recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**19 gadi pirms sākuma** bija latviešu avangarda un elektroniskās mūzikas grupa, kas darbojās no 1988. līdz 1991. gadam.

Vēsture
-------

Šī grupa ir dziedātājas un multiinstrumentālistes Ingunas Černovas (Rubenes) projekts (viņa iepriekš jau sadarbojusies ar NSRD), kas tapis kopā ar mūzikas kritiķi Daigu Mazvērsīti un "Dzelteno Pastnieku" dalībniekiem Viesturu Slavu un Ilgvaru Rišķi. Sastāvs sanca kopā, lai sagatavotu programmu dalībai izstādē "Kurmis alā".

Šis projekts ierakstīja albumu, tajā piedalījās arī Uldis Vanags (trompete, sintezators), Uģis Šēriņš (saksofons), Roberts Gobziņš (reps) un Zigmunds Streiķis (sintezatoru). 1988. gadā grupa koncertēja arī Rietumberlīnes avangarda mūzikas festivālā "Transmission" kopā ar tur dzīvojošo latviešu un igauņu izcelsmes ģitāristu Kalli Lāru.

Turpmāk grupa uzstājās koncertos Anglikāņu baznīcā Rīgā, Ogres muzikālajā saietā "Randiņš", festivālos "Roks par neatkarību" 1989. un 1990. gadā, pēdēja uzstāšanās notika 1991. gada pavasarī Vides aizsardzības kluba festivālā Arkādijas parkā Rīgā.

1989. gadā iznāk grupas albums "19 gadi pirms sākuma" kasetes formātā ar 15 kompozīcijām. 2005. gadā albums tiek pārizdots CD formātā Ingus Baušķenieka ierakstu kompānijā, tajā nedaudz mainīta dziesmu secība un pievienota dziesma "Nakts ir mana zemapziņa", savukārt dziesma "Rudais lauks" atstāta ārpus tā. 2017. gadā tas iekļauts mūzikas žurnālista Ulda Rudaka radioraidījumu ciklā "Zibens pa dibenu", kas veltīts 100 visu laiku labākajiem latviešu populārās mūzikas albumiem.

2019. gadā Beļģijā izdota grupas izlase vinila platē ar astoņām dziesmām.

Grupas dziesma „Nakts ir mana zemapziņa" iekļauta izdevniecības „Melodija" Latvijas avangarda grupu izlasē „Ienāc ausīs" (1990).

Diskogrāfija
------------

### Albums

* *19 gadi pirms sākuma*. Aptuvenās mākslas aģentūra, 1989. (AAA 2010, MC)
* *19 gadi pirms sākuma*. Ingus Baušķenieka ieraksti, 2005. (IBCD 205, CD)

### Izlase

* *19 Years Before The Beginning*. STROOM (Belgium), 2019. (STRLP-033, LP)
* *1988 Archives. First Recordings*. Underbed Storage, 2020. (UNST20, MC)

### Dziesmas izlasēs

* "Nakts ir mana zemapziņa". *Ienāc ausīs*. Melodija, 1990. (С60 30541 002, LP)
* "Singapūras vējš". *Jaunais vilnis: 80tie*. Pasadena, 2001. (PAS CD 2001 2, CD)

Atsauces
--------

1. ↑  
	1. 39/100 „19 Gadi Pirms Sākuma" (1988/2005).  Archived 2017. gada 18. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Daiga Mazvērsīte. "19 gadi pirms sākuma" (albuma buklets), 2005.
3. ↑  19 Gadi Pirms Sākuma ‎– 19 Gadi Pirms Sākuma.
Šis raksts ir par Vidzemes daļu. Par apdzīvotu vietu skatīt rakstu Brenci.
Augšzemnieku jeb malēniešu dialekta izplatība Latvijas austrumu daļā.
**Maliena** ir agrāk lietots nosaukums, kurā dēvēja Latvijas novadus, kuros runā augšzemnieku dialektā Vidzemes austrumu daļā, reizumis arī Latgalē vai Sēlijā.

Jēkabs Zvaigznīte 1860. gadā savu no vācu valodas tulkoto joku grāmatu *Die Schildbürger* nosauca "Par malēniešiem", vēlāk viņš "Pēterburgas Avīzēs" publicēja humoristiskus rakstiņus izdomātā Alūksnes malēniešu izloksnē. Rainis "Dienas Lapā" iespieda kodolīgu satīru mākslīgi sagrozītā stilā par Malienas sadzīvi, kaušļiem, žūpām, teātra biedrību nebūšanām utt. beigās piemetinādams, ka tas noticis Subatē. Pēc "Mērnieku laiku" iznākšanas 1879. gadā vārdu "malēnieši" pamazām aizstāja vārds "čangalieši".

Malienas vārda lietojumi
------------------------

* Madonas laikraksts "Malienas Dzīve" (1911—1912)
* Alūksnes laikraksts "Maliena" (1919)
* Malienas atsevišķais bataljons, saformēts Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā no Meirānu un Lubānas partizānu nodaļām
* Alūksnes laikraksts "Malienas Ziņas" (no 1925. gada)
* Madonas laikraksts "Malienas Līdums" (1930)
* Alūksnes laikraksts "Malienas Balss" (1931)

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas XIII sējuma 25 499.—25 502. slejas. Rīga: 1935.—1936.
**Prusakveidīgie** jeb **prusakveidīgo virskārta** (*Dictyoptera*) ir jaunspārņu infraklases (*Neoptera*) kukaiņu virskārta, kas apvieno dievlūdzējus, prusakus un termītus. Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem tās mūsdienās ir divas kārtas kādreizējo trīs kārtu vietā - tā kā termīti ir ļoti tuvu radniecīgi prusakiem, termītu kārta (*Isoptera*) mūsdienās ir likvidēta un termīti tiek sistematizēti prusaku kārtā, izdalot termītu virsdzimtu (*Termitoidae*). Mūsdienās visām prusakveidīgajām sugām ir īss olu dējeklis, bet fosilajām sugām tas ir bijis garš, līdzīgi kā taisnspārņiem.

Sistemātikas diskusija
----------------------

Šīs taksonomiskās vienības pielietojums gadu gaitā ir mainījies vairākkārtīgi. 20. gadsimtā tā pamatā netika izmantota, bet mūsdienās sistemātiķi arvien biežāk izmanto šo virskārtu. Visbiežāk tā tiek izmantota kā virskārta, dažos gadījumos kā kārta, bet visos gadījumos tā apkopo dievlūdzējus, prusakus un termītus. Saskaņā ar ģenētiskajiem pētījumiem, prusakveidīgajiem kukaiņiem tuvākie radinieki ir zarkukaiņu kārtas (*Phasmatoptera*) un grilloblatīdu kārtas (*Notoptera*) sugas, mantofazmatīdu dzimtu (*Mantophasmatodea*) ieskaitot. Daži sistemātiķi visas šīs kārtas sistematizē vienā prusakveidīgo kukaiņu virskārtā.

Pastāv arī alternatīva sistemātika - visas prusakveidīgās kārtas tiek sistematizētas nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā (*Exopterygota*).

