesauku "Džo" un balto sejas grimu tieši no viņa.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***cirks*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85026080
* GND: 4067878-7
* BNF: cb13318732s (data)
* HDS: 011906
* NDL: 00570042
* NKC: ph119242
* BNE: XX524512

 |

 |
**Haplogrupa J2** (J-M172) ir cilvēka Y-hromosomas DNS haplogrupa, kas cēlusies no haplogrupas J.

Aptuveni 0,5 procenti no etniskajiem latviešiem pieder pie Y-DNS haplogrupas J2. J2 atzars ar nosaukumu J-Y231959 tika atrasts latviski runājošajā paternālajā līnijā no Valkas novada. Vēl viens latviešu atzars J2 ir J-FGC75679, no latviešu paternālās līnijas, no Liepājas, kas tiek dalīta arī ar cilvēkiem no Lietuvas un Polijas. J-Y61835 ir Latvijas paternālā līnija no Cēsu apriņķa, kura dalās ar Somiju. Latvijas projektā ir iekļauta latviešu paternālās līnijas haplogrupā J2-M172 ar specifisku piešķiri J-Z628.

Aškenazu ebreji dzīvojoši Latvijā, arī pārnēsāja vairākas haplogrupas J2 atzarus. Haplogrupa J2a ir sastopama Latvijas ebreju paternālās līnijās, ieskaitot J-M172 (J2a\*) līnijā no Daugavpils, ko kādreiz sauca par Dvinsku. Kohenu ģenealoģija J2a1h2c (J-L254) ir arī identificēta līnijā no Latvijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Kevin A. Brook. «Latvian Genetics: Abstracts and Summaries». Skatīts: 2023-10-07.
2. ↑  «J-Y231959 YTree». *YFull MTree*. Skatīts: 2023-10-07.
3. ↑  «J-FGC75679 YTree». *YFull MTree*. Skatīts: 2023-10-07.
4. ↑  «J-Y61835 YTree». *YFull MTree*. Skatīts: 2023-10-07.
5. 1 2 3  «My FamilyTree DNA Latvia Project Website - Y-DNA Classic Chart». *Family Tree DNA*. Skatīts: 2023-10-07.

| Cilvēka Y-hromosomas (Y-DNS) haplogrupu evolūcijas koks |
| --- |
| * Cilvēka Y-hromosomas minimālo atšķirību filoģenētika (2013. gada 4. decembra versija)
 |
|  | Y-hromosomas Ādams |
|  | A0 | A1'2'3'4 |
|  | A1 | A2'3'4 |
|  | A2'3 | A4 |
|  | B | CDEF |
|  | DE | CF |
|  | D | E |  | C | F |
|  | G | HIJKLT |
|  | H | IJKLT |
|  | IJ | KLT |
|  | I | J |  | LT | K |
|  | L | T |  | MP | NO | S |  |
|  | M | P |  | N | O |
|  | Q | R |
Indijas administratīvais sadalījums pēc Indijas Republikas pasludināšanas (1951). Indijas domīnijas laikā tai pievienojās vai tika pievienotas 552 Britu Indijas protektorātā esošas valstis.
**Indijas Domīnija** jeb **Indijas Savienība** (angļu: *Union of India*) bija neatkarīga valsts Britu Sadraudzības ietvaros, kas kopā ar Pakistānas Domīniju izveidojās Britu Indijas teritorijā pēc Indijas neatkarības pasludināšanas 1947. gada 15. augustā. Indijas premjerministrs šajā laikā bija Džavāharlāls Nehru.

Teritoriālās nesaskaņas starp jaunajām valstīm 1947. gada oktobrī izraisīja Pirmo Indijas—Pakistānas karu, 1948. gadā Indijas domīnijai pievienoja Džunagadhas valsti (tagadējās Gudžarātas dienvidu daļa) un Haidarābādas nizāma valsti, bet 1949. gadā Rādžastānas valstu lielāko daļu un Tripuras valsti.

Indijas domīnija beidza pastāvēt pēc Indijas Republikas pasludināšanas 1950. gada 26. janvārī.

Skatīt arī
----------

* Pakistānas Domīnija
**Uzņēmuma nemateriālā vērtība** (no angļu valodas — *Goodwill*) ir jebkādi no uzņēmējdarbības, aktīva vai no aktīva grupas nākotnē sagaidāmi ekonomiskie labumi, kas nav nodalāmi no pašas uzņēmējdarbības, cita aktīva vai aktīvu grupas. Uzņēmuma nemateriālā vērtība var tikt skaidrota kā atlikusī vērtība, kas rodas, no uzņēmuma vērtības atņemot identificējamo materiālo, nemateriālo un monetāro aktīvu vērtību, kas ir koriģēta ar faktiskajām vai iespējamajām saistībām.

