recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grīnfelda aizsardzība

**Ernsts Grīnfelds** (vācu: *Ernst Franz Grünfeld*; 1893. gada 21. novembris, Vīne — 1962. gada 3. aprīlis, Vīne) bija Austrijas starptautiskais lielmeistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Piedzimis nabadzīgā ģimenē. Piecu gadu vecumā cietis avārijā, un viņam tikusi amputēta kreisā kāja. Vēlāk iemācījies spēlēt šahu, kuram pilnībā veltījis savu mūžu. Vīnes šaha klubā ātri izvirzījies kā viens no labākajiem spēlētājiem. Laika posmā starp Pirmo un Otro pasaules karu bijis labākais Austrijas šahists. 1921. gadā šaha turnīrā Budapeštā bijis otrais aiz Aleksandra Aļehina. 1923. gadā Frankfurtē pie Mainas uzvarējis Vācijas atklātajā šaha čempionātā. 1926. gadā Berlīnes šaha turnīrā dalījis 3. vietu (aiz Jefima Bogoļubova un Akiba Rubinšteina). Pasaules šaha olimpiādēs četras reizes bijis Austrijas šaha izlases līderis (1927, 1931-1935). 1950. gadā FIDE Grīnfeldam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Bijis pazīstams kā viens šaha hipermodernisma skolas pamatlicējiem, kuri centās apstrīdēt klasiskās šaha teorijas nostādnes. Publicējis daudzas analīzes par šaha atklātņu teoriju. Grīnfelda vārdā ir nosaukta viena no populārākajām mūsdienu atklātnēm - Grīnfelda aizsardzība: 1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 d5, kurā melnie apzināti ļauj baltajiem izveidot spēcīgu bandinieku centru, lai vēlāk to izmantotu par sava uzbrukuma objekta. Grīnfelds bieži izmantoja šo aizsardzību, gūstot tajā iespaidīgas uzvaras, tajā skaitā arī pret nākamo Pasaules čempionu šahā Aleksandru Aļehinu.

Atsauces
--------

1. ↑  Budapest (1921)
2. ↑  Berlin (1926)
3. ↑  Alexander Alekhine vs Ernst Gruenfeld (1922) "The Importance of Being Ernst"

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 3277797
* LCCN: no94033346
* ISNI: 0000 0000 5536 3731
* GND: 119307898
* NKC: mzk2002102880

 |

 |
**Krasta veronika** (*Veronica teucrium*) ir ceļteku dzimtas veroniku ģints augu suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, neiekļaujot kontinenta ziemeļu un rietumu daļu. Latvijā krasta veronika ir sastopama bieži, tomēr nevienmērīgi — visbiežāk upju ielejās un valsts austrumu daļā.

Morfoloģija
-----------

Krasta veronika ir daudzgadīgs, 15—75 cm garš lakstaugs ar stāvu, skraji apmatotu stublāju.

Lapas ir pretējas un sēdošas. To plātne ir olveidīga ar zāģzobainu malu un skraji apmatotu apakšpusi, aptuveni 3—6 cm gara un 1—2,5 cm plata. Lapas pamats ir sirdsveidīgs.

Ziedi ir blīvos un pretējos ķekaros, kuri garumā var sasniegt pat 15 cm, pa 2 (reti 4) augšējo lapu žāklēs. Seglapas ir nelielas, apmēram ziedkāta garumā. Vainags ir plats (1—1,5 cm), vainaglapas īsi smailas, zilas, ar tumšākām dzīslām. Kauslapas piecas, apmatotas. Auglis ir kaila pogaļa ar seklu jomu, irbuļa palieka mazliet pārsniedz jomu. Ziedēšanas sezona ir jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «krasta veronika - Veronica teucrium L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-20.
**Krasnojarskas ūdenskrātuve** (krievu: *Красноярское водохранилище*) ir ūdenskrātuve Jeņisejas upes vidustecē, Krievijā. Pēc tilpuma astotā lielākā ūdenskrātuve pasaulē un otra lielākā Krievijā. Ūdenskrātuve stiepjas 388 km garumā un administratīvi ietilpst Krasnojarskas novadā un Hakasijas Republikā. Nodēvēta pēc Krasnojarskas pilsētas, kas atrodas 35 km lejpus ūdenskrātuves aizsprosta.

Ūdenskrātuves aizsprosts sākts būvēt 1955. gadā kā komjaunatnes triecienceltne. Vienlaicīgi ar aizsprostu tika uzcelta Divnogorskas pilsēta lejpus aizsprosta. Pirmā kārta tika nodota ekspluatācijā 1967. gadā, bet pilnībā — 1971. gadā. Ūdenskrātuve stiepjas līdz Abakanas pilsētai Hakasijā. Lielākās ūdenskrātuvē ietekošās Jeņisejas pietekas ir Tuba, Sisima, Sida (labās) un Birjusa (kreisā). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Ustjabakana un Krasnoturanska.

Krasnojarskas HES 12 turbīnu kopējā jauda ir 6000 MW, gadā tiek saražots 18,35 TWh elektroenerģijas. Līdzās elektrostacijas 128 m augstajam aizsprostam ierīkots Krievijā vienīgais kuģu pacēlājs.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 385. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krasnojarskas ūdenskrātuve***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315167574

 |

 |
**Štuma** (poļu: *Sztum*, vēsturiskais vācu nosaukums - Štūma (*Stuhm*)) ir pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē, uz dienvidiem no Malborkas.

Pirms 1236. gada, kad apmetni ieņēma Vācu ordenis, tā bija prūšu valdījumā. 1416. gadā Štumai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Pēc Trīspadsmitgadu kara pilsēta iekļāvās poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. 1635. gadā uz dienvidiem no pilsētas tika noslēgts Štumskavesas miera līgums starp Poliju-Lietuvu un Zviedriju.

Pēc Polijas dalīšanām Štuma iekļāvās Prūsijā, bet 1871. gadā, līdz ar Prūsiju - Vācijā. Pēc Pirmā pasaules kara pilsēta plebiscītā nolēma palikt Vācijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti un pati Štuma iekļāvās Polijā.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Štuma*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 254033228
* GND: 4106339-9
* NKC: ge549964

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 7 oktobris 2022.
**Rikardo Alberto Martinelli Berrokals** (*Ricardo Alberto Martinelli Berrocal*; dzimis 1952. gada 11. martā) ir Panamas politiķis un uzņēmējs. Viņš bija Panamas 49. prezidents. Martinelli ir Demokrātisko pārmaiņu partijas priekšsēdētājs.

Martinelli ir lielveikalu ķēdes *Super 99* vēl dažu uzņēmumu direktors.

Rikardo Martinelli dzimis valsts galvaspilsētā Panamā. Viņa tēvs *Ricardo Martinelli Pardini* bija itāliešu izcelsmes, bet māte *Gloria Berrocal Fabrega* — spānu izcelsmes. Martinelli vidējo izglītību ieguva Stontonas militārajā akadēmijā, ASV. 1973. gadā viņš Ārkanzasas Universitātē ieguva bakalaura grādu biznesa administrācijā. 1977. gadā *INCAE* biznesa skolā Nikaragvā ieguva bakalaura grādu biznesa administrācijā.

