recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matjažs Keks** (slovēņu: *Matjaž Kek*; dzimis 1961. gada 9. septembrī Mariborā) ir slovēņu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā, aizvadījis vienu spēli Slovēnijas izlasē. Kopš 2018. gada ir Slovēnijas futbola izlases galvenais treneris.

Futbolista karjera
------------------

Karjeru sāka klubā *NK Maribor* Dienvidslāvijas otrajā līgā. 1985. gadā pievienojās Austrijas klubam *Spittal/Drau*, 1988. gadā pārgāja uz citu Austrijas klubu *Grazer AK*, kurā aizvadīja septiņas sezonas. Karjeras noslēgumā atgriezās *Maribor*. Šī kluba sastāvā trīs reizes kļuva par Slovēnijas čempionu (1996—97, 1997—98, 1998—99) un divas reizes izcīnīja Slovēnijas kausu.

1992. gada novembrī aizvadīja savu vienīgo spēli Slovēnijas izlases rindās, nākot laukumā sākumsastāvā draudzības spēlē pret Kipras izlasi.

Trenera karjera
---------------

Pēc spēlētāja karjeras beigām pievērsās trenera darbam, kļūstot par asistentu *NK Maribor*. 2000. gadā līdz sezonas beigām kļuva par galvenā trenera pienākumu izpildītāju. 2002. gadā tika iecelts par galveno treneri un aizveda komandu līdz titulam Slovēnijas Pirmajā līgā. 2002.—2003. gada sezonā atkārtoti izcīnīja līgas čempiontitulu. 2004. gadā ar *Maribor* uzvarēja Slovēnijas kausa izcīņā. No 2006. līdz 2007. gadam strādāja ar Slovēnijas U-15 un U-16 izlasi.

2007. gada janvārī Keks tika apstiprināts par Slovēnijas futbola izlases galveno treneri. Viņa vadībā izlase kvalificējās 2010. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Tajā komanda ar četriem punktiem ierindojās trešajā vietā grupā un izslēgšanās spēlēs neiekļuva. 2011. gada oktobrī pēc nesekmīgā 2012. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīra pēc abpusējas vienošanās Keks amatu atstāja, viņu aizstāja Slaviša Stojanovičs.

Karjeras turpinājumā strādāja Saūda Arābijā ar klubu *Al-Ittihad*. 2013. gadā kļuva par Horvātijas kluba *HNK Rijeka* galveno treneri. 2017. gadā izcīnīja ar klubu Horvātijas čempiontitulu. Divas reizes (2014. un 2017. gadā) uzvarēja Horvātijas kausa izcīņā, 2014. gadā ieguva arī Horvātijas superkausu. 2017. gada septembrī kļuva par visilgāk pēc kārtas amatā esošo treneri Horvātijas Pirmajā līgā.

2018. gada 27. novembrī otro reizi karjerā kļuva par Slovēnijas izlases galveno treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Matjaž Kek - national football team player». *eu-football.info* (angļu). Skatīts: 2019. gada 10. novembrī.
2. ↑  «Zgodovinski podvig: Matjažu Keku ploska vsa Hrvaška». *siol.net* (slovēņu). 2017. gada 8. septembrī. Skatīts: 2019. gada 10. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Matjažs Keks***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* trenera profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *Eu-football.info* profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 4237154441738935460000

 |

 |
dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick dick 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4176036-0
* NKC: ph327659

 |

 |
**Johans Georgs Rēhehūzens** (vācu: *Johann Georg Rehehusen*, arī *Reehusen, Rähausen, Rhähusen*, miris ap 1650. gadu) bija Zviedru Vidzemes luterāņu mācītājs un valodnieks. Pirmās latviešu valodas gramatikas rokasgrāmatas *Manuductio ad linguam Lettonicam facilis & certa/monstrata a Joanne Georgo Rehehusen* (latviešu: *Johana Georga Rehehūzena viegls un drošs vadonis latviešu valodā*) autors (sarakstīta ap 1630. gadu, iespiesta 1644. gadā).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis pirms 1600. gada skolotāja ģimenē tagadējā Vācijā. No 1613. gada studēja teoloģiju Erfurtes Universitātē.

No aptuveni 1628. gada Rēhehūzens strādāja par luterāņu mācītāju Aizkraukles un Kokneses draudzēs, vēlāk kļuva par Kokneses konsistorijas piesēdētāju. Šajā amatā Rēhehūzens vērsās pret luterāņu mācītāju sliktajām latviešu valodas zināšanām, kas neļāva pietiekami labi veikt ticības mācības izskaidrošanas darbu. Tādēļ viņš sagatavoja luterāņu katehisma izdevumu latviešu valodā un ap 1630. gadu latīņu valodā uzrakstīja mācību grāmatu *Manuductio ad linguam Lettonicam...*, kas kādu laiku izplatīta rokrakstos un 1644. gadā iespiesta par autora līdzekļiem G. Šrēdera spiestuvē Rīgā.

Miris ap 1650. gadu Aizkrauklē.

Latviešu valodas gramatikas grāmata
-----------------------------------

Rēhehūzena *Manuductio ad linguam Lettonicam...* teksts ir latīņu valodā, priekšvārds un vingrinājumu norādes ir vācu valodā. Grāmatā ietverta latviešu vārdu locīšana un praktiskas sarunas. Viens gramatikas eksemplārs atrodas Latvijas Nacionālās bibliotēkas Alekseja Apīņa Reto grāmatu un rokrakstu lasītavā (šifrs RF1/6). Kurzemes superintendents Pauls Einhorns publicēja kritiku par Rēhehūzena latviešu valodas gramatikas rokasgrāmatu. Gramatika, lai gan uzrakstīta hronoloģski kā pirmā, iznāca iespiestā veidā jau pēc Georga Manceļa veiksmīgākā darba publikācijas un tādēļ neguva ievērību.

1901. gadā Augusts Bīlenšteins Latviešu literārās biedrības rakstu krājumā *Magazin* pēc norakstiem izveidoja Rēhehūzena gramatikas jauniespiedumu.

Atsauces
--------

1. ↑  „Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam" Arhivēts 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. datubāze
2. 1 2  Valdemārs Ancītis, "*Sēlijas Grāmata*". "*Signe*", 1999. Rīga, 82.-83. lpp. ISBN 9984-534-27-8
**Alfrēds Viktors Kļestrovs** (1897. gada 7. marts — 1919. gada 4. novembris) bija latviešu strēlnieku virsnieks, bruņuvilciena "Kalpaks" komandieris, kritis Liepājas aizstāvēšanas kaujā. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1897. gada 7. vai 8. martā Liepājā. Mācījās Liepājas pilsētas skolā, pēc tam mērnieku skolā Rīgā.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņu mobilizēja Krievijas Impērijas karadienestā un pēc mācībām praporščiku skolā Maskavā nosūtīja uz Rumānijas fronti. Apbalvots ar Annas ordeņa II šķiru.