### Uzņēmuma nemateriālās vērtības aprēķins

Uzņēmuma nemateriālā vērtība tiek aprēķināta izņēmuma apvienošanās un iegādes brīdī. Nemateriālā vērtība rodas iegādes brīdī, kad pircējs (uzņēmums) iegādājas mērķa uzņēmumu. Summa, ko iegūstošā sabiedrība maksā par mērķa uzņēmumu, pārsniedzot mērķa uzskaites vērtību, parasti veido mērķa uzņēmuma nemateriālās vērtības vērtību. Ja iegūstošā sabiedrība maksā mazāk par mērķa grāmatvedības vērtību, tā iegūst "negatīvu nemateriālo vērtību". Lai noteiktu nemateriālo vērtību, tiek izmantota uzņēmuma iegādes cena un no tās atņemta identificējamo aktīvu un saistību patiesā tirgus vērtība. Nemateriālās vērtības noteikšanu var izteikt kā formulu:

{\displaystyle G=P-(A-L)} , kur
*G* — uzņēmuma nemateriālā vērtība,
*P* — sabiedrības pirkuma cena,
*A* — sabiedrības aktīvu patiesā tirgus vērtība,
*L* — sabiedrības saistību patiesā tirgus vērtība.

### Grāmatvedības uzskaite

Uzņēmuma nemateriālā vērtība tiek uzskaitīta kā nemateriālais aktīvs iegūstošā uzņēmuma bilancē ilgtermiņa aktīvu kontā. Saskaņā ar vispārpieņemtiem grāmatvedības principiem (GAAP) un starptautiskajiem finanšu pārskatu standartiem (SFPS) uzņēmumiem ir jānovērtē nemateriālās vērtības vērtība to finanšu pārskatos vismaz reizi gadā un jāreģistrē visi pārvērtēšanas zaudējumi.

Atsauces
--------

1. ↑  Steven L. Henning, Barry L. Lewis and Wayne H. Shaw. "Valuation of the Components of Purchased Goodwill". *Journal of Accounting Research* 38 (2): 375-386.
2. ↑  Charles P. Jones. *Introduction to Financial Management*. Richard D.Irwin, 1993. 564. lpp. Kopā ar `|accessdate=` jālieto `|url=`
3. ↑  Andrea Beretta Zanoni. *Accounting for Goodwill*. London : Routledge, 2009. 2-5. lpp.
4. ↑  ROBERT J. KIRSCH, RUDOLF BRUNOVS (September 1991). "Goodwill Accounting in Selected Countries and the Harmonization of International Accounting Standards". *A Journal of Accounting, Finance and Business Studies* 27 (2): 135-161.
Bīskaps Boļeslavs Sloskāns. (No 04.12.2001. **Dieva kalps**, no 20.12.2004 Godināmais)
**Godināmais** ir Romas katoļu baznīcas kādas mirušas personas godināšanas veids, ko piemēro tām personām, kurām Svētā Krēsla Kanonizācijas lietu kongregācija Vatikānā apstiprinājusi personas tikumu varonību beatifikācijas procesā un Romas pāvests par to ir izdevis speciālu dekrētu. Tas ir beatifikācijas otrais posms.

Uzsākot beatifikāciijas procesu kādai mirušai personai, sākumā Kanonizācijas lietu kongregācija sākotnēji pārliecinās par kandidāta dzīves un tikumu izcilību, kā arī sarakstīto darbu atbilstību katoliskās Baznīcas mācībai, izpētot no bīskapijas saņemto dokumentu arhīvu (Copia Publica) par konkrēto personu. Atbilstot iepriekšminētajam nepieciešamajām prasībām, kongregācija izdod speciālu dekrētu par beatifikācijas procesa uzsākšanu, ar ko ir sasniegts beatifikācijas pirmais posms un kandidāts ir godinājams par Dieva kalpu. Lai kandidātam varētu piedēvēt epitetu Godināmais, jāsasniedz beatifikācijas otrais posms, kas notiek pēc noteiktas procedūras.

Procedūra
---------

Pēc Svētā Krēsla Kanonizācijas lietu kongregācijas izdotā dekrēta par personas beatifikācijas uzsākšanu kongregācija atsāk dokumentu arhīva (Copia Publica) izpēti un dokumenta "Nostāja par dzīvi, tikumiem un svētuma reputāciju" (Positio super vita, virtutibus et fama sanctitatis) izveidošana. Šī dokumenta izveidei un rediģēšanai tiek nozīmētas konkrētas personas par atbildīgo, postulatoru un vicepostulatoru. Pēc dokumenta sagatavošanas, izpētes komisijas teologiem nobalsojot par kandidātu tikumu varonību un pieņemot lēmumu, tas tālāk tiek nodots Kanonizācijas lietu kongregācijas kardinālu komisijai, kas apstiprina šo dokumentu un nodod tālāk Romas pāvestam. Pāvests izsludina dekrētu, kurš oficiāli apliecina personas uz beatifikāciju tikumu varonību (Decretum super heroicitate virtutum). Šajā momentā tiek sasniegts beatifikācijas otrais posms un beatificējamajai personai var lietot godināšanu Godināmais. Tikumu varonības atzīšana norāda uz Baznīcas novērtējumu kā beatificējamās personas dzīves izcilību (excellentia vitae) un tās atdarināšanas vērtu. 

