recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Baronu Elmptu ģerbonis.
Grāfu Anrepu-Elmptu ģerbonis.
**Fon Elmpti** (vācu: *von Elmpt*) bija vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Sāmsalā 14. gadsimta beigās un 18. gadsimtā Kurzemes guberņā. 1784. gadā baroni fon Elmpti ierakstīti Kurzemes bruņniecības matrikulā, bet 1854. gadā matrikulā ierakstīti grāfi Elmpti. Dzimtas valdījumā atradās Svitenes muiža Zemgalē.

Vēsture
-------

Zināms, ka Vilhelma no Elmetes (1361–1406) dēls pārcēlās uz dzīvi Sāmsalā un tika uzņemts Sāmsalas bruņniecībā, bet viņa dēls Johans van Elmete dzīvoja Tallinā. 
Cita Elmptu dzimtas atzara pārstāvis bija Johans Martins fon Elmpts (1726-1802), kas ķeizarienes Elizabetes valdīšanas laikā 1749. gadā iestājās Krievijas Impērijas karadienestā un piedalījās Septiņgadu karā (1756-1763) pret Prūsiju.
Vēlāk kā ģenerālis piedalījās arī Krievu—turku karā (1768—1774) un (1787—1792).
1790. gadā ieguva mantojamu Svētās Romas impērijas grāfa titulu, bet 1797. gadā ģenerālfeldmaršala pakāpi. Ieguva savā īpašumā Svitenes muižu, kurā pēc ģenerālfeldmaršala Johana Martina fon Elmpta nāves no 1802. gada saimniekoja viņa dēls grāfs Filips fon Elmpts (1763—1818), kas uzdienējās līdz Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnanta pakāpei.

Grāfa Johana fon Elmpta meita Cecīlija (*Cäcilie Philippine von Elmpt*, 1812-1892) apprecējās ar ķeizara Nikolaja I ģenerāladjutantu, ģenerālleitnantu Jozefu Karlu fon Anrepu (1798-1860) un 1853. gadā saņēma atļauju apvienot abu dzimtu uzvārdus vienā **Anrepi-Elmpti** (*Grafen Anrep-Elmpt*).
1855. gadā dzimta ierakstīta Igaunijas bruņniecības matrikulā. Viņu dēls bija ģeogrāfs grāfs Reinholds Anreps-Elmpts (*Reinhold Johann Philipp, Graf Anrep-Elmpt*, 1834-1888).

Svitenes muiža pārgāja Anrepu-Elpmtu dzimtas valdījumā, 1843. gadā tur piedzima viņu meita Marija (*Maria Cäcilie Magdalene von Anrep-Elmpt*, 1843-1925) un 1847. gadā meita Cecīlija, precējusies fon Keizerlinga (*Cecile Maria Anna Amalie Elisabeth von Keyserlingk*, 1847-1928).

Atsauces
--------

1. ↑  Elmpti no vesture.eu
2. ↑  Anrepi-Elmpti no vesture.eu
3. ↑  geni.com

Ārējās saites
-------------

* Эльмпт - Словари и энциклопедии на Академике
* Эльмпт - Центр генеалогических исследований
* Анрепы-Эльмпты (графы и Анрепы дворяне) - Словари и энциклопедии на Академике
* Анрепы-Эльмпты (графы и Анрепы дворяне)
* Анрепы-Эльмпты // Энциклопедия Брокгауза и Ефрона[novecojusi saite]
* граф Анреп-Эльмпт Иосиф Романович Arhivēts 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
**Karloss Dario Aurelio** (spāņu: *Carlos Darío Aurelio*; dzimis 1976. gada 22. maijā) ir bijušais argentīniešu futbolists un treneris.

Biogrāfija
----------

### Spēlētāja karjera

Dario Aurelio Argentīnā plašāk bija pazīstams kā spēlētājs, karjeru sākot Laplatas "Gimnasia" un spēlējot gan Itālijas "Brescia", "Cosenza" un SPAL, gan arī Skotijas "Livingston". Futbolista karjerā Aurelio spēlēja kā pussargs.

### Trenera karjera

Trenera karjerā 2018. gada pirmajā pusē Aurelio bija Fakundo Savas asistents Laplatas "Gimnasia". Sava par galveno treneri kļuva janvāra sākumā, taču jau pēc četrarpus mēnešiem tika atbrīvots no amata, 12 spēlēs spējot izcīnīt tikai divas uzvaras un piedzīvojot septiņus zaudējumus. "Gimnasia" sezonu Argentīnas augstākajā līgā pabeidza ar 27 punktiem 27 spēlēs, 28 komandu konkurencē samierinoties ar 23. vietu.

Aurelio par FK Liepāja galveno treneri tika apstiprināts 2018. gada augusta sākumā, amatā nomainot gruzīnu speciālistu Tamazu Pertiju. Argentīnietim bija Dienvidamerikas Futbola konfederācijas (CONMEBOL) licence, taču tā nebija derīga darbam Eiropā. Līdz ar to spēļu laikā speciālists nedrīkstēja atrasties uz komandas soliņa, tāpēc tobrīd liepājniekus vadīja Mareks Zuntners un pārējie vienības treneri.

Lai sakārtotu šīs formalitātes, bija nepieciešams pierādīt, ka Dienvidamerikā iegūtā kvalifikācija atbilst UEFA prasībām, taču no Argentīnas netika saņemta visa nepieciešamā informācija, tādēļ treneris Liepāju pameta.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Pertijas vietā par Liepājas galveno treneri kļūst argentīnietis». liepajniekiem.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 24. oktobrī. Skatīts: 2019. gada 25. oktobrī.
2. ↑  «Aurelio tuvākajās spēlēs vēl nevarēs vadīt Liepāja/Mogo komandu». liepajniekiem.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 24. oktobrī. Skatīts: 2019. gada 25. oktobrī.
3. ↑  «Argentīnietis Aurelio nevadīs Liepāja/Mogo komandu, par galveno treneri apstiprināts Jangs». lsm.lv. Skatīts: 2019. gada 25. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* *Transfermarkt* profils
**Panzerkampfw I** (**PzKpfwpankes**, no vācu: *"Bruņota kaujas mašīna 1"*) ir vācu vieglais tanks, kas tika ražots 20. gadsimta 30. gados. Rietumas resorsu sistēma tai piešķīra kara tehnikas apzīmējumu **Sd.Kfz.101**. Šī bija pirmā Vācijas tanku sērija pēc Pirmā pasaules kara beigām. Panzer I prototipus no 1930. līdz 1934. gadam ražoja uzņēmumi "Krupp" un "Daimler-Benz". Tikai no 1934. gada tika uzsākta masveida Panzer I ražošana un līdz 1943. gadam tika izlaisti 1574 šāda tipa tanki.

30. gadu vidū *Panzer I* tanki sastādīja lielāko daļu no atjaunotās Vācijas armijas bruņutehnikas. Tikai 1937. gadā situācija mainījās, jo tika uzsākta cita modeļa tanku masveida ražošana, kuri bija daudz labāki. *Panzer I* pirmo reizi kaujas laukā tika izmantoti Spānijas pilsoņu karā 1936. gadā, vēlāk, Otrā pasaules kara sākumā, tie tika arī izmantoti vācu karaspēkā. 1941.—1942. gadā tie tika pilnībā aizstāti ar modernākiem tankiem. Tie tika izņemti no bruņojuma arsenāla kā novecojuši, tomēr treniņu nolūkos *Panzer I* tika izmantots līdz pat kara beigām. *Panzer I* tanki līdz pat 40. gadu beigām tika ekspluatēti arī citās valstīs, kurām Vērmahts bija šos tankus piegādājis nelielos daudzumos, it īpaši Spānijā.

