recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Subanoni** (*Subanen*) ir viena no Filipīnu tautām, tiek pieskaitīti lumadiem. Apdzīvo Zamboangas pussalu Mindanao salas rietumos. Kopskaits tiek lēsts ap 760 tūkstošiem (0,7 % no valsts iedzīvotāju skaita) un tā ir viena no daudzskaitlīgākajām lumadu tautām. Etnonīms cēlies no austronēziešu *suba* — ‘upe’ un nozīmē ‘upju ļaudis’. Lielākais subanonu īpatsvars ir Ziemeļzamboangas (338 986 cilvēki; 32,4 % no iedzīvotāju kopskaita), Dienvidzamboangas (188 142; 17,9 %), Rietummisamisas (109 917; 17,9 %) un Zamboangas Sibugajas (92 778; 13,9 %) provincēs. Runā subanonu grupas valodās, kur ietilpst sešas valodas un vairāki dialekti. Kā *lingua franca* izmanto čavakano un sebuāņu valodu. Ticīgie lielākoties katoļi, protestanti vai musulmaņi (kalibugani), kā arī tradicionālās dievības *Diwata Migbebaya* pielūdzēji.

Subanoni ieradās Mindanao pirms 500. gada p.m.ē. Spāņu koloniālajā laikā salā masveidā sāka ierasties ieceļotāji no Visajām, kas subanonus izspieda no piekrastes līdzenumiem uz upju ielejām salas iekšienē. Ilgstoši saglabājuši savu kulturālo izolētību grūti pieejamajā salas iekšzeme un ar ieceļotājiem intensīvi sāka kontaktēties tikai amerikāņu administrācijas laikā 20. gadsimta sākumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Philippine Statistics Authority. Ethnicity Statistical tables
2. ↑  Ethnic Groups of the Philippines. Subanun
3. ↑  «Peoples of the Philippines: Subanun». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 27. februārī. Skatīts: 2024. gada 12. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Subanoni***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85129403

 |

 |
**Lorela Ešlija O'Hara** (*Loral Ashley O'Hara*; dzimusi 1983. gada 3. maijā) ir *NASA* astronaute, inženiere.

Bērnība un izglītība
--------------------

Lorela O'Hara piedzima 1983. gada 9. maijā Teksasas štata Hjūstonā Stīva un Sindijas O'Haru ģimenē, bērnību pavadīja Šugarlendā.

2005. gadā Kanzasas Universitātē Lorela O'Hara ieguva zinātņu bakalaura grādu aerokosmiskajā inženierijā. 2009. gadā viņa Perdjū Universitātē ieguva zinātņu maģistra grādu aeronautikā un astronautikā. Studiju laikā O'Hara piedalījās *KC-135* samazinātas gravitācijas studentu lidojumu iespēju programmā.

Inženiera karjera
-----------------

Pirms maģistra grāda iegūšanas no 2006. līdz 2007. gadam O'Hara strādāja uzņēmumā *Rocketplane Limited* Oklahomsitijā, Oklahomā.
No 2009. līdz 2013. gadam viņa strādāja Vuds Hola Okeanogrāfijas institūtā. Viņa ir piedalījusies zemūdens peldlīdzekļa *DSV Alvin* modernizācijā un strādājusi par inženieri un datu apstrādātāju tālvadības zemūdens peldlīdzeklim *Jason*.
K2015. gada viņa sāka strādāt par projektētāju uzņēmumā *Stone Aerospace* Ostinā, Teksasas štatā.

Kosmiskā karjera
----------------

O'Hara studiju laikā bija piedalījusies *NASA* akadēmijā Goddarda Kosmosa lidojumu centrā un stažējusies Reaktīvās kustības laboratorijā.

2017. gadā Lorela O'Hara pieteicās *NASA* astronautu kandidātu konkursam. 7. jūnijā viņu uzņēma 22. astronautu vienībā.
2020. gada 10. janvārī viņai piešķīra astronauta kvalifikāciju. 
2020. gadā viņu iecēla par *NASA* operāciju direktori Krievijā, nomainot Ketlīnu Rubinsu.