No 1994. līdz 1996. gadam Martinelli bija sociālā nodrošināšanas direktors.
No 1998. gadā viņš piedalījās Demokrātisko pārmaiņu partijas dibināšanā un kļuva par tās priekšsēdētāju.
No 1999. gada septembra līdz 2003. gadam viņš bija Panamas kanāla padomes priekšsēdētājs, kā arī kanāla lietu ministrs

Rikardo Martinelli kandidēja 2004. gada prezidenta vēlēšanās, bet ieguva tikai 5,31 % balsu un bija pēdējā vietā.
2009. gadā Martinelli atkal kandidēja prezidenta amatam. Viņa atbalstam tika izveidota Pārmaiņu alianse, kurā apvienojās Demokrātisko pārmaiņu partija, Panamenjistas partija, Liberālā republikāņu nacionālistu kustība un Patriotiskā savienība. 3. maija vēlēšanās uzvarēja Rikardo Martinelli ar 60,03 %. Viņa inaugurācija notika 1. jūlijā. Prezidenta amatā Martinelli bija līdz 2014. gada 1. jūlijam, kad viņu nomainīja Martinelli viceprezidents Huans Karloss Varela.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rikardo Martinelli*** |

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **partija izveidota**  |  **Demokrātisko pārmaiņu partijas priekšsēdētājs** kopš 1998. gada | Pēctecis: |
| Priekštecis:Martins Torrihoss | **Panamas prezidents**2009. — 2014. gads | Pēctecis:**Huans Karloss Varela** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 107928033
* LCCN: n2010012474
* ISNI: 0000 0000 7762 3776
* GND: 142682284

 |

 |
***Bellocaris*** ir *Pygocephalomorpha* kārtas un *Pygocephalidae* dzimtas izmirušu augstāko vēžu ģints. Šo ģinti 1972. gadā aprakstīja Kristofers Fongs, izmantojot paraugus no Ņūfaundlendas (Kanāda) karbona nogulumiem. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, karbona periodā, Ziemeļamerikā. *Bellocaris* ir monotipiska ģints, kuru pārstāv tikai viena suga *Bellocaris newfoundlandensis*.

Apraksts
--------

Karapakss ir ar dubultiem kuņģa dzelkšņiem. Aknu dzelkšņi, ja tie ir, tad tikai aizmetņu veidā. Kakla rieva ir labi attīstīta un iet virzienā uz muguras viduslīniju. Rostrums samērā garš, izliekts, garumā 2/3 no karapaksa. Sānu ķīļi uz karapaksa ir izvietoti zemu un iet gandrīz līdz aizmugurējai malai. Uz branhiostegītu malām zobojuma nav, bet karapaksa malas priekšējā daļa ir laterāli izliektu plauktiņu veidā. Priekšējie sānu dzelkšņi ir labi attīstīti.

Atsauces
--------

1. ↑  F.R. Schram, R.M. Feldmann and M.J. Copeland, 1978. The Late Devonian Palaeopalaemonidae and the earliest decapod crustaceans. Journal of Paleontology, 52(6), 1384.lpp.
**Kodīgā gundega** (*Ranunculus acris*) ir daudzgadīgs gundegu dzimtas lakstaugs.

Apraksts
--------

Auga garums no 20 līdz 80 cm, bet var arī sasniegt vienu metru vai vairāk un ir atkarīgs no augšanas vietas. Saknenis īss, ar daudzām bārkšsaknēm. Stublājs stāvs, zarains, kails vai ar īsiem piekļautiem matiņiem, pie pamatnes dobs. Stublāja augšdaļa maz aplapota.

Lapojumu veido galvenokārt piezemes lapas, kā arī lapas stublāja apakšdaļā. Apakšējās lapas ar kātiem, piecplūksnainas. Augšlapas sēdošas, staraini dalītas vai šķeltas.

Ziedi pa vienam garu ziedkātu galā. Vainglapas zeltaini dzeltenas, to garums ap 1 cm. Kauslapas vairāk vai mazāk pieliekušās pie vainaglapām. Zieda kāts gluds. Zied no maija līdz oktobrim. Augļi — riekstiņi, līdz 0,3 cm gari.

Izplatība
---------

Plaši izplatīta un parasta suga Britu salās, lielākajā ziemeļu un centrālās Eiropas daļā, Austrālijā, Jaunzēlandē, daļā Ziemeļamerikas un Āzijas. Latvijā sastopama visā valsts teritorijā.

Biotopi
-------

No atsevišķiem eksemplāriem līdz monodominantām grupām sastopama dažādās pļavās, sausos mežos, krūmājos, kā arī nezālienēs.

Izmantošana
-----------

Labs nektāraugs. Ir indīgs, jo satur protoanemonīnu. Var saindēties ar svaigi plūktiem augiem. Izžāvēts augs nav indīgs.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas daba. Sugu enciklopēdija: Kodīgā gundega Ranunculus acris L.
2. 1 2  First Nature. Your Wildlife Window on the World Wide Web: Ranunculus acris — Meadow Buttercup

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kodīgā gundega***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Gadimes ala** jeb **Marmora ala** (albāņu: *Shpella e Gadimes*) ir ala Kosovā, Gadimes ciemā netālu no Lipļanas, apmēram 20 km no Prištinas, blakus ceļam uz Skopji. Tās ieejas atrodas Klisiras upes abos krastos — trīs labajā un viena kreisajā krastā.

Apraksts
--------

Alu izveidojuši karsta procesi marmorā, kas notiek samērā reti. Pirms atvēršanas tā bija gandrīz pilnībā aizpildīta ar dubļiem un dūņām. Daudzi alas atzarojumi vēl nav iztīrīti, tāpēc tie nav arī izpētīti. Zināmo koridoru kopējais garums ir aptuveni 1260 metri, un to platība — 1350 m². Zemākajos līmeņos ir vairāk nekā 25 pastāvīgie ezeri, kuru dziļums sasniedz 10 metrus. Alas koridoros sastopami daudzi stalaktīti un stalagmīti. Šeit var atrast arī lielus, līdz 30 cm garus aragonīta kristālus, kas aug visos virzienos.

Ieeju Gadimes alā 1966. gadā atklāja vietējais iedzīvotājs Ahmets Diti, kas griezis akmeņus savas mājas pagalmam un nejauši ieraudzījis kvēlojošu caurumu klintī. Pēc tuvākas izpētes viņš bija pārsteigts, ka spīdums radies no alas, kas pilna ar kristalizētiem stalagmītiem. Apmeklētājiem ala tika atvērta 1976. gadā.

Galerija
--------

* 
* 
*

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Gadime Cave (Gadime e Ulët), Kosovo. National Geographic: Western Balkans Geotourism Map Guide. Archived 24 January 2014.
2. ↑  «HUMAN IMPACTS IN A TOURIST KARSTIC GADIME CAVE (KOSOVA)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-05. Skatīts: 2020-06-10.

Ārējās saites
-------------

* Pēteris Vēciņš. «Kosova 1. daļa: Newborn. Jaundzimusī valsts Kosova un tās galvaspilsēta Priština.». spoki.lv, 04.08.16. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-05-09. Skatīts: 2019-05-09.
**Kodori grēda** (gruzīnu: კოდორის ქედი) ir kalnu grēda Gruzijā. Izvietojusies valsts ziemeļrietumos, Lielā Kaukāza grēdas dienvidu priekšgrēda. Stiepjas 75 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Stipri sazarota; grēdas vidusdaļā no tās dienvidu virzienā atzarojas vairākas priekšgrēdas. Augstākā virsotne ir Moguašihra (3852 m) grēdas ziemeļaustrumu daļā. Pa grēdas ziemeļaustrumu kori un tās dienvidu atzariem vilkta Gruzijas un separātiskās Abhāzijas robeža. 