Šis modelis kalpoja par bāzi komandiera tankam (vācu: *Kleiner Panzerbefehlswagen*) KIPzBfWg, pašgājēj prettanku lielgabalam ar čehu 47 mm lielgabalu '4.7-cm PaK(t) Sfl auf PzKpfw I Ausf В, tilta licējam Bruckenleger auf PzKpfw IA, munīcijas transportierim Munitionschlepper I (SdKfz 111) un citiem.

Izveidošanas un ražošanas vēsture
---------------------------------

Pēc Versaļas līguma nosacījumiem Vācijai pēc Pirmā pasaules kara nedrīkstēja būt bruņutehnika, izņemot
**Mirza Muhameds Haidars Dulats** (persiešu: ميرزا محمد حيدر دوغلات; dzimis 1499. gadā Taškentā, miris 1551. gadā Kašmīrā) bija viduslaiku Mogulijas valstsvīrs, karavadonis un rakstnieks.

Cēlies no dulatu cilts mugulu augstmaņu dzimtas; tās galva bija Mangalajas cilšu savienības amirs laikā, kad Kašgārija pievienojās Čagataja valstij un sakarā ar to viņu dzimtai bija mantojamas privilēģijas. Dzimis emigrācijā Taškentā, kur viņa tēvs vairākus gadus bija Uratibes novada pārvaldnieks. Vēlāk ģimene pārceļas uz Fergānu, kur Muhameda Haidara tēvs tiek noslepkavots, bet zēnu izglābj tēva uzticamības persona un aizved uz Kabulu pie viņa brālēna Bābura, kurš Muhamedu silti uzņem. 1512. gadā pārceļas uz Andižanu pie cita brālēna Sultāna Saīdhana. Pēc Mogulijas valsts izveidošanās Muhameds Haidars Saīdhana galmā nodarbojas ar valsts pārvaldes lietām un armiju — vada vairākus karagājienus uz Badahšānu, Kafiristānu, Ladaku un Tibetu. Pēc Saīdhana nāves spiests pamest Moguliju un pārceļas uz Indiju (Lahoru), kur iekaro Kašmīru Bāburam un ir tās vietvaldis līdz dzīves beigām. Nogalināts ar nejaušu bultu sadursmē ar Kašmīras kalniešiem.

Jaunībā guvis savam laikam labu izglītību. Rakstījis persiešu un čagataju valodā; saglabājušies divi viņa sarakstīti darbi: Kašgaras mogulu un čagataju hanu vēsture persiešu valodā un poēma čagataju valodā.

Atsauces
--------

1. ↑  МИРЗА МУХАММАД ХАЙДАР. ТА'РИХ-И РАШИДИ

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 60027758
* LCCN: n50045767
* ISNI: 0000 0000 6855 1459
* GND: 124856608
* SUDOC: 093546777

 |

 |
**Primāta Vissvētākās Jaunavas Marijas Debesbraukšanas un Svētā Adalberta bazilika** (ungāru: *Nagyboldogasszony és Szent Adalbert prímási főszékesegyház*) jeb **Estergomas bazilika** ir 19. gadsimtā celta Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Ungārijas pilsētā Estergomā Donavas upes labajā krastā. Estergomas arhibīskaps vienlaikus ir arī Ungārijas katoļu baznīcas primāts.

Estergomas bazilika ir visaugstākā celtne un vislielākā baznīca Ungārijā. Tā ir 118 metrus gara, 49 metrus plata un 100 metrus augsta. Atrodas pakalnā pie Donavas, kas vēl vairāk vizuāli palielina tās izmērus.

Pirmo baznīcu Estergomas bazilikas vietā starp 1001. un 1010. gadu uzcēla Svētais Ištvāns. Tā tika veltīta Svētajam Adalbertam un bija pirmā kristiešu baznīca valstī. Gadsimtiem ejot, baznīca vairākkārt tika nopostīta, tomēr vienmēr atjaunota līdz 1543. gadā Estergomu ieņēma turki un gandrīz pilnīgi iznīcināja baznīcu. Rezultātā Estergomas arhibīskaps pārcēla rezidenci uz Trnavu mūsdienu Slovākijā. 1820. gadā tomēr tika pieņemts lēmums Estergomā uzsākt milzīgas katedrāles celtniecību, kura tika pabeigta 1856. gadā.

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Estergomas bazilika***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 261000164
* GND: 6132612-4

 |

 |
Koordinātas: 56°55′58″N 24°09′16″E﻿ / ﻿56.93278°N 24.15444°E﻿ / 56.93278; 24.15444

Kojusala (Rīga)KojusalaKojusalaKojusalas atrašanās vieta Rīgā
**Kojusala** (vācu: *Kojenholm*) ir bijusī sala Daugavas lejteces paplašinājumā pie upes labā krasta. Tās garums bija 1,2 km, platums 0,3 km. Tagad teritoriju, kur atradās sala, norobežo Maskavas, Toma, Krasta un Grēdu iela. Vēl saglabājies Kojusalas grāvis, kas Kojusalu šķīra no Lībiešu salas. Uz tās zemes atrodas Kojusalas dārzs.

Vēsture
-------

Kojusala Rīgas aplenkuma laikā ar Kurzemes hercoga (apvilkta "Herz:zu:Curl:Quart:") un Polijas karaļa mītnēm (1700).
Sala pastāvējusi vismaz no 17. gadsimta vidus un tā ietilpa Akmeņsalas draudzes novadā. 18. gadsimta beigās sala savienojās ar Daugavas krastu, uz agrākā Mazjumpravas muižas kroga zemes izveidojās dārzs, ko sauca arī par Cūku dārzu.
19. gadsimtā Daugavas atteka gar tagadējo Latgales ielu aizsērēja un tika aizbērta.

### Muiža

Uz Kojusalas 16. gadsimtā atradās privāta muižiņa, kuras īpašnieks 1596. gadā bijis Rīgas ostas pārzinis Andreass Koje. Kojusalas muižai bija privātīpašuma ("bruņinieku muižas") statuss. Kad Lielā Ziemeļu kara sākumā 1700. gadā Saksijas karaspēks aplenca Rīgu, uz Kojusalas atradās ierakumi un Polijas karaļa mītne.

1754. gadā muiža ar dārzu kļuva par Rīgas īpašumu. 19. gadsimtā Rīgas pilsēta Kojusalas muižas zemi izpārdeva un tā tika blīvi apbūvēta. Kojusalas grāvja malā esošās ūdens platības 19. gadsimta otrā pusē tika iznomātas koktirgotāju firmai "Jēkabs Dombrovskis", kas zemi nomāja vairākus gadu desmitus.

1899. gadā muižas zemi pievienoja Rīgas pilsētai, tās ēkas līdz mūsdienām nav saglabājušās.