Sistemātika
-----------

**Prusakveidīgo virskārta** (*Dictyoptera*)

* Dievlūdzēju kārta (*Mantodea*)
* Prusaku kārta (*Blattodea*)

Atsauces
--------

1. ↑  Lo, N. G. Tokuda, H. Watanabe, H. Rose, M. Slaytor, K. Maekawa, C. Bandi, and H. Noda. 2000. Evidence from multiple gene sequences indicates that termites evolved from wood-feeding cockroaches. Current Biology 10(13):801-804.
2. ↑  Inward, D. G. Beccaloni, and P. Eggleton. 2007. Death of an order: a comprehensive molecular phylogenetic study confirms that termites are eusocial cockroaches. Biology Letters 3:331-335.
3. ↑  Order Blattodea - Cockroaches and Termites
4. ↑  Cameron, Stephen L.; Barker, Stephen C. & Whiting, Michael F. (2006): Mitochondrial genomics and the new insect order Mantophasmatodea. Molecular Phylogenetics and Evolution 38: 274–279.
5. ↑  Mitochondrial genomics and the new insect order Mantophasmatodea
6. ↑  «Taxonomy of the Arthropods». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 17. septembrī. Skatīts: 2014. gada 19. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Isoptera, Blattaria and Mantodea
* Cockroaches: An amazing diversity
**Vladimirs Simagins** (krievu: *Владимир Павлович Симагин*; 1919. gada 21. jūnijs Maskava — 1968. gada 25. septembris Kislovodska) bija Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1962).

Biogrāfija
----------

No 1940. gadu beigām līdz 1960. gadu sākumam bijis viens no Maskavas vadošajiem šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātos: 1947. gadā (pēc uzvaras papildu turnīrā), 1956. gadā (kopā ar Tigranu Petrosjanu) un 1959. gadā. Divkārtējais PSRS komandu šaha čempionāta uzvarētājs Maskavas izlases sastāvā (1948, 1958). 1954. gadā Rīgā uzvarējis PSRS komandu kausā šahā sporta biedrības *Spartak* komandas sastāvā. 1963. gadā dalījis 2. vietu Sarajevas starptautiskajā šaha turnīrā. 1967. gadā Sočos kopā ar Leonīdu Šamkoviču, Aleksandru Zaicevu, Nikolaju Krogiusu un Borisu Spaski dalījis 1.-5. vietu Mihaila Čigorina memoriālā. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Simaginam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1962. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1964. gadā uzvarējis PSRS korespondencšaha čempionātā, bet 1965. gadā kļuvis par starptautisko meistaru korespondencšahā (IMC).

1950. gadu beigās sadarbojies ar Vasiliju Smislovu — kopā ar Vladimiru Makogonovu palīdzējis viņam uzvarēt mačā par Pasaules šaha čempiona titulu pret Mihailu Botviņņiku 1957. gadā. Bijis pazīstams arī kā šaha atklātņu teorētiķis. Simaginam piederēja daudzas oriģinālas idejas holandiešu aizsardzībā, jaunindiešu aizsardzībā, sicīliešu aizsardzībā, Nimcoviča aizsardzībā un Grīnfelda aizsardzībā.

1968. gadā miokarda infarkta rezultātā miris Kislovodskas starptautiskā šaha turnīra laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  26 Championship of Moscow - 1947
2. ↑  34 Championship of Moscow - 1956
3. ↑  Championship of Moscow - 1959
4. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Championship :: Vladimir Simagin
5. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Cup :: Vladimir Simagin
6. ↑  Memorial M.Chigorin Sochi 8-28.9.1967
7. ↑  International Tournament in Kislovodsk 8-28.9.1968

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Padomju Savienības Sarkanā Karoga ordenis, uz kura karoga ir frāze "Visu zemju proletārieši, savienojieties!" krievu valodā.
**"Visu zemju proletārieši, savienojieties!"** (vācu: *Proletarier aller Länder, vereinigt euch!*) ir viens no pazīstamākajiem komunistiskajiem lozungiem. Pirmo reizi to lietoja Kārlis Markss un Frīdrihs Engelss savā darbā "Komunistiskās partijas manifests". 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| *Komunisti tur par nicināmu lietu slēpt savus uzskatus un nolūkus. Viņi atklāti pasaka, ka viņu mērķi sasniedzami, tikai ar varu gāžot visu līdzšinējo sabiedrisko iekārtu. Lai dreb valdošās šķiras Komunistiskās Revolūcijas priekšā. Proletāriešiem nav tajā nekā ko zaudēt kā tikai savas važas. Bet iegūs viņi visu pasauli.**VISU ZEMJU PROLETĀRIEŠI, SAVIENOJIETIES!* | "|
| —"Komunistiskās partijas manifests". |

Padomju Savienībā šis lozungs bija atrodams gan uz tās ģerboņa visās padomju republiku valodās, kā arī uz visu padomju republiku ģerboņiem nacionālajā un krievu valodā. Lozungs tika izmantots ne tikai uz ģerboņa, bet to drukāja arī uz naudas, lietoja uz apbalvojumiem un citur. Cits šī lozunga variants **"Visu zemju un apspiesto tautu proletārieši, savienojieties!"** parādījās 1920. gadā. Tas radās 3. Internacionāles laikā un bija adresēts Austrumāzijas tautām. Šis variants ieguva popularitāti starp maoistiem un citiem sociālisma un komunismas strāvojumiem Austrumāzijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kārlis Markss, Frīdrihs Engelss: Komunistiskās partijas manifests». satori.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 27. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 8. augustā.
Keiptaunas dzelzceļa stacija (pirms pārbūves).
**Keiptaunas dzelzceļa stacija** (angļu: *Cape Town railway station*) ir dzelzceļa stacija Keiptaunā, Dienvidāfrikā. Tā atrodas starp Aderlijas un Stranda ielām.

Vilcienu tīkls
--------------

Stacija apkalpo Keiptauna—Johannesburga, Dienvidu līniju, Centrālo līniju un Ziemeļu līniju, kā arī vienu vietējo līniju.

Vēsture
-------

### Pirmatnējā stacija

Keiptaunas pirmā dzelzceļa stacija. Ap 1870. gadu.
Keiptaunas dzelzceļa stacija 1875. gadā.
Staciju atklāja 1863. gadā, tā bija elementāra koka būve. Dzelzceļa tīkls tolaik bija tā pirmsākumos, un pirmā stacija bija maza un vienkārša.

### Viktorijas laika stacija

Keiptaunas otrā dzelzceļa stacija. Ap 1900. gadu.
1875. gadā Kāpu premjerministrs Džons Molteno uzsāka pamatīgas akmens būves celtniecību, kas kalpotu kā galvenā stacijā drīz lielajam dzelzceļu tīklam. Laukums tajai tika izvēlēts netālu no Aderlijas ielas gala (arī pašreizējā atrašanās vieta). Tajā atradās arī nesen izveidotā Kāpu kolonijas dzelzceļa pārvaldītāja uzņēmuma galvenā mītne. Bet tomēr nākamajos gados tika veiktas vairākas paplašināšanās.

### Pašreizējā stacija

Gandrīz gadsimtu vēlāk, 1960. gados, Viktorijas laika staciju nojauca aparteīds, lai atbrīvotu vietu jaunai stacijai. Jaunā stacija ļāva valdībai segregēt rases.

Pašreizējā stacijas ēka tika pārbūvēta gatavojoties 2010. gada FIFA Pasaules kausam. Pārbūves mērķis bija uzlabot izskatu, kā arī komfortu, uzlabot piekļuvi, informācijas pieejamību un drošību pirms 2010. gada FIFA Pasaules kausa.

