recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ģimnāzijas ēka, tagad Latviešu centrs-Minstere
**Minsteres latviešu ģimnāzija** (arī **MLĢ**) bija skola Vācijā un vienīgā akreditētā latviešu mācību iestāde ārpus Latvijas. Ģimnāzija dibināta 1946. gadā, bet slēgta 1998. gadā.

Vēsture un absolventi
---------------------

Ģimnāziju dibināja bēgļu nometņu laikā 1946. gada 15. februārī Detmoldā, kopš 1957. gada tā atradās  Minsterē, Ziemeļreinā-Vestfālē. MLĢ bija viena no trim privātģimnāzijām Rietumvācijā un pie skolas darbojās internāts "Rīga". Ģimnāziju absolvējuši vairāki simti audzēkņu, tostarp, Bruno Rubess, Egils Levits, Kārlis Kangeris, Krišjānis Kariņš, Austris Grasis un datorzinātnieks Kārlis Kaugars, māksliniece Ilze Mennekinga—Soikāne, TV filmu producents Artūrs Rūsis un citi.

Skolas direktori bija Eduards Silkalns, Ilga Grava un citi. Joprojām bijušās MLĢ telpās ir apskatāmas Jāņa Jaunsudrabiņa, Zentas Mauriņas un Konstantīna Raudives memoriālās istabas.

Atsauces
--------

1. ↑  Alberts Spoģis "Minsteres Latviešu ģimnāzija izdzīvoja" , 2009. ISBN 978-9984-805-68-9
2. ↑  Alberts Spoģis "Minsteres Latviešu ģimnāzija izdzīvoja", 2009. ISBN 978-9984-805-68-9

Ārējās saites
-------------

* Laviešu centrs - Minstere par MLĢ
* Minsteres latviesu gimnazija[novecojusi saite] Alberts Spoģis — Dainis Mjartāns par Alberta Spoģa grāmatu (latviski)
* Amanda Jātniece par Alberta Spoģa grāmatu (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 126383011
* GND: 3038324-9

 |

 |
**Tatārijas plaukšķene** (latīņu: *Silene tatarica*) ir augs neļķu dzimtā, kas ir sastopama Austrumeiropā un Rietumāzijā. Latvijas teritoriju šķērso sugas izplatības rietumu robeža, valstī tā ir sastopama reti, galvenokārt Daugavas un Gaujas ielejā.

Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Tatārijas plaukšķene ir daudzgadīgs, 30—80 cm garš lakstaugs. Stublājs ir stāvs, slaids, vienkāršs, skraji aplapots, pie pamata sarkanīgs, apmatots. Lapas ir lancetiskas ar gludu malu, uz stublāja novietotas pretēji. Lapu žāklēs nereti veidojas lapaini dzinumi. Ziedi stublāja galotnē ir īsos kātos garā un šaurā skarveidīgā ziedkopā. Ziedkāts apmatots. Kauss ir kails, šaurs, un, atšķirībā no parastās plaukšķenes, nav uzpūsts. Kausa dzīslas ir neskaidras, desmit. Vainaglapas ir baltas vai iedzelteni baltas, manāmi garākas nekā kauss, vainaglapu plātne līdz divām trešdaļām tās garuma šķelta. Vainadziņa nav. Auglis ir stāva trīscirkņu pogaļa, atveras ar 6 zobiņiem. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Tatārijas plaukšķene - Silene tatarica (L.) Pers. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-24.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tatārijas plaukšķene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Šis raksts ir par grieķu alfabēta burtu. Par citām jēdziena **tau** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Grieķu alfabēta 19. burts - tau
**Tau** (**Τ, τ**; grieķu: *ταυ*) - grieķu alfabēta 19. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 300. Cēlies no feniķiešu burta  — *tavs*. No burta "tau" cēlies latīņu alfabēta burts **T** un Kirilicas alfabēta **T**.

Pielietojums
------------

Senatnē **tau** bija dzīvības un augšāmcelšanās simbols, jo burts tēta bija nāves apzīmējums. Krusta simbolisms bija saistīts ne tikai ar burtu χ, bet arī ar tau.

Burts τ, tāpat kā citi grieķu alfabēta burti, tradicionāli tiek izmantoti zvaigžņu apzīmēšanai zvaigznājos. Pati zināmākā — Tau Ceti.

Vēl šis burts kā simbols tiek izmantots, lai apzīmētu:

* Zelta griezuma proporciju - 1.618… (kaut gan biežāk tiek izmantots burts φ).

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Grieķu alfabēts |
| --- |
|  |
| 
* Alfa Αα
* Bēta Ββ
* Gamma Γγ
* Delta Δδ
* Epsilons Εε
* Zēta Ζζ
* Ēta Ηη
* Tēta Θθ
* Jota Ιι
* Kapa Κκ
* Lambda Λλ
* Mī Μμ
* Nī Νν
* Ksī Ξξ
* Omikrons Οο
* Pī Ππ
* Ro Ρρ
* Sigma Σσς
* Tau Ττ
* Ipsilons Υυ
* Fī Φφ
* Hī Χχ
* Psī Ψψ
* Omega Ωω

 |
|  |
| Citi grieķu burti | 
* Digamma
* Stigma
* Hēta
* Sans
* Kopa
* Sampi
* Šo

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Cīruļu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Cīruļu iela** ir iela Jūrmalā, Vaivaru, Asaru un Slokas apkaimēs. Cīruļu iela sākas krustojumā ar Valtera prospektu un beidzas krustojumā ar Atbalss ielu. Kopējais ielas garums ir 3290 metri, tā ir klāta ar grants un asfalta segumu (asfaltētais posms ir no Lapsu ielas līdz Atbalss ielai). Cīruļu ielā satiksmes kustība norit vienā vai divās joslās (divas joslas ir posmā no Lapsu ielas līdz Eduarda Veidenbauma ielai). Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Cīruļu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Valtera prospekts (T veida krustojums)
* Mirdzas iela
* Olgas iela
* Daugavas iela (T veida krustojums)
* Viņķu iela
* Īves iela (T veida krustojums)
* Caunu iela (T veida krustojums)
* Lapsu iela
* Eduarda Veidenbauma iela
* Irbju iela (T veida krustojums)
* Atbalss iela (T veida krustojums)

Sabiedriskais transports
------------------------

Agrāk pa Cīruļu ielu kursēja 5. autobuss.

Skatīt arī
----------

* Vaivari
* Asari
* Sloka

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu C |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| C | 
* Carnikavas
* Caunu
* Celmu
* Celtnieku
* Ceriņu
* Ceru
* Cēsu
* Cesvaines
* Cidoniju
* Ciļņu
* Cīniju
* Ciņu
* Circeņu
* Cīruļu

 |
|  |
| Č | 
* Čiekuru

 |

 |
**Gaijs Mezijs Kvints Decijs** (latīņu: *Gaius Messius Quintus Decius Augustus*; ap 201 — 251) bija Romas imperators no 249. gada līdz savai nāvei 251. gadā. Pasludinājis savu dēlu Herreniju par līdzvaldnieku.