Atsauces
--------

1. ↑  Enciklopēdija "Rīga". Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1988.
2. ↑  August Wilhelm Hupel. *Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band*. Riga : zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. 52–54. lpp. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 5. augustā. Skatīts: 2017. gada 8. jūlijā.
3. ↑  ambermarks.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas salas |
| --- |
|  |
| Pastāvošās salas | 
* Kazas sēklis
* Krūmiņsala
* Kundziņsala
* Ķīpsala
* Lucavsala
* Mīlestības saliņa
* Sniķera sala
* Sudrabsaliņa
* Zaķusala
* Žurku sala

 |
|  |
| Bijušās salas | 
* Andrejsala
* Bieķensala
* Butoviča sala
* Daudersala
* Gulbju sala
* Jumpravsala
* Kojusala
* Krievu sala
* Kurpnieksala
* Lakstīgalu sala
* Lībiešu sala
* Mangaļsala
* Mazā Vējzaķsala
* Muižas sala
* Mūkusala
* Pētersala
* Putnu sala
* Rutku sala
* Sūnu sala
* Šlotmakera sala
* Vējzaķsala
* Vīberta sala
* Zirgu sala
* Zvirgzdu sala

 |

 |
**Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde** (PMLP) ir Latvijas Republikas Iekšlietu ministra pārraudzībā esoša iestāde, kuras kompetencē ietilpst personu apliecinošo un ceļošanas dokumentu izdošana, Iedzīvotāju reģistra uzturēšana un valsts migrācijas politikas īstenošana, t.sk. repatriācijas un patvēruma politikas izstrādāšana un realizēšana, personu tiesiskā statusa noteikšana, naturalizācija u.c. funkcijas. PMLP Centrālās nodaļas atrodas Čiekurkalna 1. līnijā 1 Rīgā.

Vēsture
-------

PMLP izveidota kā Latvijas Republikas Ministru padomes **Migrācijas lietu departaments** 1991. gada 19. aprīlī. 1991. gada novembrī migrācijas dienests uzsāka darbu Jelgavā, Daugavpilī, Krāslavā, Tukumā, Liepājā, Ventspilī un Rīgā. 1991. gada 11. decembrī Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma likumu "Par Iedzīvotāju reģistru", kurā Migrācijas lietu departamentam uzdeva tā veidošanu un izmantošanu.

1992. gada 2. janvārī Migrācijas lietu departamentu iekļāva Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas sastāvā un 14. janvārī pārveidoja par **Pilsonības un imigrācijas departamentu**, kas 30. jūnijā Valsts ministra Jāņa Dinēviča pakļautībā.
1992. gadā stājās spēkā likums "Par ārvalstnieku un bezvalstnieku ieceļošanu un uzturēšanos Latvijas Republikā", 1993. gada februārī - Latvijas Republikas Ministru Padomes lēmums "Par ieceļošanas vīzu izsniegšanas kārtību un robežu šķērsojošo personu kontroli Latvijas Republikā".

1993. gada 3. augustā departaments pārgāja Iekšlietu ministrijas pakļautībā. 1994. gada maijā departaments no Iekšlietu ministrijas Policijas departamenta pārņēma pasu izsniegšanas funkcijas. 1996. gadā Pilsonības un imigrācijas departamentu pārdēvēja par Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldi.
1998. gada janvārī pārvaldes sastāvā izveidoja Bēgļu lietu centru un uzsāka pieteikumu pieņemšanu bēgļa statusa saņemšanai. 2003. gada 17. martā atklāja Ārzemnieku apkalpošanas departamentu. 2003. gada 1. jūlija ieviesa jaunu dzīvesvietas deklarēšanas sistēmu, kas nomainīja novecojušo "pieraksta" kārtību.
2010. gada 1. martā likvidēja Naturalizācijas pārvaldi, kuras funkcijas pārņēma Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.

Struktūrvienības
----------------

* Personāla vadības un sabiedrisko attiecību departaments
* Finanšu un uzskaites nodaļa
* Kontroles un uzraudzības nodaļa
* Līgumu pārvaldības nodaļa
* Juridiskā nodaļa
* Dokumentu pārvaldības nodaļa
* Personu statusa kontroles nodaļa
* Migrācijas nodaļa
* Uzturēšanās atļauju nodaļa
* Patvēruma lietu nodaļa
* Patvēruma meklētāju izmitināšanas nodaļa
* Personu apliecinošu dokumentu departaments
* Personu datu apstrādes departaments
* Attīstības un starptautiskās sadarbības departaments

Atsauces
--------

1. 1 2 3  PMLP mājas lapa
Vācijas "Zilā Krusta" logo.
**Evaņģēlisko kristiešu draudze "Zilais Krusts"** ir starptautiska reliģiska organizācija, kas apvieno evaņģēliskos kristiešus, Tā sniedz garīgu un materiālu palīdzību alkoholisma un narkomānijas pacientiem un nodarbojas ar labdarību. Latvijas draudzes uzturēšanai izveidots fonds, kam pieder zemes īpašums Lēdmanes pagasta "Druvās".

Nakts patversme
---------------

Draudzes dibinātā nakts patversme atrodas Mazjumpravas ielā 8 (agrāk Latgales ielā 336) Rumbulas apkaimē Rīgā, kas nodrošina pagaidu apmešanos, sākotnējo medicīnisko aprūpi un brīvu uzturu līdz 250 cilvēkiem, kas zaudējuši pajumti, cilvēkiem krīzes situācijās, cilvēkiem no riska grupām (alkohola, narkotiku atkarība), jauniešiem no "nelabvēlīgajām ģimenēm" un pilsētas depresīvajiem rajoniem. Procentuāli liels skaits ir bijušie ieslodzītie. Patversmē ir guļamtelpas ar divstāvīgām gultām, ēdamzāle, kur vienlaicīgi var pabarot 80 cilvēkus, tualetes, dušas telpas. Draudzes namā ir divas lūgšanu zāles. Patversmes klientam ir jāpakļaujas iekšējiem kārtības noteikumiem, kas paredz, ka klientam 8 no rīta ir jāatbrīvo patversme, bet 18 vakarā viņš var atgriezties patversmē apliecinot, ka nav lietojis alkoholu vai citas uzbudinošas vielas.

Atsauces
--------

1. ↑  zilaiskrusts.lv
2. ↑  Pakalpojumi
**Ingus Jakovičs** (dzimis 1993. gada 18. aprīlī Madonā) ir latviešu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2022. gadā pārstāv Francijas klubu *CSP Limoges*. Latvijas basketbola izlases spēlētājs.

Karjera
-------

Basketbola gaitas pieaugušo komandā sāka Gulbenē, pārstāvot Gulbenes "Buki" Latvijas Basketbola otrajā līgā. 2010. gadā pārcēlās uz Rīgu, kur pārstāvēja *BAA Riga*, spēlējot Rīgas 49. vidusskolā, izcīnīja VEF Rīgas skolu superlīgas kausu. 2011. gadā pārcēlās uz Liepāju, pievienojoties Liepājas "Lauvas", kur pakāpeniski kļuva par vienu no komandas līderiem.

2014. gada 3. janvārī I. Jakovičs pievienojās Rīgas VEF, noslēdzot līgumu uz trim gadiem. Lielāku spēles laiku izpelnījās 2014.—2015. gada sezonā, kad par VEF galveno treneri kļuva Nikolajs Mazurs. 2015. gada 21. februārī piedalījās arī Latvijas Basketbola līgas Zvaigžņu spēlē.

2016. gada vasarā pārcēlās uz Krievijas klubu *BC Nizhny Novgorod*, kura galvenais treneris ir latvietis Artūrs Štālbergs. Gada beigās pievienojās LBL klubam BK Ventspils. Ar Ventspils komandu kļuva par 2018. gada LBL čempionu.

2019. gada vasarā I. Jakovičs noslēdza līgumu ar Itālijas komandu *Pallacanestro Varese*. 2021. gaadā pievienojās Ukrainas klubam Kijivas "Budivelnyk", bet sezonas gaitā pārcēlās uz Valmieru, lai spēlētu *Valmiera Glass ViA*. 2022. gada 1. februārī pievienojās Francijas klubam *CSP Limoges*.

Izlase
------

Ingus Jakovičs spēlējis vairāka vecuma Latvijas jauniešu izlasēs, tostarp U-18 un U-20 izlasē. Lielākais panākums saistās ar Latvijas U-20 izlasi, kas 2013. gadā izcīnīja sudraba medaļas Eiropas čempionātā Tallinā. I. Jakovičs bija viens no komandas līderiem, vidēji spēlē gūdams 13,6 punktus un izpildot 3,5 rezultatīvas piespēles.