Lielākā daļa grēdas veidota no vulkāniskiem iežiem, mālaina slānekļa un smilšakmens. Ziemeļrietumos Kodori grēdu no Lielā Kaukāza galvenās grēdas un Abhāzijas grēdas nodala Kodoras un tās augšteces Sakenas ielejas, dienvidaustrumos Inguri ieleja atdala no Egrisas grēdas. Nogāzēs platlapju meži, augstienēs — subalpīnās un alpīnās pļavas. Grēdas dienvidu daļā akmeņogļu atradnes un Tkvarčeli kalnraču pilsēta.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 365. lpp.

Ārējās saites
-------------
**Vaidava** bija latviešu rokgrupa, kura darbojās no 1981. gada.

Vēsture
-------

Basists Pēteris Šiliņš un ģitārists Juris Bodnieks satikās jau septiņdesmito gadu vidū skolas laikā, spēlējot grupā "Kentauri" un pēc tam darbojās padomju armijas ansamblī "Zvaigznīte". 1981. gadā viņi pēc atgriešanās no armijas nodibināja grupu, kura sākotnēji saucās **"Salmi"**, vēlāk pieņemot nosaukumu "Vaidava". Tajā piedalījās arī dziedātājs Jānis Zandbergs, taustiņinstrumentālists Imants Točs un bundzinieks Harijs Luškovs. 1983. gadā grupa ar panākumiem uzstājās Latvijas PSR pašdarbības ansambļu skatē, iegūstot 1. kategoriju jeb tiesības uzstāties visā republikā. Sekoja arī pirmie ieraksti.

1984. gadā H. Luškova dziesma "Tu būsi vēl" ieguva 19. vietu "Mikrofona" aptaujā. Citi tā laika hīti ir "Rekviēms sikspārnim", "Kaķis" un "Kafijpupiņas". Grupas dalībnieki atceras, ka 1985. gadā padomju iestādes centās grupas darbību aizliegt, tomēr tā turpinājās. Grupā darbojās Modris Šterns, ap 1986.—87. gadu sastāvs vairākkārt mainījās. Grupa koncertēja Padomju Savienībā. 

Grupa regulāri piedalījās "Mikrofona aptaujā": 1987. gadā dziesma "Dzimtenei" ieguva 24. vietu, 1988. gadā "Vakarējā diena" ierindojās 26. vietā, 1989. gadā "Uz ielas" nokļuva 29. vietā. Par vienu no populārākajām "Vaidavas" dziesmām kļuva "Pusnakts stundā", kura starp rokaptaujas populārākajām dziesmām noturējās vairākus gadus: 1990. gadā tā debitēja 20. vietā, 1991. gadā pakāpās uz 19. vietu, 1992. gadā nokļuva 27. vietā un 1993. gadā noslīdēja uz 84. vietu. Dziesma "Katru dienu tāpat" 1991. gadā ieņēma 56. vietu, bet dziesmas "Metro" angļu valodas versija "The Underground" 1992. gadā nokļuva 73. vietā. Deviņdesmito gadu sākumā grupas darbība apsīka.

2008. gadā "Vaidava" atjaunoja darbību šādā sastāvā: Juris Bodnieks — ģitāra, Pēteris Šiliņš — bass, Jānis Zandbergs — balss, Ģirts Pavlovs — balss, Juris Rubīns — sitamie instrumenti, Edgars Naglis — taustiņinstrumenti. Tika izdota labāko dziesmu izlase ar 18 dziesmām, grupa uzstājās, taču tālāka darbība apsīka solista J. Zandberga nāves dēļ.

Diskogrāfija
------------

* *Tu būsi vēl: labākās dziesmas*. Mikrofona ieraksti, 2008.

Atsauces
--------

1. ↑  Pirms 35 gadiem - 1981. gadā dibināta grupa "Vaidava". LSM.lv 11. augusts, 2016.
2. ↑  Vaidava - Rekviēms sikspārnim. Youtube.com
**Lielais Nabas ezers** (arī Lielais Nabes ezers) ir ezers Kuldīgas novada Padures pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Nabas ezeru grupā austrumos no autoceļa P108. Krasti lēzeni, slīpi, dibens — dūņains, dūņu slānis biezāks par 2 m. Ietek Tumšais valks un Struņķvalks, iztek Naba uz Ventu. Caurteka savieno Lielo Nabas ezeru ar Mazo Nabas ezeru austrumos. Piekrastē aug niedres, meldri, ežgalvītes, grīšļi, vietām — kosas, aiz virsūdens augu joslas — dzeltenās lēpes, un skaujošās glīvenes, mazāk — raglapes, glīvenes. Konstatēta ūdens ziedēšana. Ezerā mīt vēdzele, kaze, zutis, ķīsis, asaris, līnis, karpa, karūsa, plaudis, līdaka, plicis, rauda, rudulis, sudrabkarūsa, ālants, sapals, salate, ausleja, grundulis, spidiļķis, vimba, sīga, zandarts, vīķe, akmeņgrauzis, trīsadatu stagars, deviņadatu stagars, sams.

Ezera ziemeļrietumu krastā kempings «Nabīte», ir vairākas peldvietas.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
2. ↑  ezeri.lv
3. ↑  «Kempings Nabīte». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 2. martā. Skatīts: 2015. gada 11. martā.
Šis raksts ir par Polijas šahistu. Par citām jēdziena **Šmits** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Vlodzimežs Šmits** (poļu: *Włodzimierz Schmidt*; 1943. gada 10. aprīlis Poznaņa — 2023. gada 1. aprīlis) bija Polijas starptautiskais lielmeistars šahā (1973).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt deviņu gadu vecumā. Vienpadsmit gadu vecumā sācis trenēties Poznaņas šaha klubā *Ogniwo*. No 1957. līdz 1960. gadam četras reizes piedalījies Polijas junioru šaha čempionātā, no kurām divas reizes kļuvis par uzvarētāju, bet vienu reizi ieguvis sudraba medaļu. 1962. gadā veiksmīgi debitējis Polijas šaha čempionātā, kurā ieņēmis 3. vietu. Pēc tam daudz laika veltījis mācībām Poznaņas Tehnoloģiju universitātē. Kopš 1966. gada regulāri piedalījies Polijas šaha čempionātos, kuros 28 reizes iekļuvis turnīrā finālā, kas ir savdabīgs rekords. Polijas šaha čempionātos izcīnījis 15 medaļas; 7 zelta (1971, 1974, 1975, 1981, 1988, 1990, 1994), 2 sudraba (1977, 1980) un 6 bronzas (1962, 1967, 1968, 1970, 1976, 1978). Tāpat izcīnījis 7 zelta medaļas Polijas komandu šaha čempionātos (1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1979, 1981). 16 reizes ir uzvarējis Polijas ātrspēles šaha čempionātos. Izcēlies ar rūpīgu teorētisko sagatavotību un labu tehniku.