Kad pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā Ukrainu okupēja vācu karaspēks, Kļestrovs atgriezās Rīgā.

No 1919. gada pavasara dienēja Latvijas armijas 3. Latgales divīzijas papildu bataljonā, no 30. oktobra bija bruņuvilciena "Kalpaks" komandieris. 
1919. gada 4. novembrī, bermontiešiem uzbrūkot Liepājai, Kļestrovs zem stipras artilērijas un ložmetēju uguns devās pretuzbrukumā, ar bruņuvilcienu nokļuva ienaidnieka ķēdes tinumā. Tā kā nebija iespējams atklāt lielgabala uguni, vadīja savu komandu durkļu cīņā un izklīdināja pretinieku, tā sekmēdams bermontiešu uzbrukuma atsišanu, taču pats šajā kaujā krita no vācu lodes.
Apbedīts Liepājas Līvas kapos.

Piemiņa
-------

1922. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni (LKOK nr.3/1423; pēc nāves).
1935. gadā virsleitnanta Kļestrova nāves vietā Liepājas-Vaiņodes dzelzceļa un Liepājas-Grobiņas šosejas krustojumā uzstādīja piemiņas plāksni.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
2. ↑  lkok.com
Palielināmais stikls ar rokturi.
**Palielināmais stikls** jeb **lupa** (no franču: *loupe*) ir optiskā lēca, kas tiek izmantota, lai iegūtu kāda objekta palielinātu attēlu. Šī lēca parasti tiek piestiprināta pie roktura. Dažreiz, lai samazinātu lēcas biezumu, lupas lēca sastāv no daudzām šaurām koncentrisku gredzenu formas lēcām, kas darbojas kā viena lēca, bet ir daudz plānāka (Freneļa lēca).

Palielināmais stikls ir raksturīgs simbols detektīva žanra grāmatām un filmām, it īpaši Šerloka Holmsa romānos un ekranizējumos. :)

Vēsture
-------

Pirmās liecības par palielināmajiem stikliem ir datējamas ar 424. gadu p. m. ē. kad Aristofāna komēdijā *Νεφέλαι* (*Nephelai*) tika izteikts joks par palielināmajiem stikliem, ar kuriem var iekurt uguni, un tos varēja nopirkt aptiekā, kā arī tika minēta Plīnija Vecākā "lēca", kas bija ar ūdeni piepildīts stikla globuss, kuru izmantoja, lai padarītu nejūtīgas brūces. Vēl ir minēts, ka Seneka Jaunākais uzskatīja, ka tādas lēcas varētu izmantot vēstuļu lasīšanai, lai arī "cik lieli ir burti vai labs apgaismojums". Savukārt Rodžers Bēkons 13. gadsimtā aprakstīja lupas īpašības.

Palielināšana
-------------

Palielināmā stikla palielinājums ir atkarīgs no tā, kur tas atrodas starp lietotāja aci un palielināmo objektu, kā arī no kopējā attāluma starp tiem. Lielāko palielinājumu iegūst, novietojot lēcu ļoti tuvu acīm un pārvietojot aci un objektu kopā, lai iegūtu labāko fokusu. Parasti lupai fokusa attālums ir 25 cm,[*nepieciešama atsauce*] kas atbilst 4 dioptriju optiskajam stiprumam. Šādai lupai palielinājums būs "2×", bet atkarībā no lēcas novietojuma objekts tiek palielināts no 1 līdz 2 reizēm.

Lupu var izmantot arī lai fokusētu gaismu un iegūtu siltuma enerģiju.

Simbolika
---------

Palielināmais stikls ( vai U+1F50D Unikodā: 🔍) tiek bieži izmantots, lai simboliski reprezentētu spēju pietuvināt un meklēt, it īpaši interneta lapās un meklētājprogrammās.

Atsauces
--------

1. ↑  *The history of the telescope* by Henry C. King, Harold Spencer Jones Publisher Courier Dover Publications, 2003 Pg 25 ISBN 0-486-43265-3, ISBN 978-0-486-43265-6
2. ↑  «Bing Search».
3. ↑  «Google Search».
4. ↑  «Wikipedia».
**Edīte Šteina** (vācu: *Edith Stein*, ordeņa vārds **Krusta Terēze Benedikta** (latīņu: *Teresia Benedicta a Cruce*); dzimusi 1891. gada 12. oktobrī, mirusi 1942. gada 9. augustā) bija ebreju izcelsmes vācu kristīgā filozofe, mūķene, katoļu svētā un mocekle. Gājusi bojā Aušvicas nāves nometnes gāzes kamerā. Kanonizējis Jānis Pāvils II 1998. gadā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi ticīgu ebreju ģimenē Breslavā, Vācijas impērijā (mūsdienās Vroclava, Polijā). Tēvs nomira, kad meitenei bija divi gadi, un viņu izaudzināja māte. Jaunības dienās kļuva par agnostiķi. Studēja vācu valodu, psiholoģiju, filozofiju un vēsturi Breslavas, Getingenes un Freiburgas universitātēs. Getingenes universitātē viņas doktora disertācijas vadītājs bija Edmunds Huserls. Strādāja arī ar Martinu Heidegeru. Pirmā pasaule kara laikā darbojās kā žēlsirdības māsa.

Pēc kara Edīti Šteinu sāka interesēt reliģija. 1922. gada 1. janvārī, daļēji ietekmējoties no Svētās Avilas Terēzes dzīves aprakstiem, viņa pārgāja katolismā. No 1922. līdz 1932. gadam pasniedza dominikāņu meiteņu skolā Špeierā, kur tulkoja vācu valodā Akvīnas Tomu. 1932. gadā viņa kļuva par pasniedzēju Pedagoģijas institūtā Minsterē.

Kad 1933. gadā, nacistiem nākot pie varas, Edītei Šteinai antisemītisko likumu dēļ bija jāpamet darbs, viņa iestājās Baskājaino karmelīšu klosterī Ķelnē. Lai izvairītos no vajāšanām, 1938. gadā ordenis pārcēla Edīti Šteinu uz klosteri Ehtā, Nīderlandē. 1942. gada 20. jūlijā Nīderlandes bīskapu konference nosodīja nacistiskās Vācijas rasismu. Atriebjoties, Nīderlandes reihskomisārs Artūrs Zeiss-Inkvarts pavēlēja arestēt visus ebrejus, kuri bija pārgājuši citā ticībā. Edīte Šteina kopā ar māsu tika arestētas un aizsūtītas uz Aušvicas nāves nometni, kur tika nogalinātas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Edīte Šteina*** |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Edīte Šteina***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Stanfordas Filozofijas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Herdera enciklopēdijas raksts (spāņu)
* Edītes Šteinas lapa Špeieras diecēzē (piecās valodās)
* Edītes Šteinas arhīvs (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 44294144
* LNB: 000244790
* LCCN: n50053101
* ISNI: 0000 0001 2100 9635
* GND: 118617230
* SELIBR: 210645
* SUDOC: 02667193X
* BNF: cb11887635b (data)
* BPN: 99579426
* BIBSYS: 90183179
* NLA: 35264575
* NDL: 00457551
* NKC: jn20000701709
* SBN identifikators CFIV001664 nav derīgs.
* BNE: XX906904
* CiNii: DA01085315

 |

 |
**Elektroniskais** jeb **digitālais portfelis** (saīsinājumā **e-portfelis**) ir lietotāja izveidots un pārvaldīts elektronisko materiālu kopojums, ko parasti ievieto internetā.