Ja procesa turpinājumā tiek pierādīts noticis brīnums, ko veicis Godināmais, norisinās beatifikācija, kuras rezultātā Godināmais kļūst par Svētīgo.

Atsauces
--------

1. ↑  Beatifikācijas likums www.vatican.va

Ārējās saites
-------------

* Beatifikācijas process www.vatican.va
* Par beatifikāciju un kanonizāciju[novecojusi saite] www.catholic.lv
* Par Bīskapu Boļeslavu Sloskānu www.catholic.lv
* Beatifikācijas likums www.vatican.va

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Romas katoļu baznīcas kanonizācijas posmi |
| --- |
|  |
| Dieva kalps  → Godināmais  → Svētīgais  → Svētais |  |

 |
**Cepelīna** vai **Cepelīnas observatorija** (norvēģu: *Zeppelinobservatoriet*) ir Norvēģijas vasaras sezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas ziemeļrietumos pie Nīolesunnas pētniecības pilsētiņas. Stacija pieder Norvēģijas Polārajam institūtam, bet pētniecības aktivitātes koordinē Norvēģijas Gaisa izpētes institūts (NILU).

Vēsture
-------

NILU pirmos gaisa izpētes mērījumus Nīolesunnā veica jau 1974. gadā. 1989. gadā tika izbūvēta observatorija Cepelīna kalnā (nosaukts par godu vācu aviatoram Ferdinandam fon Cepelīnam) dienvidos no Nīolesunnas. 1999.—2000. gadā stacija pilnībā pārbūvēta un to oficiāli atvēra Norvēģijas kroņprincis Hokons. Satiksme ar Nīolesunnu notiek pa vistālāk ziemeļos funkcionējošo trošu ceļu.

Zinātniskā darbība
------------------

Cepelīnas observatorija izvietota neskartā Arktiskajā vidē tālu no ievērojamiem piesārņojumu avotiem, kas padara to par unikālu vietu globāliem atmosfēras un tās piesārņojumu novērojumiem. Šeit tiek veikti mērījumi attiecībā uz siltumnīcu gāzēm, gaisa organisko un neorganisko piesārņojumu, ozona slāni noārdošajām substancēm u.c. Pētījumus veic NILU sadarbībā ar Stokholmas universitātes Meteoroloģijas institūtu. Pētījumi saistīti ar vairākām starptautiskām programmām, tajā skaitā EMEP, AMAP, ACTRIS, ICOS un WMO/GAW.

Atsauces
--------

1. ↑  NILU. Zeppelin
2. ↑  The Zeppelin Observatory in Ny-Ålesund
3. ↑  Verdens nordligste taubane – Zeppelinfjellet i Ny-Ålesund

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Norvēģijas polārstacijas Valsts karogs: Norvēģija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* *Framheima*
* *Modheima*
* *Norveja*
* Tora
* Trolla

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Cepelīna
* *Kartverket*
* Sverdrupa

 |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polārstacijas Nīolesunnā |
| --- |
|  |
| 
* ARS Valsts karogs: Apvienotā Karaliste
* AWIPEV Valsts karogs: Francija / Valsts karogs: Vācija
* Cepelīna Valsts karogs: Norvēģija
* Dasana Valsts karogs: Dienvidkoreja
* Diridžibile Italia Valsts karogs: Itālija
* Himādri Valsts karogs: Indija
* Huanhe Valsts karogs: Ķīna
* *Kartverket* Valsts karogs: Norvēģija
* Nīderlandes polārstacija Valsts karogs: Nīderlande
* NIPR observatorija Valsts karogs: Japāna
* Sverdrupa Valsts karogs: Norvēģija

 |

 |
**Ektors Roseto** (spāņu: *Héctor Decio Rossetto*; 1922. gada 8. septembris, Baijablanka — 2009. gada 22. janvāris, Buenosairesa) bija Argentīnas starptautiskais starptautiskais lielmeistars šahā (1960).

Biogrāfija
----------

Pieckārtējs Argentīnas šaha čempionāta uzvarētājs (1942, 1944, 1947, 1962, 1972). Sekmīgi piedalījies starptautiskos šaha turnīros. 1962. gadā uzvarējis Mara del Platas šaha turnīrā.

Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros: 1958. gadā Dienvidslāvijā ieņēmis 18. vietu, bet 1964. gadā Amsterdamā - 17. vietu.

Sešas reizes (1950-1954, 1962, 1968, 1972) pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs. Komandu vērtējumā izcīnījis 3 sudraba (1950, 1952, 1954) un bronzas (1962) medaļu, bet individuālajā vērtējumā - zelta (1952) un bronzas (1950) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Roseto kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1960. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

1978. gadā Buenosairesā Roseto bijis Pasaules šaha olimpiādes direktors.