Vairākkārt pārstāvējis Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 14 reizes (1962-1964, 1968-1974, 1978-1990, 1994);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1973, 1989-1992);
* Pasaules studentu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1962-1964);
* Ziemeļu šaha kausa izcīņā piedalījies 1989. gadā un komandas sastāvā izcīnījis bronzas medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1968. gadā Šmitam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1973. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais poļu izcelsmes šaha lielmeistars pēc 1950. gada nosaukuma laureātiem Akibas Rubinšteina, Savelija Tartakovera un Migela Naidorfa.

Vēlākajos gados pievērsies jauno šahistu apmācībai. 2004. gadā kļuvis par FIDE vecāko treneri. No 1999. līdz 2004. gadam un no 2009. līdz 2023. gadam bijis Polijas šaha federācijas viceprezidents.

Atsauces
--------

1. ↑  «XIX Szachowe Mistrzostwa Polski Poznań 1962». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. martā. Skatīts: 2016. gada 19. aprīlī.
2. ↑  «Szachowi Mistrzowie Polski». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 26. augustā. Skatīts: 2016. gada 19. aprīlī.
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Włodzimierz Schmidt
4. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Włodzimierz Schmidt
5. ↑  OlimpBase :: World Student Team Chess Championship :: Włodzimierz Schmidt
6. ↑  OlimpBase :: Nordic Chess Cup :: Włodzimierz Schmidt

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 311804608
* LCCN: no95030387
* ISNI: 0000 0000 5251 4573
* GND: 128515312X

 |

 |
**Lauka veronika** (*Veronica agrestis*) ir augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Tās sākotnējais izplatības areāls ir Eiropas vidiene un Dienvideiropa, taču mūsdienās tā ir plaši sastopama Eirāzijā un citos kontinentos, tostarp ir bieži sastopama visā Latvijas teritorijā — tīrumos un atmatās, dārzos, sētos zālājos un dažādās nezālienēs.

Morfoloģija
-----------

Lauka veronika ir viengadīgs, 10—30 cm garš lakstaugs ar gulošu vai pacilu stublāju, kuram var attīstīties vairāki zari, kuri starveidīgi aug uz visām pusēm. Stublāju un lapas klāj īsi matiņi.

Lapas ir iegareni olveidīgas, aptuveni 0,7—1,2 cm garas un 0,5—0,8 cm platas. Tās ir nedaudz sulīgas, to mala ir zobaina, gals strups, pamats ieapaļš vai sekli sirdsveidīgs. Lapām ir īss kāts — kāta garums parasti nepārsniedz pusi no plātnes garuma.

Ziedi (viens vai vairāki) ir izvietoti augšējo lapu žāklēs. Kauss ir dalīts četrās iegareni lancetiskās daļās. Ziedi ir pasīki — to diametrs ir 0,5—0,8 cm. Tie ir ļoti gaiši zilganbalti, parasti ar tumšākām, zilām svītrām. Putekšņlapas ir īsākas nekā vainags. Augļu laikā ziedkāts lokveidīgi noliecas uz leju. Auglis ir otrādi sirdsveidīga pogaļa ar dziļu jomu, abi pogaļas cirkņi ir ļoti izcelti. Pogaļai ir blīvi, gari dziedzermatiņi. Zied no maija beigām līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «lauka veronika - Veronica agrestis L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-24.
**Vahtangs Vačnadze** (krievu: *Вахтанг Дмитриевич Вачнадзе*; dzimis 1929. gada 20. jūnijā, miris 2018. gada 25. oktobrī) bija gruzīnu PSRS inženieris, raķešu konstruktors, *NPO Energija* ģenerāldirektors.

Vačnadze ir piedalījies kosmiskās tehnikas izstrādē un ražošanā: pirmās PSRS ballistiskās raķetes, kosmiskās nesējraķetes, Mēness programma *L-1* un *N-1*, pilotējamie kosmosa kuģi *Vostok*, *Voshod*, *Sojuz*, orbitālās stacijas *Saljut*, *Mir*, raķešpakāpes *Blok D*, *Blok DM*, kravas kuģi *Progress*, vairākkārtizmantojāmā kosmiskā sistēma *Energija* — *Buran*.

Vahtangs Vačnadze piedzima 1929. gada 20. jūnijā Baltkrievijas PSR Bobruiskā. Vidusskolu viņš pabeidza Tbilisi.
1953. gadā viņš absolvēja Maskavas aviācijas institūtu mehānikas inženiera specialitātē.

1953. gadā Vačnadze sāka strādāt Rūpnīcā № 88 (Kaļiņingradā, tagad Koroļova) raķešdzinēju cehā par meistaru. Vēlāk viņš kļuva par ceha priekšnieka vietnieku, ceha priekšnieku. Viņš arī darbojās kā raķeštehnikas konstruktors. Par dalību pirmā Zemes mākslīgā pavadoņa palaišanā Vačnadze tika apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni. Par dalību *Luna-3* palaišanā viņam tika piešķirta Ļeņina prēmija.
1964. gadā Vačnadze kļuva par rūpnīcas galvenā inženiera vietnieku - ražošanas priekšnieku.
1966. gadā Rūpnīca № 88, konstruktoru birojs *OKB-1* un filiāle Kuibiševā tika apvienota kā Eksperimentālās mašīnbūves centrālais konstruktoru birojs (*CKBEM*), un Vahtangs Vačnadze kļuva par rūpnīcas direktora pirmo vietnieku — galveno inženieri.

1974. gadā Vačnadze tika iecelts par Vispārējās mašīnbūves ministrijas 3. Galvenās pārvaldes priekšnieku.
1977. gadā viņš kļuva par Zinātniskās ražošanas apvienības *Energija* (agrākā *CKBEM*) ģenerāldirektoru.
1991. gadā Vačnadze atstāja ģenerāldirektora amatu, turpinot darbu *Energija* kā zinātniskais konsultants.

Vahtangs Vačnadze mira 2018. gada 25. oktobrī

Atsauces
--------

1. ↑  «Мы были сверхсчастливы»: умер создатель «Бурана» Павел Котляр, gazeta.ru, 2018-10-26

Ārējās saites
-------------

* Вахтанг Дмитриевич Вачнадзе ПАО "РКК "Энергия" им. С.П. Королева"
**Kārlis Vanags** (1883—1942) bija latviešu banku darbinieks. Latviešu zemnieku savienības biedrs, Tautas padomes deputāts (1918). Valsts kases pārvaldnieks, Valsts kases departamenta direktors (1919—1922). Latvijas Bankas galvenais direktors (1927—1940).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1883. gada 29. martā Smiltenes pagastā zemnieku ģimenē. Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, pēc tā beigšanas 1916. gadā strādāja Rīgas latviešu kredītiestādēs.

1918. gada 17. novembrī ievēlēts par Tautas padomes deputātu, piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas aktā 18. novembrī. 1919. gadā viņš tika iecelts par Valsts kases pārvaldnieku, vēlāk – par Valsts kases departamenta direktoru. Kopš 1923. gada K. Vanags bija Latvijas Bankas galvenā direktora vietnieks, pēc tam galvenais direktors.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā atlaists no amata un 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā aizvests uz PSRS. Ieslodzīts Usoļlaga soda nometnē, nošauts 1942. gada 9. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Valsts kasei – 90. Valsts kases vēsture un attīstība[novecojusi saite]
2. ↑  nekropole.info
Lielā bada laikā (1847)
**Lielais bads Īrijā** (īru: *An Gorta Mór*, angļu: *Great Famine*), pazīstams arī kā **Kartupeļu bads**, bija bada un slimību periods Īrijā no 1845. līdz 1852. gadam. Tā bija vēsturiska līmeņa sociālā krīze, kas būtiski ietekmēja Īrijas sabiedrību un vēsturi kopumā. 