2014. gada 14. jūlijā debitēja Latvijas pieaugušo nacionālajā izlasē.

Statistika
----------


### 2014./2015. gada sezona

| Līga | Sezona | Klubs | Spēles | Punkti | Piespēles | Atlēkušās bumbas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| LBL | 2014 — 2015 | VEF Rīga | 18 | 6,6 | 2,4 | 1,8 |
| VTB | 2014 — 2015 | VEF Rīga | 29 | 6,1 | 2,4 | 2,3 |
| EUROCUP | 2014 — 2015 | VEF Rīga | 10 | 8,1 | 3,2 | 2,2 |

Atsauces
--------

1. ↑  «VEF pievienojas Eiropas jaunatnes vicečempions Ingus Jakovičs». *Sportacentrs.com*. 2014. gada 3. janv.
2. ↑  «Deniss Krestiņins pārstāvēs Leģionāru izlasi LBL Zvaigžņu spēlē – Basketbola klubs "Jelgava"».
3. ↑  Valmieras sastāvu papildina latviešu saspēles vadītājs Ingus Jakovičs
4. ↑  «Ingus Jakovics | U20 European Championship Men (2013) | FIBA Europe». *www.fibaeurope.com*.

Ārējās saites
-------------

* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *Basketball Reference* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)
* *Russiabasket* profils (krieviski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas U-20 basketbola izlase — 2013. gada Eiropas U-20 — 2. vieta |
| --- |
|  |
| 
* 4 Vecvagars
* 5 Jakovičs
* 6 Rēķis
* 7 Gromovs
* 8 Bērziņš
* 9 Leimanis
* 10 Krūmiņš
* 11 Stumbris
* 12 Štelmahers
* 13 Saulītis
* 14 Gražulis
* 15 Siliņš
* Galvenais treneris Artūrs Štālbergs
* Treneri: Feldmanis
* Kosuškins

 |

 |
**Marģers Stepermanis** (1898—1968) bija latviešu vēsturnieks, vēstures zinātņu doktors (1960), Latvijas Universitātes profesors (1961).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1898. gada 15. augustā Bauskā rakstnieka Stepermaņu Krustiņa ģimenē.
Mācījās Jelgavas elementārskolā, tad Jelgavas reālskolā.

Piedalījās Latvijas brīvības cīņās (1919—1920). Studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes vēstures nodaļā (1923-1927) pie profesora Roberta Vipera. 1931. gadā viņš saņēma Latvijas Universitātes stipendiju divu gadu studijām Parīzes Universitātē. Pēc atgriešanās Rīgā 1933. gadā viņš aizstāvēja doktora disertāciju "Aizkraukles K. F. Šulcs un viņa sabiedriskā darbība" un 1936. gadā tika ievēlēts par Jauno laiku katedras privātdocentu, vēlāk par docentu. 1936. gadā M. Stepermani iecēla par Latvijas Vēstures institūta direktora vietnieku zinātniskajā darbā.

Pēc Otrā pasaules kara Marģers Stepermanis strādāja Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures un materiālās kultūras institūtā par direktora vietnieku zinātniskajā darbā (1946—1949), vēlākajos gados par sektora vadītāju, paralēli pildot docenta pienākumus LU Vēstures fakultātē. 1960. gadā viņš aizstāvēja vēstures zinātņu doktora disertāciju "Zemnieku nemieri Vidzemē 1750—1784", 1961. gadā tika ievēlēts par LVU Vēstures un filoloģijas fakultātes vispārējās vēstures katedras vadītāju un profesoru.

Miris 1968. gada 21. decembrī Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.

Darbi
-----

* Pirmās cīņas par dzimtbūšanas atcelšanu Vidzemē 1750—1764. "Izglītības Ministrijas Mēnešraksts" 1931. - 10. un 11. numurs
* Latviešu stāvoklis XVII un XVIII gs. un apgaismotāju kustība Latvijā. "Literatūra", 1935
* Uzbrukums latviešu tautībai zemnieku brīvlaišanas laikmetā. "Senatne un Māksla", 1936. gada 4. numurs
* Latviešu apgaismotāji XVIII gadsimtenī. krājums "Vēstures atziņas un tēlojumi", 1937.
* "Piezīmes" Garlība Merķeļa grāmatas "Latvieši..." jaunajam izdevumam (1953)
* Latviešu tautas dzīves veids un kultūra vēlā feodālisma periodā (XVII—XVIII gs.). "Latvijas PSR vēstures" pirmā sējuma XV nodaļa (1953)
* monogrāfija "Zemnieku nemieri Vidzemē 1750—1784" (1956)

Atsauces
--------

1. ↑  Viņa zeme — Latvija, Latvijas vēsture, viņš — Latvijas zemei, Latvijas vēsturei[novecojusi saite] Saulvedis Cimermanis. "Latvijas Vēstnesis" Nr. 347/348 (1408/1409) 1998. gada 20. novembrī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 201759201
* LCCN: n90710163
* ISNI: 0000 0004 1746 8777

 |

 |
**Vensku Edvarts** (īstajā vārdā **Edvarts Skujenieks**; 1855—1897) bija latviešu dzejnieks un žurnālists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1855. gada 9. oktobrī Sesavas pagasta Ķirkuču "Vensku" saimnieka ģimenē. Mācījās Kroņa Sodu pagastskolā, Jelgavas Annas baznīcas skolā un reālskolā (1870-1872), Jelgavas ģimnāzijā (1873), Kuldīgas ģimnāzijā (1874-1878). Abitūrijas eksāmenus nolika Rīgas pilsētas ģimnāzijā 1878. gadā. Studēja tieslietas Pēterburgas universitātē (1879-1884).

Pēc atgriešanās dzimtenē bija vācu laikraksta *Heimat* (Dzimtene) otrais redaktors un žurnāla "Rota" redakcijas loceklis (1885-1886), laikraksta "Baltijas Vēstnesis" redakcijas loceklis (1887-1888). Līdztekus darbojās Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijā, kur referēja par latviešu daiļliteratūru 1886. 1887. un 1895. gadā. Apprecējās ar teātra kritiķi, Jura Alunāna brāļa meitu Luīzi, 1886. gadā viņiem piedzima dēls Marģers, 1888. gadā meita Biruta.

1888. gadā viņš sāka strādāt par Valkas apriņķa policijas priekšnieka jaunāko palīgu Smiltenē. Pēc konflikta ar kādu ierēdni viņu apsūdzēja kukuļņemšanā un 1892. gadā apcietināja, bet pēc galvojuma atbrīvoja. Pēc tam atkal dzīvoja Rīgā, darbojās "Baltijas Vēstnesī" (1892-1897), laikrakstā *Düna Zeitung* (Daugavas avīze) par latviešu lietu referentu, rakstīja žurnālā "Austrums" par tautsaimniecības juridiskajiem jautājumiem.

Izdarīja pašnāvību 1897. gada 25. maijā Rīgā, apbedīts Lielajos kapos.

Darbi
-----

* Pārskatīšanās. [Stāsts]. Baltijas vēstnesis, 1872, 26.01.-09.02.
* Dziesmu pavasaris. [Dzejoļu krājums]. 1882. 1893.
* Jaunas dzejas. [Dzejoļu krājums veltīts J. Lautenbaham]. 1893.
* Par šo un to. [Rakstu krājums]. Tieslietu kalendārs 1894.
* Ķirkuču dzirnavas. [Stāsts]. Īstajā tautas kalendārā, 1894.
* Pastarītes. [Dzejoļu krājums]. 1897.
* Raksti 1929.