Atsauces
--------

1. ↑  «History of Stations on the Cape Town to Simonstown line | Atlantic Rail Heritage Steam Train Cape Town». *www.atlanticrail.co.za* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 19. decembrī. Skatīts: 2018. gada 13. jūlijā.
2. ↑   (angļu)[novecojusi saite]
3. ↑  Karla Tomaza. «Station gets R418-million facelift ahead of 2010». *Engineering News* (angļu). Skatīts: 2017. gada 1. septembrī.
4. ↑  «Archived copy» (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 11. martā. Skatīts: 2012. gada 2. martā.[novecojusi saite]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Keiptaunas dzelzceļa stacija*** |
**Vitauts Baršausks** (lietuviešu: *Vytautas Baršauskas*; 1930. gada 1. janvāris, Kauņa - 1980. gada 5. decembris, Klaipēda) bija Lietuvas šahists.

Biogrāfija
----------

Dzimis lietuviešu fiziķa, vēlāk Kauņas Valsts universtitātes (tagad - Kauņas tehniskā universitāte) rektora Kazimira Baršauska (1904-1964) ģimenē. Beidzis vidusskolu Kauņā, vēlāk mācījies ekonomiku un žurnālistiku Viļņas Universitātē. 1947. gadā pirmo reizi piedalījies Lietuvas šaha čempionāta finālā. Vēlākajos gados vēl 10 reizes spēlējis šajā turnīrā, augstākais sasniegums bija 3. vieta 1956. gadā. 1955. gadā PSRS komandu čempionātā šahā Vorošilovgradā Lietuvas izlases sastāvā izcīnījis 3. vietu pie 6. galdiņa. 1959. gadā Baršauskam piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums šahā. Piedalījies 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā. 1962. gadā pārcēlies uz Klaipēdu, kur līdz mūža beigām strādājis par šaha treneri vietējā bērnu un jaunatnes sporta skolā. 1963. un 1974. gadā kļuvis par Klaipēdas čempionu šahā. Miris pēc smagas slimības, apglabāts Kauņā.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Lithuania - Kaunas 4-28.2.1956
2. ↑  4th Soviet Team Chess Championship: Voroshilovgrad 1955
3. ↑  Vytautas Baršauskas

Ārējās saites
-------------

* Vitauts Baršausks šahista profils vietnē chessgames.com
* Vitauts Baršausks šahista profils vietnē 365chess.com
* Vitauts Baršausks šahista profils vietnē chesstempo.com
* Vitauts Baršausks šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
***BelAZ*** (baltkrievu: *Беларускі аўтамабільны завод*, ***БелАЗ*** — ‘Baltkrievijas automobiļu rūpnīca’) ir Baltkrievijas autobūves uzņēmums, atvērta akciju sabiedrība. Tas specializējies lielas kravnesības karjeru kravas automašīnu ražošanā. Ir holdinga grupas ***BELAZ-HOLDING*** mātes uzņēmums. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Žodzinā. Rūpnīca dibināta 1948. gadā.

Pašizgāzējs *BelAZ-75214*
iekrāvējs *BelAZ-78221*

Vēsture
-------

1946. gadā Baltkrievijas PSR Augstākā Padome pieņēma lēmumu būvēt kūdras mašīnbūves rūpnīcu. 1948. gadā Žodzinā sākta **Kūdras mašīnbūves rūpnīcas** celtniecība.
1950. gadā izlaista pirmā produkcija.
1951. gadā kūdras mašīnbūves rūpnīca pārprofilēta par Ceļu un meliorācijas mašīnu rūpnīcu ***Dormaš***.
1958. gadā rūpnīca pārdēvēta par **Baltkrievijas automobiļu rūpnīca**. Izlaists pirmais 25 tonnu kravnesības pašizgāzējs *MAZ-525*.
1978. gadā sākta lidmašīnu vilcēju ražošana.

1996. gadā rūpnīca kļuva par ražošanas apvienību "Baltkrievijas automobiļu rūpnīca".
2007. gadā ražošanas apvienībai pievienota Starodorožskas mehāniskā rūpnīca.
2009. gadā pievienota Mogiļevas vagonbūves rūpnīca.
2011. gadā ražošanas apvienībai pievienota atklāta akciju sabiedrība *Kuzlitmaš*.
2012. gadā pievienota Sluckas celšanas un transportēšanas iekārtu rūpnīca. 2012. gadā izveidots holdings *BELAZ-HOLDING*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***BelAZ***.
* Oficiālā vietne
**Ozolu baravika** jeb **vasaras baravika** (*Boletus reticulatus*) ir Latvijā reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņus lieto pārtikā kā ēdamās sēnes. Agrākie sēnes latīniskie nosaukumi - *Boletus aestivalis*, *Boletus quercicolus*, *Boletus edulis f. quercicola*.

Sēnes apraksts
--------------

Jauna ozolu baravika Slovākijā
* Cepurīte: krāsa gaiši brūngana, reizēm ar pelēcīgu nokrāsu. Virsma mazliet samtaina, uz vecumu var būt saplaisājusi. Diametrs līdz 20 cm, forma sākumā pusapaļa, vēlāk izliekti spilvenveida. Mīkstums balts, nedaudz irdens, ar patīkamu garšu un smaržu, griezuma vietā krāsu nemaina.
* Stobriņi: gaiši dzeltenbrūngani. Atveres apaļas.
* Kātiņš: blīvs, mazliet izstiepts, ar izcilnētu tīklveida zīmējumu. Garums līdz 8 cm, resnums līdz 3 cm.
* Sporas: vārpstveida, dzeltenīgi brūnganas, gludas, 17-18/4-6 µm.
* Bazīdijas: 30-44/12-13 µm.
* Cistīdas: 60/9 µm.

Augšanas apstākļi
-----------------

Aug galvenokārt no jūlija līdz septembrim, reti jūnijā un oktobrī, veido mikorizu ar ozoliem. Aug zem tiem lapu koku un jauktos mežos, parkos.

Līdzīgas sugas
--------------

Ozolu baravika ir līdzīga bērzu baravikai, priežu baravikai un egļu baravikai. Ozolu baravikas cepurīte gaišāka kā egļu un priežu baravikai, tā samtaināka un mīkstums nedaudz irdenāks kā citām baravikām, stobriņu slānis dzeltenbrūngans. Egļu baravikas stobriņi balti, vēlāk zaļgandzelteni, priežu baravikai tie bālgani, vēlāk iedzelteni un pēc tam zaļganbrūni, bērzu baravikai cepurīte gaiši brūngana, bet stobriņi balti, vēlāk zaļgani. Visas šīs sugas sadzīvē bieži apvieno un sauc vienkārši par baravikām.

Sēņotājiem baraviku sugas sajaukt nav jābaidās, visas tās ir ar vienādām praktiskajām īpašībām. Ļoti nevēlami ir sajaukt baravikas ar parasto žultsbeku, kuras rūgtums tiek uzskatīts par neciešamu. Žultsbekas stobriņu slānis iesārts, uz vecumu uzpūties un tīklveida zīmējums uz kātiņa tumšāks un stipri izcilnēts. Šaubu gadījumā sēne turpat mežā pagaršojama.

Barības vērtība
---------------

Visas baravikas ir augstvērtīgas ēdamās sēnes, lietojamas dažādos veidos. Pirms cepšanas nav jānovāra. Īpaši iesaka konservēšanai un žāvēšanai.

