recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Strenču psihoneiroloģiskās slimnīcas direktorāts
**Strenču Psihoneiroloģiskā slimnīca** ir valsts SIA, kas atrodas Strenčos un sniedz psihiatrisko un narkoloģisko neatliekamo medicīnisko palīdzību. No 2019. gada vienīgā specializētā slimnīca Latvijā, kas stacionārā piedāvā modificēto elektrokonvulsīvo terapiju.

Vēsture
-------

1899. gadā pēc Vidzemes bruņniecības iniciatīvas tika nolemts celt Vidzemes guberņas psihiatrisko slimnīcu (tolaik: *Vājprātīgo iestādi Strenčos*, vācu: *Livländische Landes-Irrenanstalt bei Stackeln*), kuras būve sākās 1903. gadā. Projekta autors bija arhitekts Augusts Reinbergs. Slimnīca tika atklāta 1907. gada 10. februārī (28. janvārī pēc vecā stila), tās kompleksā ietilpa tiem laikiem moderna centrālapkure, elektrība, ūdensvads, noteksistēma, darbnīcas un palīgsaimniecība. Pirmais slimnīcas direktors bija Alberts Bērs (1907-1919). 
Sākotnēji iestādē bija 180 vietu, strādāja trīs ārsti, sešas māsas, viens feldšeris, astoņas vecākās un 55 jaunākās slimnieku kopējas u.c. Ārstniecībā, galvenokārt, tika izmantota darba un ūdens terapija. Tika izveidota bibliotēka, kurā notika dažādi sarīkojumi.

Latvijas Republikas valdība Strenču psihiatrisko slimnīcu pārņēma 1919. gadā, slimnieku skaits pieauga no 114 1919. gadā līdz 364 1940. gadā, slimnīcas komplekss tika papildināts ar saimniecības klēti, pagrabu, lopu kūti, betona eļļas pagrabu, kapliču ar sekcijas telpu un morgu. Slimnīcas direktori šajā laikā bija Hermanis Hildebrands (1920-1927) un Arvēds Sukurs (1927-1938, 1940-1942). 
Otrā Pasaules kara laikā 1943. gadā nacisti nošāva 294 psihiatriskās slimnīcas pacientus, viņu nogalināšanas vietā pēc kara uzcelts piemineklis. Slimnīcu izmantoja vācu armijas kara hospitāļa un izlūku skolas vajadzībām.

Pēc kara 1950. gadā slimnīcā tika ārstēti 403 slimnieki, pēc 1978. gada slimnieku skaits pārsniedza tūkstoti. Svarīgākās ārstniecības metodes bija insulīnterapija un elektrošoks, kopš 1957. gada sāka lietot neiroleptiskos līdzekļus. 1974. gadā sāka arī narkoloģisko slimnieku ārstēšanu.

Slimnīcas komplekss
-------------------

Slimnīcas komplekss sastāv no vairākām paviljona tipa ēkām slimniekiem un saimniecības kompleksa. Harmonisku vidi veido slimnīcas parks, tajā uzstādīts piemineklis pirmajam slimnīcas direktoram A. Bēram un arhitektam A. Rainbergam. Pāri slimnīcas teritorijai joprojām paceļas 20. gadsimta sākumā projektētais skurstenis - ūdenstornis, kas ir industriālais piemineklis, viena no neparastākajām inženiertehniskajām būvēm Baltijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Par mums». *VSIA "Strenču psihoneiroloģiskā slimnīca"* (lv-LV). Skatīts: 2022-11-30.
2. ↑  Strenču Psihoneiroloģiskā slimnīca
3. ↑  zudusilatvija.lv
**Eiropas Ebreju fonds** (angļu: *European Jewish Fund*; turpmāk tekstā **EJF**) ir starptautiska nevalstiska organizācija, kas koordinē un atbalsta programmas un pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot starpreliģiju un starpetniskās attiecības, stiprināt ebreju identitāti, neitralizēt asimilāciju, veicināt iecietību un izlīgumu Eiropā, cīnīties pret ksenofobiju, ekstrēmismu, antisemītismu un holokausta atmiņas saglabāšana. EJF tika izveidots 2006. gadā pēc Vjačeslava Mošes Kantora iniciatīvas, kurš ir Eiropas Ebreju kongresa prezidents un EJF priekšsēdētājs. Ariela Voitčika ir EJF ģenerālsekretāre.

Fonda pārvaldes institūcija ir konsultatīvā padome, kuru veido pārstāvji no Eiropas ebreju kopienām.

EJF īsteno vietējos, reģionālos un visas Eiropas projektus, kurus ierosinājušas gan atsevišķas kopienas, gan pats fonds. EJF galvenais mērķis ir stiprināt ebreju identitāti un apvienot ebreju kopienas. Tā darbība attīsta nacionālo lepnumu un pastiprina ebreju lepnumu kopienās. EJF izceļ un svin ebreju cilvēkus un viņu ievērojamo ieguldījumu Eiropas un pasaules sabiedrībā un kultūrā.

Fonds arī īsteno liela mēroga programmas, kuru mērķis ir izplatīt iecietību Eiropas kontinentā, stiprināt savstarpējo cieņu starp visu tautību un ticību pārstāvjiem, stiprināt ebreju kultūras lepnumu un apturēt to asimilāciju. EJF aktīvi cīnās pret ksenofobiju, antisemītismu un rasu diskrimināciju un izstrādā priekšlikumus un ieteikumus cīņas pastiprināšanai pret šīm mūsdienu pasaules parādībām. Tā ir arī apņēmusies veicināt izglītības programmas, kas nodrošina holokausta apmācību un to atmiņu turpmāko saglabāšanu.

Skatīt arī
----------

* Eiropas Ebreju kongress
* Starptautiskais Luksemburgas forums par kodolkatastrofas novēršanu
* Pasaules Holokausta forums
* Avangarda meistarības muzejs
* Vjačeslavs Moše Kantors

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

* Eiropas Ebreju fonds
* Starptautiskais Luksemburgas forums par kodolkatastrofas novēršanu
* Pasaules Holokausta forums
* Eiropas ebreju kongress
* Viatcheslav Moshe Kantor (vietne) Archived 2011. gada 14. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
***Guerichosteus heterolepis*** ir gīrihosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja I.Preobraženskis 1911. gadā kā *Psammosteus heterolepis*. 1933. gadā V. Gross sugu pieskaitīja psammolepjiem, 1940. gadā D. Obručevs — šizostejiem, bet 2018. gadā V. Glinskis un D. Pinakina to pieskaitīja gīrihostejiem. *G. heterolepis* lektotips ir branhialās plātnes fragments, kas tika atrasta pie Tori Pernu upes krastos vidusdevona pērnavas svītas, nogulumos. Nosaukums *G. heterolepis* nozīmē (*hetero* — dažāds + *lepis* — zvīņa) dažādzvīņains gverihostejs, sakarā ar dažāda izmēra ādas zobiem uz plātnēm. Suga ir izplatīta Igaunijas pērnavas svītas nogulumos pie Oores un Tori ciema Pernu upes krastā, kā arī, iespējams, Lietuvā, Krekenavas urbumā (dziļums 383,5-383,6 m). Šī suga ir pērnavas svītas ihtiofaunas zonas vadfosilija.