Atsauces
--------

1. ↑  Vensku (Skujenieks) Edvarts Arhivēts 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. Kuldīgas Galvenā bibliotēka

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305058367
* LNB: 000021130
* ISNI: 0000 0004 1662 5734

 |

 |
Molekulu ātruma sadalījums, izmantojot varbūtību blīvuma funkciju. Attēlā parādīti Maksvela sadalījuma grafiki cēlgāzēm istabas temperatūrā 298.15 K (25 C). Uz y-ass mērvienības ir s/m, lai laukums zem līknes(kas atbilst varbūtībai kādai molekulai atrasties šajā ātruma diapazonā) būtu bez mērvienībām.
**Maksvela sadalījums** ir varbūtību blīvuma funkcija fizikā, statistiskajā mehānikā. To oriģināli definēja un izmantoja, lai skaidrotu gāzes daļinu ātrumus ideālās gāzēs, kur tās neiedarbojās cita ar citu izņemot ar sadursmēm, kur tās apmainās ar enerģijām un impulsiem savā starpā vai ar trauka sienām. Tiek pieņemts, ka ir iestājies termodinamiskais līdzsvars. Maksvela sadalījums ir rezultāts no gāzu kinētiskās teorijas, kad tiek pieņemti vienkāršoti skaidrojumi spiedienam un difūzijai. Maksvela sadalījumu pielieto daļiņu ātrumiem trijās dimensijās un tas ir neatkarīgs no daļiņu kustības virziena.

Gāzu kinētiskā teorija ir spēkā ideālām gāzēm, kas ir idealizētas reālas gāzes. Reālās gāzēs dažādu efektu dēļ atšķiras no ideālām gāzēm, piemēram, ar Van der Vālsa spēkiem, virpuļainu plūsmu, relatīvistisku ātrumu ierobežojjumu, kvantu efektiem, kuru dēļ ātrumu sadalījums atšķirsies no Maksvela sadalījuma. Tomēr retinātas gāzes, kas ir ikdienā sastopamās temperatūrās, atbilst ideālas gāzes kritērijiem un Maksvela sadalījums tās labi paskaidro.

Maksvela sadalījuma formulu iespējams izvest, pieņemot maksimālu entropiju pie nosacījuma, ka enerģija saglabājas.

Sadalījuma funkcija
-------------------

Sistēmā ar lielu skaitu identisku, nemijiedarbojošos, nerelatīvisku, klasisku daļiņu termodinamiskā līdzsvarā, tās ātruma varbūtību blīvums ir {\displaystyle f(v)={\biggl [}{\frac {m}{2\pi kT}}{\biggr ]}^{\frac {3}{2}}\,4\pi v^{2}\exp \left(-{\frac {mv^{2}}{2kT}}\right)}, kur {\displaystyle f(v)} ur varbūtību blīvuma funkcija, {\displaystyle m} ir masa vienai molekulai, {\displaystyle k} ir boltsmaņa konstante, {\displaystyle T} ir temperatūra kelvinos, {\displaystyle v} ir molekulas ātrums un {\displaystyle \exp \left(-{\frac {mv^{2}}{2kT}}\right)} ir skaitlis e celts pakāpē lielumam, kas ir iekavās. Laukums zem sadalījuma funkcijas ir vienāds ar 1, tādēļ integrējot šo funkciju kādā intervālā {\displaystyle [v;v+\Delta v]}iegūst varbūtību, kāda ir sastapt molekulu ar šādu ātrumu.
**Samara** (varaju: *Samar*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, pēc platības trešā un pēc iedzīvotāju skaita septītā lielākā sala valstī. Administratīvi ietilpst Austrumu Visaju reģionā; dalās trijās provincēs — Austrumsamara, Samara un Ziemeļsamara. Apdzīvo galvenokārt varaji. Lielākās pilsētas ir Kalbajoga (183 851), Katbalogana (103 879) un Borongana (69 297).

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumos Visaju salu grupā. Tās krastus apskalo Filipīnu jūra austrumos, Samaras jūra rietumos un Leites līcis dienvidos. Sanhuaniko šaurums dienvidrietumos to atdala no Leites salas, Sanbernardino šaurums ziemeļrietumos — no Lusonas salas. Tilts pār Sanhuaniko šaurumu salu savieno ar Leiti. Krasta līnija stipri izrobota, piekrastē daudz mazāku saliņu. Sala pauguraina, augstākais kalns ir Huravs 890 m vjl salas vidusdaļā. Valda subekvatoriāls musonu klimats. Ap trešdaļu salas teritorijas aizņem 1996. gadā izveidotais Samaras salas dabas parks.

Atsauces
--------

1. ↑  ISLAND DIRECTORY. Islands of Philippines
2. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 615. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Samara***.
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 237435497
* GND: 4434917-8

 |

 |
Vjetnamas cūka
**Vjetnamas cūka** ir mājas cūku šķirne. Izcelsmes reģions — Dienvidaustrumāzija.

Vjetnamas cūkas pieaugušais kuilis
Vjetnamas cūkas Austrumeiropā un Kanādā pirmo reizi tika ievestas 1985. gadā no Vjetnamas. Pašlaik turpinās aktīvs darbs pie šīs šķirnes uzlabošanas, lai palielinātu lielumu un muskuļu masas procentuālo daudzumu. Visaktīvākais selekcijas darbs notiek Kanādā, Ungārijā un Ukrainā.

Pateicoties to socializēšanās spējām, labam temperamentam un salīdzinoši nelielajam izmēram, pēdējos gados kuplās cūkas ir izplatījušās visā pasaulē kā pavadoņi.

Šķirnes iezīmes
---------------

Vjetnamas cūkām ir raksturīgs augsts dzimumgatavības līmenis — cūkas sasniedz dzimumgatavību 4 mēnešu vecumā, bet kuiļi — 6 mēnešu vecumā. Viņiem ir augsta imunitāte. Vjetnamas cūku sivēnmātēm raksturīga līdzsvarota psihe (nav problēmu, rūpējoties par mazuļiem), augsta piena produktivitāte, labi attīstīti mātes instinkti un īpaša tīrība. 

Šķirnei raksturīgs melns krāsojums, melns ar nelieliem baltiem plankumiem uz galvas un pie nagiem. 

Šī šķirne ir labi pielāgojusies gan Dienvidaustrumu Āzijas mitrajam un karstajam klimatam, gan arī diezgan bargajām ziemām Centrāleiropā un Kanādā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vjetnamas cūka***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4311511-1

 |

 |
**Zilene** (*Vaccinium uliginosum*) ir melleņu ģints pārtikas augs, kas ir plaši sastopams ziemeļu reģionos Eirāzijā un Ziemeļamerikā, kā arī kalnu apvidos dienvidos.

Suga ir bieži sastopamas visā Latvijas teritorijā, kur tās aug pārejas un sūnu purvos, purvainos skujkoku mežos, kā arī pārmitros izcirtumos. Zilenes ir Latvijā visbiežāk sastopamā melleņu ģints suga.

Apraksts
--------

Zilene ir vasarzaļš krūms, kurš var sasniegt 0,3—1,2 m garumu. Stumbrs ir acīm redzami koksnains, stāvs un zari brūni. Lapas ir otrādi olveida, zilganzaļas, gals noapaļots, mala gluda, uz zariem pamīšus. Ziedi ir nokareni, iepriekšējā gada dzinumu galos. Vainags ir pokālveida, iesārts. Ogas ir ieapaļi garenas, diametrā 1—1,2 cm, blāvi zilganas vai blāvi violetas, it kā sarmainas. Zied maijā un jūnija sākumā.