Biogrāfija
----------

Pirms kļūšanas par imperatoru ieguvis plašu administratīva darba pieredzi. Bijis senators, pildījis arī konsula amatu 232. gadā. Bijis Mēzijas, Ģermānijas un Spānijas provinču pārvaldnieks kā arī Romas pilsētas prefekts.
248 gadā imperators Filips Arābs uzticēja Decijam apspiest sacelšanos Balkānos, Mēzijas un Pannonijas provincēs. 249. gadā, pēc sacelšanās apspiešanas, karaspēks pasludināja Deciju par imperatoru.
Devies uz Itāliju, kur kaujā pie Veronas 249. gada septembrī nogalināja līdzšinējo imperatoru Filipu, līdz ar to arī senāts bija spiests atzīt viņu par valdnieku.

250. gada janvārī izdeva ediktu, ka ikviena Romas pilsoņa pienākums ir upurēt dieviem valsts drošības labā. Lai arī kristieši šajā ediktā nav minēti, plašā impērijas kristiešu kopiena šo ediktu Decijam nekad nepiedeva un uzskatīja viņu par savu ienaidnieku un *tirānu*. Īstenojis vairākus celtniecības projektus Romā.

Decija valdīšanas laikā pirmo reizi goti šķērsoja Donavu un iebruka impērijas teritorijā. Imperators reorganizēja impērijas armiju un devās likvidēt iebrukumu. Ar mainīgām sekmēmt ika aizvadītas vairākas kaujas mūsdienu Bulgārijas teritorijā, līdz 251. gada jūnijā Romas karaspēks piedzīvoja smagu sakāvi kaujā pie Abrittas. Kaujā krita gan imperators Decijs, gan viņa vecākais dēls un līdzvaldnieks Herrenijs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Decijs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 10649322
* LCCN: n97082538
* ISNI: 0000 0001 0598 0835
* GND: 119144948
* SUDOC: 070179913
* BNF: cb17092048g (data)
* ULAN: 500372050

 |

 |
**"GPU"** (vācu: *G.P.U.*, angļu: *The Red Terror*) ir 1942. gada vācu spiegu filma par PSRS Valsts Drošības galvenās pārvaldes darbību Rīgā un citās Eiropas pilsētās 1939.-1940. gadā. Filma uzņemta *Universum Film* (UFA) studijās.

Sižets
------

Krievu vijolniece Olga Fjodorovna Lanska 1930. gadu beigās darbojas "Starptautiskās sieviešu līgas mieram un brīvībai" Rīgas grupā, zem kuras nosaukuma slepeni darbojas PSRS Valsts Politpārvaldes (GPU) organizēts spiegu tīkls. Patiesībā viņa cenšas atriebties lieliniekiem, kas nogalinājuši viņas vecākus. 
GPU rezidentūru Eiropā vada padomju diplomāts Nikolajs Bokša, kas Rīgā organizē armēņu emigranta Aramjana nogalināšanu ar vēstuļu bumbas palīdzību, kuru viņa kabinetā ienes students Pēteris Asmuss, kas piestrādā par sūtījumu piegādātāju. Lai piespiestu viņus sadarboties, GPU nolaupa Aramjana sekretāri Irinu un Pēteri Asmusu, ar viltotiem dokumentiem pārved uz padomju tirdzniecības pārstāvniecību Kauņā, kur pratināšanas laikā Irina pēc Olgas padoma sniedz maldīgas ziņas par slepeniem sakariem Gēteborgā. Viņiem Gēterborgā izdodas izbēgt un ar kuģi nokļūt Roterdamā, kur viņus atkal nolaupa un tur ieslodzījumā PSRS tirdzniecības pārstāvniecībā. 
Olga Helsinkos PSRS vēstniecības ballē satiek Nikolaju Bokšu, kas viņai nevilšus izstāsta par savu darbību 1920. gadu sākumā, kad viņš nogalinājis Olgas vecākus. Nākamajā tikšanās reizē Parīzē Bokša Olgai izstāsta savu plānu nopirkt māju Bretaņā un ar viltotu vārdu kopā ar viņu sākt jaunu dzīvi. Viņa par to ziņo GPU un saņem uzdevumu likvidēt Bokšu kā nodevēju. Pēc uzdevuma izpildes viņa tiekas ar GPU priekšnieku, kuram izpauž savas darbības motīvus un lūdz atbrīvot no darba slepenajā dienestā. Saņemot atteikumu, viņa GPU priekšnieka kabinetā Maskavā nošaujas. 
Filma beidzas ar to, ka 1940. gada maijā Vērmahts pēc bombardēšanas ieņem Roterdamu un atbrīvotie ieslodzītie Irina un Pēteris sagaida viņus.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *GPU* im Bestand der Friedrich-Wilhelm-Murnau-Stiftung (vāciski)
* GPU bei filmportal.de (vāciski)

Video
-----

* GPU
**Tatjana Ratcu** (portugāļu: *Tatiana Ratcu*; dzimusi 1979. gada 8. septembrī) ir Brazīlijas starptautiskā meistare šahā (1995).

Biogrāfija
----------

1990. gadu otrajā pusē bijusi viena no vadošajām Brazīlijas šahistēm. Trīs reizes bijusi labākā Brazīlijas jauniešu šaha čempionātos U16 meiteņu vecuma grupā (1992, 1993, 1994) un divas reizes U18 meiteņu vecuma grupā (1996, 1997), divas reizes uzvarējusi Brazīlijas junioru šaha čempionātos (1996, 1998). Piecas reizes uzvarējusi Brazīlijas sieviešu šaha čempionātos (1994, 1995, 1996, 1997, 2000). 1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 43. vietu. 1998. gadā Riodežaneiro Brazīlijas komandas sastāvā uzvarējusi Pasaules junioru komandu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Brazīliju Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs:

* 1996. gadā pie pirmā galdiņa 32. sieviešu šaha olimpiādē Erevānā (+7, =2, -5),
* 1998. gadā pie pirmā galdiņa 33. sieviešu šaha olimpiādē Elistē (+2, =6, -4),
* 2000. gadā pie pirmā galdiņa 34. sieviešu šaha olimpiādē Stambulā (+6, =5, -1).

Par panākumiem turnīros FIDE 1995. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 2000. gadu sākuma reti piedalās šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  BrasilBase
2. ↑  1995 Kishinev Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: 1st World Junior Team Chess Championship, Rio de Janeiro 1998, Brazil
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Tatiana Ratcu

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Līdzstrāvas veidi
**Līdzstrāva** ir elektriskā strāva, kas laikā nemaina savu virzienu (polaritāti) elektriskajā ķēdē. Termins "līdzstrāva" gan nav īsti korekts, jo līdzstrāvai nemainās spriegums (mēra voltos), nevis strāva (mēra ampēros). Tomēr, tā kā ar terminu "elektriskā strāva" vispārīgā nozīmē saprot visus elektriskos procesus, parasti fizikā un tehnikā lieto terminu "līdzstrāva" jēdziena "līdzspriegums" nozīmē. Protams, arī strāva var būt pastāvīga.

Līdzstrāvas avoti
-----------------

Visvienkāršākie līdzstrāvas avoti ir ķīmiskie strāvas avoti - galvaniskie elementi un akumulatori, jo to polaritāte principā nevar mainīties. Līdzstrāvu iegūst arī ar speciālām elektriskajām mašīnām - līdzstrāvas ģeneratoriem. Pie tīkla pieslēgtu elektronisko iekārtu barošanai līdzstrāvu iegūst no maiņstrāvas, izmantojot taisngriežus. No taisngrieža tiek iegūta pulsējoša līdzstrāva (strāva, kuras spriegums mainās laikā, taču nemainās tās polaritāte). Pulsējošo strāvu izlīdzina ar filtriem un vajadzības gadījumā stabilizē (sk. sprieguma stabilizators).