Apraksts
--------

*G. heterolepis* bija vidēja izmēra bezžokļaiņi. Ādas zobi vietām ir ļoti lieli (5-14 uz 1 cm), kupolveidīgi, pamatnē apaļi, nedaudz izstiepti vai asimetriski-daudzstūraini, augsti un blīvi izvietoti. Uz tiem reizēm ir sīku pauguriņu radiālas rindas, kas bieži vien saplūst ķīlīšos. Zobiņi ir ļoti īsi. Starp lielajiem ādas zobiem bieži vien izvietoti arī sīki.

Branhiālā plātne ir ļoti šaura, eiribazāla. Muguras plātne izvietota mediāli un priekšējā sānu izbīdījuma zonā saaug ar vēdera plātni 10° leņķī. Orbitālā plātne ir apmēram trīsstūrveida formā. Acs atvere 3,7-4,0 mm liela.

Salīdzinājums
-------------

Galvenā sugu raksturojošā īpašība ir kaulu ornamentējumā. Ādas zobu lielums var sasniegt lielus izmērus, reizēm pārsniedzot pat *Pycnosteus palaeformis* ādas zobu izmērus. Zobu augstā, kupolveidīgā forma atšķir *G. heterolepis* no citām sugām. Savdabīgi ir arī vietām uz ādas zobiem sastopamie radialās rindās izvietotie sīkie pauguriņi, kas saplūstot veido ķīlīšus.
Orbitālās plātnes garums, līdzīgi kā *Pycnosteus tuberculatus*, pārsniedz platumu. Pēc formas un augšanas centra izvietojuma postorbitālā plātne ir līdzīga kā *Schizosteus striatus* sugai.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 81-84. lpp
**Daudzziedu zemzālīte** (latīņu: *Luzula multiflora*) ir mainīga izskata doņu dzimtas suga, kā ietvaros nodala vairākas pasugas. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, un Ziemeļamerikā. Atsevišķi eksemplāri un grupas aug dažādos mežos, krūmājos, mēreni sausās pļavās un atmatās.

Apraksts
--------

Daudzziedu zemzālīte ir daudzgadīgs, 10-45 cm garš lakstaugs ar stāvu stublāju, kurš veido diezgan blīvu ceru. Lapas stublāja apakšdaļā ir izvietotas blīvi un pamīšus. Tās ir lineāri lancetiskas vai lineāras. Stublāja augšdaļā ir 1—3 lapas. Lapas gals ir tulznveidīgs, biezāks. Apakšdaļā lapa ir klāta ar gariem, gaišiem matiņiem. Ziedi ir izvietoti čemurveidīgas ziedkopas zariņos. Katra zariņa galā ir 3-14 ziedi. Seglapa ir garāka vai tikpat gara, cik ziedkopa. Putekšņlapas ir 6, apziedņa lapas vienādas, apziednis ir sārti brūns, apmēram olveidīgās pogaļas garumā. Pogaļas knābītis ļoti īss, strups. Zied no maija līdz jūnijam.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Daudzziedu zemzālīte***.

Atsauces
--------

1. 1 2  «daudzziedu zemzālīte - Luzula multiflora (Ehrh.) Lej. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-12.
**Baodina** (ķīniešu: 保定 — *Bǎodìng*) ir pilsēta Ķīnas ziemeļos, Hebei provincē. Administratīvi veido prefektūras līmeņa municipalitāti ar vairāk kā 11 miljoniem iedzīvotāju, bet pašas Baodinas municipālajos rajonos dzīvo ap 1 miljonu cilvēku.

Vēsture
-------

Sunu dinastijas laikā 960. gadā tika izveidots Baodžajas (保塞军) kara apriņķis, kura statuss 980. gadā tika paaugstināts līdz Baodžou (保州) kara apgabala statusam. 992. gadā tika uzbūvēta nocietināta pilsēta. Cietoksnis 13. gadsimtā tika nopostīts, bet atjaunots ar tagadējo nosaukumu Juaņu dinastijas laikā. Baodinas nosaukumu aptuveni var tulkot kā ‘Apsargājošā [galvaspilsētu]’, jo pilsētas uzdevums bija aizsargāt pieeju Pekinai. Ilgus gadus Baodina bija Džili provinces centrs, kā arī ievērojams kultūras centrs Minu un Cinu dinastiju laikā.

Administratīvais iedalījums
---------------------------

Baodinas prefektūras līmeņa pilsēta administratrīvi iedalās trijos urbānajos rajonos (*Qū*), kas principā veido pašu Baodinas pilsētu (Sjiņši, Beiši, Naņši), četrās apriņķa līmeņa pilsētās (*Shì*; Aņguo, Dindžou, Gaobeidiaņa un Džoudžou), kā arī 18 apriņķos (*Xiàn*).

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baodina***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Hebei prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Baodina
* Candžou
* Cjiņhuandao
* Čende
* Džandzjakou
* Haņdaņa
* Henšui
* Lanfana
* Sjintai
* **Šidzjadžuana**
* Tanšaņa

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 240069948
* GND: 4399275-4

 |

 |
***Guild Wars*** (latviešu: *Ģilžu kari*) ir daudzspēlētāju lomu spēle jeb MMORPG, ko veidojuši izstrādātāji, kuri piedalījušies *Blizzard Entertainment* spēļu *Diablo*, *Warcraft*, *Starcraft* izveidē.

Lai gan *Guild Wars* bieži pieskaita MMORPG spēļu žanram, *ArenaNet* iesaka lietot terminu CORPG (Sadarbība tiešsaistes lomu spēle). Tas norāda uz spēlētāju savstarpējās sadarbības lielo lomu. *Guild Wars* atbalsta spēlētāju savstarpējās kaujas PvP grupās pa astoņiem vai četriem cilvēkiem, tāpat var izmantot botus. Vēl viena atšķirība no vairuma *hack and slash* veida spēlēm ir prasmju sistēma. Tas, ko tu māki, nosaka tavu vērtību spēlē. Nav tik svarīgi, kurš spēles līmenis sasniegts, svarīga ir tava spēlētprasme. Katrs izveidotais varonis var apgūt divas profesijas, katrai no tām ir desmitiem unikālu prasmju, tas paver gandrīz vai bezgalīgas iespējas kombinēšanā. Daudzas prasmes kļūst efektīvākas, ja tās pielieto noteiktā laikā un noteiktā situācijā, kas ļauj ar divdesmitā līmeņa spēlētājiem pieveikt 28 līmeņa pretiniekus.

*Guild Wars* piedzīvojumu daļa PvE var aizņemt "vairāk kā 100 stundas" vienam spēlētāja tēlam, lai gan galvenās misijas izpildi var veikt arī krietni ātrāk. Ģilde pret ģildi (GvG) cīņas rezultāti nosaka katras ģildes "rangu kopējā tabulā". Tāpat pastāvīgi notiek cīņa par valdošo lomu pasaulē starp Ameriku, Eiropu un Koreju. Dominējošā pasaules daļa iegūst tiesības piekļūt spēles papildu līmeņiem.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā *Guild Wars* tīmekļa vietne (angliski)
* Informācija par *Guild Wars* (latviski)
**Hiēnas**, **hiēnu ģints** (*Hyaena*) ir viena no hiēnu dzimtas (*Hyaenidae*) mūsdienās dzīvojošu sugu ģintīm, kurā apvienotas 2 sugas.