No mellenes (*Vaccinium myrtillus*) atšķirama pēc brūna, apaļa (ne zaļa, šķautņaina) stumbra, otrādi olveidīgām (ne olveidīgām) lapām, lapas mala gluda (ne sīkzobaina), gatavas ogas blāvi zilganas (ne zili melnas).

Atsauces
--------

1. 1 2  «melleņu ģints». *enciklopedija.lv* (angļu). Skatīts: 2024-02-17.
2. 1 2 3 4  «zilene - Vaccinium uliginosum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2024-02-17.
**Nokarenais tragantzirnis** (*Astragalus penduliflorus*) ir tragantzirņu suga. Tai ir ļoti šaurs izplatības areāls — tā ir sastopama tikai vietumis Eiropā un Āzijā. Mazskaitlīgas atradnes konstatētas Skandināvijā, centrālajā un rietumu Eiropā, kā arī Latvijā, kur tai ir neliela, bet ilggadīgi stabila populācija Latgalē.

Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā.

Apraksts
--------

Nokarenais tragantzirnis ir daudzgadīgs, 40—120 cm garš lakstaugs, kurš ir klāts ar īsiem, piegulošiem matiņiem. Stublājs ir pacils vai stāvs, zaro un ir diezgan trausls. Lapas ir nepāra plūksnaini saliktas no 7—15 pāriem eliptisku lapiņu; tās virzienā uz lapas galu lapiņas kļūst sīkākas. Pie pamata ir nelielas, veselas pielapes. Ziedi lapu žāklēs garkātainos, blīvos ķekaros stublāja un zaru galā. Ziedi nokareni, kauss zvanveidīgs, klāts ar tumšbrūniem matiņiem, vainags tumšdzeltens. Parasti ķekarā ir 4—12 ziedi. Noziedot veidojas liela, uzpūsta, nokarena un apmatota viencirkņa pāksts. Zied jūnija beigās un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «nokarenais tragantzirnis - Astragalus penduliflorus Lam. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2024-02-17.
**Arturs Pormals** (1926—2013) bija latviešu virsnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1926. gada 25. novembrī Jaunjelgavā sešu bērnu ģimenē, 1931. gadā viņa ģimene pārcēlās uz vectēva mājām — Seces pagasta "Stalāniem".
Mācījās Vīgantes pamatskolā un pēc Latvijas vācu okupācijas laikā Jaunjelgavas komercskolā.

Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1944. gada augustā pievienojās Kureļa grupai un pārcēlās uz Kurzemi. Pēc Rubeņa bataljona sacelšanās 1944. gada novembrī Pormalu apcietināja un pārveda uz Liepājas, tad Dancigas cietumu, vēlāk uz Štuthofas koncentrācijas nometni, bet decembrī nosūtīja uz šoferu skolu Berlīnes Migelheimas apkaimē (*Berlin-Müggelheim*). 1945. gada janvārī Pormalu nosūtīja uz Itāliju, kur 1945. gada 15. maijā viņu internēja un kā karagūstekni nodarbināja dažādos darbos.
Pēc atbrīvošanas 1947. gadā strādāja būvdarbos Rietumvācijā, 1949. gada novembrī pārcēlās uz dzīvi Misisipi štatā ASV, no 1951. gada strādāja Čikāgas tēraudlietuvēs un auto fabrikā.

Korejas kara laikā 1952. gadā Pormalu iesauca amerikāņu armijā, un viņš dienēja izpletņu lēcēju divīzijā, tad speciālo spēku ("Zaļo berešu") vienībā. Pēc militārā dienesta beigām viņš atgriezās Čikāgā, kur studēja komerclietas un tieslietas, 1971. gadā ieguva MBA grādu.
Darbojās ASV Republikāņu partijā, bija Ilinoisas latviešu republikāņu kluba prezidents. Kopš 1968. gada vairākas reizes apciemoja radiniekus Latvijā.
Kad 1971. gadā Eduards Berklavs un citi nacionālkomunisti uzrakstīja "17 Latvijas komunistu vēstuli", viņa vecākais brālis Jānis Pormals slepus nodeva vēstules tekstu, kuru Arturs Pormals izveda no Latvijas.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā viņam izdevās atgūt Mežaparkā mājīpašumu un viņš pārcēlās uz dzīvi Latvijā.

Miris 2013. gada 3. aprīlī ASV.

Atmiņas
-------

* Karakalps: apcietināto, mobilizēto un citu vienību karavīru gaitas sabiedroto gūstā Itālijā un Ēģiptē pēc Otrā pasaules kara, kā arī dažas skices par ceļu uz mājām. Rīga: Pormalu ģimenes fonds, 2002
* Pūķu laiks: Sēlijas ļaudis laiku lokos. Rīga: Pormalu ģimenes fonds, 2010

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Ungārijas vīķis** (*Vicia pannonica*) ir augu suga vīķu ģintī, kas savvaļā ir sastpoma Viduseiropas un Vidusjūras piekrastes austrumu daļā. Suga vienreiz 20. gadsimta sākumā tika atrasta Rīgā uz dzelzceļa.

Apraksts
--------

Ungārijas vīķis ir viengadīgs, mīksti apmatots, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu vai pacilu, maz zarotu stublāju. Lapas ir pāra plūksnaini saliktas no 6—9 pāriem iegarenu līdz gandrīz lineāru lapiņu. Lapiņu mala ir gluda, gals strups, parasti ar smailīti. Uz lapām ir aptuveni 0,2 cm garš apmatojums. Lapas galā ar vītne. Ziedi ir aptuveni 2 cm gari, izvietoti ļoti īsos ziedkātos, pušķos pa 2—4 augšējo lapu žāklēs. Kauss ir stobrveidīgi zvanveida, dažreiz iesārts, zobiņi nevienādi, īlenveida. Vainags ir blāvi dzeltenīgs (*v.p. ssp. pannonica*) vai purpurviolets (*v.p. var. purpurascens* vai *v.p. var. striata*). Arī biežāk sastopamajai dzeltenziedu varietātei (daži autori varietātes nodala pasugas rangā) vismaz uz karoga ir iesārts dzīslojums.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Dzeltenais vīķis - Vicia lutea L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-11-29.
Kardināls sutanā ar pelerīnu, fasciju un piusku.
Pāvesta sutana ar pelerīnu
**Sutana ar pelerīnu**, saukta arī par **simāru** vai **cimāru**, ir Romas Katoļu baznīcas augstākās garīdzniecības ikdienas tērps, ko lieto ārpus Svētajām Misēm.

Tas ir sutanas paveids, pie sutanas plecu daļas piešujot apmetnīti jeb pelerīnu. Sutanu ar pelerīnu nēsā pāvests, kardināli, bīskapi, var nēsāt arī prelāti un monsinjori.

Šī tērpa pamatvariants tiek šūts no melnas krāsas auduma, simbolizējot un atgādinot Kristus ciešanas, nāvi, kā arī upuri par pasaules pestīšanu. Tērpa piegrieztne atgādina kleitu, kurš tiek apģērbts kā kleita, uzvelkot uz sevis vai žakete, aizpogājot to ar 33 pogām, kas atrodas sutanas priekšpusē no augšas līdz sutanas apakšai. 33 pogas simbolizē Jēzus Kristus nodzīvotos 33 gadus. Tērpa apmales nošuvēm, kā arī pogām tiek izmantota tāda krāsa, kas simbolizē nēsātāja hierarhisko piederību — purpursarkanas krāsas nošuve un pogas kardināliem, violetas krāsas nošuve un pogas bīskapiem, prelātiem un monsinjoriem, no kuriem pēdējie divi šo sutanas paveidu izmanto reti.