Elektroniskā portfeļa saturs
----------------------------

Elektroniskajā portfelī var ievietot elektroniskus tekstus, attēlus, video un multivides failus, ieejas blogos, saites, hipersaites u.tml.

Elektroniskā portfeļa saturu tā izveidotājs var operatīvi mainīt un papildināt.
Elektroniskos portfeļus plaši izmanto, lai atbalstītu skolēnus un studentus, personas, kas vēlas uzlabot savas profesionālās zināšanas un iemaņas, darba meklētājus un devējus, kā arī lai uzlabotu dažādu pakalpojumu pieejamību un kvalitāti. Elektroniskais porfelis var kalpot arī kā lietotāja pašizpausmes platforma.

Piekļuve elektroniskajam portfelim
----------------------------------

Elektroniskajam portfelim tā izveidotājs var piešķirt brīvu pieeju vai piekļuvi ierobežot. Lietotājs var ierobežot piekļuvi vai nu visam elektroniskajam portfelim, vai atsevišķām tā daļām un elementiem.

Elektroniskā portfeļa izmantošana valsts pārvaldē
-------------------------------------------------

Elektronisko portfeli var izmantot valsts un pašvaldības institūcijas elektroniskajā pārvaldē, galvenokārt, lai nodrošinātu noteikta personu loka (piemēram, deputātu, darbinieku un žurnālistu) pastāvīgu un nepārtrauktu piekļuvi konkrētiem dokumentiem un to projektiem.

Elektroniskajā pārvaldē izmantota elektroniskā portfeļa piemērs: Rīgas domes elektroniskais portfelis RD ePortfelis[novecojusi saite]. Lai piekļūtu elektroniskajiem dokumentiem, kas ievietoti Rīgas domes elektroniskajā portfelī, nepieciešams lietotājvārds un parole, ko piešķir Rīgas pašvaldība.

Dokumentu aprites sistēma ePortfelis
------------------------------------

Latvijā izstrādātais ePortfelis ir uzņēmuma, iestādes vai organizācijas vienota informatīvā sistēma, kura elektroniski organizē visus ar dokumentiem veicamos darbus. Sistēma palīdz atrast nepieciešamos dokumentus, parāda to projektu apriti, ļauj kontrolēt ar dokumentiem saistītos termiņus, nodrošina dokumentu arhivēšanu un sistematizēšanu.
**Ziedonis Rozenbergs** (1943) ir bijušais latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, politieslodzītais.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1943. gadā strādnieka Roberta Rozenberga ģimenē. Strādāja par metinātāju.
1962. gada 14. janvārī Z. Rozenbergu apcietināja un apsūdzēja par to, ka viņš piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Jānis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka, Uldis Ofkants.

Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim.
Tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordvijā.

Atgriezās no lēģera 1965. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Розенберг Зиедон Висвалдович. Жертвы политического террора в СССР. НИПЦ "Мемориал", Москва
2. ↑  «Biographical Dictionary of Dissidents in the Soviet Union: 1956 — 1975. Edited by S. P. De Boer, Evert J. Driessen, Hendrik L. Verhaar. The Hague: Nijhoff, 1982 — p. 477». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 15. decembrī.
3. ↑  Pārrunas uz desmit gadiem Māris Puķītis, žurnāls "Nedēļa" 2005. gada 13. decembrī.
Pēteris Bestuževs-Rjumins (pēc 1720).

**Pēteris Bestuževs**, kopš 1701. gada **Pēteris Bestuževs-Rjumins** (krievu: *Пётр Миха́йлович Бесту́жев (Бестужев-Рюмин)*; 1664—1743), bija Krievijas cara Pētera I galminieks, vēlāk diplomāts Lielā Ziemeļu kara laikā, grāfs (1742). 
Kurzemes un Zemgales hercogistes galma vadītājs hercoga atraitnes Annas Ivanovnas valdīšanas laikā (1712-1728).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1664. gada 28. jūlijā bajāra Mihaila Bestuževa (1610—1684) ģimenē. Ticams, ka viņš piedalījās jaunā Krievijas cara Pētera "Lielajā sūtniecībā" cauri Zviedru Vidzemei un Kurzemes hercogistei uz citām Eiropas valstīm (1697-1698). 1700. gadā pieminēts kā galminieks - galda pārzinis (*стольник*).

Lielā Ziemeļu kara sākumā Bestuževs piedalījās kaujās kā Simbirskas vaivads (1701). 
1705. gadā cars Pēteris viņu iesaistīja diplomātiskā dienestā un nosūtīja uz Vīnes un Berlīnes galmiem. Viņa dēli Mihails un Aleksejs 1708. gadā tika nosūtīti mācīties uz Kopenhāgenu un Berlīni. Pēc Rīgas ieņemšanas 1710. gadā Pēteris I, vēloties saradoties ar Eiropas valdnieku dzimtām, 31. oktobrī izprecināja Annu Prūsijas karaļa krustdēlam, Kurzemes un Zemgales hercogam Frīdriham.

Pēc hercoga nāves un viņa atraitnes ierašanās Jelgavā P. Bestuževu 1712. gadā nozīmēja par Kurzemes hofmeistaru (galma padomnieku), bet drīz vien nosūtīja diplomātiskā misijā uz Hāgu (1713-1715). Pēc atgriešanās Jelgavā Bestuževu iecēla par galma virspadomnieku, šajā amatā viņš 1717. gadā nesekmīgi veda sarunas ar Saksijas-Veisenfelsas (*Sachsen-Weißenfels*) hercogu, bet 1718. gadā ar Brandenburgas markgrāfu par Kurzemes hercoga atraitnes Annas izprecināšanu.

Kara beigu etapā 1720. gadā Bestuževam aizliedza iejaukties Kurzemes hercogistes iekšējās lietās un viņam par visu novēroto bija jāziņo Rīgas gubernatoram Aņikitam Repņinam. Kad par Krievijas ķeizarieni 1725. gadā kļuva Katrīna I, Bestuževam uzdeva decembrī ierasties ar Kurzemes hercogieni Pēterburgā, kur varu bija ieguvis feldmaršals Aleksandrs Meņšikovs. 1726. gadā Bestuževs atbalstīja Saksijas Morica ievēlēšanu par Kurzemes hercogu, kas nepatika A. Meņšikovam. Tāpēc Bestuževu atsauca no amata, un uz jaunā Krievijas ķeizara Pētera II kronēšanu Pēterburgā kopā ar Kurzemes hercogieni ieradās Ernests Johans Bīrons. 1728. gadā Bestuževu apcietināja un aizveda uz Pēterburgu.