2022. gada 15. jūlijā *NASA* paziņoja, ka Lorela O'Hara lidos ar kosmosa kuģi *Sojuz MS-23* 68. ekspedīcijas sastāvā. Pēc tam, kad orbītā radās problēmas ar kosmosa kuģi *Sojuz MS-22*, kura dēļ *Sojuz MS-23* bija jāpalaiž bez apkalpes kā tā aizstājējs, O'Haras apkalpi pārcēla uz nākamo kuģi *Sojuz MS-24*.

Lorelas O'Haras pirmais kosmiskais lidojums sākās 2023. gada 15. septembrī, esot kosmosa kuģa *Sojuz MS-24* lidojuma inženierei. Viņa bija SKS 69. un 70. ekspedīcijas lidojuma inženiere. Uz zemes viņa atgriezās 2024. gada 6. aprīlī, lidojumā pavadot 203 dienas.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-24* | 15.09.2023. | 06.04.2024. | Oļegs Konoņenko↑, Nikolajs Čubs↑Oļegs Novickis↓, Marina Vasiļevska↓ | lidojuma inženieris | 203 d 15 h 33 min | SKS-69, SKS-70 |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lorela O'Hara***.
* Astronaut Loral O’Hara Arhivēts 2018. gada 2. februārī, *Wayback Machine* vietnē. NASA (angliski)
* Лорел Эшли О'Хара astronaut.ru, (krieviski)
**Sāra Papa** (vācu: *Sarah Papp*; dzimusi kā **Sāra Holta** (vācu: *Sarah Hoolt*) 1988. gada 30. aprīlī Nordhornā) ir Vācijas starptautiskā lielmeistare šahā (2012).

Biogrāfija
----------

No 2001. līdz 2006. gadam piedalījusies Vācijas junioru šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2006. gadā, kad uzvarējusi U18 vecuma grupā. No 2004. gada līdz 2008. gadam pārstāvējusi Vāciju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2011. gadā uzvarējusi Vācijas sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (2008-2010, 2014);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījusies 2011. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Holtai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2012. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  41. Deutsche Meisterschaft der Frauen
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Sarah Hoolt
3. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Sarah Hoolt
4. ↑  List of titles approved by the 83rd FIDE Congress (2012)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Roberto De Dzerbi** (itāļu: *Roberto De Zerbi*; dzimis 1979. gada 6. jūnijā Brešā) ir itāliešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis uzbrūkošā pussarga pozīcijā. Kopš 2022. gada septembra ir Anglijas Premjerlīgas kluba *Brighton & Hove Albion* galvenais treneris.

Futbolista karjera
------------------

De Dzerbi ir futbola kluba *AC Milan* jaunatnes akadēmijas audzēknis. Profesionālās karjeras sākumā pavadīja vairākas sezonas īrē Itālijas zemāko līgu klubos. 2002. gada sākumā pievienojās klubam *Foggia*, ar ko uzvarēja C2 sērijā. Vēlāk spēlēja B sērijas komandās *Arezzo* un *Catania*, 2006. gadā pārgāja uz *Napoli*. 2006.—2007. gada sezonā *Napoli* sastāvā izcīnīja ceļazīmi uz A sēriju. 2007. gada augustā debitēja A sērijā, taču augstākajā līgā aizvadīja tikai trīs spēles, vēlāk tika izīrēts B sērijas klubiem *Brescia* un *Avellino*.

No 2010. līdz 2012. gadam pārstāvēja Rumānijas klubu *CFR Cluj*. Divas reizes kļuva par Rumānijas čempionu un vienreiz uzvarēja Rumānijas kausa izcīņā. Karjeru noslēdza D sērijas klubā *Trento*.

Trenera karjera
---------------

Pirmā pieredze trenera karjerā bijā D sērijas amatieru klubā *Darfo Boario*. 2014. gadā kļuva par *Lega Pro* kluba *Foggia* galveno treneri. 2016. gada 6. septembrī tika iecelts par Itālijas A sērijas kluba *Palermo* galveno treneri. Komanda piedzīvoja septiņus zaudējumus pēc kārtas. Pēc zaudējuma Itālijas kausā B sērijas klubam tā paša gada 30. novembrī tika atbrīvots no amata.