Izmantošana
-----------

Līdzstrāvu plaši izmanto tehnikā elektronisko ierīču barošanai. Maiņstrāvu vairāk lieto ērtākai enerģijas pārvadīšanai no ģeneratora līdz patērētājam un dažādu motoru, sildierīču utml. darbināšanai.

Skatīt arī
----------

* Taisngriezis
* Sprieguma stabilizators

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Līdzstrāva***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85041613
* GND: 4021242-7
* BNF: cb125728771 (data)
* NKC: ph126094

 |

 |
Šis raksts ir par radiācijas mērvienību. Par franču fiziķi skatīt rakstu Anrī Bekerels.
**Bekerels** (saīsinājums *Bq*) ir radioaktivitātes SI mērvienība. 1 bekerels ir tāda dotā vielas daudzuma aktivitāte, kurā 1 sekundes laikā notiek viena radioaktīvā sabrukšana. Bekerela dimensija ir s−1 (tāpat kā hercam, taču, atšķirībā no herca, bekerels domāts neperiodisku procesu mērīšanai).

Mērvienība nosaukta franču fiziķa Anrī Bekerela vārdā.

1 bekerela aktivitāte ir ļoti maza, tādēļ parasti lieto bekerela daudzkārtņus — megabekerelu MBq (106 bekerelu; dažreiz sauc arī par rezerfordu *Rd*) un gigabekerelu GBq.

Agrāk radioaktivitātes mērīšanai lietoja ārpussistēmas mērvienību kirī. 1 kirī precīzi atbilst 3,7·1010 bekereliem jeb 37 gigabekereliem (GBq); 1 mikrokirī (μCi) — 37 000 bekereliem.

Vielas īpatnējo radioaktivitāti mēra bekerelos uz kilogramu (Bq/kg), bet tilpuma aktivitāti — bekerelos uz kubikmetru (Bq/m3) vai bekerelos uz litru (Bq/l). Virsmas aktivitāti mēra bekerelos uz kvadrātmetru (Bq/m2); dažreiz lieto arī kirī uz kvadrātmetru (Ci/m2). 1 Ci/m2 = 37 kBq/m2.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
SI mērvienības |
| --- |
|  |
| Pamatvienības | 
* ampērs
* kandela
* kelvins
* kilograms
* metrs
* mols
* sekunde

 | The SI logo |
|  |
| Papildvienības | 
* radiāns
* steradiāns

 |
|  |
| Atvasinātās vienības | 
* bekerels
* celsija grāds
* džouls
* farads
* grejs
* henrijs
* hercs
* katals
* kubikmetrs
* kulons
* kvadrātmetrs
* lukss
* lūmens
* ņūtons
* paskāls
* oms
* sīmenss
* tesla
* vats
* vēbers
* volts
* zīverts

 |

 |
**Robērs Šapats** (franču: *Robert Chapatte*; dzimis 1922. gada 14. oktobrī Neijī pie Sēnas, Francijā, miris 1997. gada 19. janvārī Parīzē) bija Francijas riteņbraucējs, vairākkārt piedalījies *Tour de France*, radio un televīzijas riteņbraukšanas pārraižu komentētājs un Šapata likuma autors.

Braucēja karjera
----------------

Šapats riteņbraukšanu uzsāka *Vélodrome d'Hiver* trekā Parīzē, kur viņš kļuva populārs medisona sacensībās. 1944. gadā viņš kopā ar Rožē Riolānu, Žanu Gigēnu un Andē Šasānu uzvarēja amatieru čempionātā komandu iedzīšanas braucienā. Viņa profesionālā karjea ilga 11 sezonas, no 1944. līdz 1954. gadam. No 1948. līdz 1952. gadam viņš piedalījās *Tour de France*, 1949. gadā finišējot 16. vietā. 1949. gadā viņš uzvarēja *Circuit des Pyrénées* un 1952. gadā *Grand Prix d'Espéraza* sacensībās.

1949. gadā, pārstāvot Franciju *Tour de France*, viņš kļuva par pirmo braucēju, kurš Francijas televīzijas tiešraidē atbildēja uz jautājumu.

Šapata likums
-------------

Šapata likums bija novērojums, kas pamatojās uz viņa pieredzi kā braucējam un komentētājam. Tas apgalvoja, ka, braucēju grupai ķerot atrāvienu, ir nepieciešami 10 kilometri, lai noķertu vienu braucēju. Tāpēc viena cilvēka atrāvienam ar pārsvaru vairāk kā minūti uz katriem atlikušajiem 10 kilometriem bija lielas izredzes uz uzvaru sacensībās. Šo likumu vēl joprojām bieži citē televīzijas un radio pārraidēs, un bieži vien tas izrādās patiess.

Šapats apgalvoja, ka minūte ir precīzs aprēķins. Nedaudz mazāk un atrāviens neizdosies, gluži kā, kad Bjarne Rīss tika noķerts dažus simtus metru pirms finiša līnijas, kad viņam bija 56 sekunžu pārsvars Gapas posmā 1993. gada Tour de France.

Šapats uzstāja arī, ka vienam braucējam ar minūtes pārsvaru ir lielāka iespēja kā braucēju grupai ar lielāku pārsvaru. Viens braucējs brauc līdz galam ar pilnu jaudu, bet braucēju grupa pirms finiša atvilks elpu, lai sagatavotos sprintam un nepieļautu konkurentiem veikt negaidītus uzbrukumus.

Mūsdienās likumu ir ietekmējusi labāka komandu organizētība, ķerot atrāvienus, lai nogādātu savus sprinterus grupas priekšgalā. Šapata piedāvātā minūte ir palielinājusies līdz aptuveni 90 sekundēm.

Komandas
--------

* 1945: *Génial-Lucifer-Hutchinson*
* 1946: *Génial-Lucifer*
* 1947-1949: *Mercier-Magne*
* 1950: *Olympia-Dunlop*
* 1951: *Helyett-Hutchinson*
* 1952: *Vanoli*
* 1953-1954: *Rochet-Dunlop*

Ārējās saites
-------------

* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 19675654
* ISNI: 0000 0001 2095 7019
* SUDOC: 067064264
* BNF: cb11896054x (data)

 |

 |
**Marī Žozefs Robērs Anatols** (franču: *Marie Joseph Robert Anatole*; zināms arī kā **Robērs de Monteskjū** (franču: *Robert de Montesquiou*; dzimis 1855. gada 7. martā, miris 1921. gada 11. decembrī) bija franču estēts, simbolisma dzejnieks, mākslas kolekcionārs un dendijs.

Tiek uzskatīts, ka viņš ir bijis iedvesmas avots Žorisa Karla Hismāna romāna "Pret spalvu" *(À rebours)* tēlam Žanam de Esentjē, gan arī Marsela Prusta romānu cikla "Zudušo laiku meklējot" *(À la recherche du temps perdu)* tēlam Baronam de Šarlusam.

Ir zināms, ka Monteskjū kopā ar zirgu *Grey Leg* ir startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, kur jāšanas medību disciplīnā viņš ieguva 3. vietu.