Lielā bada laikā gāja bojā aptuveni 1 miljons cilvēku un vairāk nekā 1 miljons pameta valsti, kā rezultātā no 1841. līdz 1871. gadam iedzīvotāju skaits samazinājās par 20–25% (dažās pilsētās līdz pat 67%). No 1845. līdz 1855. gadam Īriju pameta vismaz 2,1 miljons cilvēku. Tā kā visvairāk cieta Īrijas rietumu un dienvidu daļa, kur dominēja īru valoda, šo periodu īru valodā dēvēja par *an* *Drochshaol* — "slikta dzīve". 

Bada cēlonis bija kartupeļu fitoftoroze, kas 1840. gados skāra kartupeļu ražu visā Eiropā, izraisot papildu 100 tūkstošu nāves gadījumu ārpus Īrijas. Valdības rīcību bada posta mazināšanai apturēja jaunā vigu administrācija Londonā, kas daļēji pieturējās pie *laissez-faire* ekonomiskās doktrīnas, daļēji tāpēc, ka uzskatīja, ka bada cēlonis ir morāles trūkums. Londonas atteikšanās aizliegt pārtikas eksportu no Īrijas bada laikā nekavējoties izraisīja strīdus, veicinot pretbritu noskaņojumu un neatkarības iegūšanas kampaņu. Saasinājās etniskā un reliģiskā spriedze, vairojot nacionālismu un republikānismu gan Īrijā, gan īru emigrantu vidū visā pasaulē.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lielais bads Īrijā***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh95010073
* SUDOC: 034516778
* BNF: cb12526537w (data)

 |

 |
Šis raksts ir par apvidu. Par citām jēdziena **lauki** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Lauku ainava Kurzemē
**Lauki** vai **lauku apvidus** ir teritorija, kas atrodas ārpus pilsētveida apdzīvotajām vietām. Par laukiem parasti uzskata teritoriju ar raksturīgu agrāru ainavu un dabas vērtībām, kur iedzīvotāju skaits apdzīvotajās vietās nepārsniedz 5000. Galvenā saimnieciskā darbība laukos parasti ir lauksaimniecība un ar to saistītās nozares. Tiek uzskatīts, ka lauki atrodas 15 minūšu braucienā no tuvākās apdzīvotās vietas.[*nepieciešama atsauce*] Nozīmīgu daļu lauku apvidos aizņem meži un aizsargājamās dabas teritorijas.

Latvijā lauku apvidus aizņem aptuveni 98 % teritorijas un to apdzīvo ap 30 % valsts iedzīvotāju.

Atsauces
--------

1. ↑  Akadēmiskā terminu datubāze *AkadTerm*
2. ↑  Lauku tūrisma definīcija
3. ↑  «Lauki un lauku vide». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 22. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 27. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lauki***.
* Latvijas pilsētu un lauku teritoriju mijiedarbības izvērtējums - VRAA

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000116861
* LCCN: sh85115895
* GND: 4034026-0
* NKC: ph127032

 |

 |
**Kongo beznagu ūdrs** jeb **Kamerūnas beznagu ūdrs** (*Aonyx capensis congicus*) ir daļēji ūdenī dzīvojošs plēsējs, viena no Āfrikas beznagu ūdra pasugām.

Izplatība
---------

Kongo beznagu ūdrs ir sastopams Kongo Republikā, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kamerūnā un Gabonā, kā arī iespējams tas dzīvo Angolā, Burundi, Centrālāfrikas Republikā, Ekvatoriālajā Gvinejā, Ruandā un Ugandā. Tam patīk subtropu un tropu mitrie meži, purvi un palieņu pļavas, tas apmetas saldūdens dīķu, upju un avotu krastos, to var redzēt gan pie saldūdens gan sāļezeriem, jūras krastā un upju sazarotajās grīvās.

Izskats un īpašības
-------------------

Kongo beznagu ūdrs ir līdzīgs Kāpas beznagu ūdrim (Āfrikas beznagu ūdra nominālpasugai). Tā ķermenis ir slaids, garš un cilindrveidīgs. Tam ir īsas, spēcīgas kājas; priekšķepas ir īsākas par pakaļkājām. Atšķirībā no Kāpas beznagu ūdra tā priekšķepām nav pelplēves, bet pakaļkājām tikai līdz pusei no pirkstu garuma. Dažādi informācijas avoti sniedz dažādu informāciju par Kongo beznagu ūdra nagiem. *Lioncrusher's Domain* (angliski) raksta, ka tam uz visām ķepām ir nelieli nadziņi, bet *IUCN Otter Specialist Group* (angliski) raksta, ka priekšķepām nagu nav, bet pakaļkājām nelieli nagi ir uz trīs vidējiem pirkstiem. Kongo beznagu ūdram ir 5 pirksti, no kuriem neviens nav īkšķis. Atšķirībā no Kāpas beznagu ūdra zobi ir nedaudz savādāki, tie ir mazāki un asāki, vairāk piemēroti gaļas ēšanai. Arī galva ir smalkāk veidota, slaidāka, un kakls mazāk muskuļots.

Kongo beznagu ūdrs tāpat kā Kāpas beznagu ūdrs ir liela auguma, tā kopējais ķermeņa garums ir apmēram 1,5 m, svars gandrīz 20 kg.

Kažoks atšķirībā no Kāpas beznagu ūdra ir plānāks un ar īsāku apmatojumu. Krāsa tumši brūna ar kontrastaini gaišu pavēderi, krūtīm, pakakli un purna daļu. Uz galvas starp acīm un nāsīm tam ir melns apmatojums, kas ierāmēts ar baltu matojumu. Tā kā Kongo beznagu ūdra kažoks ir plānāks, tā ūsas ir mazāk attīstītas, priekšķepām nav peldplēves, zinātnieki uzskata, ka tas vairāk laika pavada uz sauszemes nekā ūdenī, salīdzinot ar citiem ūdriem. Tā zobi biologiem liek domāt, ka ūdri pamatā barojas ar sauszemes bezmugurkaulniekiem, kā sliekām, olām un vardēm, lai gan tāpat kā citi ūdri medī krabjus un vēžveidīgos.

Par Kongo beznagu ūdra vairošanos un uzvedību nekas daudz nav zināms. Ir pieņemts, ka šie ūdri uzvedas līdzīgi Kāpas beznagu ūdriem.