Atsauces
--------

1. ↑  «Campeonatos Argentinos tablas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. novembrī. Skatīts: 2016. gada 10. maijā.
2. ↑  Mar del Plata 1962
3. ↑  1958 Portoroz Interzonal Tournament
4. ↑  «1964 Amsterdam Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. maijā. Skatīts: 2016. gada 10. maijā.
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Héctor Decio Rossetto

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Bikolas pussala** (bikolu: *Rawis nin Bikol*) ir gara pussala Lusonas salas dienvidaustrumos Filipīnās. Administratīvi ietilpst lielākoties Bikolas un neliela daļa Kalabarsonas reģionā; dalās četrās provincēs — Albaja, Sorsogona, Dienvidkamarinesa un ziemeļkamarinesa, kā arī daļa Kesonas provinces. Apdzīvo lielākoties bikoli, kas ir piektā lielākā Filipīnu tauta. Lielākās pilsētas ir reģiona un Albajas provinces centrs Legaspi un bikolu kultūras centrs neatkarīgā pilsēta Naga. Attīstīts lauksaimniecības reģions, audzē rīsus un citas kultūras.

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Lusonas salas dienvidaustrumos starp Filipīnu jūru austrumos un Sibujanas jūru rietumos. Ziemeļos krastus apskalo Lamonas līcis, austrumos Makedas šaurums atdala no Katandvanesas salas, dienvidos Sanbernardino šaurums atdala no Samaras salas, dienvidrietumos Tikao un Buriasas šaurumi atdala no Tikao un Buriasas salām, bet rietumos Ragaja līcis atdala no Bondokas pussalas. Pussala neregulāras formas, daudz līču un mazāku pussalu, piekrastē daudz salu. Lielāko daļu teritorijas klāj auglīga zemiene, kurā paceļas vairāki aktīvu vulkānu masīvi, no kuriem augstākais ir Majons 2462 m vjl pussalas dienviddaļā. Pussalā vairākas aizsargājamās dabas teritorijas, no kurām zināmākas ir Majona un Bulusana vulkānu dabas parki.

Atsauces
--------

1. ↑  Britannica. Bicol Peninsula

Ārējās saites
-------------
**Ēģiptieši** (arābu: مَصريين, *maṣreyyīn*) vai **Ēģiptes arābi** ir nācija Tuvajos Austrumos, Ēģiptes pamatiedzīvotāji. Veidojas no divām konfesionāli atšķirīgām kopienām — musulmaņiem arābiem (63—76 miljoni) un kristiešiem koptiem (7—20 miljoni). Ēģiptē ēģiptieši veido ap 98% no iedzīvotāju kopskaita. Ap 4 miljoniem ēģiptiešu mīt diasporā, galvenokārt kaimiņvalstīs Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā, kā arī ASV, Apvienotajā Karalistē un citur. Ikdienā kā musulmaņi tā kopti lieto arābu valodas dialektu, kas ir viena no izplatītākajām arābu valodas formām arābu pasaulē.

Vēsture
-------

Ēģiptieši izsenis apdzīvojuši Nīlas lejteci tagadējās Ēģiptes teritorijā, kur jau kopš aptuveni 3150. gada pirms mūsu ēras izveidoja attīstītu Senās Ēģiptes civilizāciju. Ap 7. gadsimtu sakarā ar arābu iekarojumiem sākās Ēģiptes arabizācija un izlamizācija, kas pamatā tika pabeigta 14. gadsimtā. Seno ēģiptiešu pēctečus, kuri nepārgāja islāmā un saglabāja kristietību, dēvē par koptiem. Ēģiptes kristiešu baznīcā lietotā koptu valoda ir pēdējā dzīvā seno ēģiptiešu valodas forma.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 193. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ēģiptieši***.
**Karloss Maderna** (spāņu: *Carlos Maderna*; 1910. gada 4. augusts Laplata — 1976. gada 23. janvāris Laplata) bija Argentīnas šahists.

Biogrāfija
----------

No 1930. gadu sākuma līdz 1950. gadu sākumam bijis viens no vadošajiem Argentīnas šahistiem. Divas reizes bijis Argentīnas čempions šahā. 1940. gadā uzvarējis mačā par čempiona nosaukumu Luisu Piacini ar 8:6, bet 1941. gadā mačā par čempiona nosaukumu cietis sagrāvi pret Karlosu Gimaru ar 1:8. 1951. gadā atkārtoti uzvarējis Argentīnas šaha čempionātā pēc papildu turnīra pret Hakobo Bolbočanu un Heinrihu Reinhartu.

1928. gadā Mara del Platas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 4.-5. vietu (uzvarējis Roberto Gravs). 1931. gadā uzvarējis Buenosairesas starptautiskajā šaha turnīrā, apsteidzot Saveliju Tartakoveru. 1934. gadā Buenosairesā Dienvidamerikas šaha čempionātā palicis 16. vietā (uzvarējis Luiss Piacini); 1938. gadā Montevideo starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 5.-6. vietu (uzvarējis Aleksandrs Aļehins). 1948. gadā uzvarējis Santafē starptautiskajā šaha turnīrā.