Biogrāfija
----------

Džeimsa Vistlera glezna *Arrangement in Black and Gold: Comte Robert de Montesquiou-Fezensac*.
Robērs Monteskjū bija franču Monteskjū-Fezebsaku dzimtas pēcnācējs. Viņa vectēvs no tēva puses bija grāfs Anatols de Monteskjū-Fezensaks (1788–1878), Bonaparta Napoleona palīgs un Goda leģiona virsnieks. Savam tēvam Tjerī viņš bija trešais dēls. Tēvs bija veiksmīgs biržas mākleris, kurš atstāja ievērojamu bagātību. Robērs bija pēdējais bērns saviem vecākiem.

Monteskjū bija spēcīga ietekme uz Emīlu Gallē (1846–1904), stikla mākslinieku, ar kuru viņš sadarbojās un no kura viņš pasūtīja lielus darbus un saņēma simtiem slavinošu vēstuļu. Viņš arī uzrakstīja pantus, kas atrodami Gabriela Forē Pavane fakultatīvajās kora daļās.

Portretu *Arrangement in Black and Gold: Comte Robert de Montesquiou-Fezensac* 1891.–1892. gadā gleznoja Monteskjū tuvs draugs un daudzu viņa ekscentrisko manieres paraugs Džeimss Vistlers. Franču mākslinieks Antonio de La Gandara (1861–1917) veidoja vairākus Monteskjū portretus.

Monteskjū bija sociālās attiecības un sadarbība ar daudzām *fin de siècle* perioda slavenībām, tostarp Alfonsu Dodē (1840–1897), Edmonu Gonkūru (1822–1896), Eleonoru Dūzi (1858–1924), Sāru Bernhardu (1844–1923), Gabrielu d'Anuncio (1863–1938), Annu de Noai (1876–1933), Martu Bibesku (1886–1973), Luīzu Kasati (1881–1957), Moriss Barē (1862–1923) un Franku Florio (1873–1950).

Monteskjū dzeja ir nodēvēta par netulkojamu, un tā tolaik kritiķi to uztvēra slikti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Equestrianism at the 1900 Paris Summer Games: Mixed Hacks And Hunter Combined». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 21. decembris. Skatīts: 2021. gada 21. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Robērs de Monteskjū***.
* Robērs de Monteskjū (Olympedia profils) (angliski)
* Robērs de Monteskjū (Sports Reference profils) (angliski)
***Hellenic Petroleum S.A.*** (grieķu: *Ελληνικά Πετρέλαια Α.Ε.*; saīsināti ***HELPE***) ir Grieķijas enerģētikas holdinga uzņēmums. Galvenais birojs atrodas Atēnu priekšpilsētā Marousi. 
*Hellenic Petroleum* ir viens no lielākajiem uzņēmumiem Grieķijā, lielākais enerģētikas uzņēmums Grieķijā.

*Hellenic Petroleum S.A.* akcijas tiek kotētas Atēnu biržā (kods *ELPE*) un biržā *London Stock Exchange* (kods *HLPD/98LQ*).
Lielākie uzņēmuma akcionāri ir: *Paneuropean Oil and Industrial Holdings S.A.* (42,6 %) un Grieķijas Republikas Aktīvu attīstības fonds (35,5 %).

Vēsture
-------

1958. gadā Atēnu priekšpilsētā Aspropirgosā tika atklāta naftas pārstrādes rūpnīca.
1966. gadā Grieķijas ASV kopuzņēmums *Tom Pappas* Salonikos atvēra naftas pārstrādes rūpnīcu *ESSO PAPPAS*.

1975. gadā Grieķijas valdība dibināja uzņēmumu *Public Petroleum Corporation* (*DEP*), kura pārņēma naftas izpēti, iegūšanu un pārstrādi Grieķijas teritorijā. Tajā laikā valdība pārņēma arī Aspropirgosas rūpnīcu, kuru pārdēvēja par *Hellenic Aspropygos Refinereies* (*ELDA*).

1984. gadā valdība no *Exxon* nopirka tā Grieķijas biznesu un to pārdēvēja par *EKO*.
1980. gados valdība izveidoja uzņēmumu *DEP-EKY*, kas nodarbojās ar ogļūdeņražu izpēti un iegūšanu. izveidots gāzes ieguves uzņēmums *DEPA*.

1990. gados Grieķija veica naftas tirgus liberalizāciju. *DEP* pārņēma naftas pārstrādes un apgādes operācijas, pievienojot *ELDA* un *EKO* rūpnīcas.
1998. gada aprīlī *DEP* tika pārdēvēts par *Hellenic Petroleum S.A.*. Tā akcijas sāktas kotēt Atēnu un Londonas biržā. Nākamajos gados iegādāti vairāki uzņēmumi kaimiņvalstīs. 1999. gadā *Hellenic Petroleum* meitas uzņēmums *EL.P.ET. BALKANIKI S.A.* kļuva par Ziemeļmaķedonijas uzņēmuma *OKTA* stratēģisko investoru.

2002. gadā atklāts naftas cauruļvads Saloniki—Skopje.

Darbības jomas
--------------

*Hellenic Petroleum* grupas uzņēmumi nodarbojas ar:

* naftas produktu piegādi, pārstrādi un tirdzniecību gan Grieķijā, gan ārpus tās;
* degvielas tirdzniecību gan Grieķijā, gan ārpus tās;
* naftas ķīmijas un citu ķīmijas produktu ražošanu un tirdzniecību ;
* naftas un gāzes atradņu izpēti un iegūšanu;
* enerģijas ražošanu un tirdzniecību;
* dabasgāzes tirdzniecību;
* enerģijas iegūšanu no atjaunojamajiem enerģijas avotiem;
* ogļūdeņražu projektu konsultēšana un inženiertehnisko pakalpojumu sniegšana;
* dalība jēlnaftas un no produktu transportēšanā (pa cauruļvadiem un jūru).

Atsauces
--------

1. ↑  SHAREHOLDERS STRUCTURE
2. ↑  «Company History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 26. septembrī. Skatīts: 2015. gada 27. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne
**Rasma Kaju** (dzimusi **Treigūte** 1934. gada 31. jūlijā Aizputē, mirusi 1995. gada 18. jūnijā Rīgā) bija ārste ķirurģe un ilggadēja Liepājas Medicīnas skolas direktore un pasniedzēja.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi kā Rasma Treigūte 1934. gada 31. jūlijā Aizputē. Mācījās Aizputes vidusskolā un Aizputes Mūzikas skolā. Studēja Rīgas Medicīnas institūtā (1952—1958). Strādāja par ķirurģi Liepājas pilsētas slimnīcā un Vecliepājas poliklīnikā. 

No 1963. gada līdz 1992. gadam Rasma Kaju bija Liepājas Medicīnas skolas direktore, pasniedza ķirurģiju, slimnieku kopšanu, vienubrīd pat anatomiju, latīņu valodu u.c. mācību priekšmetus, kuros kāda iemesla dēļ uz laiku trūka pasniedzēja. Dažus mācību priekšmetus, kam ar medicīnu tiešu sakaru nebija, uzaicinājusi pasniegt mācību spēkus no Liepājas Pedagoģijas akadēmijas.

Mirusi 1995. gada 18. jūnijā Rīgā, bet apglabāta Misiņkalna kapos Aizputē.

Komponists Māris Lasmanis 2020. gada vasarā sacerēja skaņdarbu klavierēm ar saksofonu Rasmas Kaju piemiņai. Tā nosaukums — "Sieviete un roze".

Privātā dzīve
-------------

Bija precējusies ar Ilo Kaju, viņiem bija divi dēli, sporta skolotājs Andris Kaju un ķirurgs Olevs Kaju.