Skatīt arī
----------

* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā
* Sēņu tirdzniecība

Atsauces
--------

1. ↑  V. Lūkins, Bekas, 54. lpp. Rīga, "Liesma", 1978.
2. ↑  Vasaras (ozolu) baravika
3. ↑  A. Balodis, Rokasgrāmata sēņotājiem, 96. lpp. Rīga, "Liesma", 1974.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ozolu baravika*** |

* Mikologu biedrība Dabas muzejā Archived 2021. gada 14. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
* Mycobank
* Baraviku apstrāde
* Sēņotāja ceļvedis
* Latvijas daba - sugu enciklopēdija
Sjervas līcis
**Sjervas līcis** (angļu: *Cierva Cove*, spāņu: *Caleta Cierva*) vai **Fontēna līcis** (spāņu: *Caleta Fontaine*; Čīles avotos) ir ap 4 km plats un līdz 5 km garš līcis Danko krastā Antarktīdā. Ziemeļos līci norobežo Čavdara pussala, dienvidos — Sjervas rags. No Danko krasta līcī noplūst Gregorija un Bregē glečeri.

Līci atklāja un aptuveni nokartēja Beļģijas Antarktiskā ekspedīcija Adriena de Žerlaša vadībā 1898. gada janvārī un kļūdaini to atzīmēja kā Brialmona līci, kas atrodas ap 10 km uz dienvidrietumiem. Līci nofotografēja un uzmērīja FIDS ekspedīcijas 1956.—1958. gados un nosauca par godu spāņu aviokonstruktoram Huanam de la Sjervam *(Juan de la Cierva)* — pirmā veiksmīgā autožīra izgudrotājam 1923. gadā. Čīles avotos tiek saukts par godu Čīles antarktiskās ekspedīcijas vadītājam 1948.—1949. gados kapteinim Leopoldam Fontēnam Nakinam *(Leopoldo Fontaine Nakin)*.[1]

Līča dienvidrietumu piekrastē Sjervas ragā kopš 1977. gada darbojas Čīles polārstacija Primavera.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer

Koordinātas: 64°09′S 60°53′W﻿ / ﻿64.150°S 60.883°W﻿ / -64.150; -60.883
Kanaāna
**Kanaāna** (*Canaan*) bija sens nosaukums reģionam uz rietumiem no Jordānas upes. Vēlāk tas kļuva pazīstams kā Palestīna. Kanaānas teritorija aptvēra mūsdienu Izraēlu, kā arī daļu Libānas un Jordānijas. Kanaānieši uzskatāmi par vienu no vecākajām Tuvo Austrumu tautām. Tā bija semītu cilts, kas ieradusies Vidusjūras austrumu piekrastē no Arābijas pussalas un sajaukusies ar citiem šī reģiona pirmiedzīvotājiem, par kuriem ziņas ir skopas. Daži vēsturnieki gan uzskata, ka kanaānieši nav bijuši viena etniskā grupa, bet gan vairāku grupu kopums, kas ietvēra perizītus, hetus un hivītus. Kanaānieši ir ievērojami ar to, ka ar viņiem šajā reģionā aizsākās bronzas laikmets. Šī reģiona straujā saimnieciskā attīstība izskaidrojama gan ar bronzas tehnoloģijas ieviešanu, gan arī ar to, ka, tāpat kā citās plašā Vidusjūras reģiona daļās, arī Palestīnā klimats senatnē bija daudz mitrāks un auglīgāks, nekā tas ir mūsdienās.

Apmēram 3. tūkstošus gadu p.m.ē. kanaānieši sāka apmesties pilsētās un no jau agrāk izveidotām nocietinātām apmetnēm attīstījās vairākas pilsētvalstis, tai skaitā Jērika. Viņi arī tiek uzskatīti par alfabēta pirmajiem izgudrotājiem (dažreiz gan par tiem uzskata feniķiešus — kanaāniešu pēcnācējus). Kanaāniešu ticējumos meklējamas arī mūsdienu lielāko reliģiju — jūdaisma, kristietības un islāma saknes.

Daži vēsturnieki uzskata, ka senebreju valoda izveidojusies uz kanaāniešu valodas pamatiem. Savukārt feniķiešu valoda uzskatāma par senebreju valodas agrīno formu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kanaāna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Kaanāniešu un feniķiešu vēsture un kultūra (angliski)
* Kanaāniešu reliģija (angliski)
**Tetjana Lavrenčuka** (ukraiņu: *Тетяна Вікторівна Лавренчук*; dzimusi 1993. gada 3. martā) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, Eiropas spēļu un Eiropas čempionāta medaļniece.

Biogrāfija
----------

Ar cīņas sportu Tetjana Lavrenčuka sāka nodarboties 2006. gadā. Viņas pirmais treneris bija Sergejs Meļņiks. Kopš 2010. gada viņa ir Ukrainas nacionālās izlases dalībniece. Tajā pašā gadā Sarajevā viņa kļuva par Eiropas kadetu čempionāta bronzas medaļnieci. Par šo panākumu viņa ieguva sporta meistara titulu. Šo rezultātu viņa atkārtoja divreiz, bet jau Eiropas junioru čempionātos - 2011. gadā Zreņaninā un 2012. gadā Zagrebā. Pēc bronzas medaļas Eiropas čempionātā Tbilisi 2013. gadā viņa ieguva Ukrainas starptautiskās klases sporta meistares titulu. Kopš 2015. gada viņa trenējas Oresta Skobeļska vadībā. 2015. gadā viņa izcīnīja sudraba medaļu Eiropas spēlēs Baku, dramatiskā finālā ar 3-2 zaudējot Emešei Barkai.

Tetjana Lavrenčuka ir Ukrainas un starptautisko cīņas sporta turnīru uzvarētāja un medaļniece. Ļvivas Valsts fiziskās kultūras universitātes absolvente (2015).

Atsauces
--------

1. ↑  «Лавренчук Тетяна Вікторівна» (ukraiņu). esu.com.ua/. Skatīts: 2020-04-25.
2. ↑  Європейські ігри. Львів'янка Тетяна Лавренчук виборола срібло // Львівський портал. 16 червня 2015 Archived 2017. gada 8. martā, *Wayback Machine* vietnē. (ukrainiski)

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
**Sjūarda pussala** (angļu: *Seward Peninsula*) ir pussala Ziemeļamerikas pašos ziemeļrietumos ASV Aļaskas pavalstī. Nosaukta par godu ASV valsts sekretāram Viljamam Sjūardam, kurš deva lielu ieguldījumu Aļaskas Pirkuma līguma noslēgšanā.

Pussalu ziemeļos apskalo Čukču jūra un tās Kocebū līcis, dienvidos — Beringa jūra un tās Nortona līcis. Beringa šaurums atdala Sjūarda pussalu no Čukču pussalas Krievijā un vienlaicīgi Ameriku no Āzijas. Galējais pussalas rietumu punkts Velsas Prinča rags vienlaikus ir arī galējais Ziemeļamerikas rietumu sauszemes punkts. Klimats ir skarbs, piekrastē ir piejūras klimats, iekšējos rajonos — krasi kontinentāls. Ziemas ilgums apmēram 10 mēneši. Lielu daļu pussalas teritorijas aizņem Beringa sauszemes tilta dabas rezervāts.

Pussala mazapdzīvota, lielākā daļa iedzīvotāji ir eskimosu tauta iņupiati, Nortona līča piekrastē arī jupiki. Lielākā apdzīvotā vieta ir Noma pussalas dienvidrietumos.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 643. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sjūarda pussala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85120530
* GND: 4222378-7

 |

 |
**Kanabidiols** (saīsināti **CBD**) pieder vielu grupai, ko sauc par kanabinoīdiem, kas dabiski sastopami kaņepju augos. Atšķirībā no tetrahidrokanabinola (THK), kas ir viens no pazīstamākajiem kanabinoīdiem, CBD nepiemīt tāda pati psihoaktīva iedarbība, jo tas tieši nestimulē kanabinoīdu receptorus CB1 un CB2. CBD ir atrodams gandrīz visās kaņepju šķirnēs. Vielas saturs augā svārstās no niecīgiem daudzumiem līdz aptuveni 95% no tajā esošajiem kanabinoīdiem.