2017. gada oktobrī kļuva par *Benevento* galveno treneri. Komanda nespēja saglabāt vietu A sērijā. 2018. gada jūnijā tika apstiprināts par *Sassuolo* galveno treneri. 2021. gada maijā atstāja *Sassuolo* un kļuva par Ukrainas kluba Doneckas "Shakhtar" galveno treneri. 2021. gada septembrī izcīnīja Ukrainas superkausu. 2022. gada jūlijā atstāja klubu. 2022. gada 18. septembrī tika apstiprināts par Anglijas Premjerlīgas kluba *Brighton & Hove Albion* galveno treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Palermo sack De Zerbi». *football-italia.net* (angļu). 2016. gada 30. novembrī. Skatīts: 2020. gada 25. oktobrī.
2. ↑  «Official: Sassuolo appoint De Zerbi». *football-italia.net* (angļu). 2018. gada 13. jūnijā. Skatīts: 2020. gada 25. oktobrī.
3. ↑  «De Zerbi confirmed as new head coach». *www.brightonandhovealbion.com* (angļu). Skatīts: 2022. gada 8. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Roberto De Dzerbi***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* spēlētāja profils (angliski)
* *Soccerbase* trenera profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
Šis raksts ir par Jūrmalas pilsētas daļu. Par citām jēdziena **Valteri** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Valteri** ir Jūrmalas daļa Lielupes kreisajā krastā, trīs kilometru attālumā no jūras krasta. Robežojas ar citu Jūrmalas daļu — Asariem, no kuriem tos atdala Viņķu purvs.

Nosaukums
---------

Valteru nosaukums cēlies no Valteres muižas (*Waltershof*) nosaukuma, kas pirmo reizi rakstos minēta sakarā ar to, ka muižas īpašniece Doroteja Valtere to 1788. gadā pārdeva tirgotājam Kārlim Kristapam Rikmanim.

Vēsture
-------

Valteri Rīgas Jūrmalas kartē (1924).
18. gadsimtā uz Valteriem varēja nokļūt vai nu pa upi vai arī pa Valtera dambi, ko vēlāk pārbūvēja par Dambja ielu. 
1912. gadā Valteru muižas mežus un zemi sadalīja 139 gabalos un sāka nomāt apbūvei. 

Pēc Pirmā pasaules kara nelielo Valteru sabiedrisko dzīvi organizēja ugunsdzēsēju kopa, kuras depo atradās uz austrumiem no bijušās muižas ēkām. Valteru iedzīvotāji galvenokārt nodarbojās ar dārzkopību, zvejniecību, medniecību un turēja mājdzīvniekus. Ogas, zivis, piens un olas tika tirgotas atpūtniekiem. Šie rajoni bija klusa vieta vasaras mītnes izīrēšanai vidēji turīgiem pilsētniekiem.

21. gadsimta sākumā Valteru izskatu sāk mainīt jaunie zemes īpašnieki ar savrupmāju būvniecību Lielupes malā.

Atsauces
--------

1. ↑  Jūrmalas pilsētas teritorijas plānojums
2. ↑  Hans Johannes Feldmann, Heinz von Zur Mühlen. Baltisches historisches Ortslexikon: Lettland (Südlivland und Kurland). Böhlau Verlag Köln, Weimar, 1990 - 680 lpp.
3. ↑  Jūrmala. Lielupe pie Valteriem

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas pilsētas daļas Jūrmalas karogs |
| --- |
|  |
| 
* Asari
* Bāžciems
* Brankciems
* Bražciems
* Bulduri
* Buļļuciems
* Druvciems
* Dubulti
* Dzintari
* Jaundubulti
* Jaunķemeri
* Kaugurciems
* Kauguri
* Krastciems
* Kūdra
* Ķemeri
* Lielupe
* Majori
* Melluži
* Priedaine
* Pumpuri
* Sloka
* Stirnurags
* Vaivari
* Valteri
* Vārnukrogs