Hiēnas ir sastopamas Āzijas rietumos un Āfrikā, turklāt abu sugu izplatības areāli nepārklājas. Brūnā hiēna (*Hyaena brunnea*) mājo tikai Āfrikas dienvidos. Reizēm brūnās hiēnas izdala atsevišķā brūno hiēnu ģintī (*Parahyaena*), tomēr pēdējo gadu pētījumi apstiprina brūno hiēnu piederību hiēnu ģintij (*Hyaena*).

Izskats un īpašības
-------------------

Svītrainajām hiēnām abi dzimumi ir vienādi lieli
Salīdzinot abas sugas, brūnās hiēnas galvaskauss ir lielāks nekā svītrainajai hiēnai (*Hyaena hyaena*). Brūnās hiēnas tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes, bet svītraino hiēnu abi dzimumi ir vienādi lieli. Kopumā hiēnu ģints sugas ir mazākas nekā plankumainās hiēnas (*Crocuta*), bet lielākas nekā zemesvilki (*Proteles*).

Barība
------

Hiēnas ir izteikti maitēdāji un pamatā barojas ar kritušu vai lielo plēsēju nomedītu zālēdāju kauliem un paliekām. Kauli tiek sagrauzti smalkos gabalos un tad norīti, reizēm mazākie kauli tiek norīti veseli. Hiēnas ir agresīvas un spēj padzīt diezgan lielus plēsējus, lai tiem atņemtu medījumu. Hiēnas diezgan regulāri padzen melnmuguras šakāli un gepardu, bet reizēm pat pieaugušu leoparda tēviņu. Tās arī pašas medī mazākus zālēdājus, grauzējus un nelielus plēsējus, kā, piemēram, lielausu lapsas. Reizēm tās uzbrūk mežacūkām un dzeloņcūkām.

Sistemātika
-----------

* ģints **Hiēnas** (*Hyaena*)
	+ Brūnā hiēna (*Hyaena brunnea*)
	+ Svītrainā hiēna (*Hyaena hyaena*)

Atsauces
--------

1. ↑  Heptner, V. G.; Sludskii, A. A. (1992). Mammals of the Soviet Union: Carnivora (hyaenas and cats), Volume 2. Smithsonian Institution Libraries and National Science Foundation.
2. ↑  Owens, Mark and Owens, Delia. Cry of the Kalahari.1984. pp. 133-5.
3. ↑  Mills, M.G.L. 1990. Kalahari hyaenas: the comparative behavioral ecology of two species. Unwin Hyman, London

Ārējās saites
-------------

* Hiēnas ir tikpat saprātīgas kā primāti
* Definition of Genus Hyaena
**Stāmerienas ezers** (arī **Stāmerienes ezers**, **Stāmeres ezers**) ir dzidrūdens caurteces ezers Gulbenes novada Stāmerienas pagastā. Atrodas Gulbenes paugurvaļņa malā, apkārtnē lauksaimniecības zemes. Krasti slīpi, vietām lēzeni un stāvi. Ovāla ezerdobe. Dibens smilšains, dūņains, vietām avotains, siekstains. Ezerā viena sala ap platību 0,1 ha. Ietek Ludzupīte jeb Vārgaļupīte no Ludza ezera un vairāki grāvji. Iztek Pogupe uz Pogas ezeru un tālāk uz Mugurupi. Makrofīti: elodejas, kosas, cirvenes.Eitrofs ezers, aizaugums ~15%. Mīt rudulis, līnis, zutis, plaudis, līdaka, rauda, asaris.

Ezera dienvidu krastā atrodas Vecstāmeriena ar Stāmerienas Aleksandra Ņevska pareizticīgo baznīcu, Stāmerienas muižas kompleksu un Mīlestības ozoliem. Ziemeļu krastā (300 m attālumā) Stāmerienas ciems.

Krastā vairākas atpūtas vietas, peldvietas, viesu māja "Kaijas", atpūtas bāze "Sonāte", bet ezera austrumu krastā iekārtota Stāmerienas pils vēstures taka.

Vietā, kur mūsdienās atrodas atpūtas vieta "Lāčauss" atrodas Smoņu senkapi — vidējā un vēlā dzelzs laikmeta apbedījumi, kā arī apmetnes. Atrastās senlietas ļauj secināt, ka ezera krastā dzīvojuši Baltijas somi, kuru teritorijās pakāpeniski iespiedušās latgaļu ciltis.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
2. ↑  ezeri.lv
3. ↑  Gulbenes novada tūrisma portāls[novecojusi saite]
4. ↑  Gulbenes novada pašvaldības aģentūra "Gulbenes tūrisma un kultūrvēsturiskā mantojuma centrs"
Polijas kampaņas sagrautā Latvijas sūtniecības ēka Školna ielā (*ulica Szkolna*) 6 Varšavā (1939).
**Latvijas Republikas vēstnieks Polijas Republikā** (poļu: *Ambasador Republiki Łotewskiej w Rzeczypospolitej Polskiej*) ir Latvijas Republikas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks, kurš pilda oficiālā pārstāvja amatu Polijas Republikā kā arī nerezidējošais vēstnieka amatu Bulgārijas Republikā un Rumānijā. Vēstnieka rezidence kopš 1994. gada atrodas  Karalienes Aldonas ielā 19 (*ulica Królowej Aldony 19*) 03-928 Varšavā.

Polijas valdība 1921. gada 27. janvārī Latvijas Republikas Ārlietu ministrijā iesniedza notu par Latvijas valsts neatkarības atzīšanu. Sākumā sūtniecība īrēja telpas Jasna ielā 17, bet 1927. gadā Latvijas valsts nopirka sūtniecībai namu Školna ielā 6 Varšavā.
Diplomātiskās attiecības tika pārtrauktas pēc Polijas okupācijas 1939. gadā un atjaunotas pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gada 30. augustā. 1992. gada novembrī noslēdza līgumu par Latvijas vēstniecības atvēršanu Polijā.

Sūtņu un vēstnieku uzskaitījums
-------------------------------

* Mārtiņš Nukša (1921—1930), ārkārtējais sūtnis un pilnvarotais ministrs Polijā, Rumānijā un Austrijā ar rezidenci Varšavā
* Oļģerds Grosvalds (1930—1934), ārkārtējais sūtnis un pilnvarotais ministrs Polijā un Rumānijā ar rezidenci Varšavā (līdz 1933. gada janvārim arī Austrijā, no 1932. gada septembra līdz 1934. gada septembrim arī Ungārijā)
* Miķelis Valters (1934—1938), ārkārtējais sūtnis un pilnvarotais ministrs Polijā, Rumānijā, Austrijā un Ungārijā ar rezidenci Varšavā
* Ludvigs Ēķis (1938—1939), ārkārtējais sūtnis un pilnvarotais ministrs Polijā, Ungārijā, Rumānijā un Turcijā ar rezidenci Varšavā
* Mārtiņš Perts (1993—1997) ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Polijā
* Aivars Vovers (1998—2002)
* Uldis Vītoliņš (2002—2004)
* Alberts Sarkanis (2004—2009)
* Einars Semanis (2009—2013)
* Ilgvars Kļava (2013—2017)
* Edgars Bondars (2017—2021)
* Juris Poikāns (2021—)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas vēstniecība Polijā
**Elato** (angļu: *Elato*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Japas pavalstī, veido atsevišķu municipalitāti. Elato administratīvi pakļauti neapdzīvotie Lamolioras (2,5 km uz dienvidiem) un Olimarao (36 km uz ziemeļrietumiem) atoli.