Atsauces
--------

1. ↑  «liepaja.lv».
2. ↑  «irliepaja.lv».
3. ↑  «vardnica.aizpute.lv».
**Mencas, mencu ģints** (*Gadus*) ir viena no mencu dzimtas (*Gadidae*) ģintīm, kas apvieno trīs jūrā dzīvojošas zivju sugas. Pazīstamākā no tām ir Atlantijas menca. Sastopamas ziemeļu puslodes mērenajos un arktiskajos ūdeņos: Atlantijas, Ziemeļu ledus un Klusajā okeānā. Visas mencu sugas ir nozīmīgas komerciālās zvejas resurss.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Mintajs (*Gadus chalcogrammus*) ir mazākais ģintī
Nesenā pagātnē mencu ģintī tika izdalīta vēl ceturtā suga — Grenlandes menca (*Gadus ogac*), bet ģenētiskajos pētījumos atklājies, ka tā ir Klusā okeāna mencas (*Gadus macrocephalus*) pasuga.

Baltijas jūrā un Latvijā
------------------------

Baltijas jūrā pie Latvijas krastiem sastopama viena mencu ģints zivju suga — Atlantijas menca (*Gadus morhua*) jeb Baltijas menca (*Gadus morhua callarias*), kas ir Baltijas jūrā dzīvojoša Atlantijas mencas pasuga.

Kopīgās īpašības
----------------

Visas mencu sugas ir plaši izmantotas pārtikas zivis
Mencas ir liela izmēra zivis. Lielākā ne tikai ģintī, bet visā mencu dzimtā ir Atlantijas menca, kuras ķermeņa garums var sasniegt 200 cm, svars 96 kg. Mazākais ģintī ir mintajs (*Gadus chalcogrammus*), kura ķermeņa garums var sasniegt 91 cm, svars 3,9 kg.

Visas mencu sugas ir jūras zivis, kas uzturas līdz 800—1000 m dziļumam, kur ūdens temperatūra ir 0—14 °C un sāļums 11—35 PSV. Baltijas jūrā un piekrastēs mencas uzturas arī seklākās vietās: 150–200 m dziļumā, kā arī novērotas ir 30–80 m dziļumā.

Sistemātika
-----------

**Mencu ģints** (*Gadus*)

* Atlantijas menca (*Gadus morhua*)
* Mintajs (*Gadus chalcogrammus*)
* Klusā okeāna menca (*Gadus macrocephalus*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Fish Base: Genus: Gadus
2. 1 2 3  Reserch Gate: Genus Gadus (Gadidae): Composition, Distribution, and Evolution of Forms
3. ↑  Mitochondrial genomics of gadine fishes: implications for taxonomy and biogeographic origins from whole-genome data sets
4. ↑  Carr, S. M.; Kivlichan, D. S.; Pepin, P.; Crutcher, D. C. (1999). "Molecular systematics of gadid fishes: Implications for the biogeographic origins of Pacific species". Canadian Journal of Zoology. 77: 19–26. doi:10.1139/z98-194
5. ↑  Latvijas Daba: Menca
6. ↑  «Fish Base: Gadus morhua Linnaeus, 1758 Atlantic cod». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 15. februārī. Skatīts: 2019. gada 7. februārī.
7. ↑  Fish Base: Gadus chalcogrammus Pallas, 1814 Alaska pollock
8. ↑  Fishes of the NE Atlantic and the Mediterranean: Gadus[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Britannica: Gadus
**Bruņcepuru dzegužpuķe** vai **bruņcepures dzegužpuķe** (*Orchis militaris* L.) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir diezgan reta, ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā trešajā kategorijā.

Apraksts
--------

Daudzgadīgs, aptuveni 15-60 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi. Stublājs stāvs, diezgan spēcīgs. Lapas zaļas bez plankumiem, lancetiskas, sakārtotas rozetē. Pieziedlapas īsas. Ziedi (no 5 līdz 50), sakārtoti diezgan blīvā ziedkopā. Ziedi iesārti vai violeti, retāk balti. Lūpa četrdaivaina, atgādina cilvēciņu. Pārējās apziedņa lapas kopā izskatās pēc bruņucepures. Lūpa klāta ar punktu zīmējumu. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Latvijā zied maijā un jūnijā.

Ziedi izskatās kā karotāji, no tā cēlies apzīmējums nosaukumā *militaris*

Izplatība
---------

Aug Eiropā un Āzijā.

Biotopi
-------

Aug sausās, diezgan kaļķainās pļavās, retāk skrajos krūmājos. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.

Tipiskais biotops - sausa pļava nokalnē

Atsauces
--------

1. ↑  Izplatība

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. ISBN 3-8274-1496-2
* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv
* Bruņcepures dzegužpuķe

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bruņcepuru dzegužpuķe*** |
**Jānis Rieksts** (1881–1970) bija latviešu fotogrāfs, pazīstams ar savām Ziemassvētku kauju un Latvijas brīvības cīņu fotogrāfijām.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1881. gada 21. maijā Iecavas pagasta Kroņmisas muižā. Agri kļuva par bāreni un 1898. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā.

1901. gadā viņš Torņakalnā atvēra savu fotosalonu, bija Rīgas amatnieku biedrības fotogrāfu sekcijas biedrs. 1909. gadā atvēra savu fotosalonu Brīvības ielā 41 (tolaik Aleksandra ielā 17), kur otrajā stāvā iekārtoja fotodarbnīcu un fotogaleriju.
Saglabājušies viņa uzņemtie Raiņa, Aspazijas, Dārziņa, Barona, Smiļģa, Poruka, Skalbes, Blaumaņa, Vītola, Rozentāla, Akmentiņas un daudzu citu fotoportreti.

Pēc Otrā pasaules kara strādāja "Rīgas foto" līdz aiziešanai pensijā 1964. gadā.

Miris 1970. gada 21. novembrī Rīgā, apglabāts Meža kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Atzinības krusts, V šķira (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  Inta Pētersone. *Latvijas Brīvības cīņas 1918-1920 : enciklopēdija.* (Latvian). Riga : Preses nams, 1999. 394–395. lpp. ISBN 9984003957. OCLC 43426410.
2. ↑  nekropole.info
**Džūlio Čezāre Polērio** (itāļu: *Giulio Cesare Polerio*; dzimis 1548. gadā Abruco, miris 1612. gadā Romā) bija Itālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Viens no Itālijas spēcīgākajiem šahistiem 16. gadsimta beigās un 17. gadsimta sākumā. Savas dzīves laikā ticis uzskatīts par Romas labāko šahistu. 1575. gadā piedalījies šaha spēles demonstrācijā Spānijas karaļa Felipes II galmā. Pēc atgriešanās Itālijā kalpojis Soras hercogam (tagadējā Frozinones province). Pierakstījis laikabiedru spēlētās šaha partijas, kuras bijušas viņa 1594. gadā pabeigtā manuskripta pamatā. Savā manuskriptā publicējis 148 šaha partijas, 38 šaha galotnes un 36 dzejoļus par šaha tematiku. Manuskriptā lielu nozīmes veltījis šaha atklātņu analīzei, kuru skaitā pirmo reizi pieminējis Divzirdziņu aizsardzību un Četrzirdziņu aizsardzību. Izanalizējis arī dažas galotnes, kuras vēl tagad nav zaudējušas savu teorētisko nozīmi. Polērio manuskripts pozitīvi ietekmējis sava laika šaha teorijas attīstību.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 285208913
* ISNI: 0000 0003 9137 6566

 |

 |
**Ķēžu komutācija** (latīņu: *com* - "savstarpēji" un *mutare* - "mainīties"), saukta arī par **kanālu komutāciju**, ir sakaru tīkla realizācijas veids, kurā katram savienojumam tiek izveidots atsevišķs pastāvīgs kanāls, t.i. saslēgta elektriskā ķēde starp diviem sakaru tīkla mezgliem. Praktiskajā realizācijā šis savienojums var nebūt fiziski saslēgta elektriskā ķēde, bet izmantota multipleksēšana vai pat izmantots pakešu komutācijas kanāls, taču savienojumam abos galos būs tādi parametri it kā būtu saslēgta fiziska elektriskā ķēde. Šādu komutāciju sauc par virtuālo ķēžu komutāciju.