Piedalījies pirmajos divos Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklu Dienvidamerikas zonas turnīros. 1951. gadā Mara del Platas — Buenosairesas turnīrā bijis 3. vietā aiz uzvarētājiem un starpzonu turnīram iekļuvušiem Eriha Eliskazesa un Hulio Bolbočana, bet 1951. gadā Mara del Platas — Buenosairesas turnīrā dalījis 11.-12. vietu (uzvarējis Oskars Panno).

Pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1928, 1935).

Atsauces
--------

1. ↑  «Campeonatos Argentinos tablas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. novembrī. Skatīts: 2017. gada 20. janvārī.
2. ↑  «base0039». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-10-20. Skatīts: 2009-10-20.
3. ↑  «Buenos Aires 1934 5° Torneio Sulamericano». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 11. maijā. Skatīts: 2017. gada 20. janvārī.
4. ↑  Nuestro Círculo
5. ↑  Zonals 1951-1954 (C02)
6. ↑  Zonals 1954-1957 (C03)
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Carlos Maderna

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Nierakmeņu slimība** jeb **nefrolitiāze** (grieķu: *nefro* — ‘niere’, *lithos* — ‘akmens’) ir saslimšana, kas saistīta ar cietu konkrementu ("akmeņu") veidošanos nierēs, kuru klātbūtne var veicināt dažādu patoloģisku izmaiņu attīstību nierēs un urīnvados. Visbiežāk pirmā nierakmeņu epizode ir cilvēkiem vecumā no 20–50 gadiem, slimība vienādā biežumā ir vīriešiem un sievietēm un mūsdienās ir viena no izplatītākajām uroloģiskajām saslimšanām.

Cēloņi un riska faktori
-----------------------

Nierakmeņi veidojas tad, kad urīns, kurš rodas, nierēm filtrējot asinis, ir pārsātināts ar dažādu veidu sāļiem vai urīnam ir neatbilstošs pH līmenis. Sāļu pārsātinājuma rezultātā sāļu pārpalikums pārvēršas nogulsnēs, kas nierēs veido kristālus, kas turpina augt, līdz rodas nierakmeņi. Paaugstināto sāļu daudzumu asinīs var izraisīt vairāki faktori – kuņģa un zarnu trakta slimības (hronisks gastrīts, kolīts, kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlas), podagra, asins slimības, endokrīno orgānu slimības, dažādu medikamentu ilgstoša lietošana, arī kaites, kas paaugstina kalcija līmeni asinīs. Dažos gadījumos vainīgi iedzimti vielmaiņas traucējumi.

Daudziem nierakmeņu rašanos provocē hronisks, baktēriju izraisīts urīnceļu iekaisums. Baktērijas, kuras dzīvo urīnceļos, izdala olbaltumvielas, kas laika gaitā aplīp ar sāļiem, ko satur urīns. Nierakmeņu veidošanos sekmē stāvokļi, kas novājina organismu, tostarp, cukura diabēts, imunitātes traucējumi ķīmijterapijas dēļ vai reimatoīdais artrīts, kura ārstēšanā lieto medikamentus, kas nomāc imunitāti. Vīriešiem papildus nierakmeņu veidošanos risku veicina arī labdabīga prostatas palielināšanās, kad tiek traucēta urinācija un veidojas iekaisums.

Cilvēkam, kam jau reiz ir bijis nierakmens, ir augstāks saslimšanas recidīva risks nekā pārējai populācijai.

Nierakmeņu veidi
----------------

Atkarībā no ķīmiskā sastāva, tiek nodalīti dažādi nierakmeņu veidi. Urāti veidojas no urīnskābes sāļiem, tos var novērot pie urīnskābes vielu maiņas traucējumiem (podagras), pie slimībām, kurām novēro olbaltumu izgulsnēšanos. Urāti veidojas, ja urīna pH ir < 5,5 un šķīst, ja pH ir > 6,2. Oksalāti no skābeņskābes sāļiem, un fosfāti no fosforskābes sāļiem. Ir arī karbonātu un cisteīna akmeņi. Visbiežāk ir sastopami jauktie akmeņi, kuros ir gan minerālvielas, gan organiskas vielas.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  «MŪSU DĀRGAKMEŅI (NIERĒS)». *www.mfd.lv*. 23.11.2008. Skatīts: 07.07.2023.
2. ↑  «Nierakmeņu slimība ir jāārstē». *Urologs.lv* (en-US). 2018-10-08. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023-07-07. Skatīts: 2023-07-07.
3. 1 2 3  «Nierakmeņi: Kāpēc tie rodas un kā tos ārstēt?». *medicine.lv* (latviešu). 2020-02-10. Skatīts: 2023-07-07.
4. ↑  «Jaunumu raksts». *Ārsts.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nierakmeņu slimība***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Gustavs Šķilters** (1874—1954) bija latviešu tēlnieks, Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas pedagogs (1905―1918) un Latvijas Mākslas akadēmijas docents (1924―1932).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1874. gadā Rencēnu pagastā kalēja ģimenē. Mācījās Salacgrīvas draudzes skolā (1883—1886) un Limbažu pilsētas skolā (1889—1892). Turpināja izglītību Pēterburgā ― sākumā skolotāju seminārā (1892), pēc tam Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā (1893―1899). Bija Pēterburgā studējošo latviešu jauniešu pulciņa „Rūķis" un Latviešu mākslas veicināšanas biedrības biedrs.