 |

 |
**Indriķis Rītiņš** (1872—1961) bija latviešu pedagogs, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1872. gada 15. jūlijā Lutriņu pagasta Jaunmuižā skolotāja ģimenē. 1893. gadā beidza mācības Kuldīgas skolotāju seminārā. Piedalījās jaunstrāvnieku kustībā, strādāja par pedagogu Siguldas un Rankas tautskolās. No 1896. līdz 1905. gadam bija strādnieku palīdzības biedrības "Jonatans" skolas pārzinis Rīgā. Aktīvi piedalījās sociāldemokrātiskajā pagrīdes kustībā. 1905. gada revolūcijas laikā kopā ar J.Ozolu, J. Celmu, K. Deķēnu, J. Asari, V. Zeļenko u.c. organizēja Latvijas skolotāju kongresu. Pēc kongresa kādu laiku darbojās latviešu skolotāju centrālajā birojā. Pēc revolūcijas emigrēja uz Somiju un Zviedriju. 1907. gadā pārcēlās uz Krieviju. Sāka studijas Maskavas komercinstitūtā. Veidoja latviešu mācību grāmatas.
1917. gadā vadīja Tērbatā sanākušo otro latviešu skolotāju kongresu. 

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gadā kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas.
1920. gadā Rītiņu iecēla par Rīgas pilsētas 4. ģimnāzijas direktoru. Šajā laikā sastādīja lasāmo grāmatu "Avots". Pēc Kārļa Ulmaņa 1934. gada apvērsuma viņu atstādināja no amata. Pēc apsaldējuma zaudēja kāju, kuru nācās amputēt. Otrā pasaules kara laikā, 1944. gadā kopā ar sievu devās bēgļu gaitās uz Vāciju, mitinājās Hanavas bēgļu nometnē, bet pēc tam pārcēlās uz ASV. Tur sākotnēji dzīvoja Mičiganā, bet vēlāk Denveras pilsētā Kolorado štatā pie meitas un znota A. Gulbja. Miris 1961. gada 12. maijā, pārapbedīts Rīgas Raiņa kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Timenote.info
**Jēkabs Bīne** (dzimis 1895. gada 11. aprīlī Rīgā, miris 1955. gada 24. oktobrī Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, vitrāžists, pedagogs un mākslas kritiķis, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs.

Biogrāfija
----------

Jēkabs Bīne dzimis 1895. gada 11. aprīlī Rīgā tirgotāja ģimenē.

Māksliniecisko izglītību guvis Rīgas pilsētas mākslas skolā (1913 — 1915), Harkivas mākslas skolā (1916 — 1918), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1926. gadā beidzis Jāņa Tilberga Figurālās glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Augšāmcelšanās". Strādājis kā lektors Latvijas Tautas universitātes Mākslas studijā (1928 — 1940), Mājturības institūtā Kaucmindē (1932 — 1939), Rīgas valsts mākslas amatniecības skolā (1933 — 1944), Rīgas daiļkrāsotāju biedrības skolā (1936 — 1939), Latvijas Mākslas akadēmijā (1942 — 1944 kā docents), kur vadījis ģipša galvas un portretu zīmēšanas klasi. Vēlāk strādājis Kuldīgas mākslas vidusskolā (1944 — 1951) un Latvijas PSR Mākslas kombinātā (1951 — 1955). Bijis Neatkarīgo mākslinieku vienības (1922 — 1928), Latvju mākslinieku biedrības (1928 — 1938) un biedrības "Dardedze" (1939) biedrs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada. Apbalvots ar Kultūras Fonda stipendiju (1928) un godalgu (1933). Miris 1955. gada 24. oktobrī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Strādājis visos glezniecības žanros, īpaši portretā un sadzīves žanrā, palaikam izmantojot mitoloģiskos sižetus. Bijis reālisma tradīciju kopējs, dažos darbos ir stilizācijas un dekoratīvisma iezīmes. Darbojies arī monumentālajā mākslā, uzgleznojot gleznas Vecsaules, Cesvaines un Jumpravas baznīcām. Pēckara gados galvenokārt pievērsies vitrāžām.