Ķēžu komutācija nodrošina garantētus un nemainīgus savienojuma parametrus aizturi un frekvenču joslu. Tipisks ķēžu komutācijas piemērs ir analogais publiskais telefonu tīkls, kurā savienojums starp abonentu A un abonentu B tiek saslēgts nemainīgs uz visu savienojuma laiku, saslēdzot elektrisku ķēdi, kura vienkāršoti izskatās šādi: barošanas avots - centrāles komutācijas lauks - telefona līnija A - Abonenta A mikrofons - Abonenta A telefons (austiņa) - līnija A - centrāles komutācijas lauks - līnija B - tālāk analoģiski pie abonenta B.

Savienojuma vadība
------------------

Ķēžu komutācijā savienojuma (zvana) sastādīšana var notikt pa atsevišķu signalizācijas kanālu (ārpusjoslas signalizācija angļu: *out band*), vai pa to pašu savienojuma kanālu (iekšjoslas signalizācija, angļu: *in band*) .
Gala iekārtas (telefona aparāti) savienojuma sastādīšanai un pārtraukšanai parasti izmanto to pašu līniju (sakaru kanālu) ko savienojumam, savukārt starpcentrāļu savienojumu sastādīšanai izmanto atsevišķus signalizācijas kanālus, visbiežāk šim nolūkam lieto signalizācijas sistēmu 7 (SS7).

Priekšrocības un trūkumi
------------------------

Ķēžu komutācijas priekšrocības:

* garantēta nemainīga frekvenču josla;
* garantēts datu pārraides ātrums;
* nemainīga, mazāka nekā pakešu komutācijā aizture.

Trūkumi:

* neefektīva infrastruktūras resursu izmantošana.

Ķēžu komutācijas lietojuma piemēri
----------------------------------

* publiskais telefonu tīkls
* mobilo tīklu, tādu kā GSM un UMTS, balss zvani
* UMTS videozvans
* GSM tīklu ķēžu komutācijas datu pakalpojumi CSD un HSCSD

Skatīt arī
----------

* pakešu komutācija
* GSM
* Telefonija

Ārējās saites
-------------

* Switching technology, Virdžinijas Universitāate, (angliski)
* , (vāciski)
**Jānis Rozenfelds** (1946—2022) bija latviešu jurists un Latvijas Universitātes profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1946. gada 15. jūnijā Rīgā. 1969. gadā viņš absolvēja studijas Latvijas Valsts universitātes (LVU) Juridiskajā un filozofijas fakultātē, 1972. gadā sāka strādāt LVU kā asistents, līdztekus studēja LVU aspirantūrā. 1980. gadā Maskavas Valsts universitātē aizstāvēja juridisko zinātņu kandidāta grādu ar disertāciju "Apstrīdami darījumi", ko 1981. gadā publicēja ar nosaukumu "Darījumu tiesiskais regulējums Latvijas PSR".

1981. gadā Rozenfeldu ievēlēja par docentu, 1993. gadā viņš sāka darboties tiesību praksē kā zvērināts advokāts.
1999. gadā kļuva par asociēto profesoru, 2004. gadā par profesoru. Viņš bija Civiltiesisko zinātņu katedras vadītājs (2005—2017), promocijas padomes priekšsēdētājs (kopš 2005. gada), profesoru padomes priekšsēdētājs (2013—2018) un Juridiskās fakultātes domes priekšsēdētājs (2011).

2011. gadā viņu apbalvoja ar Tieslietu sistēmas II pakāpes Goda zīmi, 2012. gadā ar Atzinības krustu.

Miris 2022. gada 21. novembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  Jurista Vārds, 29.11.2022. Nr. 48 (1262), 6.-7.lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 264685630
* LCCN: n2004141235
* ISNI: 0000 0003 8232 0333
* GND: 171134052

 |

 |
**Minskas pasažieru stacija** (baltkrievu: *Мінск-Пасажырскі*, krievu: *Минск-Пассажирский* ) ir galvenā pasažieru dzelzceļa stacija Minskā, Baltkrievijā. Tā atrodas Minskas centrā. Dažkārt to sauc par **Minskas Ļeņina laukuma staciju** (blakus ir metro stacija) vai vienkārši par **Minsku**.

Vēsture
-------

Stacija tika uzcelta 1872. gadā kā *Viļņas stacija* (baltkrievu: *Віленскі вакзал*; krievu: *Виленский вокзал*). Tā bija daļa no jaunatklātās dzelzceļa līnijas Liepāja—Romni.

Sākotnējā koka ēka tika nojaukta 1890. gadā un uzbūvēta vēlreiz kā mūra ēka. Otrā pasaules kara laikā Minskas dzelzceļa stacija tika pilnībā iznīcināta. 1945.–1946. gadā tā tika no jauna uzbūvēta un kalpoja līdz 1991. gadam. Jaunā dzelzceļa stacijas ēka tika celta no 1991. līdz 2002. gadam. Tās būvniecība aizkavējās finansiālu grūtību dēļ. Tomēr tagad Minska lepojas ar vienu no mūsdienīgākajām NVS valstu dzelzceļa stacijām.

Satiksme
--------

### Valsts dzelzceļš

Minskas centrālā stacija ir nacionālā pasažieru transporta centrs. To izmanto arī vairāki starptautiski vilciena maršruti uz dažādām Eiropas valstīm, galvenokārt uz Krievijas un Ukrainas galamērķiem. Daži no starptautiskajiem maršrutiem ir Parīzes—Maskavas ekspresis, ātrvilciens Berlīne—Maskava,  Minskas—Novosibirskas ekspresis un Varšava—Maskava.

Stacija kopā ar netālo Kultūras institūta staciju ir arī piepilsētas dzelzceļa centrs, savienojot Minsku ar vairākām piepilsētām un ārpilsētas apkaimēm.

### Pilsētas transports

Staciju apkalpo Minskas metro stacija "*Ļeņina laukums*", kas ir daļa no Maskavas līnijas. Staciju apkalpo arī tramvajs un trolejbuss .

Atsauces
--------

1. ↑  Железнодорожные станции СССР. Справочник. – М.: Транспорт, 1981
2. ↑  Timetable plan of Paris-Moscow train[novecojusi saite] on the ржд website
3. ↑  Timetable plan of "Berlin-Moscow" train[novecojusi saite] on the ржд website
4. ↑  Timetable plan of "Minsk-Novosibirsk" train[novecojusi saite] on the ржд website
5. ↑  Timetable plan of "Polonez" train[novecojusi saite] on the ржд website
6. ↑  «Map of Minsk suburban railways on www.parovoz.com» (krievu).