Tērpa krāsu variācijas
----------------------

* Baltas krāsas sutana ar pelerīnu un tādas pašas krāsas pogām, ko nēsā Romas pāvests;
* Melnas krāsas sutana ar pelerīnu un konkrētas, hierarhijai atbilstošas krāsas nošuvēm un pogām, ko nēsā kardināli, bīskapi, prelāti un monsinjori.

Atsauces
--------

1. ↑  www2.fiu.edu

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sutana ar pelerīnu***.
* Garīdzniecības ģērbšanās instrukcija

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Romas katoļu Baznīcas garīdznieku liturģiskie tērpi  |
| --- |
|  |
| Apģērbi | 
* Alba
* Dalmatika
* Fascija
* Komža
* Ornāts
* Stola
* Sutana
* Sutana ar pelerīnu
* Veļums

 |
|  |
| Galvassegas | 
* Birete
* Galero
* Kardināla cepure
* Mitra
* Piuska

 |

 |
Karno cikls- AB, CD ir izotermiski procesi, BC, DA ir adiabātiski procesi. Dzelteni un pelēki iekrāsoto laukumu summa ir padarītais darbs, savukārt pelēki iekrāsotais laukums pievadītias darbs(lai no C atgrieztos uz sākumstāvokli A).
**Karno cikls** ir idealizēts termodinamiskais cikls, kas sastāv no diviem pāriem izotermisku un adiabātisku procesu. Šī cikla autors ir Sadī Karno, kurš to noformulēja 1824. gadā. Reāla siltuma dzinēja darbību bieži vien var tuvināt Karno ciklam.

Lietderības koeficients
-----------------------

Karno ciklā sistēma vai dzinējs pārnes enerģiju siltuma formā starp diviem rezervuāriem ar temperatūrām {\displaystyle T\_{karsts}} un {\displaystyle T\_{auksts}}, kur daļa no pārnestās enerģijas tiek pārvērsta darbā.

Karno cikla lietderības koeficientu aprēķina pēc formulas {\displaystyle \eta ={\frac {A}{\Delta Q}}}, kur {\displaystyle A} ir darbs, {\displaystyle \Delta Q} ir pievadītais siltums. Var pierādīt, ka Karno ciklam maksimālais lietderības koeficients ir {\displaystyle \eta \_{max}={\frac {T\_{karsts}-T\_{auksts}}{T\_{karsts}}}}.

Iekšdedzes dzinējs
------------------

Iekšdedzes dzinēja darbība
Ar Karno ciklu var aprakstīt, piemēram, iekšdedzes dzinēju.

1. Atveras ieplūdes vārsts un cilindrā tiek iesūkts degmaisījums (posmi AB un BC);
2. Ieplūdes un izplūdes vārsti ir ciet un degmaisījums tiek saspiests (posmi CD un DA);
3. Svece rada dzirksteli un, degmaisījumam aizdegoties, gāze izplešas un padara darbu, bīdot virzuli uz leju (posmi AB un BC);
4. Izplūdes vārsts atveras, izplūdes gāzes (sadegšanas produktus) izvada atmosfērā. Izplūdes vārsts aizveras un dzinējs ir gatavs nākamajam ciklam. (posmi CD un DA)

Atsauces
--------

1. ↑  «Karno cikls | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2024-01-30.
2. ↑  «Siltuma dzinēji — teorija. Fizika, 11. klase.». *www.uzdevumi.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-01-30.
3. ↑  «Fizikas rokasgrāmata». 109. lpp.
4. ↑  Fizmix. «Fizikas tēma - Siltuma mašīna». *Fizmix* (latviešu). Skatīts: 2024-01-30.
5. ↑  «Animated Engines - Four stroke». *animatedengines.com*. Skatīts: 2024-01-30.
**Džeiks Gencels** (angļu: *Jake Guentzel*; dzimis 1994. gada 6. oktobrī) ir ASV hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2024) Gencels pārstāv NHL komandu Karolīnas "Hurricanes".

Spēlētāja karjera
-----------------

No 2010. līdz 2013. gadam Gencels spēlēja USHL čempionātā, taču pēc tam pievienojās Nebraskas Universitātes hokeja komandai NCAA. 2013. gada NHL draftā Gencelu ar 77. numuru izvēlējās Pitsburgas "Penguins". 2016. gadā Gencels Pitsburgas "Penguins" sastāvā izcīnija Stenlija kausu.

2024. gada 7. martā, atrodoties savainoto spēlētāju sarakstā, Gencels kopā ar Taju Smitu tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes", apmaiņā pret Maiklu Bantingu, Villu Koivunenu, Krūzu Lūciju, Vasiliju Ponomarjovu un divām nosacītajām drafta izvēlēm 2024. gada NHL draftā.

Atsauces
--------

1. ↑  Jeremy Fuchs. «NHL Draft 2013 Results: Full List of Selections from Round 1 to 7». *Bleacher Report* (en-US). Skatīts: 2018-05-11.
2. ↑

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
Somā nacionālais parks
**Somā nacionālais parks** (igauņu: *Soomaa rahvuspark*) ir pēc platības otrs lielākais nacionālais parks Igaunijā; dibināts 1993. gadā. Nacionālais parks atrodas Viljandi apriņķī, 50 km no Pērnavas.

Par parku
---------

Igauņu valodas vārds *soomaa* nozīmē purvu zeme. Somā nacionālais parks ticis izveidots, lai aizsargātu tajā esošos kūdras purvus, mitros mežus, pļavas, biotopus un tajā dzīvojošās sugas. Nacionālajā parkā izveidotās koka laipu takas palīdz izzināt purvus, mitros mežus un mitrāju pļavas, kuras ir mājas daudzām reti sastopamām un apdraudētām sugām Eiropā. Nacionālajā parkā sastopami vilki, stirnas, brūnie lāči, lūši, aļņi, bebri, meža cūkas, aug virši, dzērvenes, purva vaivariņi u.c.  

Rīzas purva taka
Somā nacionālais parks piedāvā pārgājienus purvos ar speciālām purva kurpēm, izbraucienus ar laivām un gidu pakalpojumus. Nacionālajā parkā ir pieejams informācijas centrs. Parka teritorijā ir izvietotas kempingu vietas, skatu torņi un iekārtotas peldvietas. Somā nacionālajā parkā kopā ir 11 dabas takas — Rīsas purva taka, Meiekozes taka, Ignaci taka, Lemmjē taka, Kūranīdu mācību taka, Oksa taka, Hipasāres taka, Kopraradas bebru taka, Tiramā taka, Pauna taka un Īrdi taka.

Somā nacionālais parks palu laikā

Vēsture
-------

Lai aizsargātu purvus Igaunijā, Tartu Universitātē tika veikti pētījumi, kurus vadīja akadēmiķis Viktors Mazings (*Viktor Masing*). 1981. gadā tika izveidoti trīsdesmit purvu liegumi, no kuriem četri pieder pašreizējam Somā nacionālajam parkam. Somā nacionālais parks tika izveidots 1993. gada 8. decembrī ar Igaunijas valdības lēmumu. Somā nacionālais parks kā svarīga dabas teritorija Eiropā 1997. gadā kļūst par CORINE biotopu teritoriju. Kopš 1997. gada 17. jūnija Somā nacionālais parks ticis iekļauts arī Rāmsaras konvencijas starptautiski aizsargāto mitrāju sarakstā.

Piektais gadalaiks
------------------

"Piektais gadalaiks" Somā nacionālajā parkā ir palu laiks pavasarī, kad daudzviet parka teritorijā applūšanas rezultātā pārvietoties var tikai ar laivām. Parasti šīs sezonas laikā cilvēki pārvietojas ar kanoe laivām, kajakiem vai vienkoka laivām. Plūdu laiks ir pateicīgs arī dabas un dzīvnieku mīļotājiem, jo tas paver iespēju sastapt dzīvniekus, kuri parasti ir paslēpušies mežos vai upju krastos.