Mākslas kritiķa darbība
-----------------------

Rakstījis mākslas kritikas izdevumos "Sējējs", "Atpūta", "Brīvā Zeme", "Studentu Dzīve". Sarakstījis arī vairākas grāmatas — "Krāsu saskaņas mācība" (1936), kā arī sarakstījis Vilhelma Purvīša redakcijā izdotās "Mākslas vēstures" 2. sējumam apcerējumus "Baroka un rokoko glezniecība Anglijā", "Baroka un rokoko glezniecība Itālijā", "17. un 18. gadsimta glezniecība Vidus un Ziemeļu Eiropā".

### Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1917. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1937, 1942). Piemiņas izstādes notikušas Tukumā (1969), Kuldīgā un Koknesē (1978), Rīgā (1986). 1970. gadu otrajā pusē Vecbebru sovhoztehnikumā bija sarīkota mākslinieka atceres ekspozīcija.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. 1 2  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 64.-65. lpp.
2. ↑  www.antonia.lv

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija un darbi[novecojusi saite]
* Biogrāfija un darbi
* Darbi[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 96577435
* LNB: 000003372
* ISNI: 0000 0000 7066 2713
* GND: 1031940863
* ULAN: 500121484

 |

 |
Maskavas un Maskavas lielkņazistes ģerbonis ar Svētā Jura (Georga) attēlu
Maskavas lielkņazs Joans III 1476. gadā saplēš Ordas hana Ahmeda pieprasījumu atzīt vasaļatkarību (A. Kivšenko glezna, 19. gadsimta beigas)
Sofijas Paleologas sagaidīšana uz Livonijas-Maskavijas robežas Peipusa ezerā (1472)
**Maskavijas lielkņazi** bija Rurika dinastijai piederīgi Maskavas lielkņazistes valdnieki.

13. gadsimtā Zelta Ordas vietvalži krievu kņazistēs bija Vladimiras-Suzdaļas kņazi. 1319. gadā Zelta Ordas hans Muhameds Uzbek-hans iecēla Maskavas kņazu Juriju kā uzticamu vasali par lielkņazu, tā padarot Maskavu par visas Ziemeļaustrumkrievijas politisko centru.

Novājinoties Zelta ordas varai, Maskavas kņazs Vasīlijs Dmitrijevičs pēc 1389. gada sevi sāka dēvēt par Maskavas lielkņazu. 1547. gada 16. janvārī Kremļa Uspenskas katedrālē (Успенский собор) pēdējais Maskavijas lielkņazs Ivans IV svinīgi kronējās par valdnieku ar jaunu titulu "Visas Krievijas cars" (Царь всея Руси). Līdz tam krieviski par cariem dēvēja vienīgi Čingishana dinastijai piederīgos Zelta Ordas valdniekus un tās pēcteču valstu valdniekus (Astrahaņas, Kazaņas un Sibīrijas hanus).

Maskavijas kņazi
----------------

* Georgijs Daņilovičs (*Георгий Даниилович*), Maskavas kņazs no 1303. gada, lielkņazs 1319.-1325. gadā
* Joans I Daņilovičs (Kaļita) (*Иоан I Данилович Калита*), valdīja 1325.-1340. gadā
* Simeons Joanovičs Lepnais (*Симеoн Иоаннович Гордый*), valdīja 1340.-1353. gadā
* Joans II Joanovičs (Skaistais) (*Иоан II Иоаннович Красный*), valdīja 1354.-1359. gadā
* Dmitrijs Joanovičs (Donskis) (*Дмитрий Иоаннович Донской*), valdīja 1359.-1389. gadā

Maskavijas lielkņazi
--------------------

* Vasīlijs I Dmitrijevičs (*Василий I Дмитриевич*), valdīja 1389.-1425. gadā
* Vasīlijs II Vasiļjevičs (Tumšais) (*Василий II Васильевич Тёмный*), valdīja 1425.-1462. gadā
* Joans III Vasiļjevičs (Lielais) (*Иоанн III Васильевич Великий*), valdīja 1462.-1505. gadā
* Vasīlijs III Joanovičs (*Василий III Иоаннович*), valdīja 1505.-1533. gadā
* Joans IV Briesmīgais (*Иоaнн IV Васильевич Гро́зный*), valdīja 1533.-1547. gadā

Skatīt arī
----------

* Krievijas valdnieku uzskaitījums
**Juglas vaka** (*Joegel wacke*) bija viena no Turaidas pilsnovada vakām, kas 16. un 17. gadsimtā atradās vietā, kas ietilpst mūsdienu Siguldas novadā.