Vēsture
-------

Pirmie mēģinājumi iegūt aktīvo vielu no kaņepēm attiecas uz 19. gadsimtu. Pirmais detalizētais pētījums par kanabidiolu tika veikts 1940. gadā Minesotā. CBD ķīmiskā formula tika iegūta, atdalot to no savvaļas kaņepēm. Tā struktūra un stereoķīmiskā uzbūve tika oficiāli noteiktas 1963. gadā.

Efekti
------

2017. gadā Pasaules Veselības organizācija pasludināja CBD par atkarību neizraisošu vielu ar labu drošības profilu un terapeitiskām priekšrocībām.

Kopš 2019. gada ir parādījušies pierādījumi, ka kanabidiolam ir būtiska neiroloģiska ietekme uz cilvēkiem. ASV un Eiropas Savienībā to izmanto noteiktu epilepsijas veidu (Dravē sindroma, Lenoksa-Gasto sindroma, tuberozās sklerozes) ārstēšanai. Ir plaši izplatīti apgalvojumi, ka CBD palīdz arī diabēta vai Pārkinsona slimības ārstēšanā, taču zinātnisku pierādījumu šādiem kanabidiola efektiem nav.

Atsauces
--------

1. ↑  «Cannabidiol displays unexpectedly high potency as an antagonist of CB1 and CB2 receptor agonist». *researchgate.net*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
2. ↑  «A World Health Organization perspective on cannabidiol (CBD)». *openaccessgovernment.org*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
3. ↑  «Clinicians’ Guide to Cannabidiol and Hemp Oils». *mayoclinicproceedings.org*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
4. ↑  «Cannabinoids for the treatment of mental disorders and symptoms of mental disorders: a systematic review and meta-analysis». *thelancet.com*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
5. ↑  «FDA Approves First Drug Comprised of an Active Ingredient Derived from Marijuana to Treat Rare, Severe Forms of Epilepsy». *fda.gov*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
6. ↑  «Epidyolex». *ema.europa.eu*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
7. ↑  «USE OF CANNABIDIOL (CBD) FOR PD SYMPTOMS». *apdaparkinson.org*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
8. ↑  «CBD & Diabetes». *diabetes.org*. Skatīts: 2022. gada 31. marts.
**"Madonna ar ložmetēju (1932)"** ir latviešu gleznotāja Kārļa Padega eļļas glezna, kas atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā.

Šī ir viena no ievērojamākajām Padega eļļas gleznām. Tajā konsekventi realizēts paradoksālas domas un kāpinātu izteiksmes līdzekļu apvienojums. Glezna spilgtā formā ne tikai atgādina daļēji jau piemirsto Pirmo pasaules karu, bet liek arī nojaust jauna — vēl nežēlīgāka kara iespējamību.

Apraksts
--------

"Madonna ar ložmetēju" ataino skaisto un neglīto, triumfu un postu, visu apvienojot vienā vēstījumā ar simbolisku nozīmi. 
Padegam interesēja dzīve, kurā neglītumam atvēlēta lielāka loma kā skaistumam. 
Padegs lielu nozīmi piešķīra arī darbu nosaukumiem. Madonna, iespējams, simbolizē Dievmāti, aizstāvi. Tās tēlu simboliski izmantoja karojot, arī iekļaujot to pilsētas aizsargmūrī, lai pasargātu no ienaidnieka. 
Gleznā attēlota karavīru grupa, kas caur degošu tumsu uz pleciem nes Madonnu ar ložmetēju, kas ir Pirmā pasaules kara simbols. Gleznā Madonna ir viegli, bez manāmas piepūles sejā, ar maigumu satvērusi ieroci, kas sver 25 kg. Uz patronu lentām var manīt asins traipus. Iespējams, šis tēls simbolizē sievietes vēlmi izdarīt apvērsumu kaut vai tikai savā sirdī.

Kārlis Padegs pats raksta, ka viņa darbi pieder pretrunīgajam laikam, ka tie ir apzināts izaicinājums veselīgiem, apmierinātiem un citu nelaimes neredzošiem pilsoņiem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Tagad ir 1934. gads. Tas nozīmē: bijis pasaules karš — un tas jau aizmirsts. Tikai invalīds kā no muzeja izņemta trofeja pastaigājas pa bulvāri. Arī tas mums vienaldzīgs, nekas jauns. Un tad: nāk cilvēki, nenozīmīgi *es*, kuriem vēnās asins vietā odekolons un taisni tie rāda šo kroplo invalīdu sašķaidītās krūtis un gāzu saēstās sejas. Taisni šis *outsaideris*, kas sapņo par *Narcisu* un perverso madonnu, neaizmirst invalīdu. Rāda to blakus izsmalcinātam Dorianam Grejam, mīlētājam donam Žuānam, rāda — kādēļ? Asā kontrasta dēļ, lai saprastu arī vistrulākie, ka pasaulei pietiek ar 12 996 117 kritušajiem un 5 669 000 invalīdiem, tie vēl nav miruši, un jaunus mēs negribam | "|
| —K. Padegs. "Outsaidera atbilde" Aizkulises. 1934. gada 20. aprīlis |

Atsauces
--------

1. ↑  «100 dārgumu mākslas muzejā: Padega 'Madonna ar ložmetēju'». Skatīts: 2016. gada 30. maijā.
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ozolu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ozolu iela** ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Ozolu iela sākas krustojumā ar Mellužu prospektu un beidzas 70 metrus aiz krustojuma ar Vasaras ielu. Kopējais ielas garums ir 610 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu, bet posmā no Zemeņu ielas līdz dzelzceļam ir grants segums. Ielai ir strupceļš, jo starpā atrodas dzelzceļš. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Ozolu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Mellužu prospekts (T veida krustojums)
* Zemeņu iela
* Vasaras iela

Skatīt arī
----------

* Melluži

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu O |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| O | 
* Odu ceļš
* Ogres
* Olaines
* Olgas
* Oļģerta
* Oļu
* Omnibusa
* Orhideju
* Ormaņu
* Oskara Kalpaka prospekts
* Oškalna
* Ošu
* Otas
* Otīlijas
* Ozolu

 |

 |
**Jānis Pirvics** (dzimis 1924. gada 19. augustā, miris 1994. gada 3. februārī), latviešu aktieris, komiķis un stepa dejotājs (stepa dejas aizsācējs Latvijā), 1950. un 1960. gados, kā arī 1980. un 1990. gados Rīgas operetes teātra aktieris. Ir filmējies Rīgas kinostudijas filmās "Kā gulbji balti padebeši iet" (1956), "Īsa pamācība mīlēšanā" (1982), kā arī divsēriju filmā "Cilpā" (1991).