Kad 1730. gada aprīlī par Krievijas ķeizarieni kronēja Kurzemes hercogieni Annu, viņa Bestuževu iecēla par Ņižņijnovgorodas gubernatoru, bet ķeizarienes favorīts Ernests Johans Bīrons panāca viņa atcelšanu no amata. Līdz 1737. gadam Bestuževs bija izsūtījumā savā lauku īpašumā, bet pēc ķeizarienes Annas nāves un reģenta Bīrona apcietināšanas ķeizariene Elizabete Bestuževam atļāva atgriezties Pēterburgā un 1742. gadā iecēla viņu grāfa kārtā.

Miris 1743. gadā. Viņa dēls Aleksejs Bestuževs-Rjumins 1744. gadā kļuva par valsts kancleru.

Ģimene
------

* Dēls Mihails Bestuževs (1688-1760), diplomāts, Krievijas vēstnieks Zviedrijā un citās valstīs
* Dēls Aleksejs Bestuževs (1693-1766), diplomāts, Krievijas vēstnieks Austrijā un citās valstīs

Atsauces
--------

1. ↑  Бестужевы-Рюмины (П.М. М.П. А.П.) no www.rulex.ru (krieviski)
**Miervaldis Ozoliņš** (dzimis 1922. gada 17. martā Rīgā, miris 1999. gada 8. maijā Rīgā) bija latviešu aktieris, kas strādāja Dailes teātrī.

M. Ozoliņš mācījies Rīgas Tautas konservatorijā (1937-1941) un Latvju drāmas ansambļa studijā (1940-1942). H. Ibsena lugas "Brands" iestudējumā Latvju drāmas ansamblī atveidojis Ārsta lomu (1943). No 1944. līdz 1951. un no 1956. līdz 1991. gadam Dailes teātra aktieris. Bijis precējies ar tulkotāju Maiju Silmali. 1951. gadā apcietināts par darbošanos t.s. "franču grupā", no 1951. līdz 1956. gadam izcietis ieslodzījumu soda nometnēs Intā un Vorkutā, KPFSR. Pēc atgriešanās no apcietinājuma piedalījies Leļļu teātra izrāžu veidošanā. Atveidojis galvenokārt raksturlomas, viņa tēliem raksturīga smalka humora izjūta. Darbojies arī kā režisors, veidojis iestudējumus Dailes teātrī (M. Birzes "Baznīcas kalnā", 1981, Bruno Saulīša "Marta īdas", 1983).

Piedalījies kinofilmās "Mērnieku laiki" (1968), "Salātiņš" (1971), "Piejūras klimats" (1974), "Ilgais ceļš kāpās" (1981) un "Fronte tēva pagalmā" (1984).

Bijis grima mākslas un aktiermeistarības pasniedzējs Dailes teātra aktieru studijā, Rīgas horeogrāfijas vidusskolā u.c. mācību iestādēs. Piedalījies Latvijas televīzijas bērnu raidījumos.

Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (1990). 1999. gadā viņam piešķirta Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendija.

Pēc M. Ozoliņa nāves tika publiskota ziņa, ka viņš, iespējams, bijis dzejnieka Raiņa un viņa mīļākās Olgas Kliģeres ārlaulības bērns, kas tūlīt pēc piedzimšanas nodots audžuvecākiem un uzaudzis sētnieka Kārļa Ozoliņa un bērnu apģērbu šuvējas Anetes Ozoliņas ģimenē, saņemot finansiālu atbalstu.

Nozīmīgākās lomas Dailes teātrī
-------------------------------

* Velna zēns (Raiņa "Spēlēju, dancoju", 1956)
* Jukums (M. Zīverta "Minhauzena precības", 1958)
* Gildernšterns (V. Šekspīra "Hamlets", 1959)
* Balūns (J. Hašeka "Šveiks", 1967)
* Ļebedevs (F. Dostojevska "Idiots", 1969)
* Arhibīskaps (Ž. Anuija "Cīrulītis", 1969)
* Dons Karloss (R. Šeridana "Atjautīgā aukle", 1974)
* Skolotājs (H. Ibsena "Brands", 1975)
* sers Eduards Leitons (A.K. Doila, V. Džileta "Šerloks Holmss", 1979)
* Kapelmeistars (Ā. Alunāna "Džons Neilands", 1982)
* Piens (M. Māterlinka "Zilais putns", 1982)
* Filips Hogerts (J. O'Nīla "Mēness likteņa pabērniem", 1983)
* Ēvalds (P. Putniņa "Mūsu dēli", 1986)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Enciklopēdija. 4. sējums. Rīga: V. Belokoņa izdevniecība, 2007, 638. lpp.
2. ↑  Miervaldis Ozoliņš.
3. ↑  Miervaldis Ozoliņš 1922.g. 17.III - 1999.g. 8.V.
4. ↑  «Raiņa un Mēnessmeitiņas mazmeita. Helju Liniņas pārsteidzošais stāsts». *LA.LV* (latviešu). Skatīts: 2022-01-28.

Ārējās saites
-------------

* Miervaldis Ozoliņš filmas.lv
* *IMDb* profils (angliski)
**Mudīte Austriņa** (dzimusi 1924. gada 19. janvārī Rīgā, mirusi 1991. gada 2. jūlijā ceļā no Rīgas uz Vecpiebalgu, apbedīta Rīgā, Meža kapos) bija latviešu trimdas literāte un kultūras darbiniece. Rakstnieka Antona Austriņa meita.

Biogrāfija
----------

M. Austriņa dzimusi rakstnieka Antona Austriņa un viņa sievas Martas ģimenē. Mācījusies Rīgas 17. pamatskolā Torņakalnā (1932—37), beigusi Rīgas 2. ģimnāziju (1942). No 1942. gada studējusi baltu filoloģiju Latvijas Universitātē, bet studijas nav beigusi. 1944. gadā kopā ar māti devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Studējusi filoloģiju Tībingenes Universitātē (1945—48). 1948. gadā izceļoja uz ASV. 1948-1954 strādāja par kalponi Irvingu ģimenē Ridžfīldā, Konektikutā. Studējusi mākslas zinātni Kolumbijas Universitātē (1954—58). Strādājusi par pārdevēju rotaslietu veikalā Manhatanā. 50. gados kļuvusi par vienu no grupējuma "Elles ķēķis" dalībniecēm. 50. gados rakstījusi īsprozu, 50./60. gadu mijā sacerējusi neliela apjoma liriskus darbus ar žanra apzīmējumu "baletiņi", kas laika posmā no 1959. līdz 1961. gadam publicēti žurnālā "Jaunā Gaita", viens no tiem angļu valodā publicēts atsevišķā izdevumā "Heliade, or Sun Games" (1991). 1959. gadā pārcēlusies uz Kaliforniju, strādājusi mākslas galerijā "Tristamba". 1964. gadā pārcēlusies uz Filadelfiju, strādājusi galerijā "Vendo Nubes". 1966. gadā atgriezusies Ņujorkā, mūža nogalē dzīvojusi Kalifornijā. Publicējusi apceres un atmiņu stāstus par tēvu A. Austriņu, krusttēvu K. Skalbi un citiem latviešu rakstniekiem un māksliniekiem. No 1969. gada regulāri apciemojusi Latviju. Apciemojumu iespaidi publicēti nelielā izdevumā "Rīgas mirkļi" (1988). Mirusi Latvijas apciemojuma laikā, ceļā no Rīgas uz Vecpiebalgu, Cēsu tuvumā.