Ģeogrāfija
----------

Elato ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā 11 km uz rietumiem no Lamotrekas un ap 900 km uz dienvidaustrumiem no Japas. Atolā trīs salas ar kopējo sauszemes platību 52,6 ha. Atola kopējā platība 11 km², tajā skaitā divas ar koraļļu sēkli atdalītas lagūnas ar kopējo platību 7,5 km². No Lamoliaras dienvidos atolu atdala 2,5 km plats 20 m sekls šaurums — abi atoli atrodas uz kopēja zemūdens pacēluma. Apdzīvota ir tikai atola lielākā Oletelas saliņa tā ziemeļos. Falipi dienvidos un Kari atola vidusdaļā ir neapdzīvotas.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------


  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2012000698

 |

 |
**Hitridiomikotas** (latīņu: *Chytridiomycota*) ir sēņu valsts (*Fungi*) nodalījums. Apvieno sevī virs 120 ģintīm un ap 1000 sugām. Micēlijs vāji attīstīts. Talloma pamatmasu veido t.s. plazmodijs, no kura izaug rizoīdās hifas. Primitīvākās formas ir vispār bez micēlija, un to ķermeni veģetatīvā stāvoklī veido viena šūna, kas reizēm ir bez stingra šūnapvalka. Šūnapvalks pamatā sastāv no hitīna-glukāna, līdzīgi augstākajām sēnēm.

Nodalījuma pārstāvji ir cieši saistīti ar ūdens vidi (jūras vai saldūdens), kur parazitē uz aļģēm un bezmugurkaulniekiem. Var radīt masveida ūdens organismu bojāeju, abiniekus ieskaitot. Tās var attīstīties mitrās augsnēs un izraisīt augstāko augu slimības: kāpostu melno kātu slimību (*Olpidium brassicae*), kartupeļu vēzi (*Synchytrium endobioticum*) u.c. taču nav tik bīstamas, kā oomicētes. Šīs grupas pārstāvju mazākā daļa ir saprofīti substrātos, kas satur hitīnu, celulozi un keratīnu.

Hitridiomikotu haploīdās zoosporas ir ar vienu viciņu, kas, kustoties, ir vērsta atpakaļ un var gan nepastarpināti dot jauna haploīdā organisma sākumu, gan arī saplūst cita ar citu un pēc tam veidot diploīdo organismu, kas veido jaunas haploīdās zoosporas (*Chytridiales* rinda). Virknei sugu dzimumprocess ir hologāmijas veidā (veselu organismu saplūšana) vai arī veidojas gametas, kas atšķiras no zoosporām. Lielākoties nodalījuma pārstāvji ir haplonti, taču ir sastopama arī kodolu fāzu maiņa.

Tā kā hitridiomikotu dzīves ciklā ir viciņu zoosporas, 1980. gadu beigās un 1990. gados daudzi pētnieki izslēdza hitridiomikotas no sēņu valsts un attiecināja uz sēņveidīgajām hromistām. Apmēram tajā pašā laikā (1991—1996) parādījās dati par mitohondriju ultrastruktūru, šūnapvalku ķīmisko sastāvu un šo organismu molekulāri filoģenētiskās analīzes, kas norādīja, ka tās tomēr vajadzīgs pieskaitīt īstajām sēnēm.

Atsauces
--------

1. ↑  Barr DJS. 1990. Phylum Chytridiomycota. In: Handbook of Protoctista. Eds Margulis, Corliss, Melkonian, & Chapman. Jones & Barlett, Boston. Pgs. 454-466.
**Struplapu skābene** (latīņu: *Rumex obtusifolius*) ir ļoti mainīga izskata skābeņu suga, kuras ietvaros nodala vairākas pasugas. Tā ir sastopama Eiropas krūmājos, mežmalās, izmīdītos mežos, kā arī ceļmalās un dažādās nezālienēs. Latvijā bieži visā teritorijā.

Latvijā sastopamā suga pēc apziedņa lapu formas nodalāma divās pasugās:

* *Rumex obtusifolius ssp. obtusifolius* — šī Latvijā ir sastopama retumis,
* *Rumex obtusifolius ssp sylvestris* (Wallr.) Čelak. — Latvijā sastopama bieži.

Apraksts
--------

Struplapu skābene ir daudzgadīgs, 50—130 cm garš lakstaugs ar stāvu, sīkrievainu, zaļu vai sarkanīgi brūnu stublāju, kurš zaro ziedkopā. Lapas ir iegareni olveidīgas, līdz 25 cm garas un 15 cm platas. Tās ir ar kātu un apakšējo lapu kāta garums var pārsniegt lapas plātnes garumu. Lapas plātnes mala ir jomaina, tās gals ir strups vai noapaļots, un pamats sekli sirdsveidīgs. Stublāja augšējās lapas ir lancetiskas, kāts īss, gals smails. 

Apziedņa lapas ar redzamiem augonīšiemZiedi ir skrajā, bet lielā, daudzzarainā skarā. Skaras zari ir stāvi.

Pasugas tiek nodalītas atkarībā no iekšējo apziedņa lapu formas, kas var būt olveidīgi trīsstūraina vai iegareni olveidīga, un zobiņu garuma uz iekšējā apziedņa lapu malas (pasugai *R.o. ssp. sylvestris* raksturīgi visbiežāk 3 gari un īlensmaili zobiņi). Neatkarīgi no pasugas iekšējā apziedņa lapas ar lielu augonīti (kārpveida uzbiezinājumu uz augļa). Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «struplapu skābene - Rumex obtusifolius L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Struplapu skābene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Asuka** (japāņu: あすか基地, *Asuka Kichi*) ir slēgta Japānas polārstacija Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Izveidota 1985. gada 26. martā uz ledus plato 130 km no okeāna piekrastes (Princeses Ranhillas krasta) un ap 40 km uz ziemeļiem no Sērrondanes kalniem. Ierīkota 1984. gadā, kā atbalsta bāze lauka pētījumu programmai Sērrondanes kalnos (ģeoloģija, ģeomorfoloģija, meteorītu meklēšana, glacioloģija, bioloģija). Papildus tam stacijā tika veiktas patstāvīgas novērojumu programmas meteoroloģijā, glacioloģijā, ģeofizikā un atmosfēras augšējo slāņu pētniecībā.

Stacijas kopējā platība bija ap 450 m². 1991. gadā lielākā daļa stacijas būvju un ierīču bija ieputināta zem biezas sniega segas. Stacija tika iekonservēta; tajā ierīkota automātiskā meteostacija un periodiski tā tiek izmantota kā vasaras ekspedīciju atbalsta vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  «あすか基地». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. septembrī. Skatīts: 2009. gada 22. septembrī.
2. ↑  «NIPR Antarctic Expedition». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 27. novembrī. Skatīts: 2009. gada 27. novembrī. Archived 2009. gada 27. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Japānas polārstacijas  |
| --- |
|  |
| 
* Asuka
* Domufudži
* Midzuho
* NIPR observatorija (Arktika)
* Šova

 |

 |
**Elbas tēma** ir viena no loģiskās skolas tēmam šaha kompozīcijā. Tajā sintezētas divas radniecīgas tēmas — Hamburgas tēma un Drēzdenes tēma, kas tiek spēlētas viena un tā paša varianta divos patstāvīgos sazarojumos. Tēmas nosaukums radies no Elbas upes, kas tek caur abām tēmu nosaukumos minētajām pilsētām.