Atsauces
--------

1. ↑  Aonyx congicus (Cameroon Clawless Otter)[novecojusi saite]
2. ↑  Aonyx congicus (Congo Clawless Otter, Cameroon Clawless Otter, Small-clawed Otter, Small-toothed Clawless Otter, Zaire Clawless Otter)[novecojusi saite]
3. 1 2 3 4 5 6  IUCN OSG - Aonyx congicus
4. 1 2 3 4 5 6  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 2. jūnijā. Skatīts: 2009. gada 8. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Kongo beznagu ūdra foto (ARKive)
* Kongo beznagu ūdra foto Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. (Wildlife)
* Aonyx congicus
* Congo otter (Aonyx congicus)
**Vlaiku Krišans** (rumāņu: *Vlaicu Crişan*; dzimis 1973. gada 26. augustā ir rumāņu šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Par šaha kompozīciju sācis interesēties 1987. gadā. Pirmā uzdevuma sastādīšanai bijuši nepieciešami pieci gadi. Iecienītākais šaha kompozīcijas žanrs ir pasaku šahs.

Krišans ir 2010. gada FIDE šaha kompozīcijas pasaules kausa uzvarētājs pasaku šaha grupā. Ieguvis trīs medaļas FIDE olimpiskajos konkursos: zeltu 2010. un 2012. gadā pasaku šaha grupā, sudrabu — 2012. gadā retro uzdevumu grupā. 

5. pasaules čempionātā (WCCI 2010—2012) ieguvis sudraba medaļu pasaku šaha žanrā.

No 2016. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Vlaiku Krišans**  
 *French Chess Solving Championship*   
 2017**Palīgmats 3 gājienos**  
2 risinājumi
**Uzdevuma risinājums:**

**1.♘g3 ♔d1 2.♔f1 ♔c1 3.♔e1 ♔c2#**
**1.♔×h2 ♖a4 2.♔g3 ♖×d4 3.♖h2 ♖g4#**
Maldinājums: 1.♖f3? 0-0-0? (rokāde nav iespējama, jo balto karalis izdarījis gājienus, "ielaižot" melno karali pa pirmo horizontāli uz "g2") 2.♖×h3 ♘f3 3.♘f2 ♖g1#

Atsauces
--------

1. ↑  «Vlaicu Crisan» (angļu). CoBULChess.com. 2013-11-28. Skatīts: 2018-01-02.
2. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 2. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* V. Krišana šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* V. Krišana profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)
* «Album Foto - IM Vlaicu Crişan». Federaţia Română de Şah. Skatīts: 2020-06-25.[novecojusi saite]
**Jānis Šmits** (1909—1955) bija latviešu inženieris un nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kurš Otrā pasaules kara beigās iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) organizētajā bēgļu laivu akcijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1909. gadā Irkutskā. Studēja Latvijas Universitātes Inženierzinātņu fakultātē. Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1944. gadam bija Jūras departamenta darbinieks Rīgas ostā, 1944.—1945. gadā Latviešu leģiona virsnieks. Kurzemes cietokšņa kauju laikā 1945. gada aprīlī Šmits dezertēja no leģiona un nelegāli dzīvoja Ventspilī.

Pēc Vācijas kapitulācijas 1945. gada 8. maijā aizbēga no Ventspils uz Zviedriju. 1945. gada 15. oktobri četru vīru grupu Artura Arnīša vadībā, kuras sastāvā bija arī Jānis Šmits, Laimons Pētersons un Eduards Andersons, izsēdināja Kurzemes piekrastē. Arturu Arnīti un Jāni Šmitu arestēja jau 16. oktobrī, bet Eduards Andersons un Laimons Pētersons 28. oktobrī ar vilcienu ieradās Rīgā, kur tikās ar LCP Ventspils grupas vadītāju Voldemāru Mežaku un ar LCP dalībnieku Ernestu Priedīti. Viņus nodeva Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas aģents Vidvuds Šveics. 1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Arturu Arnīti, Jāni Šmitu, Voldemāru Mežaku, Albertu Klibiķi, Ernestu Priedīti sodīja ar brīvības atņemšanu uz 25 gadiem, bet Laimonu Pētersonu — uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs.

Miris 1955. gada 12. septembrī Krasnojarskas novadā.

Literatūra
----------

* Pārcēlāji. Mansards, 2021.

Atsauces
--------

1. ↑  Zem politisko lielvaru riteņiem. Baltijas valstu jautājums starptautiskajās attiecībās 1940.—1991. gadā Antonijs Zunda, "Latvijas Vēstnesis" Nr. 125, 10.08.2005.
2. ↑  Čeka pret Latvijas Centrālo padomi Dzintars Ērglis, "Latvijas Avīze" 2005. gada 29. oktobrī
3. ↑  Dzintars Ērglis. Padomju režīma arestētie Latvijas Centrālās padomes aktīvisti un atbalstītāji Latvijas Vēsturnieku komisijas raksti, 19. sējums (2007)
***Geocell*** (gruzīnu: ჯეოსელი) ir Gruzijas mobilo sakaru operators. Tas kā uzņēmums tika dibināts 1996. gadā, bet kopš 2018. gada ir zīmols telesakaru uzņēmumā *Silknet*, kas savukārt pieder investīciju grupai *Silk Road Group*.

*Geocell* mobilo sakaru tīklā ir aptuveni 2 miljoni abonentu.

Vēsture
-------

*Geocell* 1996. gadā dibināja Gruzijas un Turcijas investori, un uzņēmumu kontrolēja Gruzijas valstij piederošais telesakaru uzņēmums *Egrisi*. 1997. gada 15. martā tika veikts pirmais zvans *GSM* tīklā (900 MHz frekvence).

2000. gadā *Egrisi* bija spiests atteikties no līdzdalības *Geocell*, kad Augstākā tiesa atzina, ka tā līdzdalība *Geocell*, raidorganizācija *Iberia TV* un divi vietējie telefonijas operatori rada interešu konfliktu.

2001. gada 27. martā *Geocell* iegādājās Gruzijas trešo *GSM* operatoru *GT Mobile*, kas darbojās 1800 MHz frekvencē. Tika ieviesta priekšapmaksas sistēma *Lai-Lai*.
2003. gadā *Geocell* kontrolpaketi iegādājās Zviedrijas un Somijas uzņēmums *TeliaSonera* (tagad *Telia Company*) ar *Fintur Holdings B.V.* (kopuzņēmums ar Turcijas *Turkcell*) starpniecību.
2006. gada maijā *Geocell* ieguva *UMTS* licenci (2100 MHz).
2008. gadā *Geocell* bija 1,4 miljoni abonentu (46,8 % mobilo sakaru tirgus).
2008. gada janvārī *Fintur* par 33 miljoniem ASV dolāru iegādājās papildus 14,3 % *Geocell* kapitāldaļu, palielinot īpašumtiesības līdz 97,5 %.
2009. gada 9. februārī *Fintur Holdings B.V.* ieguva 100 % *Geocell* akciju.