Papildinājās Ogista Rodēna darbnīcā Parīzē (1900―1905), šajā laikā apceļoja Spāniju, Maroku, Nīderlandi, Šveici, Vāciju, Itāliju. Studijas Rodēna darbnīcā palielināja Šķiltera interesi par ekspresīvo simboliku un impresionisma izteiksmei raksturīgiem paņēmieniem — piemēram, atsevišķas skulptūras daļas neapstrādāt vai atstāt negludas virsmas.
Atgriezies no Parīzes, Šķilters strādāja par plastiskās veidošanas pasniedzēju Štiglica skolā (1905―1918), darbojās arī mākslas kritikā.

Pēc Pirmā pasaules kara atgriezās dzimtenē, bija Latvijas Mākslas akadēmijas docents (1924―1932) un Latvijas Universitātes lektors (1925—1829), strādāja arī Jelgavas Skolotāju institūtā (1926―1929). No 1937. gada vadīja Tautas universitātes mākslas studiju.

Miris 1954. gadā Rīgā. 
Komponists Alfrēds Kalniņš viņam veltījis klavierksaņdarbu "Balāde" b moll. 1974. gadā Daugavgrīvas ielā 9 Rīgā iekārtoja Šķiltera memoriālo muzeju.

Daiļrades raksturojums
----------------------

Šķiltera daiļradi nosacīti iespējams iedalīt trijos posmos:

1. naturāli impresionistiskais periods, kura laikā Šķilters nodarbojas ar precīzu tēlu atveidi (1898-1912, "Dzīves rudens", "Niķīgs bērns"),
2. simbolisma ietekmes parādīšanās Parīzes perioda iespaidā (1912-1920, "Maziņš biju, neredzēju..."),
3. reālisma tradīcijas iezīmju parādīšanās.

Šķilters darbojās stājtēlniecībā (kur īpaši pievērsās portretiem), veidoja arī dekoratīvas un memoriālas skulptūras. Viņš pievērsās arī vienkāršā darba darītāju atveidiem ("Vecais sētnieks"), kā arī attēloja dažādus psiholoģiskos stāvokļus ("Izmisums", "Skumjas") un izteiksmes ("Dziedātāja meitene", "Niķīgs bērns"). Šķilters daudz atveidojis bērnus ("Dusmīgā", "Guļošs bērns") un vecus cilvēkus ("Vecums"). Šķilters daudz veidojis kailfigūru studijas ("Šķiršanās", "Ilgas"), tām raksturīga liela ekspresivitāte ("Maziņš biju, neredzēju...") un jūgendstilam raksturīga romantizācija. Atsevišķu Šķiltera darbu pamatā ir fantastiski motīvi ("Lietuvēns", "Raganas uz piestas").
Šķilters nenodarbojās ar cieto materiālu apstrādi; daudzi viņa darbi atlieti bronzā, ir arī koka, marmora un terakota skulptūras.

Atsauces
--------

1. ↑  «Valmieras integrētā bibliotēka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 16. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 14. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 96577593
* LNB: 000053681
* ISNI: 0000 0000 6914 4425
* ULAN: 500121509

 |

 |
Dzelmes (dekadentu) grupas mākslinieki 1906. gadā. No kreisās sēž: Kārlis Jēkabsons, Zemgaliešu Biruta, Augusts Baltpurviņš, Eduards Cālītis. Stāv: Kārlis Štrāls, Jānis Akuraters, Kārlis Krūza, Kārlis Skalbe, Jānis Jaunsudrabiņš (foto: Jānis Rieksts).
**Augusts Baltpurviņš** (1871–1930) bija latviešu valodas skolotājs, dzejnieks, rakstnieks un tulkotājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1871. gadā 21. jūnijā Lauteres pagasta Kulitenu saimnieka ģimenē. Mācījās Lauteres pagastskolā (1880-1884), līdztekus Bērzaunes Mestrēnos pie mājskolotāja J. Straumes, pēc tam Vestienas draudzes skolā (1884-1886). Dienēja Krievijas impērijas armijā (1892–1895), pēc tam pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās daiļkrāsotāja amatu. 1900. gadā laikrakstā "Mājas Viesis" parādījās viņa pirmie apcerējumi un dzejoļi, laikraksts "Dienas Lapa" publicēja stāstu "Kur laime mīt?". 1906. gadā žurnālā "Dzelmē" kopā ar saviem domubiedriem publicēja tā saukto dekadentu manifestu "Mūsu mākslas motīvi".
1907. gadā kādu laiku strādāja A. Ķeniņa skolās par latviešu valodas skolotāju.