### Piemēri

**Ļevs Lošinskis**  
 *Die Schwalbe*, 1971  
1. — 2. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1.♗d1? (draud 2.♗b3#) 1. ... ♖×d3!
1.♖g5? (draud 2.♖d7#) 1. ... e×d3!
1.♔b5! (draud 2.d×e4+ ♖×e4 3.♗c4#)
1. ... e×d3 2.♗d1! (draud 3.♗b3#)
2. ... d2 3.♘×b4# Drēzdenas tēma. Brunnera tips.
2. ... ♖×e5 3.♖d7# Hamburgas tēma.
1. ... ♖×d3 2.♖g5! (draud 3.♖d7#)
2. ... ♖×d4 3.♗f4# Drēzdenas tēma. Brunnera tips.
2. ... e3 3.♗f3# Hamburgas tēma.
Uzdevumā Elbas tēma izstrādāta divos variantos.

Skatīt arī
----------

* Drēzdenes tēma
* Hamburgas tēma

Atsauces
--------

1. ↑  Зелепукин Н. П. Словарь шахматной композиции. — К. : Здоров'я, 1982. — С. 202. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Elbas tēmas uzdevumu kolekcija vietnē *yacpdb*
Normāla gaisa un ūdens aprite Klusā okeāna dienvidu daļā
Gaisa un ūdens aprite Klusā okeāna dienvidu daļā El Ninjo periodā
**El Ninjo** (spāņu: *El Niño* — 'mazulis') ir globāla rakstura dabas parādība, kas aptver okeānu un atmosfēru. El Ninjo un pretēja rakstura parādība — *La-Ninja* — ir visizteiktākās globālās cikliskās klimata izmaiņas, kas izpaužas vairāku gadu laikā. El Ninjo ir anomāli liels (virs 0,5 °C vairāk nekā 5 mēnešu laikā) Klusā okeāna virsmas ūdeņu temperatūras pieaugums (attiecīgi La Ninja ir šo ūdeņu temperatūras kritums). Šāda pasiltināšanās notiek neregulāri ik pēc 2 līdz 7 gadiem un turpinās parasti 1—2 gadus. El Ninjo ietekme uz dienvidu puslodes un visas pasaules klimatu ir milzīga.

El Ninjo tā nosaukta tādēļ, ka parasti sākas ap Ziemassvētkiem un vietējiem Dienvidamerikas iedzīvotājiem tā saistījās ar Kristus dzimšanu. Pirmo reizi šo terminu zinātnē sācis lietot Gilberts Tomass Volkers 1923. gadā.

El Ninjo sākuma pazīmes
-----------------------

* Gaisa spiediena paaugstināšanās virs Indijas okeāna, Indonēzijas un Austrālijas.
* Gaisa spiediena pazemināšanās virs Taiti un visā Klusā okeāna centrālajā un austrumu daļā.
* Pasātu vēji Klusā okeāna dienvidu daļā pavājinās vai novirzās uz austrumiem.
* Peru apkaimē parādās silts gaiss, izraisot lietu turienes tuksnešos.
* Siltā ūdens zona izplatās no Klusā okeāna rietumdaļas uz austrumiem, nesot līdzi lietu parasti sausiem rajoniem.

El Ninjo sekas
--------------

Siltie, ar planktonu nabadzīgie tropiskie ūdeņi ar tā saucamo El Ninjo okeāna straumi nokļūst tālu uz austrumiem un nomaina aukstās Humbolta straumes jeb Peru straumes ūdeņus. Aukstā Humbolta straume ir bagāta ar planktonu un tajā ir lieli rūpnieciski izmantojamo zivju resursi. Tādēļ ūdeņu sasilšana pie Peru krastiem El Ninjo ietekmē krasi samazina zivju nozveju un ir liels ekonomisks trieciens vietējai zvejniecībai. El Ninjo radītās lietusgāzes var izraisīt iznīcinošus plūdus vairākos Dienvidamerikas rajonos. Savukārt Austrālijā El Ninjo periodos valda liels sausums ar postošiem mežu ugunsgrēkiem.

El Ninjo vēsture
----------------

Parasti El Ninjo notiek reizi 2—7 gados, vismaz pēdējo 300 gadu laikā, bet to lielākā daļa bijuši vāji El Ninjo.

Lieli El Ninjo notikuši 1790—1793, 1828, 1876—1878, 1891, 1925—1926, 1982—1983 un 1997—1998 gados.

Pēdējie El Ninjo notikuši 1986—1987, 1991—1992, 1993, 1994, 1997—1998 un 2002—2003 gados.

El Ninjo 1997—1998 gados bija ļoti spēcīgs un tas sev pievērsa lielu starptautisku uzmanību, savukārt 1990—1994 gados bija neparasti tas, ka El Ninjo parādījās ļoti bieži, bet vienmēr bija ļoti vājš.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kas ir „El-Ninjo" un „La-Ninja"???». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 24. novembrī. Skatīts: 2008. gada 26. maijā.
2. ↑  Sliktais dabas puika El Ninjo

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***El Ninjo***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Strādnieku šķira** šķiru teorijā ir tā iedzīvotāju daļa, kas strādā algotu darbu, īpaši, ja tas ir fizisks roku vai rūpnieciskais darbs. Strādnieku šķiras jēdziens apzīmē fiziska darba darītājus, taču var iekļaut arī garīgu darbu un darbu pakalpojumu sektorā. Strādnieku šķira savos ienākumos ir atkarīga no algām, tāpēc tā sevī ietver lielāko daļu iedzīvotāju attīstītajās valstīs, pilsētu teritorijās agrārajās valstīs un lauku darbaspēku.

Marksisma teorijā un sociālistiskajā literatūrā terminu "strādnieku šķira" lieto kā sinonīmu vārdam "proletariāts", kas apzīmē visus cilvēkus, kas strādā ražošanas līdzekļu īpašnieku labā.

Skatīt arī
----------

* Strādnieku kustība

Atsauces
--------

1. ↑  «working class» (angliski). Oxford Dictionaries. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. februārī. Skatīts: 2017. gada 5. martā.
2. ↑  «Marxist Views of the Working Class» (angliski). marxists.org. Skatīts: 2017. gada 5. martā.
Valsts armijas vienība Grieķijas pilsoņu kara laikā
**Grieķijas pilsoņu karš** (grieķu: *Ελληνικός Εμφύλιος Πόλεμος*) bija Grieķijas pilsoņu karš, kas norisinājās no 1946. līdz 1949. gadam starp Grieķijas armiju ko atbalstīja Lielbritānija un ASV, un Grieķijas Demokrātisko armiju (DAG), Grieķijas Komunistiskās partijas (GKP) bruņoto spārnu, ko atbalstīja PSRS, Dienvidslāvija, Albānija un Bulgārija.

No ģeopolitiskā viedokļa Grieķijas pilsoņu karš bija pirmais Aukstā kara posms starp Lielbritāniju un ASV, no vienas puses, un PSRS un tās sabiedrotajiem, no otras puses. Komunistu sakāve, kuriem Padomju Savienība pārtrauca sniegt palīdzību, galu galā noveda pie Grieķijas iestāšanās NATO (1952. gadā) un ASV ietekmes nostiprināšanās Egejas jūrā.