1936. gada 17. maijā Latvijas radiofonā nolasījusi savu tēlojumu "Pavasaris". Publicējusi atmiņu rakstus par tēvu A. Austriņu (1944) un savu krusttēvu, rakstnieku Kārli Skalbi (1946). Sarakstījusi ievadu A. Austriņa "Puiškāna" atkārtotam izdevumam (1947). No 1952. līdz 1953. gadam ASV latviešu jauniešu literārā žurnāla "Raksti" redaktore. M. Austriņas iesniegtā recepte iekļauta kopkrājumā "The Artists' & Writers' Cookbook" (1961). Sastādījusi Antona Austriņa dzejas izlasi "Krodziņš uz katedrāles" (1987). Izdota neliela M. Austriņas ceļojuma piezīmju grāmata "Rīgas mirkļi" (1988) un "baletiņš" angļu valodā "Heliade or Sun Games" (1991). Trīs M. Austriņas "baletiņi" apkopoti antoloģijā "Elles ķēķis" (2004).

Atsauces
--------

1. ↑  Mudīti Austriņu pieminot. Orisāre: Piebalgas muzeju apvienība.
2. ↑  Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Zinātne, 2003, 46. lpp.
3. ↑  Hallo, Latvija! 1936, 17.-23. maijs, 10. lpp.
4. ↑  Mudīte Austriņa, Heliade or Sun Games. Literatura.lv.
**Johans Bernhards Švarcs** (vācu: *Johann Bernhard Schwartz*; 1862—1917) bija vācbaltiešu ārsts, *Dr. med.* (1888).
Rīgas bērnu slimnīcas pirmais direktors (1899—1917).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1862. gada 16. jūlijā Rīgā Vilhelma Švarca un viņa sievas Adelheides, dzimušas Šmalcenas, ģimenē. Viņa tēvabrālis bija ārsts Johans Kristofs Švarcs. Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1881—1888), pēc tam strādāja par Terapeitiskās klīnikas asistentu un 1888. gada 12. oktobrī aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju.

Bija kuģa ārsts Brēmenē, 1891. gadā strādāja Šveices kūrvietā *Schöneck am Vierwaldstädtersee*, dažus mēnešus papildinājās Berlīnē, 1894. gadā atgriezās Rīgā un atvēra savu privātpraksi. 1894. un 1895. gadā pavadīja kādu pacientu viņa ceļojumā uz Ēģipti, Palestīnu, Grieķiju un Itāliju.

Pēc atgriešanās Rīgā viņu ievēlēja par Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības sekretāru. Viņš piedalījās Rīgas bērnu slimnīcas būves rosināšanā. Piemiņas kapitāls slimnīcas projektēšana bija izveidots pēc viņa tēvoča J. K. Švarca nāves, bet 1879. gadā to papildināja ar tirgotāja Džeimsa Armitsteda testamentāro novēlējumu.
Pēc Džeimsa Armitsteda Bērnu slimnīcas atklāšanas 1899. gada 2. oktobrī viņu iecēla par iekšķīgo un infekcijas slimību nodaļas virsārstu un slimīcas direktoru.

Miris Pirmā pasaules kara laikā 1917. gada 8. janvārī.

Atsauces
--------

1. ↑  Laime ir kalpot bērniem. Bērnu slimnīcas simtdesmitgade D. Mozgis, L. Cipele, B. Grīnšteina. doctus.lv 08.10.2009.
2. ↑  geni.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 7149542818700301834
* GND: 1195392559

 |

 |
**Jūni Arnekleiva** (norvēģu: *Juni Arnekleiv*; dzimusi 1999. gada 17. februārī Lillehammerē) ir norvēģu biatloniste.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2005. gadā. Starptautiskās sacensībās debitēja 2018. gada Pasaules čempionātā jauniešiem Otepē, kur izcīnīja bronzas medaļu stafetē. 2019. gada 12. janvārī pirmo reizi piedalījās IBU kausa posmā pieaugušajiem. 2020. gada Pasaules čempionātā junioriem Lencerheidē ieguva bronzu stafetē. Pēc gada, kad Pasaules čempionāts junioriem norisinājās Obertilliahā, izcīnīja bronzas godalgu sprintā.

2022. gada 8. janvārī Brezno izcīnīja savu pirmo pjedestālu IBU kausā, ieņemot trešo vietu sprintā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2022. gada 12. janvārī Rūpoldingā ar 99. vietu sprintā. 2023. gada Eiropas čempionātā Lencerheidē, startējot kopā ar Endri Stremsheimu, uzvarēja 1+1 jauktajā stafetē. Tā paša gada 4. februārī sprintā Obertilliahā izcīnīja savu pirmo uzvaru IBU kausa posmā. Arnekleiva tika iekļauta Norvēģijas izlases sastāvā startam 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā. Savā debijas čempionātā viņa sprintā ieņēma 12. vietu, bet iedzīšanā finišēja 13. vietā. Lai gan 15 km individuālajā distancē startēja nesekmīgi, ieņemot tikai 79. vietu, viņa kvalificējās distancei ar kopēju startu, kurā ieņēma 28. vietu. 2023. gada 11. martā Pasaules kausa posmā Estešundā kopā ar Īdu Līenu, Ingridu Lannmarku Tandrevollu un Marti Olsbu-Reiselanni uzvarēja stafetē.

2023.—2024. gada sezonas pirmajā Pasaules kausa posmā Estešundā pirmoreiz karjerā individuāli izcīnīja vietu uz pjedestāla, ieņemot trešo vietu sprintā. Arnekleiva pieļāva vienu kļūdu šaušanā un uzvarētājai Lū Žanmono zaudēja 17,6 sekundes.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 79. | 12. | 13. | 28. | — | — |
| 2024 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | 29. | 14. | 31. | 13. | 10. | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2022.—2023. | 60. |
| 2023.—2024. | 13. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Clean shooting Baserga and Claude win junior sprint gold». *biathlonworld.com* (angļu). 2021. gada 2. marts. Skatīts: 2023. gada 25. novembrī.
2. ↑  «Norway rules the Mixed relays's day». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 29. janvāris. Skatīts: 2023. gada 25. novembrī.
3. ↑  «Arnekleiv and Soerum take Sprint 2 in Obertilliach». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 4. februāris. Skatīts: 2023. gada 25. novembrī.
4. ↑  «Olsbu Roeiseland anchors Norway to Women’s Relay Victory». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 11. marts. Skatīts: 2023. gada 25. novembrī.
5. ↑  «First-ever Victory for Lou Jeanmonnot». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 1. decembris. Skatīts: 2023. gada 1. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jūni Arnekleiva***.
* *The Sport.org* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (ukrainiski)
'

*Skrajā dzelzene'* (*Centaurea diffusa*) ir augu suga kurvjziežu dzimtas dzelzeņu ģintī. Savvaļā tā sastopama Eiropas dienvidaustrumos un Rietumāzijā. Skrajā dzelzene ievazāta arī Latvijas teritorijā un ir reti sastopama Rīgā un Daugavpilī. Atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas sastopamas dzelzceļu uzbērumos, sausās un smilšainās nezālienēs.