Atsauces
--------

1. 1 2 3
2. 1 2 3  J. Smaļinskis. 2011. Baltic national parks. Lauku ceļotājs
3. 1 2 3 4  Allilender K. Leito T. Trass H. 2000. Soomaa Rahvuspark/National park. Tallinn, Eesti Loodusfoto

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Somā nacionālais parks***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315528031
* LCCN: sh96000755

 |

 |
**Žezkazghana** (kazahu: *Жезқазған*) ir pilsēta Kazahstānā, Ulitau apgabala centrs. Atrodas pie ūdenskrātuves uz Karakengiras upes. Tās apdzīvotā platība iekļauj industriālo raktuvju kaimiņu pilsētu Satpajevu, veidojot kopējo iedzīvotāju skaitu ap 150 tūkstošiem. 55% iedzīvotāju ir kazahi, 30% krievi, pastāv arī mazākas minoritātes - ukraiņi, vācieši, čečeni un korejieši.

Aptuveni 400 kilometrus uz dienvidrietumiem atrodas Baikonuras kosmodroms un kosmosa kuģu nolaišanās parasti notiek Žezkazghanas tuvumā. Pastāv tradīcija, ka katrs kosmonauts iestāda koku Žezkazghanas Sejfulina bulvārī (bijušais Kosmonautu bulvāris), atzīmējot atgriešanos no kosmosa.

Klimats
-------

Ženkazghanā ir ekstrēmi kontinentāls klimats. Vidējās temperatūras ir 24 °C jūlijā un -16 °C janvārī.

Vēsture
-------

Pilsētu izveidoja 1938. gadā, saistībā ar netālo vara atradņu izpēti. No 1948. līdz 1956. gadam Žezkazghanā atradās GULAG sistēmas politieslodzīto "specnometnes" Steplaga pārvaldes centrs Kengira, kas minēta Aleksandra Solžeņicina grāmatā *Gulaga arhipelāgs* un Aleksandra Dolguna "*Amerikānis Gulagā*". 1954. gada 16. maijā — 26. jūnijā notika sacelšanās Kengiras nometnē, kuras laikā ieslodzītie paši 40 dienas pārvaldīja nometni. Sacelšanās apspiešanai PSRS varas iestādes izmantoja tankus.

1973. gadā pilsētas dienvidaustrumos tika uzbūvēts liels raktuvju un metalurģijas komplekss, lai pārkausētu rūdu, kas līdz tam tika sūtīta apstrādei citur. Šeit iegūst un apstrādā arī citus metālus kā mangānu, dzelzi un zeltu.

Rūpniecība
----------

Šodien pilsētā atrodas vara apstrādes konglomerāta *Kazakhmys*, kas ir lielākais darba devējs pilsētā, galvenā mītne. Kompānijā ir ieguldījumi no Ķīnas, Krievijas un Apvienotās Karalistes, un tās akcijas tiek kotētas Londonas biržā.

Transports
----------

Pilsētā ir dzelzceļa stacija, kas ir savienota ar Karaghandi pilsētu un Žezkazgahnas lidostu.

Pazīstami iedzīvotāji
---------------------

Pazīstamākais cilvēks, kas dzimis Žezkazghanā, ir krievu aktieris Oļegs Jankovskis.

Atsauces
--------

1. ↑  Sibīrijas stāstiem tiek veidots skaudrs turpinājums Dzintra Geka, 2004. gada 17. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žezkazghana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pilsētas vietne Arhivēts 2016. gada 4. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.
* Pilsētas fotogalerija
* Cita pilsētas fotogalerija[novecojusi saite]
* Cita pilsētas fotogalerija
* Wikimapia - pilsētas karte

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 234673611
* NKC: ge874472

 |

 |
**Kārlis Lībknehts** (vācu: *Karl Liebknecht*; dzimis 1871. gada 13. augustā; miris 1919. gada 15. janvārī) bija kreisi noskaņots vācu politiķis. Viens no Vācijas Komunistiskās partijas dibinātājiem. Vilhelma Lībknehta dēls. Kopā ar Rozu Luksemburgu nogalināts Spartaka grupas sacelšanās apspiešanas laikā Berlīnē 1919. gadā.

Dzimis Leipcigā. Studēja jurisprudenci un politekonomiju Leipcigā un Berlīnē. Doktora grādu aizstāvēja Vircburgā. 1899. gadā kopā ar brāli nodibināja jurista praksi. 1900. gadā apprecējās ar Jūliju Paradīzu. Līdz sievas nāvei 1911. gadā kļuva divu dēlu un meitas tēvs. 1900. gadā iestājās Vācijas Sociāldemokrātiskajā partijā. Tiesās kā jurists aizstāvēja sociālistus. Rakstīja pret militārismu. Par rakstu *Militarismus und Antimilitarismus* 1907. gadā arestēts un uz 18 mēnešiem ieslodzīts Glācā. Būdams apcietinājumā, tika ievēlēts Prūsijas parlamentā.

1912. gadā tika ievēlēts Reihstāgā no Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas un iekļāvās tās kreisajā spārnā. Neatbalstīja Vācijas piedalīšanos Pirmajā pasaules karā. 1914. gadā apprecējās otrreiz. 1914. gada beigās kopā ar Rozu Luksemburgu, Leo Jogihesu, Franci Mēringu un Klāru Cetkinu nodibināja Spartaka grupu. Lībknehts tika arestēts, un, neskatoties uz deputāta imunitāti, nosūtits uz Austrumu fronti. 1915. gada oktobrī Lībknehtam tika ļauts atgriezties Vācijā. Atkal arestēts par 1916. gada 1. maija demonstrācijas organizēšanu. Notiesāts uz divarpus gadiem ieslodzījumā.

Atbrīvots no ieslodzījuma 1918. gada oktobrī, kad kanclers Maksimiliāns fon Bādens izsludināja politieslodzīto amnestiju. Izceļoties Novembra revolūcijai, Lībknehts un Luksemburga kļuva par Spartaka grupas līderiem. 1918. gada 9. oktobrī, dažas stundas pēc tam, kad Filips Šeidemanis Berlīnē no Reihstāga balkona proklamēja Veimāras Republiku, Kārlis Lībknehts no Berlīnes pils balkona proklamēja "brīvo sociālistisko republiku" (*Freie Sozialistische Republik*). Naktī no 1918. gada 31. decembra uz 1919. gada 1. janvāri Kārlis Lībknehts kopā ar domubiedriem nodibināja Vācijas Komunistisko partiju. 1919. gada 5. janvārī Berlīnē sākās t.s. Spartaka grupas sacelšanās, kuras vadībā nostājās Kārlis Lībknehts un Roza Luksemburga. Vācijas valdība Frīdriha Eberta vadībā ar brīvkorpusu palīdzību sacelšanos apspieda. Kārlis Lībknehts un Roza Luksemburga tika arestēti un bez tiesas nošauti.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kārlis Lībknehts***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)
* Kārļa Lībknehta darbi (vāciski)
* Kārļa Lībknehta darbi (vāciski)
* Kārļa Lībknehta darbi (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 27067725
* LCCN: n50050137
* ISNI: 0000 0001 2125 1325
* GND: 11857275X
* SELIBR: 260844
* SUDOC: 026989913
* BNF: cb11912987x (data)
* NDL: 00551901
* NKC: skuk0000799
* SBN identifikators BVEV000162 nav derīgs.
* BNE: XX886413
* CiNii: DA03704076
* KulturNav: id

 |

 |