Karš prasīja 158 000 dzīvību. Kopumā bija 1 miljons bēgļu.

Periodizācija
-------------

Grieķijas pilsoņu karš norisinājās divos nosacītos posmos:

* Grieķijas pilsoņu kara priekšvēstnesis (1943—1945) — militāras sadursmes starp Grieķijas Tautas atbrīvošanas armiju un citām, Lielbritānijas atbalstītām formācijām, lai pēc kara iegūtu kontroli pār valsti;
* Tieši Grieķijas pilsoņu karš (1946—1949).

Atsauces
--------

1. ↑  «Greek Civil War | Greek history | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). 2023-04-13. Skatīts: 2023-05-27.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Grieķijas pilsoņu karš***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Freds Jisi** (igauņu: *Fred Jüssi*; dzimis 1935. gada 29. janvārī Arubā, Kirasao Kolonijā) ir igauņu biologs, dabaszinātnieks un fotogrāfs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1935. gada 29. janvārī Arubā, Antiļu salās, kur viņa tēvs strādāja Venecuēlas naftas uzņēmumā. Viņa ģimene atgriezās Igaunijā, kad Jisi bija trīs gadi. 

Freds Jisi uzauga un beidza vidusskolu Tallinā. 1958. gadā viņš iestājās Tartu Universitātē, kur studēja bioloģiju un zooloģiju, absolvējot universitāti 1958. gadā. No 1958. līdz 1960. gadam viņš strādāja par skolotāju Emmastē Hījumā salā, no 1962. līdz 1975. gadam par dabas aizsardzības inspektoru, pēc tam — Igaunijas radio (*Eesti Raadio*), kur no 1976. līdz 1986. gadam vadīja raidījumu "Dabas ābece" (*Looduse aabits,* līdz 1980. gadam tas saucās "Putnu ābece" — *Linnuaabits*). 1990. gadu pirmajā pusē ieņēma Igaunijas dabas fonda (*Eestimaa Looduse Fond*) prezidenta posteni.

1980. gadā bija viens no tā sauktās "40 vēstules" parakstītājiem.

Jisi ir viens no slavenākajiem savvaļas dzīvnieku popularizētājiem Igaunijā. Viņš ir vairāku grāmatu, rakstu un raidījumu autors. 1989. gadā zinātnieks kļuva par pirmo, kam piešķirta Ērika Kumari prēmija (*Eerik Kumari looduskaitsepreemia*).

Viņš bija precējies ar žurnālisti un tulkotāju Helju Jisi, kas nomira 2006. gada 28. maijā. Pārim ir trīs bērni - Mari Jisi (ekoloģe), Ivars Jisi (zoologs) un Marts Jisi (ekologs un politiķis).

Saņēmis dažādus apbalvojumus, tai skaitā *Eesti Eluteaduse Hoidja* prēmiju, Ērika Kumari prēmiju, 4. klases Baltās zvaigznes ordeni.

Darbi
-----

* *Kajakad kutsuvad* ("Kaiju sauciens", 1966)
* *Eesti linde ja loomi* ("Igaunijas putni un dzīvnieki", 1977)
* *Rebasetund* ("Lapsas stunda", 1977, 1981)
* *Jäälõhkuja* ("Ledlauzis", 1986, 2007)
* *Räägi mulle rebasest* ("Pastāstiet man par lapsām", 1987, 2006)
* *Sügis* ("Rudens", 1995) — fotoalbums
* *Eestimaa looduse hääled* ("Igaunijas dabas skaņas", 1997, 1998) — CD
* *Lahemaa lindude hääli* ("Lahemā putnu balsis", 1997) — CD
* *Eesti laululinde* ("Igaunijas dziedātājputni", 2001) — CD

Atsauces
--------

1. ↑  *The Environment Encyclopedia and Directory 2001*. Europa Publications. 2001. 500. lpp. ISBN 1-85743-089-1.
2. ↑  «Pilgrim Books». Skatīts: 2016-04-08.
3. 1 2 3  Nõmm, Andre (2006). "Fred Jüssi äratav õpetus". *GO Travel* (4). Arhivēts no oriģināla 2016-04-03. Atjaunināts: 2016-04-08.
4. ↑  Tüür, Kadri (2001). "On Estonian nature writing". *Estonian Literary Magazine* (13). Atjaunināts: 2016-04-08.

Ārējās saites
-------------

* Urmas Ott: duelli teiega ei kujuta ma ette epl.ee, 25. aprill 2009 (igauniski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 1447586
* LCCN: n85164645
* ISNI: 0000 0000 3460 2465
* GND: 1017761809
* SUDOC: 172538378

 |

 |
Teodors Šīmanis apmēram 1905. gadā
**Teodors Šīmanis** (vācu: *Theodor Heinrich Christian Karl Schiemann*, 1847-1921) bija vācbaltiešu vēsturnieks, Berlīnes Universitātes profesors Austrumeiropas vēsturē.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1847. gada 17. (5.) jūlijā Grobiņā.
Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1858—1867), studēja vēsturi Tērbatas Universitātē (1867—1872). Uzņemts vācbaltu studentu korporācijā Curonia. Strādāja par mājskolotāju Jelgavā par arhivāru Dancigā. 1874. gadā Šīmanis Getingenes Universitātē aizstāvēja savu promocijas darbu. 1878. gadā vadīja arheoloģiskos izrakumus Vīlandes ordeņa pilī, kopš 1883. gada viņš strādāja Tallinas pilsētas arhīvā. 1885. gadā publicēja pētījumu par Tallinas attiecībām ar Rīgu un Krieviju 1483.-1505. gados (*Revals Beziehungen zu Riga und Russland in den Jahren 1483-1505* *).*

1887. gadā Šīmani ievēlēja par Berlīnes Universitātes docentu, līdztekus viņš bija Prūsijas slepenā valsts arhīva arhivārs (1889—1892). 1892. gadā Šīmani ievēlēja par ekstraordināro profesoru, 1906. gadā par profesoru Austrumeiropas vēsturē. Līdz 1914. gada rudenim viņš rakstīja ārpolitikas nedēļas kopsavilkumus "Kreuzzeitung", kam bija liela ietekme uz vadošo aprindu viedokli par Krievijas politiku Baltijas provincēs. Bija viens no vēstures žurnāla "Zeitschrift für osteuropeische Geschichte" redaktoriem 1910. gadā. Vācijas ķeizara Vilhelma II draugs un padomnieks.

Pirmā pasaules kara laikā viņš atkāpās no profesora amata, kopā ar Paulu Rorbahu veidoja pretkrievu politiku un noformulēja ģeopolitisko koncepciju par Krievijas impērijas sadalīšanu. Pēc Vidzemes okupācijas 1918. gadā viņu iecēla par Tērbatas Universitātes kuratoru.
Miris 1921. gada 26. janvārī Berlīnē.