Morfoloģija
-----------

Skrajā dzelzene ir viengadīgs 20-90 cm augsts lakstaugs ar stāvu un ļoti zarainu stublāju, kurš klāts ar raupjiem matiņiem. Viss augs pelēcīgs. Tā lapas ir 2—5 cm garas un 0.3-1 cm platas, vienkārt vai divkārt dalītas šaurās plūksnās, un pašas augšējās lapas ir veselas.

Ziedi veido 1—2 cm garus un 0,3-0,5 cm platus kurvīšus. Vienam augam raksturīgi ļoti daudzi ziedi, kas izvietoti pa vienam zaru galā. Vīkala lapas jumstiņveidīgas, bāli zaļas, galā ar cietu un asu līdz 0,5 cm dzeloni un vēl sānos ar dažām asām smailītēm. Ziedi parasti balti, taču tiem var būt blāvi zilgana, blāvi violeta vai blāvi dzeltenīga nokrāsa. Auglis ir kails sēklenis bez matkausa.

Zied no augusta līdz oktobrim.

Skrajā dzelzene ar rozā ziediem un kupliem zariem

Atsauces
--------

1. ↑  «skrajā dzelzene - Centaurea diffusa Lam. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-06.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Skrajā dzelzene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ņūberi** (angļu: *Newbury*) ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Bērkšīras grāfistē, Rietumbārkšīras unitārās pašvaldības administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes rietumdaļā Kenetas upes krastos 101 km no Londonas centra un 28 km no grāfistes centra Redingas. Pilsētā atrodas viens no Anglijas galvenajiem hipodromiem — Ņūberi hipodroms, kurš darbojas kopš 1905. gada.

Vēsture
-------

Ņūberi dibināta 11. gadsimtā pēc normaņu iekarojuma kā un tās nosaukums tulkojams kā ‘Jauna pilsēta’ un rakstu avotos pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastardienas grāmatā. Līdz 16. gadsimta beigām pilsēta attīstījās kā apģērbu tirdzniecības centrs, bet pēc Anglijas pilsoņu kara pilsēta panīka. No jauna uzplauka 18. gadsimtā sakarā ar Bātas kūrorta attīstību; Ņūberi atrodas pusceļā starp Londonu un Bātu un daudzi ceļinieki izvēlējās šeit pārnakšņot. 2. pasaules kara laikā pilsētas austrumu nomalē uzbūvēja Grīnemas gaisa spēku bāzi; mūsdienās tās vietā attīstās biznesa parks.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ņūberi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 123160239
* LCCN: n81002952
* GND: 4101167-3
* NKC: ge775041

 |

 |
**Ziedonis Purvs** (1923—1989) bija latviešu skolotājs, kordiriģents un dzejnieks. Ap 700 dziesmu tekstu autors. Ar viņa tekstiem komponētas daudzas solo, estrādes, kora dziesmas, daudzas no tām kļuva tautā populāras ("Baltā saule", "Pilsētai vētru un dzintaru krastā...Liepājai" u.c.). Viņa dzeja ir par pamatu arī Ādolfa Skultes majestātiskajai poēmai "Jūrai".

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1923. gada 13. oktobrī Īslīces pagastā jaunsaimnieka Rūdolfa Purva un viņa sievas Katrīnas, dzimušas Vanagas, ģimenē. Mācījās Īslīces pamatskolā, pirmo dzejoli „Rīts" publicēja 1938. gadā. Mācījās Jelgavas Skolotāju institūtā (1938-1944). Strādāja par latviešu valodas un dziedāšanas skolotāju Bauskas 1. septiņgadīgajā skolā (1947-1960), darbojās Bauskas pašdarbības teātrī. Līdztekus darbam skolā 1951. gadā neklātienē beidza mācības Jelgavas pedagoģiskajā skolā un studēja Latvijas konservatorijas kordiriģentu nodaļā, kuru absolvēja 1962. gadā. Šajā laikā izdeva savu pirmo dzejas krājumu "Meža roze" (1961).

No 1960. gada strādāja Latvijas Valsts izdevniecības Mūzikas un mākslas literatūras redakcijā (1960-1962), bija kora "Dzintarkrasts" diriģents (1962-1971). 1964. gadā viņu uzņēma Latvijas Rakstnieku savienībā, viņš bija Rakstnieku savienības kluba direktors (1970-1971) un žurnāla "Karogs" prozas redaktors (1977-1988).

Miris 1989. gada 13. jūlijā Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.

Darbi
-----

* "Meža roze" (dzejas krājums, 1961),
* "Gaišais ugunskurs" (dzejoļu krājums skolu skatuvēm, 1968),
* "Kastaņu nakts" (dzejas krājums, 1969),
* "Ja tu uzticētos" (dzejas krājums, 1972),
* dzejoļu izlase "Atsaukšanās" (1974),
* "Cilvēks cilvēkam" (dzejas krājums, 1978),
* "Neatgriešanās atgādinājums" (dzejas krājums, 1983),
* "Attieksme" (dzejas krājums, 1988).

Izdeva arī dzejoļu krājumus bērniem: „Juris un Muris" (1958), „Gudrinieki" (1958), „Uz priekšu", (1962), „Tu, vasara, nedusmo" (1969), „Ejam, zēni!" (1971).
"Meža olimpiāde" (1981). Atdzejojis vairāk nekā 600 dziesmu tekstu.
Sastādījis sešus dzejoļu un dziesmu krājumus sadzīves tradīcijām.

Literatūra
----------

* L. Sirsone S. "... katram ir viņa gājums". Karogs, 1983
* Ādmīdiņš R. Pazīstami svešinieki. Ziedonis Purvs. Brīvā Latvija, 2000

Atsauces
--------

1. ↑  «Meklēt | LMIC». *www.lmic.lv*. Skatīts: 2023-06-06.
2. ↑  timenote.info
3. ↑  literatura.lv
4. ↑  Dzejnieku Ziedoni Purvu 95. jubilejā atceroties...

Ārējās saites
-------------

* Ziedonis Purvs discogs.com
**Gustavs Boķis** (1896—1938) bija padomju militārais darbinieks, divīzijas komandieris.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima zemnieku ģimenē 1896. gadā Valmieras apriņķa Brakšos. Mācījās Rūjienas proģimnāzijā un skolā Rīgā, iestājās Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības nodaļā, kurā pabeidza vienu kursu. Kopš 1913. gada — Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedrs.