2018. gada 26. janvārī *Fintur Holdings B.V.* par 153 miljoniem *USD* pārdeva tam piederošās *Geocell* kapitāldaļas Gruzijas telesakaru uzņēmumam *Silknet*, kas piederēja investīciju grupai *Silk Road Group*.
1. novembrī sabiedrība ar ierobežotu atbildību *Geocell* tika pievienota akciju sabiedrībai *Silknet* un kā neatkarīga biznesa vienība pārstāja eksistēt. Turpmāk *Silknet* nodrošināja klientiem mobilo sakaru pakalpojumus, izmantojot *Geocell* zīmolu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  TeliaSonera’s Fintur takes full ownership of Geocell commsupdate.com, 9 Feb 2009

Ārējās saites
-------------

* *Geocell* vietne
**Čehova** (krievu: *Чехов*) ir ciems (no 1947. līdz 2004. gadam — pilsēta) Krievijā, Sahalīnas apgabala Holmskas rajonā. Izvietojusies Sahalīnas salas dienvidrietumos Tatāru šauruma krastā 129 km no apgabala centra Južnosahaļinskas un 44 km no rajona centra Holmskas.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta dibināta pēc 1905. gada ar nosaukumu **Noda** (japāņu: 野田, *Noda*). Pēc 2. pasaules kara 1947. gadā pilsētu pārdēvēja par godu rakstniekam Antonam Čehovam, kurš 19. gadsimta beigās bija apmeklējis Sahalīnu. Pilsētā tika uzbūvēti vairāki rūpniecības uzņēmumi, tajā skaitā kuģu remonta rūpnīca un celulozes kombināts. Pēc šo pilsētu veidojošo uznēmumu likvidēšanas 2004. gadā Čehovai tika atņemts pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  ; arhivēšanas datums: 24 septembris 2014; arhīva URL: .
2. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 146. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čehova***.
**Igors Bondarevskis** (krievu: *Игорь Захарович Бондаревский*; 1913. gada 12. maijs, Rostova pie Donas — 1979. gada 14. jūnijs, Pjatigorska) bija PSRS starptautiskais lielmeistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Piedzimis Rostovas pie Donas apkaimē kazaku ciemā Samsonovā. Jaunība piedalījies pilsētas sacensībās, bijis Rostovas pie Donas čempions šahā. No 1937. gada līdz 1963. gadam divpadsmit reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Lielākais panākums gūts 1940. gadā, kad Bondarevskis dalījis 1.-2. vietu un kļuvis par PSRS čempionu. 1948. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas starpzonu turnīrā, kur izcīnījis 6. vietu, kas garantējusi piedalīšanos pretendentu turnīrā. Tomēr slimības dēļ Bondarevskis izlaidis pretendentu turnīru. 1960. gadā Ļeņingradas izlases sastāvā uzvarējis PSRS komandu čempionātā. Bieži piedalījies starptautiskajos šaha turnīros, kur lielākais panākums bija 1961. gadā Hastingsas (Anglija) šaha festivālā izcīnītā 2. vietā aiz Svetozara Gligoriča.

1948. gadā Bondarevskim piešķirts PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara nosaukums. 1950. gadā FIDE Bondarevskim piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu, bet 1954. gadā - starptautiskā arbitra nosaukumu. Bijis pazīstams arī korespondencšahists. 1961. gadā kļuvis arī par ICCF lielmeistaru.

Bijis pazīstams kā treneris. 1966. un 1969. gadā asistējis Borisam Spaskim mačos par Pasaules čempiona šahā nosaukumu. Par sasniegumiem šajā jomā 1966. gadā kļuvis par PSRS Nopelniem bagāto treneri.

Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, sevišķi Dāmas gambīta Tartakovera aizsardzības varianta (1. d4 d5 2. c4 e6 3. Zc3 Zf6 4. Lg5 Le7 5. e3 0-0 6. Zf3 h6 7. Lh4 b6) attīstībā, kuru bieži sekmīgi pielietoja viņa audzēknis Boriss Spaskis.

Pēc profesijas ekonomists. Bijis precējies ar šaha lielmeistari (WGM) Valentīnu Kozlovsku.

Atsauces
--------

1. ↑  USSR Championship (1940)
2. ↑  Saltsjöbaden Interzonal (1948)
3. ↑  Hastings 1960/61

Ārējās saites
-------------

* Igors Bondarevskis šahista profils vietnē chessgames.com
* Igors Bondarevskis šahista profils vietnē 365chess.com
* Igors Bondarevskis šahista profils vietnē chesstempo.com
* Igors Bondarevskis[novecojusi saite] šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 101589044
* LCCN: n86119846
* ISNI: 0000 0000 7194 6937
* BNF: cb16826642t (data)
* BIBSYS: 90197629
* NKC: mzk2009544052

 |

 |
Koordinātas: 59°19′38″N 18°05′52″E﻿ / ﻿59.32722°N 18.09778°E﻿ / 59.32722; 18.09778

Diorāma.
**Bioloģijas muzejs** Stokholmā ir pirmais šāda tipa muzejs pasaulē, kas atrodas Jūrgordenā Lejonsletenas apkārtnē.

Vēsture
-------

Muzejs tika atklāts 1893. gada 11. novembrī zoologa, dabas sargātāja un mednieka Gustava Kolthofa vadībā. Liela nozīme muzeja veidošanā ir arī rūpniekam Liljevalkam, kuru Gustavs Kolthofs pārliecināja finansēt muzeja veidošanas kampaņu — muzejā savākt visu Skandināvijas putnu un zīdītāju izbāžņus, kas būtu parādīti dzīvniekiem atbilstošos biotopos. Pats Gustavs Kolthofs pirms muzeja atklāšanas muzejam nodeva pāris tūkstošus eksponātu, kuru vidū bija dzīvnieku izbāžņi, putnu ligzdas un olas. Muzeja dibinātāja draugs, mūsdienās ievērojamais gleznotājs Bruno Liljeforss bija atbildīgs par atbilstošām gleznām muzejā. Muzeja ēku — koka celtni projektēja arhitekts Agi Lindegrēns, ietekmēdamies no nacionālā romantisma un viduslaiku Norvēģijas stāvbaznīcu arhitektūras, kam raksturīgas askētiskas un vienkāršas līnijas. Muzejs tika atjaunots 1920. gados un 1990. gadu sākumā, kad tam apritēja 100 gadu jubileja.

Muzejs
------

No 1970. gada muzejs pieder Skansena fondam. Daudzi dzīvnieki apmeklētājiem tiek rādīti uz diorāmas fona ar 300 Skandināvijas sauszemes dzīvniekiem un putnu sugām konkrētajā dzīves vidē. Muzejs ir apmeklētājiem atvērts visu gadu, no aprīļa līdz septembrim katru dienu, pārējos mēnešos, iepriekš piesakoties. Īpaša mācību programma ir izstrādāta skolēniem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Biologiska museet». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 23. februārī. Skatīts: 2009. gada 23. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrgordena  |
| --- |
|  |
| Apkārtne | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordstādena
* Lejonsletena
* Hazēliusportena
* Skansena kalns

 |  |
|  |
| Salas, tilti un ūdeņi | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordenas tilts

 |
|  |
| Muzeji un galerijas | 
* Bioloģijas muzejs
* Junibakena
* Kuģu muzejs
* Liljevalka galerija
* Rūsendāles pils
* Skansens
* Tabakas un sērkociņu muzejs
* Tīla galerija
* Valdemāra zemesraga pils
* Vāsas muzejs
* Ziemeļu muzejs
* Ūdens muzejs "Aquaria"

 |
|  |
| Atpūtas un izklaides vietas | 
* Junibakena
* Karaliskais Nacionālais pilsētas parks
* Tivoli Grēnalunda
* Skansena akvārijs

 |
|  |
| Celtnes | 
* Rūsendāles pils
* Valdemāra zemesraga pils
* Hazēliusa vārti

 |
|  |
| Cits | 
* "Estonia" piemiņas memoriāls

 |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Stokholmas muzeji un galerijas |
| --- |
|  |
| 
* Arhitektūras muzejs
* Austrumāzijas mākslas muzejs
* Bioloģijas muzejs
* Etnogrāfiskais muzejs
* Junibakena
* Kuģu muzejs
* Liljevalka galerija
* Modernās mākslas muzejs
* Rūsendāles pils
* Skansens
* Tabakas un sērkociņu muzejs
* Tauriņu nams
* Tīla galerija
* Valdemāra zemesraga pils
* Vāsas muzejs
* Ziemeļu muzejs
* Ūdens muzejs "Aquaria"

 |

 |
Gleivicas radiotornis mūsdienās ir augstākā koka celtne Eiropā
**Gleivicas incidents** (vācu: *Überfall auf den Sender Gleiwitz*, poļu: *Prowokacja gliwicka*) bija uzbrukums vācu radiostacijai Vācijas un Polijas pierobežā 1939. gada 31. augustā, kas kalpoja kā iegansts Vācijas iebrukumam Polijā, t.s. Polijas kampaņai.