Darbi
-----

* *Die älteste schwedische Kataster Liv- und Estlands* (1882),
* *Revals Beziehungen zu Riga und Russland in den Jahren 1483-1505* (1885), "Rēveles attiecības ar Rīgu un Krieviju 1483-1505 gados",
* *Geschichte Russlands, Livlands und Polens bis in 17. Jahrhundert* (divi sējumi, Vilhelma Onkena "Allgemeine Geschichte", 1885-1889), "Krievijas, Livonijas un Polijas vēsture līdz 17. gadsimtam",
* *Bibliothek russischer Denkwürdigkeiten* (septiņos sējumos, 1893-1895),
* *Deutschland und die große Politik* (14. sējumos, 1901—1915), "Vācija un lielā politika",
* *Geschichte Russlands unter Kaiser Nikolaus I* (četros sējumos, 1904—1919), "Krievijas vēsture ķeizara Nikolaja I vadībā".
Olkiluoto AES trešā energobloka celtniecības laikā
***Teollisuuden Voima Oyj*** jeb ***TVO*** ir Somijas elektroapgādes uzņēmums, kas apkalpo Olkiluoto atomelektrostaciju. Dibināts 1969. gadā. Galvenais birojs atrodas Eurajoki.

*TVO* pieder arī daļas Somijas lielākajā ar oglēm kurināmajā elektrostacijā *Meri-Pori* un viena 1 MW vēja elektrostacija Olkiluoto salā.

*Teollisuuden Voima* ar 60 % kapitāldaļu ir īpašnieks kodolatkritumu apkalpošanas un noglabāšanas uzņēmumā *Posiva*.

Īpašnieki
---------

*TVO* īpašnieki ir *Pohjolan Voima Oy* (58,5 % akciju), *Fortum Oyj* meitas uzņēmums *Fortum Power and Heat Oy* (25,8 %), *Helsingin Energia* meitas uzņēmums *Oy Mankala Ab* (8,1 %), *EPV Energia Oy* (6,5 %), *Kemira Oyj* (1,0 %) un *Karhu Voima Oy* (0,1 %), kas darbojas *E.ON* grupā. *Pohjolan Voima* īpašnieki ir kokapstrādes uzņēmumi *UPM* un *Stora Enso*, reģionālie elektroapgādes uzņēmumi *Kymppivoima*, *Etelä-Pohjanmaan Voima* un pensiju apdrošināšanas uzņēmums *Ilmarinen*. *Pohjolan Voima* dalība *Olkiluoto-3* ir 60,2 %.

Elektroenerģija īpašniekiem tiek piegādāta pēc Mankalas principa, pārdodot elektrību par pašizmaksu proporcionāli akciju daļai.

Vēsture
-------

*Teollisuuden Voima* 1969. gada 23. janvārī dibināja 16 rūpniecības un enerģētikas uzņēmumi, kas apkalpotu Somijas pirmo atomelektrostaciju. 1972. gadā par AEC būvētāju tika izvēlēts Zviedrijas *ASEA-Atom*. Pirmā energobloka *Olkiluoto 1* celtniecība sākās 1974. gadā, un 1978. gadā sākta elektrības ražošana. *Olkiluoto 2* celtniecība sākta 1975. gadā, un tas tika pieslēgts valsts energotīklam 1980. gadā. 

*Teollisuuden Voiman* agrākais logotips
Trešo energobloku *Olkiluoto 3* Francijas un Vācijas kopuzņēmums *Areva NP* sāka celt 2005. gada decembrī un to pabeigt bija paredzēts 2009. gadā. Projekta realizācijas gaitā dažādu problēmu dēļ tā pabeigšanas datums vairākkārt tika pārcelts. 2018. gadā bija plānots, ka Olkiluoto 3 elektrību sāks ražot ne agrāk par 2019. gada septembri.
Reaktors beidzot tika iedarbināts 2021. gada 21. decembrī, un elektroenerģijas ražošana sākās 2022. gada 12. martā. Paredzams, ka regulāra ražošana sāksies 2022. gada jūlijā.

2010. gadā Somijas parlaments atbalstīja *Teollisuuden Voima* priekšlikumu būvēt *Olkiluoto* ceturto energobloku. 2014. gada septembrī, aizkavējoties Olkiluoto trešā energobloka celtniecībai, Somijas valdība atcēla plānu būvēt ceturto energobloku.

Atsauces
--------

1. ↑  «Posiva's Owners». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 14. septembrī. Skatīts: 2012. gada 27. augustā.
2. ↑  Teollisuuden Voima Oy. «Ownership and finances» (angliski). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-07-18. Skatīts: 2012-08-24.

Ārējās saites
-------------

* *Teollisuuden Voima* vietne
**Zaļā karte** ir starptautisks apdrošināšanas līgums, kas tiek noslēgts transportlīdzeklim, kas piedalās ceļu satiksmē Zaļās kartes sistēmas dalībvalstī. Latvijas Republikā reģistrēta transportlīdzekļa īpašnieks starptautisko apdrošināšanas līgumu var noslēgt tikai ar apdrošinātāju, kas ir Latvijas Transportlīdzekļu apdrošinātāju biroja biedrs. Zaļā karte ir spēkā apdrošināšanas līgumā norādītajās valstīs.

Ja ar auto brauc uz ārvalstīm, ir jānoskaidro, vai OCTA standartlīgums būs spēkā arī attiecīgajā valstī un vai nav nepieciešams iegādāties Starptautisko apdrošināšanas līgumu jeb Zaļo karti. Zaļā karte tāpat kā OCTA polise atlīdzina zaudējumus, kas radušies personām, piemēram, citu transportlīdzekļu vadītājiem, velobraucējiem, gājējiem, pasažieriem, un viņu īpašumam negadījumu izraisījušā transportlīdzekļa vadītāja vainas dēļ.

Atsauces
--------

1. ↑  «Zaļā karte». *www.ltab.lv*. 2018. gada 21. maijā. Skatīts: 2018. gada 21. maijā.
2. ↑  «Zaļā karte». *www.bta.lv*. 2018. gada 21. maijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 7. augustā. Skatīts: 2018. gada 21. maijā.
**Starptautiskais īsfilmu festivāls *In the Palace*** (bulgāru: *Международен фестивал на късометражно кино В ДВОРЕЦА*) ir viens no lielākajiem un prestižākajiem kinofestivāliem Bulgārijā, kurā tiek prezentētas dažāda stila un žanra īsfilmas, kuru garums nepārsniedz 27 minūtes. Pirmo reizi festivāls notika Velingradā 2003. gadā. Kad festivāls ieguva plašāku popularitāti, tā norises vieta 2015. gada decembrī tika mainīta uz Sofiju. Festivāls ir norisinājies arī Veliko Tarnovā, Varnā un Balčikā.

Galvenais festivāla mērķis ir palīdzēt attīstīt mūsdienu kinomākslu Bulgārijā, Eiropā un pasaulē, veidot labvēlīgu vidi un platformu jaunajiem filmu veidotājiem un atklāt jaunus profesionāļus. Pati organizācija balstās uz jauniešu brīvprātīgo darbu no dažādām Eiropas valstīm.

Programma
---------

Festivāla *In the Palace* organizatori ir SFF Fonds un kopienas centrs *Veshtina* sadarbībā un ar Sofijas pašvaldību, Bulgārijas Kultūras ministriju, Bulgārijas Nacionālo kinocentru, Valsts kultūras pili un Sofijas Universitāti *St. Kliment Ohridski*.

Festivāls ietver starptautisko konkursu, valsts līmena konkursu un studentu sacensības. Konkursā piedalās starptautiskas žūrijas un komitejas izvēlētas filmas. Festivālam ir balvu fonds, kas tiek piešķirts kategorijās fantastikas, dokumentālās, animācijas un eksperimentālās filmas.

Festivāla ietvaros tiek rīkotas apmācību programmas, semināri, lekcijas, meistarklases kinorežijā, apmācības par filmu projektiem un pēcproducēšanu, par īsfilmu un projektu sabiedrisko attiecību un tirgus menedžmentu.