1915. gada augustā iesaukts Krievijas Impērijas armijā, dienēja gvardes jēgeru rezerves pulkā, vēlāk — 7. latviešu strēlnieku pulkā. 1917. gada martā pabeidza praporščiku skolu Pleskavā.

1918. gadā, pēc tam, kad vācieši okupēja Vidzemi, Boķis Rūjienā izveidoja partizānu vienību, kura, apvienojoties ar citu vienību, izveidoja Valmieras brīvprātīgo bataljonu. 1919. gada vasarā šis bataljons tika iekļauts Sarkanā armijas Latviešu strēlnieku divīzijas 8. pulkā. Boķis piedalījās Krievijas pilsoņu karā kā šī pulka komandiera palīgs, pēc tam kā komandieris. 1920. gadā apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.

1924. gadā pabeidza Sarkanās armijas Kara saimniecisko akadēmiju, dienēja Sarkanās armijas štābā. 1930. gadā Boķis iecelts par Sarkanās armijas Mehanizācijas un motorizācijas (vēlākā Auto un tanku) pārvaldes priekšnieka vietnieku, kopš 1936. gada bija pārvaldes priekšnieks. 1933. gadā apbalvots ar Sarkanās Zvaigznes ordeni. 1935. gadā paaugstināts līdz divīzijas komandiera pakāpei.

1937. gada 22. novembrī Boķis arestēts, 1938. gada 19. martā par "dalību kontrrevolucionārā teroristiskā organizācijā" viņam piespriests nāvessods, kas izpildīts tajā pašā dienā. Reabilitēts 1956. gadā. Viņa sievai Martai 1938. gada aprīlī piespriesti 8 gadi ieslodzījuma nometnēs.

1970. gados Boķa vārdā tika nosaukta iela Rūjienā.
Austrumu Trāķija
**Austrumu Trāķija** (turku: *Doğu Trakya*) ir vēsturiska apgabala — Trāķijas austrumu daļa, kas saskaņā ar 1913. gada Bukarestes līgumu palika Osmaņu impērijas sastāvā. Vēlāk 1920—1922. gadā tā kļuva par Grieķijas daļu (Sevras līgums), un visbeidzot tika nodota jaunajai Turcijas Republikai (Lozannas līgums).

Rietumtrāķija nonāca Grieķijas sastāvā, bet Ziemeļtraķija, plašāk pazīstama kā Austrumrumēlija, palika Bulgārijas sastāvā.

Pašlaik Austrumtrāķija ir vienīgā Turcijas Eiropas teritorija, kas veido aptuveni 5 % no šīs valsts platības.

Klimats
-------

Austrumtrāķijā ir hibrīds vidusjūras/mitrs subtropu klimats Egejas un Marmora jūras piekrastē, okeāna klimats Melnās jūras piekrastē un mitrs kontinentāls klimats iekšzemē. Vasaras ir siltas līdz karstas, mitras un mēreni sausas, savukārt ziemas ir aukstas un mitras, dažkārt sniegotas. Piekrastes klimats saglabā salīdzinoši mērenu temperatūru.

Iedzīvotāji
-----------

Viduslaikos Austrumtrāķijas un kopumā Trāķijas iedzīvotāji bija galvenokārt grieķi un slāvi, lai gan no 7. gadsimta beigām grieķu ietekme reģionā pakāpeniski mazinājās, un slāvi skaitliski dominēja gandrīz visos reģiona iekšējos reģionos, veidojot ievērojamu daļu pilsētu, īpaši Adrianopoles, iedzīvotāju. Pēc Konstantinopoles ieņemšanas 1204. gadā bulgāri kļuva par nozīmīgu etnisko grupu reģionā. Pēc turku iebrukumiem 14. un 15. gadsimtā viņiem pievienojās spēcīgs turku elements, kas pakāpeniski palielināja savu klātbūtni reģionā, galvenokārt asimilējot grieķus un bulgārus. Pašlaik Austrumtrāķijas iedzīvotājus pārstāv turki, un tur ir ievērojama islamizētu romu kopiena. Grieķu un bulgāru minoritātes, kas bija nozīmīgas 20. gadsimta sākumā, ir strauji samazinājušās. Tajā pašā laikā Grieķijas un Bulgārijas kaimiņreģionos joprojām ir ievērojams skaits turku-musulmaņu iedzīvotāju.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Austrumu Trāķija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4075763-8
* NKC: ge940286

 |

 |
**Pīrss Bols** (vācu: *Piers Bohl*; 1865. gada 23. oktobris — 1921. gada 25. decembris) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas matemātiķis, Rīgas Politehniskā institūta un Latvijas Universitātes profesors. Strādājis diferenciālvienādojumu, topoloģijas un kvaziperiodisko funkciju laukā. Veicis vairākus oriģinālus atklājumus, kas tomēr lielā mērā palikuši mazpazīstami.

Biogrāfija
----------

Dzimis tirgotāja ģimenē Valkā. Mācījās Vīlandes ģimnāzijā. No 1884. līdz 1887. gadam studēja Tērbatas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, saņēma zelta medaļu par darbu "Invariantu teorija lineārajos diferenciālvienādojumos". Maģistra grādu viņš aizstāvēja 1893. gadā par kvaziperiodiskajām funkcijām, kas bija pasaulē pirmais darbs šajā jomā. 1900. gadā Tērbatas Universitātē aizstāvēja doktora grādu par topoloģiskajām metodēm diferenciālvienādojumu sistēmās.

Jau no 1895. gada strādāja Rīgas Politehniskajā institūtā, 1900. gadā ievēlēts par profesoru. Kopā ar institūtu 1914. gadā evakuējās uz Maskavu. 1918. gadā atgriezās Rīgā, sāka vadīt katedru Latvijas Universitātē.

Pāragri miris no smadzeņu triekas 56 gadu vecumā.

Piemiņa
-------

Latvijas Zinātņu akadēmijas Senāts 1998. gada 22. septembrī dibināja "LZA Pīrsa Bola balvu matemātikā".

Rīgas variants
--------------

Bols bija viens no vadošajiem Rīgas šahistiem un Rīgas varianta (Spāņu atklātne) idejas autors.