Biogrāfija
----------

J. Pirvics dzimis 1924. gada 19.augustā. Mācījās Rīgas mākslas akadēmijā glezniecības nodaļā un pabeidza pirmo kursu. 1944. gadā tika iesaukts vācu armijā 19. divīzijā. Piedalījies kaujās pie Jelgavas, kā arī "Kurzemes katlā". 1945. gadā izsūtīts uz GULAG nometni — Baltās—Baltijas jūras kanāla būvē. Izdzīvoja pateicoties prasmei zīmēt. Pēc atgriešanās sāka aktiera karjeru. Apprecēja baletdejotāju Emīliju Pirvicu. Politisku iemeslu dēļ 20. gadsimta sešdesmito gadu vidū bija spiests aizbraukt no Latvijas. Ilgus gadus kopā ar dažādiem krievu māksliniekiem koncertēja pa visu Padomju Savienību.

Nomira 1994. gada 3. februārī. Apglabāts Rīgā, Lāčupes (Lācara) kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Stepa dejas aizsācējs Latvijā.
2. ↑  Filmogrāfija.
3. ↑  «D-fakti.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 17. novembrī. Skatīts: 2019. gada 17. novembrī.
4. ↑  Nekropole.info
**Ūdensvardes, ūdensvaržu ģints** (*Pseudis*) ir viena no kokvaržu dzimtas (*Hylidae*) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Tās ir izplatītas Dienvidamerikas tropu un subtropu joslā. Sastopamas Gajānā, Gviānā, Surinamā, Kolumbijā, Venecuēlā, Trinidādā, Brazīlijā, Paragvajā, Peru, Bolīvijā, Argentīnā un Urugvajā. Lielākā daļa sugu izplatītas uz austrumiem no Andu kalniem. Tikai paradoksālā varde (*Pseudis paradoxa*) dzīvo uz rietumiem no Andiem.

Šīs vardes sastopamas zemienēs un nedzīvo augstkalnos, kā arī pašos Dienvidamerikas dienvidos. Visas ūdensvaržu sugas apdzīvo mierīgas, stāvošu ūdeņu ūdenstilpes. Lielākā sugu dažādība mīt Brazīlijā, no kurām četras (Minasžeraisas ūdensvarde, Tokantinsas ūdensvarde, Riugrandi ūdensvarde un Brazīlijas ūdensvarde) ir endēmas Brazīlijas varžu sugas.

Kopīgās īpašības
----------------

Lai arī ūdensvardes pieder pie "īstajām kokvardēm" (kokvaržu apakšdzimtai (*Hylinae*)), tās lielāko daļu dzīves pavada ūdenī un krastā izkāpj ļoti reti. Ģints pazīstama, pateicoties lielajiem kurkuļiem, īpaši lieli tie ir paradoksālajai vardei. To ķermeņa garums var sasniegt 25 cm. Kurkuļiem attīstoties, tie kļūst mazāki un pieaugušas vardes ir apmēram 8 cm lielas. Ūdensvaržu tuvākās radiniekces ir arlekīnvardes (*Lysapsus*), ar kurām tās kādreiz tika iedalītas kopīgā ģintī.

Sistemātika
-----------

* **Ūdensvaržu ģints** (*Pseudis*)
	+ Brazīlijas ūdensvarde (*Pseudis bolbodactyla*)
	+ Dienvidamerikas ūdensvarde (*Pseudis platensis*)
	+ Mazā ūdensvarde (*Pseudis minuta*)
	+ Minasžeraisas ūdensvarde (*Pseudis fusca*)
	+ Paradoksālā varde (*Pseudis paradoxa*)
	+ Riugrandi ūdensvarde (*Pseudis cardosoi*)
	+ Tokantinsas ūdensvarde (*Pseudis tocantins*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Genus Pseudis
2. ↑  Pseudis paradoxa (Linnaeus, 1758)
3. 1 2  Frost, Darrel R. (2013). "Pseudis Wagler, 1830". Amphibian Species of the World 5.6, an Online Reference. American Museum of Natural History. Retrieved 11 December 2013.
4. ↑  «Pseudis Paradoxa – The Paradoxical Frog That Shrinks as It Grows». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 18. martā. Skatīts: 2015. gada 30. martā.
**Jānis Hermanis Prombergs** (1927—1993) bija latviešu veselības aprūpes organizators, Rīgas pilsētas 7. klīniskās slimnīcas "Gaiļezers" pirmais galvenais ārsts (1979—1988).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1927. gada 7. maijā Vecmīlgrāvī strādnieka Bernharda un Martas Prombergu ģimenē. Mācījās A. Dombrovska Rīgas 29. pamatskolā (1934—1941), tad Rīgas pilsētas V. Olava komercskolā (1941—1944). 1944. gadā 17 gadus veco Prombergu iesauca karadienestā Vērmahta gaisa spēku izpalīgos, bet pēc tam, kad Sarkanā armija atkal okupēja Latviju, viņu 1945. gadā ielodzīja filtrācijas nometnē Tulas apgabalā.

Pēc atgriešanās Rīgā Prombergs turpināja mācības Rīgas 23. vakara vidusskolā (1946—1948) un studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas veterinārmedicīnas fakultātē, tad Latvijas Valsts Universitātes medicīnas fakultātē. Pēc ārsta grāda iegūšanas viņš strādāja par ķirurgu un Neretas rajona veselības aizsardzības nodaļas vadītāju (1954—1956), 1956. gadā iestājās PSKP.
1957. gadā Prombergs kļuva par Cēsu rajona veselības aizsardzības nodaļas vadītāju un 1958. gadā par Cēsu centrālās slimnīcas galveno ārstu.
1959. gadā Pombergu iecēla par Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministra pirmo vietnieku, bet nacionālkomunistu vajāšanu dēļ viņu pēc neilga laika pārcēla darbā par Rīgas rajona veselības aizsardzības nodaļas vadītāju, tad par Rīgas pilsētas veselības aizsardzības nodaļas vadītāja vietnieku (1961), Rīgas 4. poliklīnikas galveno ārstu (1962), Rīgas pilsētas 6. apvienotās slimnīcas galveno ārstu (1967—1971).

1971. gadā Prombergu iecēla par Rīgas pilsētas 7. klīniskās slimnīcas celtniecības direktoru, 1973. gadā par Sanitāri epidemioloģiskās stacijas galveno ārstu un viņš vadīja stacijas ēkas būvi Klijānu ielā. 1975. gadā Prombergs atkal kļuva par Rīgas 7. slimnīcas celtniecības direktoru, bet pēc tās pabeigšanas 1979. gadā viņu iecēla par slimnīcas galveno ārstu.

Atmodas kustības laikā 1988. gadā Prombergs kļuva Latvijas Tautas frontes biedru, viņu iecēla par vēl ceļamā "Gaiļezera" dzemdību nama galveno ārstu, tomēr būvniecību pārtrauca un 1992. gadā viņš pensionējās. Miris 1993. gada 9. septembrī Stopiņos, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais ārsts (1980)
* PSRS Ministru padomes prēmija (1985)

Literatūra
----------

* Edvīns Platkājis, Arnis Vīksna. Ārsts un celtnieks Jānis Prombergs. Rīga: BOSIA Klīniskā slimnīca "Gaiļezers", 2002. — 251 lpp.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  100 nozīmīgas personas Latvijas medicīnas vēsturē
2. ↑   Populārā medicīnas enciklopēdija. Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1984.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305069773
* LNB: 000077580

 |

 |
**Stratēģija** ir organizācijas ilgtremiņa pamatmērķu un darbības virzienu noteikšana, to sasniegšanai nepieciešamo resursu izdalīšana.
Stratēģija ir māksla vadīt organizāciju. Kā katram vadītājam un arī katram līderim neatkarīgi no tā, cik augstā amatā tas atrodas, viņam ir konkrēti uzdevumi un konkrētas funkcijas, kuras jāpilda. Arī stratēģiskajam līderim ir jāveic konkrētas funkcijas un pienākumus.