Jau vasaras vidū Reinhards Heidrihs uzdeva Alfredam Naujokam sagatavot operāciju, kas ļautu apvainot Poliju agresijā un attaisnotu Vācijas uzbrukumu tai. Tika savervēti vairāki desmiti kriminālnoziedznieku, kuriem apsolīja amnestiju, ja tie piedalīsies "patriotiskā akcijā". Grupa tika ietērpta Polijas armijas uniformās un veica uzbrukumu Vācijas pilsētas Gleivicas radiostacijai. No ieņemtās radiostacijas tika pārraidīts uzsaukums poļu valodā ar aicinājumu visiem poļiem apvienoties un sākt karu pret vāciešiem. Pēc tam SD "tīrīšanas" grupa nogalināja operācijas veicējus. Tiem tika injicēta inde, paziņojot, ka tā ir vakcīna profilakses nolūkos.

Otrā dienā Vācijas valsts radio uzstājās Ādolfs Hitlers ar paziņojumu, ka Polija uzbrukusi Vācijai un kopš šī brīža Vācija ir karastāvoklī ar Poliju.

Ārējās saites
-------------

* Glivices radio muzejs (poliski, angliski, vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4449864-0

 |

 |
**Džeimsa līcis** (angļu: *James Bay*, franču: *Baie James*) vai **Vinipeks** (krī: ᐐᓂᐯᒄ, *Wînipekw* — ‘Netīrais ūdens’) ir sekls Hudzona līcim piederīgs līcis Kanādas vidienē. Līča krastos atrodas Ontārio un Kvebekas provinces, bet līča akvatorija un salas ietilpst Nunavutas teritorijā. Līcis izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā 443 km garumā, tā platums līdz 217 km. Ieplūst vairākas upes, no kurām lielākās ir Lagranda austrumu krastā un Mūsa dienvidu krastā. Līcī vairākas salas, no kurām lielākās ir Akimiski, Čārltona un Tvinailendsas.

Līcis izveidojies pēdējā ledus laikmeta beigās pirms aptuveni 8000 gadiem, atkāpjoties ledājiem. Ezera krastus apdzīvo krī indiāņi. Tiek uzskatīts, ka pirmais no eiropiešiem līci apmeklējis angļu kuģotājs Henrijs Hadsons 1610. gadā. Džeimsa līcis nosaukts par godu velsiešu kapteinim Tomasam Džeimsam (*Thomas James*), kurš pētījis šo apvidu 1630.—1631. gadā.

Līča krasti mazapdzīvoti, lielākā apdzīvotā vieta ir krī ciemats Čisasibi Lagrandas grīvā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 186. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džeimsa līcis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 137126050
* LCCN: n89654386
* GND: 4096435-8

 |

 |
**Vidussibīrijas plakankalne** (krievu: *Среднесибирское плоскогорье*, jakutu: *Орто Сибиир хаптал хайалаах сирэ*) ir plašs kalnu apgabals Sibīrijas centrālajā daļā starp Ļenas un Jeņisejas upēm. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novadā, Sahas Republikā un Irkutskas apgabalā Krievijas Federācijā.

Dienvidos plakalnkalne robežojas ar Austrumsajānu kalnu grēdu, rietumos ar Rietumsibīrijas līdzenumu, austrumos ar Centrālās Jakutijas līdzenumu, bet ziemeļos — ar Ziemeļsibīrijas zemieni. Platība ir apmēram 3,5 miljoni kvadrātkilometru. Plakankalne veidojas pārmīšus no vairākiem plato un skraustiem:

* Putoranas plato ziemeļrietumos ar visas plakankalnes augstāko virsotni Kameņu (1701 m vjl),
* Anabaras plato ziemeļaustrumos,
* Viļujas plato austrumos,
* Sivermas plato vidusdaļā,
* Tungusu plato rietumos,
* Pieļenas plato dienvidaustrumos,
* Jeņisejas skrausts dienvidrietumos,
* Angaras skrausts dienvidos.

Klimats ir krasi kontinentāls ar garu un aukstu ziemu (janvāra temperatūra no -20 °С dienvidrietumos līdz -44 °С ziemeļaustrumos) un siltu vasaru (jūlija vidējā temperatūra 12 °С līdz 20 °С). Plaši izplatīts mūžīgais sasalums. Ainavā izplatīta pārsvarā lapukoku taiga, ziemeļos — kalnu tundra, dienvidos vietām stepe.

Plakankalnes teritorijā atrodas lielas niķeļa, dzelzs rūdas, akmeņogļu, grafīta, naftas un dabasgāzes atradnes.

Plakankalnes teritorijā tek Ziemeļu Ledus okeāna baseina upes, lielākās no tām ir Lejastunguska, Podkamennaja Tunguska, Angara, Viļuja un Hatanga.

Atsauces
--------

1. ↑  Определение "Среднесибирское плоскогорье" в Большой Советской Энциклопедии

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
***Albpetrol sh.a*** ir Albānijas enerģētikas uzņēmums. Tas nodarbojas ar degvielas ražošanu un tirdzniecību. Uzņēmuma īpašnieks ir Albānijas valsts, tas atrodas Enerģētikas un rūpniecības ministrijas pakļautībā. Galvenais birojs atrodas Patosā. Dibināts 1993. gadā.

Vēsture
-------

Naftas ieguves vēsture Albānijā sākās 1918. gadā, kad itāliešu ģeologa Leo Madalena pie Drašovicas (*Vlorë*) veiktajā pirmajā uzbumā tika atklāts neliels naftas daudzums. Drīz naftas ieguvi sāka vairāki ārvalstu uzņēmumi, piemēram *Anglo-Persian Oil Company*, *Standard Oil*.

Pēc Otrā pasaules kara naftas ieguve tika nacionalizēta. Līdz 1990. gadam *Albpetrol* bija viens no lielākajiem Albānijas uzņēmumiem.

1993. gada 20. martā *Albpetrol* tika reorganizēts kā komercsabiedrība ar 100 % valsts kapitālu.

1990. gados Albānijas naftas tirgus tika liberalizēts, un valstī ienāca ārvalstu naftas uzņēmumi. Tiem koncesijā tika nodoti naftas lauki; uzraudzība tika uzticēta *Albpetrol*.

Atsauces
--------

1. ↑  History of Albanian Oil

Ārējās saites
-------------

* Albpetrol Archived 2016. gada 1. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.