Galvenie darbi
--------------

* 1893: *Über die Darstellung von Functionen einer Variabeln durch trigonometrische Reichen mit mehreren eines Variabeln proportionalen Argumenten* (maģistra darbs Tērbatas Universitātē),
* 1904: *Über die Bewegung eines mechanischen Systems in die Nähe einer Gleichgewichtslage* (J. reine, angew. Math. 127 (1904), 179-276)
* 1906: *Über ein Dreikörperproblem* (Z. Math. Phys. 54 (1906), 381-418)

Ārējās saites
-------------

* Pīrsa Bola biogrāfija
* Aleksandrs Šostaks par Pīrsu Bolu
* Pīrsu Bolu pieminot "Zvaigžņotā Debess"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 45318008
* LNB: 000036391
* LCCN: n84003869
* ISNI: 0000 0001 0968 5112
* GND: 1067974830
* SELIBR: 179996
* SUDOC: 083830952
* MGP: 46085
* CiNii: DA14189594

 |

 |
**SIA *H.A.Brieger*** (agrākie nosaukumi *Instruments*, *Dzintars Production*) ir Latvijas uzņēmums, kas nodarbojas ar kosmētikas ražošanu. Tas ir dibināts 2006. gadā kā SIA Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca (DLRR) meitas uzņēmums, un 2020. gadā tas pārņēma maksātnespējīgās AS "Dzintars" ražošanu. Uzņēmuma īpašnieki ir Igaunijā reģistrētā *AS SKINEST GRUPP* meitas uzņēmums SIA *Skinest Asset Management* (67 %, patiesais labuma guvējs ir Oļegs Osinovskis) un SIA *ASKO R* (33 %, patiesā labuma guvēja ir Anastasija Udalova).

Vēsture
-------

2006. gada 20. decembrī Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca dibināja meitas uzņēmumu SIA "Instruments". 2007. gadā tā apgrozījums bija 189,13 tūkstošo eiro, bet pēc tam saimnieciskā darbība nenotika.

2020. gada augustā DLRR meitas uzņēmums SIA *Ritrem* eiro nopirka maksātnespējīgā kosmētikas ražotāja "Dzintars" aktīvus (ēkas Rīgā, Mālu ielā 30, ražošanas iekārtas, transportlīdzekļus, mēbeles, biroja tehniku un 87 preču zīmes). Ražošanu "Dzintars" rūpnīcā plānoja atsākt SIA "Instruments".
7. oktobrī SIA "Instruments" nosaukums tika mainīts uz **SIA *Dzintars Production***, un par tā valdes locekli kļuva Anastasija Udalova. Udalova bija arī DLRR padomes locekle, agrāk viņa bijusi VAS "Latvijas autoceļu uzturētājs" un SIA "DVEAN" valdes locekle.
Novembra sākumā par 32,43 % *Dzintars Production* kapitāldaļu turētāju kļuva SIA *Asko R*, kas piederēja Anastasijai Udalovai.
2021. gada 8. janvārī SIA *Dzintars Production* tika pārdēvēts par **SIA *H.A.Brieger***, vienlaikus dibinot SIA *H.A.Brieger* filiāli *Dzintars Production*. Martā tika izlaista pirmā produkcija un izveidots interneta veikals.
2021. gada 24. septembrī SIA *H.A.Brieger* 67,00 % kapitāldaļu no AS "Daugavpils Lokomotīvju Remonta Rūpnīca" pārņēma Igaunijā reģistrētā *AS SKINEST GRUPP* meitas uzņēmums SIA *Skinest Asset Management*. Tā patiesā labuma guvējs, Igaunijas uzņēmējs Oļegs Osinovskis ir A. Udalovas dzīvesbiedrs.

Atsauces
--------

1. 1 2  H.A.Brieger, Sabiedrība ar ierobežotu atbildību Lursoft
2. 1 2  Par Oļegam Osinovskim piederošā "Dzintars Production" vadītāju iecelta Anastasija Udalova Klientu portfelis, 08.10.2020
3. ↑  "Dzintars" par 5,5 miljoniem eiro pārdots mikrouzņēmumam Ilze Šteinfelde, nra.lv, 11.09.2020
4. ↑  Par Oļegam Osinovskim piederošā "Dzintars Production" vadītāju iecelta Anastasija Udalova Klientu portfelis, 08.10.2020
5. ↑  Udalova kļuvusi par Dzintars Production līdzīpašnieci
LETA, 18.11.2020
6. ↑  Dzintars Production, Sabiedrības ar ierobežotu atbildību "H.A.Brieger" filiāle Lursoft
7. ↑  "Dzintara" kosmētikas ražotne turpmāk strādās ar nosaukumu "H.A. Brieger" LETA, 2021. gada 8. janvārī
8. ↑  «Miljonāra Osinovska līgava Anastasija Udalova negrib precēties». *www.delfi.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-04-10.

Ārējās saites
-------------

* Dzintars
Dižslieka (*Lumbricus terrestris*)
Pats galvenais tārps šajā pasaulē ir Edijs Jostiņš no 7.c klases Iecavas Vidusskolā!

**Tārpi** (*Vermes*) ir novecojis dzīvnieku valsts (*Animalia*) tips, ko kādreiz sistemātikā ieviesa Kārlis Linnejs. Jau kopš 18. gadsimta beigām šis iedalījums sistemātikā vairs netiek lietots.

Mūsdienās par tārpiem tiek saukti dažādi dzīvnieki, kuru radniecība bieži ir ļoti attāla. Tos apvieno tipiska ķermeņa forma. Tie ir proporcionāli gari, cilindriski vai saplacināti, un tiem nav kāju. Tārpu izmēri ir ļoti dažādi. Tie var būt gan mikroskopiski, gan vairākus metrus gari. Piemēram, Āfrikas dižslieka (*Microchaetus rappi*) ir 6,7 metrus gara, bet jūras nemertīntārps (*Lineus longissimus*) ir 5,5 metrus garš. Vairākas tārpu sugas ir parazīti, kas dzīvo citu dzīvnieku ķermeņos. Tārpi, kas nav parazīti, atkarībā no tā, kādai sugai tie pieder, dzīvo augsnē, jūrā vai saldūdenī.

Par tārpiem sarunu valodā tiek saukti arī kukaiņu kāpuri, bezkājainie abinieki un citi dzīvnieki, kas ārēji līdzinās tārpiem.

Sistemātika
-----------

Dzīvnieku sugas, kuras sauc par tārpiem, ir sistematizētas vairākos tipos:

* Foronīdi (*Phoronida*)
* Matoņi (*Nematomorpha*)
* Nematodes (*Nematoda*)
* Nemertīntārpi (*Nemertea*)
* Onihofori (*Onychophora*)
* Plakantārpi (*Platyhelminthes*)
* Posmtārpi (*Annelida*)
* Priāpuli (*Priapulida*)
* Pushordaiņi (*Hemichordata*)
* Saržokļaiņi (*Chaetognatha*)
* Sipunkuli (*Sipuncula*)
* Žokļtārpi (*Gnathostomulid*)

Atsauces
--------

1. ↑  Nature Features: Superstar Worm
2. ↑  «Erthworm Digest - The Mighty Worm». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 19. februārī. Skatīts: 2009. gada 19. februārī.
3. ↑  Carwardine, M. 1995. The Guinness Book of Animal Records. Guinness Publishing. p. 232.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tārpi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000162545
* LCCN: sh85148550
* GND: 4190304-3
* BNF: cb12293950d (data)
* NDL: 00574601
* NKC: ph116852

 |

 |