Stratēģijas sastāvdaļas
-----------------------

Vārds *stratēģija* radies no grieķu vārda strategos, kas nozīmē *ģenerālā māksla*. Mūsdienās stratēģija neapšaubāmi saglabājusies kā militārs termins, taču kopš 20. Gadsimta sešdesmitajiem gadiem tas ieguvis jaunu nozīmi pilnīgi citā jomā. Vārdu *stratēģija* plaši sāka lietot organizācijas menedžmentā, ar to saprotot darbības virzienu.

Kā aprakstīts V. Praudes un I.Beļčikova grāmatā "Menedžments", tad *galvenās organizācijas stratēģijas sastāvdaļas ir šādas:*

### Darbības joma(sfēra)

Saistīta ar konkrētām precēm, pakalpojumiem un tirgiem, kuros tie ir konkurētspējīgi. Piemēram, kompānijas Mars darbības jomas ir ne tikai elektronika, bet arī pārtikas produktu ražošana, mājdzīvnieku barības izgatavošana.

### Resursu izvietojums un sadale

Arī ir stratēģiska problēma. Kā sadalīt ierobežotus resursus starp dažādām darbības jomām, lai rezultātā sasniegtu maksimālu kapitāla atdevi.

### Īpatnējās (atšķirīgās) spējas

Tas ir kaut kas tāds, ar ko organizācija var izcelties salīdzinājumā ar konkurentiem.

### Attīstība un kapitāla atdeve

Darbības jomu, resursu sadales un īpatnējo spēju apvienojuma rezultāts. Organizācijai jānosaka savi attīstības mērķi un vēlamā peļņa. Šajā sakarībā, jānosaka, piemēram, sadales veidi (tieša tirdzniecība vai ar starpniecību), ražošanas specializācija (pašam ražot detaļas vai izmantot piegādātāju).
Pastāv trīs stratēģijas plānošanas līmeņi

1. Organizācijas stratēģija
2. Biznesa stratēģija
3. Funkcionālā stratēģija

Atsauces
--------

1. ↑  Praude,V. Beļčikovs, I. (2001), Menedžments, Rīga: Vaidelote, lpp.223-235
**Ūdens grīslis** (latīņu: *Carex aquatilis*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tas plaši sastopams pola tuvumā Eirāzijā un Ziemeļamerikā, ūdenstilpju palienēs un grāvjos. Latvijā ir sastopams ļoti reti, valsts vidus un ziemeļaustrumu daļā.

Augs ir ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts
--------

Ūdens grīslis ir daudzgadīgs, 30-100 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, kurai ir sievišķie ziedi ar 2 drīksnām.

Augs veido irdenu ceru. Tā stublājs ir pelēkzaļš tāpat kā lapas. Lapas ir aptuveni 0,3—0,6 cm platas, aptuveni stublāja garumā vai īsākas. Plātnes virspuse ir matēta, bet apakšpuse spīdīga, un lapām ir dzeltenīgi brūnas makstis. Stublāja galotnē ir 1—3 vīrišķo ziedu vārpiņas, zem tām ir 3—5 stāvas un 3—5 cm platas sievišķo ziedu vārpiņas. Augšējo sievišķo vārpiņu galā ir vīrišķie ziedi. Apakšējās sievišķās vārpiņas (vai divu apakšējo) seglapa garāka nekā vārpiņa. Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «ūdens grīslis - Carex aquatilis Wahlenb. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-03.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ūdens grīslis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Parastā smaržzāle** (latīņu: *Anthoxanthum odoratum*) ir mainīga izskata augu suga graudzāļu dzimtā, kura ir plaši sastopama Eiropā, vietām Ziemeļāfrikā un Vidusāzijā. Parastā smaržzāle ir sastopama ļoti bieži visā Latvijas teritorijā, kur dažāda lieluma grupas aug pļavās, atmatās, skrajos mežos un krūmājos.

Apraksts
--------

Parastā smaržzāle ir daudzgadīgs, 15—40 cm garš lakstaugs, kuram piemīt raksturīga, patīkama (kumarīna) smarža. Stiebrs ir stāvs, kails, vienkāršs vai zaro pie pamata, veidojot nelielu ceru. Visi stiebri ir vienkārši, savstarpēji tuvināti atiet no cera. Lapas ir plakanas, raupjas, 0,3—0,5 cm platas un īsas. Maksts gara. Lapas plātne pie pamata un maksts ir ar matiņiem. Mēlīte strupa, ap 0,2 cm īsa. Vārpskara šaura, pēc izziedēšanas izspūrusi (2—5 cm gara). Katrā vārpiņā ir 3 ziedi, no tiem tikai augšējais ir auglīgs. Vārpiņas ir plēksnes plēvjainas, apmatotas. Neauglīgajiem ziediem ir tikai ārējās zieda plēksnes, no tām atiet spirāliski akoti. Neauglīgā vidējā zieda akots pārsniedz vārpiņu, neauglīgā apakšējā — īsāks nekā vārpiņa. Noziedot vārpskara kļūst brūndzeltena. Auglis ir sīks grauds. Zied maijā, jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Parastā smaržzāle***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)

Atsauces
--------

1. 1 2  «parastā smaržzāle - Anthoxanthum odoratum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-27.
**Zinovijs Birnovs** (krievu: *Зино́вий Ма́ркович Бирно́в*; dzimis 1911. gada 3. martā, miris 1967. gada 2. maijā) bija padomju šaha problēmists, PSRS sporta meistars šaha kompozīcijā (1966).

Pamatprofesija: tehniķis celtnieks, 1931. gadā beidzis Maskavas celtniecības tehnikumu.

Šaha kompozīcija
----------------

Pirmos uzdevumus sastādījis 16 gadu vecumā, kopumā publicējis vairāk nekā 400 šaha uzdevumus un 150 etīdes. Bijis daudzu konkursu uzvarētājs. Iemīļotās tēmas: mats, pozicionālais neizšķirts.

1956. gadā izlaidis krājumu *"На досуге"*, kas saturēja šaha uzdevumus, loģiskās un krustvārdu mīklas. 

### Etīdes piemērs

**Z. Birnovs**  
 *Kubbel MT*, 1953**Uzvara**
**Etīdes risinājums:**

**1. Zb5! Zb6! 2. Lf4+ Ka8! 3. Zc7+ Ka7! 4. Le3 Kb7 5. a5 Zc4! 6. Zd6+! Zxd6+ 7. Kd7! Zc8 8. a6+ Kb8 9. Zb5! Lb7! 10. a7+ Zxa7 11. Lf4+ Ka8 12. Zc7+ Kb8 13. Zd5+ Ka8 14. Zb6#**

Bibliogrāfija
-------------

* Бирнов. *На досуге*. Сталинград. книжное изд. 1956г. (krieviski)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 33. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.

Papildu literatūra
------------------

* *Советский шахматный этюд*. Составители: А. П. Казанцев и др. 1955, 178.—189. lpp. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Zinovijs Birnovs šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Azerbaidžānas odze** jeb **Šemahas odze** (*Vipera shemakhensis*, arī *Pelias shemakhensis*) ir odžu dzimtas (*Viperidae*) neliela indīga čūska, kas sastopama Azerbaidžānas ziemeļaustrumu daļā, ieskaitot Šemahas rajonu, kurš devis latīnisko sugas nosaukumu.