Ārējās saites
-------------

* Minskas dzelzceļa termināļa attēli
* Ēkas attēli no iekšpuses
* Fototūre: Minskas dzelzceļa stacija naktī
**Tamaņas pussala** (krievu: *Таманский полуостров*) ir ap 65 km gara un platākajā vietā līdz 38 km plata pussala Krasnodaras novadā Krievijā. Ziemeļos to apskalo Azovas jūras Tamaņas līcis, rietumos Kerčas šaurums to atdala no Krimas Kerčas pussalas, dienvidos apskalo Melnā jūra. Krasti zemi, līčaini. Piekrastē vairāki limāni. Pussalas ziemeļaustrumos Azovas jūrā ietek Kubaņas upe. Raksturīgi dubļu vulkāni. Naftas un gāzes atradnes.

Vēsture
-------

Senie mednieki un vācēji apdzīvoja Tamaņas pussalu eopleistocēna laikā, par ko liecina tādas agrā paleolīta apmetnes, kā Kermeka (pirms 2,1—1,8 mlj. gadiem) un Rodniki (pirms 1,6—1,2 mlj. gadiem), kas atrodas Pieazovas dienvidos. Pie agrā paleolīta ir pieskaitāmas arī tādas apmetnes, kā Bogatiri (1,2—1,0 mlj. gadu), Rodniki 2, 3, 4.

Senatnē pussalu apdzīvoja skitu ciltis. Antīkajā laikā tā kļuva par Bospora valsts daļu, kurā dzīvoja grieķi, sarmāti un vietējās ciltis. Tamaņas pussalā atradās grieķu kolonijas Hermonasa un Fanagorija. 4. gadsimtā pussalu iekaroja huņņi, bet pēc tam tā bija Lielās Bulgārijas centrs un 7. gadsimta vidū nonāca hazāru rokās. Pēc tam, kad 969. gadā Hazāru kaganātu sakāva Kijevas kņazs Svjatoslavs, pussalu ieņēma Kijevas Krievzeme, un uz tās izveidojās Tmutarkaņas kņaziste, kuru pārvaldīja Vladimira Lielā dēls, Mstislavs Drosmīgais. 

12. gadsimta sākumā šī kņaziste beidza pastāvēt un pussalu apdzīvoja galvenokārt čerkesu ciltis.

1239. gadā pussalu izlaupīja mongoļi, bet pēc tiem, līdzīgi kā Krimā, šeit nostiprinājās dženovieši, kas pārvaldīja pussalu līdz 1483. gadam. Viņus izspieda jaunizveidotā Krimas haniste. Pēc 1783. gada neilgu laika periodu Tamaņas pussala bija iekļauta Osmaņu impērijas sastāvā, līdz 1787—1792. gada Krievu-turku kara rezultātā tā tika inkorporēta Krievijas impērijā. Katrīna II 1788. gadā izdeva rīkojumu, kas pavēlēja Zaporožjes kazakiem pārcelties vai nu uz Kerču, vai arī uz Tamaņas pussalu. 1792. gada 25. augustā kazaki izcēlās Tamaņas krastā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 686. lpp.
2. ↑  Щелинский В. Е. Кермек — стоянка начальной поры раннего палеолита в Южном Приазовье // Фундаментальные проблемы археологии, антропологии и этнографии Евразии: К 70-летию академика А. П. Деревянко. Отв. ред. В. И. Молодин, М. В. Шуньков. Новосибирск.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tamaņas pussala***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 235190622
* LCCN: sh98003031
* GND: 4324530-4

 |

 |
**Gibsa** (angļu: *Gibbs Island*, spāņu: *Isla Gibbs*) ir ar neliela klinšaina sala Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga ziemeļaustrumos Piloto Pardo salu grupā. Izstiepta austrumu—rietumu virzienā. Lopera šaurums salu atdala no ziemeļaustrumos esošās Elefantas salas. Rietumos no Gibsas atrodas trīs nelielu salu grupa — Asplenda, Īdija sala un O'Braiena sala.

Gibsas sala ir atzīta par putniem nozīmīgu vietu — tur ligzdo vairāki tūkstoši pāru dažādu pingvīnu sugu, kā arī vairāk kā 18 000 pāru *Fulmarus glacialoides*.

Vēsture
-------

Salu ap 1820./1821. gadu atklāja roņu mednieki un kolektīvi visu mazo salu grupu nosauca par **O'Braiena salām**. 1821. gada februārī salu atkārtoti atklāja krievu ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par **Rožnova salu** (krievu: *остров Рожнова*) par godu admirālim Pjotram Rožnovam. Tagadējais nosaukums pirmo reizi parādās Džeimsa Vedela kartē 1825. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Gibsa
2. ↑  «Important Bird Areas. Gibbs Island East». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 23. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 26. februārī.
**Baltie klāni**, ziemeļos no Zvidzes — **Klajotnis**, ir zemā tipa purvs Madonas novada Indrānu pagastā. Izvietojies Lubāna līdzenuma austrumu malā Aiviekstes līkumā starp upi un tās pietekām Zvidzi un Abaini. Veidojies pirms aptuveni 7000 gadiem, pārpurvojoties Lubāna ieplakai, kad pats ezers bija aptuveni 6 reizes lielāks nekā tagad. Kūdras slāņa vidējais dziļums 1,7 m, maksimālais — 4 m, kopējie krājumi ap 67,9 mlj m³. Pēc Lubāna hodrotehniskā kompleksa izbūves purvs tika daļēji nosusināts ar vaļējiem grāvjiem, bet teritorija izmantota siena ieguvei. Mūsdienās aizaug ar krūmiem un kokiem.

1987. gadā daļā purva teritorijas (517 ha) izveidots Balto klānu purva ornitoloģiskais liegums. 1999. gadā tas iekļauts 9850 ha plašajā Pārabaines dabas liegumā, bet 2009. gadā, apvienojot vairākus ap Lubāna ezeru izveidotos liegumus — Lubāna mitrāju dabas liegumā. Natura 2000 teritorija.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze. Baltie klāni
2. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze. Klajotnis
3. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 112. lpp.
4. ↑  Dabas lieguma "Pārabaine" robežu shēma[novecojusi saite]
5. ↑  «Dabas aizsardzības pārvalde. Lubāna mitrājs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 31. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 11. decembrī. Archived 2020. gada 31. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
Svinoujsces bāka (2013)
**Svinoujsces bāka** (poļu: *Latarnia Morska Świnoujście*) atrodas Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, Svinoujscē , Baltijas jūras krastā. Tā ir augstākā Polijas bāka, kā arī augstākā bāka Baltijas jūras piekrastē.  
 53°55′11.25″N 14°17′09.57″E﻿ / ﻿53.9197917°N 14.2859917°E﻿ / 53.9197917; 14.2859917

Vēsture
-------

Bāka šajā vietā atrodas kopš 1857. gada. Dažādos laikos šeit bijušas dažādas celtnes navigācijas atvieglošanai. 1805. gadā šeit bija uzstādīta ugunszīme, kuru veidoja koka latas un spoguļu sistēma uz mola. 1828. gadā to nomainīja 13 m augsta metāla konstrukcija ar signāluguni. 1854. gadā sāka būvēt pašreizējo bāku. Celtniecība ilga trīs gadus un 1857. gada 1. decembrī bākā tika iedegta uguns. Sākotnēji bākā bija uzstādīts Frenela I klases gaismas aparāts ar četriem eļļas lampu degļiem. Lampas darbojās ar rapšu eļļu. Gaismas signāls bija redzams 24 jūras jūdžu attālumā. 1920. gados eļļas lampas nomainīja ar elektriskajām spuldzēm. Gaismas mirgošanu panāca ar stroboskopa aparāta palīdzību. Tas sastāvēja no četrām rotējošām plātnēm, kuras darbināja pulksteņmehānisms. Mūsdienās pulksteņmehānismu nomainījis elektromotors.