Nosaukums
---------

Vakas nosaukums ir saistīts ar Braslas pieteku Juglas upi Turaidas un Straupes novada tuvumā.

Ciemi
-----

Juglas vakā ietilpa Juglas ciems, Paiguļciems un Aizbirzes ciems, kas, sākot ar 17. gadsimtu, piederēja pie Inciema muižas.

Saimniecības un to etniskais sastāvs
------------------------------------

Vakas nosaukums minēts jau 1538. gadā, kad sešas Juglas vakas zemnieku saimniecības tika izlēņotas Turaidas fogtam Georgam Krīdeneram.

1550. gadā Juglas vakā minētas 25 sētas. Aplūkojot saimnieka sociālo vai radniecību raksturojošo vārdu lietošanas biežumu, redzams, ka 12 sētas apzīmētas ar latvisko *Jaunswirs*, 4 ar *-dels*, bet viena ar *-brall*, savukārt ar lībisko *-poÿl*, *poÿe* — 5 saimniecības (lībiski *-poÿ* — 'dēls'). Šo mājvārdu nosaukumu attiecība liecina par latviešu izcelmes saimnieku pārsvaru Juglas vakā 16. gadsimtā.

Nosaukumu *Jaunswirs* ('jauns vīrs') attiecināja uz saimniecībām, kas bija iekoptas no jauna un uz laiku atbrīvotas no nodokļiem.

17. gadsimtā sētu skaits Juglas vakā, salīdzinot ar 1550. gadu, bija sarucis. Iespējams, tas saistīts ar iedzīvotāju skaita samazināšanos karu un sērgu dēļ.

Atsauces
--------

1. ↑  Turaidas un Krimuldas pilsnovada vakas 16. gadsimta vidū: karte

Literatūra
----------

* Pa somugru pēdām Baltijas jūras krastā. Turaidas muzejrezervāts. Zinātne 2009. ISBN 978-9984-808-69-7, *"Turaidas un Krimuldas novada apdzīvotība un etniskā piederība Livonijas laikā"*, 53.—58.lpp.
* Krimuldas novada vēsture. Ragana • Turaida • Inciems • Eikaži • Lēdurga • Aijaži • Lode. Jumava 2011. ISBN 978-9984-38-958-5
Fotogrāfija "Zilā marmora bumbiņa"
**"Zilā marmora bumbiņa"** (angļu: *The Blue Marble*) ir Zemes fotogrāfija, ko 1972. gada 7. decembrī plkst. 10.39 (UTC) no 45 tūkstošu kilometru liela attāluma uzņēma *Apollo 17* apkalpes dalībnieki.

Šī ir viena no slavenākajām fotogrāfijām, kā arī viena no nedaudzajām fotogrāfijām, kurā Zeme ir pilnībā apgaismota — astronautiem tās uzņemšanas brīdī Saule atradās aiz muguras. Astronautiem Zeme izskatījās pēc marmora bumbas, no kurienes arī radies fotogrāfijas nosaukums. Oficiālais NASA fotogrāfijai piešķirtais nosaukums ir *AS17-148-22727*. Sākotnēji fotogrāfija bija apgriezta otrādi.

Fotogrāfija uzņemta ar 70 mm *Hasselblad* fotoaparātu ar 80 mm lēcu. NASA kā oficiālos fotogrāfijas autorus uzskata visus apkalpes dalībniekus — Jūdžīnu Sernanu, Ronaldu Evansu un Džeku Šmitu —, jo viņi visi misijas laikā uzņēma fotogrāfijas. Lai arī fotogrāfijas īstais autors nav zināms, tiek uzskatīts, ka to varētu būt uzņēmis Šmits.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zilā marmora bumbiņa*** |