Taksonomija
-----------

Suga aprakstīta 2013. gadā. Iekļauta Azerbaidžānas Sarkanajā grāmatā.

Gruzijas Kahetijā pēc 75 gadu pārtraukuma atkal atklāta vietējā sugas varietāte *Pelias shemakhensis kakhetiensis* (*Vipera shemakhensis kakhetiensis*). Šai varietātei raksturīga tumšāka pamatkrāsa un dažāds plankumu lielums astes daļā, atšķirībā no pamatformas.

Līdzība ar *Vipera lotievi* un *Vipera eriwanensis* daļu zinātnieku mudināja apšaubīt, ka *Vipera shemakhensis* ir atsevišķa suga. 2018. gadā tika nolemts, ka tās visas trīs ir atsevišķas sugas.

Apraksts
--------

Vidējais pieaugušas Azerbaidžānas odzes garums ir 55—60 cm. Krāsa netīri balta ar nelieliem tumšiem plankumiem sānos 2—3 rindās (citām radnieciskām Kaukāza odzēm raksturīga viena lielu plankumu rinda), uz muguras odzēm raksturīga tumša (melna līdz tumši brūna) zigzagveida līnija ar salīdzinoši nelielu zigzagu skaitu (53—56). Līnijas izlocījumi ķermeņa vidusdaļā neizteikti, var atgādināt plankumu rindu.

Tēviņi vizuāli atšķiras no mātītēm ar lielākām zvīņām apakšdaļā, īpaši astes rajonā.

Sastopama kalnainos bezmeža rajonos, 700—1000 m virs jūras līmeņa. Ganībās, krūmos, uz atklātām akmeņainām nogāzēm. Aktīvas galvenokārt krēslā un naktī, īpaši karstajās vasarās. Dabiskie ienaidnieki — eži, seski, lapsas, stepes ērgļi, jaundzimušiem čūskulēniem var uzbrukt pat dievlūdzēji.

Pašlaik nav fiksēti nāves gadījumi pēc Azerbaidžānas odzes koduma, taču vēl nav zināms, vai šī suga ir mazāk indīga vai tas skaidrojams ar neilgo pētījumu laiku.

Atsauces
--------

1. ↑  Rediscovery of the steppe viper in Georgia **(angliski)**
2. ↑  The Reptile Database. *Vipera shemakhensis (TUNIYEV, ORLOV, TUNIYEV & KIDOV, 2013)* **(angliski)**
3. ↑  Azerbaidžānā sastopamo čūsku attēli **(azerbaidžāniski)**

Literatūra
----------

* Tuniyev B.S. 2016. *Rare species of shield-head vipers in the Caucasus*. Nature Conservation Research 1 (3): 11–25. DOI:
* Tuniyev, S. B.; N. Orlov, B. Tuniyev, A. Kidov 2013. *On the Taxonomical Status of Steppe Viper from Foothills of the South Macroslope of the East Caucasus*. Russ. J. Herpetol. 20 (2): 129-146
* Kukushkin O. Iskenderov T. Ahmedov S. Bunyatova S. Zinenko O. *Additions to the distribution of Vipera eriwanensis (Serpentes: Viperidae) in Transcaucasia, with comments on the identity of vipers in northeastern Azerbaijan* Archived 2020. gada 13. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. // Herpetol. Notes. — 2012, V. 5, 423—427 (PDF; published online on 10 September 2012).
**Rēzeknes kultūras nams**, agrāk pazīstams kā **Latgolas Tautas pils**, ir kultūras iestāde Rēzeknē. Rēzeknes kultūras namā notiek dažādi kultūras pasākumi un darbojas 14 kolektīvi. Kultūras nams ir valsts aizsargājams kultūras piemineklis.

Latgolas Tautas pils ideju ierosinātāja un veicinātāja 1924. gadā dibinātā Latgales Tautas Pils biedrība, kuras locekļi bija visi redzamākie Latgales sabiedriskie darbinieki neatkarīgi no politiskās piederības, viņus vienoja kopīgais darbs – gaismas un kultūras nešana tautā. Par biedrības pirmo priekšsēdētāju tika ievēlēts deputāts Jezups Trasuns. Viens no biedrības pirmajiem uzdevumiem bija radīt Rēzeknē Latgales kultūras centru.

1926. gadā tautas nama ēku nopirka Latgales kultūras biedrība un sāka domāt par tās kapitālo pārbūvi. Projektam tika pieaicināts arhitekts Pavlovs. Pēc viņa projekta 1928. un 1929. gada laikā bijušo Tautas biedrības namu arī pārbūvēja. Celtniecības darbus vadīja inženieris F. Kemps. Tautas pils tika atklāta 1929. gada 17. novembrī. Atklāšanā piedalījās valsts prezidents Gustavs Zemgals, ministru prezidents Hugo Celmiņš, tautas labklājības ministrs Vladislavs Rubuļs, kā arī vairāki Latgales deputāti un redzamākie sabiedriskie darbinieki.
„Tautas pilī" darbojās Latgales teātris un jauktais koris, atradās bibliotēka, lasītava, zāle teātra izrādēm un citiem sarīkojumiem, blakus ēkai bija biedrības klubs. Teātrī strādāja ievērojami režisori, aktieri un mākslinieki, arī ilggadējais režisors Antons Varslavāns.

Otrā pasaules kara laikā Latgales Tautas pils tika sagrauta, bet pēc kara ēka tika atjaunota un ar nelielām izmaiņām atguva iepriekšējo izskatu. Pēc atjaunošanas to pārdēvēja par Rēzeknes pilsētas Kultūras namu, kurā darbojās Latgales Drāmas teātris, koris un dažādi pulciņi.

Atsauces
--------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kultūras un sporta iestādes Rēzeknē |
| --- |
|  |
| 
* Gors
* Kultūras nams
* Kultūrvēstures muzejs
* Mākslas nams
* Zeimuļs

 |
|  |
| 
* Kovšu ezera parks
* Rēzeknes pilskalns
* Kultūras un atpūtas parks
* Festivāla parks

 |
|  |
| 
* Olimpiskais centrs Rēzekne
* Rēzeknes Sporta pārvaldes stadions

 |

 |
**Ūdens iela** ir neliela Jelgavas iela, kas sākas pie Jāņa Čakstes bulvāra un beidzas krustojumā ar Akadēmijas ielu pie Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzeja ēkas.

Vēsture
-------

Ūdens iela (*Wasserstrasse*) 1917. gada Jelgavas kartē.
17. gadsimta Jelgavas kartēs atrodama Ūdens iela (*Wasserstraße*), kas savienoja veco hercogu pili ar Driksu.

1941. gada 3. jūlijā Latvijas vācu okupācijas laikā tika nodedzināta Ūdens ielā 1 esošā Jelgavas Lielā sinagoga. 1944. gada augustā Otrā pasaules kara kaujā par Jelgavu pilnībā iznīcināta ielas atlikusī apbūve, un mūsdienās to veido vienīgi Latvijas PSR laikā celtas ēkas.

Ielu savienojumi
----------------

Ūdens ielas sākums pie Jāņa Čakstes bulvāra pie Jelgavas Lielās sinagogas.
Ūdens iela ir savienota ar šādām ielām:

* Jāņa Čakstes bulvāris;
* Akadēmijas iela.

Atsauces
--------

1. ↑  jelgavas-ielas.lv

Koordinātas: 56°39′01″N 23°43′47″E﻿ / ﻿56.65028°N 23.72972°E﻿ / 56.65028; 23.72972