Pirmā pasaules kara laikā bija Kurzemes bēgļu apgādāšanas nodaļas sekretārs Madonā un Lazdonā (1915–1916). Pēc skolotāju kursu beigšanas strādāja par latviešu valodas skolotāju Madonas vidusskolā (1917–1920), vēlāk Alūksnes (1920–1926) un Gaujienas (1926–1930) vidusskolās. Turpināja nodarboties ar rakstniecību.

Miris 1930. gadā 27. martā Gaujienā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Darbi
-----

Baltpurviņa darbiem raksturīgs gan reālisms, gan romantisks motīvu savijums, kur trāpīgs īstenības vērojums, dzīves fragments, papildināts ar rakstnieka romantisko iztēli kā notikumu virzītāju, rada iespēju nodoties psiholoģisko problēmu risināšanai. Viņa savdabība bija pievēršanās cilvēku jūtu dzīves tēlojumam, ko autors pats apzīmējis kā "dvēseles dzīves drusciņu" uztveršanu un rādīšanu. Vairākos stāstos parādīta 1905. gada revolūcijas notikumu ietekme uz cilvēku apziņu. Populārākais ir stāsts "Saša" (1904, krājumā "Rīta skaņas", 2, 1904), rakstījis arī feļetonus, samērā daudz tulkojis, ieskaitot M. Māterlinka pasaku lugu "Zilais putns" (1908).

* "Rakstu I krājums" (1907)
* "Agrā rītā" (krājums jaunatnei, 1909)
* "Starp diviem krastiem" (stāstu krājums, 1921)
* "Pēdīgais cēliens" (stāstu krājums, 1924)
* "Atspīdumi drumstalās" (stāstu krājums, 1924)
* Dzejas un prozas izlase "Klusumam" (1972)

Atsauces
--------

1. ↑  «Alūksnes pilsētas bibliotēka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 22. janvārī. Skatīts: 2018. gada 1. aprīlī.
2. ↑  LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 73459034
* LCCN: no97042311
* ISNI: 0000 0000 4215 2900

 |

 |
Kurzemes guberņas jeb agrāko Kurzemes un Zemgales hercogvalstu un Piltenes apgabala ģeogrāfijas un statistikas apraksts (1841) ar grāfa S. Stroganova ģerboni.
**Herbords Kārlis Frīdrihs Bīnemans fon Bīnenštamms** (vācu: *Herbord Karl Friedrich Bienemann von Bienenstamm*, 1778—1840) bija vācbaltu muižnieks, žurnālists un ģeogrāfs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1778. gada 26. augustā Liepājā muižnieka un justīcijas padomnieka Pētera Bīnemaņa un viņa sievas Sofijas Margaretas, dzimušas Jakobsas, ģimenē. 1794. gadā viņa tēvs ieguva mantojamu titulu Bīnemans fon Bīnenštamms (*Bienemann von Bienenstamm*).

Mācījās Berlīnes Pelēkā klostera ģimnāzijā (*Gymnasium zum Grauen Kloster*, 1793—1797). Uzsāka studijas Getingenes Universitātē (1797—1798), bet tad atgriezās tēva mājās un 1802.—1816. gadā saimniekoja Plepju muižā pie Priekules (*Pleppen*), 1819.—1826. gadā Dzimtmisas (*Mißhof*) un Ibenetes (*Hübbenetshof*) muižās Zemgalē.

Kopš 1824. gada H. K. F. Bīnemans fon Bīnenštamms dzīvoja Rīgā, kur izdeva laikrakstu *Die Nicht-politische Zeitung für Deutsch-Russland* (1826—1827, 1830—1832) un *Rigasche Stadtblätter* (1828—1830). Vienlaikus viņš sacerēja Baltijas provinču ģeogrāfijas aprakstu, ko izdeva Rīgā 1826. gadā.
Kurzemes guberņas ģeogrāfijas un statistikas aprakstu izdeva pēc viņa nāves Jelgavā un Leipcigā.

Miris 1840. gada 26. aprīlī Rīgā.

Darbi
-----

* *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: Deubner, 1826
* *Kleine Schul-Geographie von Ehst-, Liv- und Kurland*, 1826
* *Neue geographisch-statistische Beschreibung des kaiserlich-russischen Gouvernements Kurland, oder der ehemaligen Herzogthümer Kurland und Semgallen mit dem Stifte Pilten. Durchgesehen von E. A. Pfingsten. Nebst den colorirten Plännen der Städte Mitau, Libau und Windau und einer colorirten Karte von Kurland*. Mitau und Leipzig: G. A. Reyher, 1841

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
*Acta Biologica Universitatis Daugavpiliensis* žurnāla vāks
***Acta Biologica Universitatis Daugavpiliensis*** ir starptautisks anonīmi recenzēts zinātniskais žurnāls bioloģijā. Dibināts 2001. gadā Latvijā, Daugavpils Universitātē. Žurnālu izdod Daugavpils Universitātes Dzīvības zinātņu un tehnoloģiju institūts. Žurnāls iznāk angļu valodā 2 reizes gadā 500—1000 eksemplāru metienā. Žurnāla dibinātājs un galvenais redaktors profesors Arvīds Barševskis. Žurnāls publicē oriģinālrakstus un apskatus dažādās bioloģijas jomās. Žurnāls ir iekļauts un tiek indeksēts: Thomson Reuters: Zoological Records, Master Journal List; CSA: Entomology Abstracts [6]; CABI: CAB Abstracts, Forest Science Database u.c.