Vēsture
-------

Kad festivāls pirmo reizi 2003. gadā norisinājās Velingradā, tas sākotnēji bija paredzēts kā forums studentu filmu festivālam. Kopš festivāla otrā norises gada tas notiek Balčikā, kas atrodas Melnās jūras ziemeļu piekrastē Bulgārijā. Festivāla norises vieta ir arhitektūras komplekss *The Palace*, kādreizējā Lielbritānijas princeses un Rumānijas karaļa Ferdinanda I sievas, karalienes-konsortes Marijas no Edinburgas (1875—1938) dzīves vieta. Vēlākos gados festivāls ir norisinājies ne tikai Balčikā, bet arī Sofijā, Veliko Tarnovā un Varnā. 14. festivāls *In the Palace* notika četrās dažādās pilsētās — Sofijā (2016. gada decembrī), Veliko Tarnovā (2017. gada aprīlī—maijā), Varnā (2017. gada maijā—jūnijā) un Balčikā (2017. gada jūnijā—jūlijā).

Atsauces
--------

### Preses Raksti

* Novinite.com, 20. maijs 2014
* Fokusa Jaunumi, 27. aprīlis 2017
* Pants, 6. maijs 2017
* 10. maijs 2017
* MediaPool, 17. maijs 2017
* Interneta Kafejnīca, 29. maijs 2017
* Filmu Freeway

Ārējās saites
-------------

* Starptautiskais īsfilmu Festivāls - Oficiālā vietne
* Kultūras ministrija, Bulgārija
* Valsts kultūras pils
* Nacionālais kinocentrs
**Inari ezers** (arī **Inari**, **Anarjavri**; somu: *Inarijärvi*, ziemeļsāmu: *Anárjávri*, Inari sāmu: *Aanaarjävri*, zviedru: *Enare träsk*) ir pēc platības trešais lielākais ezers Somijā. Atrodas Lapzemes ziemeļu daļā, aiz polārā loka, ap 1100 km ziemeļos no Helsinkiem. Aizsalst no novembra līdz jūnija sākumam. Ezera līmeni regulē Kaitakoski hidroelektrostacija, kas atrodas Krievijas teritorijā. No ezera iztek Pātsjoki upe — Norvēģijas un Krievijas robežupe, kas ietek Barenca jūrā. Ūdens apmaiņas periods ir 3,4 gadi.

Ezerā ir vairāk nekā 3000 salu, kas vietām ezeru padara līdzīgu milzu labirintam. Labāk pazīstamās ir Hautūmāsāri (*Hautuumaasaari* — ‘Kapsētas sala’) un Ukonkivi — vēsturiska vietējo iedzīvotāju svētvieta. Pie ezera atrodas Inari — sāmu apdzīvota pilsēta ar sāmu kultūras un vēstures muzeju.

Skatīt arī
----------

* Eiropas lielākie ezeri

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Inari ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 233695589
* GND: 4072756-7

 |

 |
**Zbaraža** (ukraiņu: *Збараж*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Zbaražas rajona centrs.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1211. gadā kā Volīnijas kņazistes apdzīvotā vieta. Kopš 14. gadsimta - Lietuvas lielkņazistes (vēlāk Lietuvas-Polijas) sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.

Pēc Pirmā pasaules kara Zbaraža iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā un Zbaraža tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada jūlija līdz 1944. gada martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Tūrisms
-------

Pilsēta labi saglabājusies 17. gadsimtā celtā Zbaražas pils. Tās aplenkums 1649. gadā aprakstīts Henrika Senkeviča romānā "Ar uguni un zobenu".

Cilvēki
-------

Zbaraža ir poļu politiķa Ignacija Dašiņska (*Ignacy Daszyński*, 1866-1936) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zbaraža***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ternopiļas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berežani
* Borščiva
* Bučača
* Čortkiva
* Horostkiva
* Kopičinci
* Kremeneca
* Laņivci
* Monastiriska
* Pidhajci
* Počajiva
* Skalata
* Šumska
* Terebovļa
* **Ternopiļa**
* Zaļiščiki
* Zbaraža
* Zboriva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 155965399
* LCCN: n82138186

 |

 |
Šis raksts ir par monētu. Par salu Dānijā skatīt rakstu Ēre.
Zviedrijas 1 ēres monēta (1724).
Dānijas 2 ēru monēta (1948—1972).
Zviedrijas 5 ēru monēta (1879).
**Ēre** (zviedru: *öre*, dāņu: *øre*, islandiešu: *eyrir*) jeb **ēra** ir Ziemeļeiropas valstu monēta, ko agrāk lietoja arī Livonijas konfederācijas un Zviedru Vidzemes teritorijā.

Etimoloģija
-----------

Vārda "ēre" izcelsmi saista ar latīņu vārdu "zelts" (*aurum*) vai arī ar vikingu valodās lietoto vara apzīmējumu (*or, eir*).

Vēsture
-------

1211. gadā bīskaps Alberts atļāva Gotlandes tirgotājiem kalt monētas Livonijas bīskapijā. Līdz ar to Baltijā ieviesās Gotlandes vērtības un svara attiecības sistēma. Latvijas teritorijā par sistēmas pamatvienību tika pieņemta Rīgas sudraba svara mārka (*marca Rigensis* — 207,82 g). Vēlāk tika ieviestas šādas naudas vērtības attiecības:

* 1 Rīgas sudraba mārka = 48 ēres vai 36 šiliņi = 144 ārtavi vai 432 Lībekas feniņi
* 1 ēre = 3 ārtavi = 9 Lībekas feniņi
* 1 šiliņš = 4 ārtavi = 12 Lībekas feniņi
* 1 ārtavs = 3 Lībekas feniņi

Pirmās Zviedrijas ēru monētas no sudraba un vara lika kalt ķēniņš Gustavs I pēc Kalmāras ūnijas izjukšanas 1522. gadā. Erika XIV valdīšanas laikā kala 1/2, 1, 2, 4, 8 un 16 ēru monētas. Viņa pēcteči līdz 1776. gadam kala 1/4, 1/2, 1 un 2 ēru monētas, kas varēja būt ne tikai apaļas, bet arī četršķautnainas. Tās bija apgrozībā arī zviedru Baltijas provincēs un tika kaltas Rēvelē un Narvā.
Rēveles naudas kaltuvē 1622. gadā ķēniņš Gustavs II Ādolfs lika kalt četršķautnainas sudraba ēru monētas, bet 1648. gadā Kristīnes I valdīšanas laikā tika kalta zelta monēta ar uzrakstu *1 oer*, kas tika pielīdzināta pusdukātam.
Kopš 1855. gada ēras bija Zviedrijas mazās monētas, 1/100 no dāldera, kopš kopīgas Skandināvijas naudas sistēmas ieviešanas (1873—1924) tās bija 1/100 no kronas.

Sakarā ar devalvāciju 2003. gadā izņēma no apgrozības Islandes ēru monētas, 2010. gadā Zviedrijas ēru monētas, bet 2012. gadā Norvēģijas ēru monētas. Vēl arvien (2016) apgrozībā ir Dānijas 50 ēru monētas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. IV. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 8095. sleja.
2. ↑  *The Local.* "Riksbank urges Sweden to ditch 50 öre coin." 18 December 2008.