Raksturojums
------------

Bākas augstums ir 64,8 m. Bāku veido apaļš ķieģeļu tornis ar galeriju un laternu. Tornis balstās uz astoņstūrainas pamatnes, uz kuras arī ir galerija. Laterna ir melnā krāsā. Gaismas elements atrodas 68 m virs jūras līmeņa. Gaismas iekārtu veido Frenela I klases aparāts ar 4200 W spuldzi maiņas iekārtā. Ja spuldze izdeg, automātiski ieslēdzas rezerves spuldze. Gaisma balta un sarkana, atkarībā no virziena (4 s deg, 1 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 25 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.

Ārējās saites
-------------

* Lovers of lighthouses association (angliski)
**Simtkāji** jeb **lūpkāji** (*Chilopoda*) ir daudzkāju apakštipa klase (reizēm apakšklase).

Raksturojums
------------

Plēsēji, uzbrūk sliekām, kukaiņiem. Ātri pārvietojas, medī parasti naktīs.

Simtkāju taustekļi ir gari un pavedienveida ar vienādiem posmiem. Žokļu aparātu veido neposmotu augšžokļu pāris un divi pāri apakšžokļu. Apakšžokļu pāri savienoti pa viduslīniju. Otrā pāra apakšžokļi kājveida, to distālā daļa funkcionē kā taustekļi. Saliktā acs parasti sastāv no irdeni izvietotām fasetēm. Viduklis nodalījumos nesadalās. Pirmajam vidukļa segmentam ir posmainas sirpjveida ekstremitātes, kas nobeidzas ar smaili, kuras galā atrodas indes dziedzera atvere. Šis pārveidoto kāju pāris izveido spēcīgas knaibles, kas raksturīgas simtkāju klasei. Vidukļa segmentu 19 līdz daudzi desmiti. Vidukļa segmentācija dažos gadījumos homonoma (viduklis sastāv no vienādiem segmentiem); citos gadījumos tā heteronoma — lielie segmenti mijas ar īsākiem, kuriem nav stigmu. Segmentiem ir labi attīstītas pleiras (sānu daļas). Stigmas parasti uz pleirām. Traheju sistēma labi attīstīta. Uz vidukļa priekšpēdējā segmenta kā tēviņam, tā mātītēm ir nepāra dzimumatvere; trešais kaudālais segments dzimumatveru priekšā ar kāju rudimentiem, kas pārvērtušies par ārējiem dzimuma piedēkļiem.

Sistemātika
-----------

Pasaulē ir zināmas vairāk nekā 3500 simtkāju sugas. Latvijā sastopamas 13 sugas.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Simtkāji*** |

* Latvijas simtkāju sugas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000169039
* LCCN: sh85021859
* GND: 4160805-7
* NDL: 00567893
* NKC: ph361968

 |

 |
**Svjatopolku-Mirsku dzimta** arī **Mirsku** dzimta (poļu: *Światopełk-Mirscy*, baltkrievu: *Святаполк-Мірскія*, krievu: *Святополк-Мирский*) bija sena kņazu dzimta Polijā un Krievijā. Dzimtas pirmsākumi tiek lēsti ap 16. gadsimta sākumu. Kopš 18. gadsimta dzimta mainījusi uzvārdu no Mirski uz Svjatopolki-Mirski. Svjatopolks bija Kijevas kņaza Vladimira Svjatoslaviča dēls. Dzimta sevi uzskatīja par īstajiem Miras īpašniekiem. Kņazu dzimtas tituls apstiprināts 1821. gadā Polijā un 1861. gadā Krievijā. 

Atpazīstamākie dzimtas pārstāvji:

* Pjotrs Svjatopolks-Mirskis (1857—1914), ģenerāl-gubernators (1902—1904);
* Vincents Svjatopolks-Mirskis — Baltkrievijas nacionālās kustības dalībnieks.

Literatūra
----------

* *Усова Н. Наказной атаман Войска Донского князь Николай Святополк-Мирский (1833—1898) — первый владелец Мира из рода Святополк-Мирских. Материалы к биографии. Мірскі замак*. Бел- прынт. 2008. ISBN 978-985-459-114-8.
Pils galvenā fasāde
**Bejlerbeji pils** (turku valodā: *Beylerbeyi Sarayı*) atrodas Turcijā, Stambulas Bejlerbeji mikrorajonā Bosfora jūras šauruma Āzijas pusē uz ziemeļiem no Bosfora tilta.

Bejlerbeji pili projektēja Sarkis Baljans un tās interjers, salīdzinājumā ar Dolmabahčes pili vai Kučuksu pili ir daudz atturīgāks. Pils būvēta vēlīnā Osmaņu baroka stilā pēc sultāna Abdulaziza pasūtījuma, tās celtniecība ilga no 1860. līdz 1865. gadam. Pils bija sultāna vasaras rezidence un apmešanās vieta īpašiem sultāna viesiem. 1869. gadā pa ceļam uz Suecas kanāla atklāšanu šajā pilī viesojās Francijas imperatore Eiženija, kura, ienākot pilī saņēma pliķi pa seju no sultāna mātes, jo ieradās, turēdamās pie sultāna Abdulaziza rokas. Pilī viesojās arī tādi monarhi kā Vindzoras hercogs Edvards VIII ar hercogieni Vollisu.

Visiespaidīgākais skats uz pili paveras no Bosfora jūras šauruma. Pašā ūdens malā ierīkoti divi peldēšanās paviljoni: viens paredzēts tikai sievietēm, otrs vīriešiem.

Uzņemšanas zālē ierīkots baseins un strūklaka. Osmaņu namos bija ļoti izplatīta tradīcija ierīkot tekošas ūdens strūklakas un izlietnes ar tekošu ūdeni. Tām bija vairākas svarīgas funkcijas: tās slāpēja skaņu un, ja kāds telpā čukstēja, tad citi to nevarētu noklausīties, kā arī tās kalpoja kā gaisa mitrinātāji un atdzesētāji.

Vairums telpu grīdu ir segtas ar Ēģiptes salmu paklājiem, kas kalpo kā izolējošs un aizsargājošs materiāls. Uz tiem izklāti paklāji no Herekes impēriskās fabrikas. Pilī lielākā daļa no visām lustrām un stāvlampām ražotas no Bohēmijas kristāla. Neskatoties uz skarbo uzņemšanu, Francijas imperatore Eiženija bija tik patīkami aizkustināta par viesistabas logiem, ka lika tādus pašus izgatavot savai guļamistabai Parīzes pilī.

Attēlu galerija
---------------

* Piestātnes vārtiPiestātnes vārti
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bejlerbeji pils***.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal icon | Turcijas portāls |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 124515358
* LCCN: sh2018002795

 |

 |