Žurnāla starptautiskā redkolēģija: Dr. Linas Balčiauskas — Viļņa, Lietuva, Dr. Uldis Valainis - Daugavpils, Latvija, Dr. Arvīds Barševskis — Daugavpils, Dr. Inese Kokina — Daugavpils, Latvija Dr. Anna Mežaka - Daugavpils, Latvija, Aleksander Anichtchenko - Daugavpils, Latvija, Dr. Pēteris Evarts-Bunders — Daugavpils, Latvija, Dr. Muza Kirjušina — Daugavpils, Latvija, Dr. Vytautas Tamutis - Kauņa, Lietuva, Dr. Ave Suija - Tartu, Igaunija, Dr. Agnese Priede — Daugavpils, Latvija, Dr. Analyn A. Cabras - Mindanao, Filipīnas, Dr. Milton N. Medina - Mindanao, Filipīnas, Dr. Digna Pilāte — Daugavpils, Latvija, Dr. Īzaks Rašals — Rīga, Latvija, Dr. Aleksejs Šavrins — Daugavpils, Latvija, Dr. Ingrīda Šauliene, Šauļi, Lietuva, Dr. Pavel Širka - Zvolena, Slovākija, Dr. Francesco Vitali - Luksemburga, Luksemburga.

Ārējās saites
-------------

* Žurnāla mājaslapa:
ASV musulmaņu karavīri veic rīta lūgšanas rītausmā
**Islāms ASV** (angļu: *Islam in the United States*) ir trešā lielākā reliģija Amerikas Savienotajās Valstīs pēc kristietības un jūdaisma. 

Saskaņā ar ASV reliģiju skaitīšanas datiem 2020. gadā valstī dzīvoja 4,45 miljoni musulmaņu, kas veidoja 1,3 % iedzīvotāju, no tiem Ņujorkā dzīvoja vairāk nekā 724 tūkstoši.

Saskaņā ar 2001. gada pētījumu, ko veica Kentukijas Universitātes islāma studiju asociētais profesors Ihsans Bagbijs (Ihsan Bagby), 64 % no amerikāņiem, kas pievērsušies islāmam, bija afroamerikāņi, 27 % — baltādainie, 6 % — latīņamerikāņi un 3 % — citas rases pārstāvji.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Study Information | U.S. Religion Census | Religious Statistics & Demographics». *www.usreligioncensus.org*. Skatīts: 2023-06-27.
2. ↑  Bagby, Ihsan. .

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms ASV***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000199065
* LCCN: sh2008104960

 |

 |
**Vladimirs** ir populārs vīriešu personvārds, kā īsais variants tiek lietots **Vova** vai **Volodja**. Tam ir divi izcelsmes avoti: slāvu un ģermāņu un tam var būt vairākas nozīmes. Seno slāvu valodā nozīmējis "pasaules valdnieks" vai "mierīgs valdnieks" (\*vladi, \*vladeti — valdīt un \*mir — pasaule vai miers), savukārt seno ģermāņu valodā nozīmējis "slavens valdnieks" vai "spožs un slavens" (\*wald — spēks, spozme un \*mari — slava; skatīt Valdemārs). Tā seno ģermāņu nozīmē "spožs un slavens" vārda Vladimirs nozīme sakrīt ar vienu citu populāru personvārdu — Roberts. Popularitāti visticamāk ieguvis, pateicoties Kijevas kņazam Vladimiram Lielajam, kurš saukts arī par svēto Vladimiru un Valdemāru Kristītāju. Latviešu kalendārā Vladimira vārdadiena ir 8. decembrī.

Kijevas kņazs Vladimirs jeb Valdemārs Lielais.

Radniecīgi vārdi
----------------

* Valdemārs (vārda ģermāniskais variants)
* Voldemārs

Cilvēki ar šādu vārdu
---------------------

*Pamatraksts: Vladimirs*

Vārdi ar līdzīgu nozīmi
-----------------------

* Roberts (vārds ar līdzīgu nozīmi)
* Slava (elements personvārdos) (citi vārdi, kuru nozīme arī ir "slavens")
* Mirdzums (elements personvārdos) (citi vārdi, kuru nozīme arī ir "mirdzošs", "spožs")

Atsauces
--------

1. ↑