1. ↑  Petsko, Gregory A (2011). "The blue marble". *Genome Biology* 12 (4): 112. doi:10.1186/gb-2011-12-4-112.[novecojusi saite]
2. 1 2  «Apollo 17: The Blue Marble». ehartwell.com. 2007-04-25. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008-01-09. Skatīts: 2008-01-18.
3. ↑  «Worth a thousand worlds». *Geek Trivia* (TechRepublic). 2005-12-06. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-06-29. Skatīts: 2007-06-23.
4. ↑  NASA Mapping Sciences Branch. *Apollo 17 Index: 70 mm, 35 mm, and 16 mm Photographs*, May 1974. 88. PDF. lpp.
5. ↑  Apollo 17: The Blue Marble — InfoDabble
'**Medicīna un Māksla'** ir grupas NSRD 1985. gada magnētisko lenšu albums. Visu dziesmu autori ir paši NSRD, albums ierakstīts Pārdaugavā, Jūrmalā un Bānūžos no 1981 - 85. gadam kopā ar draugiem. Uz albuma ir norāde, ka "Kabinets jādejo kā tūdaliņ tāgadiņ". Dziesmu *Ciku caku caurā tumba* ir izpildījuši tādi mākslinieki kā Roberts Gobziņš un Inokentijs Mārpls (iekļauta albumā Ķeras pie Sirds), bet dziesmu *Čau, Poliklīnika!* bieži savos koncertos izpilda KGDJ. 2023. gadā albumu restaurēja ansamblis NSR un to ispildija koncertos jaunās un mūsdienīgās aranžijās. Tāpat kā citos NSRD albumos, arī šajā ir dziesmas ar sirreāliem tekstiem un varoņiem. Dziesma *Viņš guļ, viņš ēd, viņš pīpē* ir par Hardiju Lediņu pašu, bet dziesmā *Sestdienas pievakare* parādās NSRD dziesmās nereti pieminētais varonis Jūlijs. Tiek izmantoti daudz netradicionāli "instrumenti" (piem. dziesmā *Fridrihsons*).

Dziesmas
--------

1. Labrīt putra!
2. Cepure
3. Slimnīca
4. Fridrihsons
5. Kādā rītā
6. Sestdienas pievakare
7. Ciku caku caurā tumba
8. Kabinets
9. Augu nakti
10. Čau, poliklīnika!
11. Viņš guļ, viņš ēd, viņš pīpē
**Vārnukrogs** ir Jūrmalas pilsētas daļa, kas izveidojusies Lielupes labajā krastā senās pārceltuves vietā.

Vārnukroga privātmāju un savrupmāju apbūve Lielupes un Buļļupes satekas vietā ir viena no nomaļākajām vietām Jūrmalas un Rīgas tuvumā. Kopš 43. autobusu maršruta likvidācijas līdz turienei nekursē neviens autobuss un tuvākais veikals atrodas 4 km attālumā.

Nosaukums
---------

Nosaukums cēlies no **Vārnu kroga** (*Warne Krug*), kas bija uzcelts pie vecā zemes ceļa no Rīgas uz Kurzemi un Prūsiju, kas viduslaikos gāja pāri Buļļupei un tālāk gar Rīgas jūras līča malu uz Tukumu.

Vēsture
-------

Līdz 1454. gadam zemes šaurums starp jūru un Buļļupi piederēja pie Rīgas patrimoniālā apgabala, bet tad to ieguva Livonijas ordenis. 1495. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs nodeva lēnī Lielupes-Buļļupes kreisā krasta apvidu Lielupes pārcēlājam Jānim Bildringam (*Büldring*).

No 1692. gada Buļļu plosts bija noteikts kā vienīgā pārceltuve pāri Lielupei zemes ceļā no Rīgas patrimoniālā apgabala uz Kurzemi. 1755. gadā Lielupe izlauzās uz jūru tagadējā ietekas vietā un nācās izveidot no jauna pārceltuvi pie Lielupes grīvas no Vārnukroga uz Buļļu muižas plosta krogu, kas līdz 1783. gadam ceļotājiem kalpoja kā Vidzemes guberņas robežpāreja uz Kurzemes hercogisti.

1949. gadā Vārnukrogu kopā ar Priedaini pievienoja tobrīd Rīgas sastāvā esošajam Jūrmalas rajonam, bet no 1959. gada tas atrodas Jūrmalas pilsētas teritorijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jūrmalas pilsētas teritorijas plānojums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 3. jūlijā.
2. ↑  «Paziņojums par detālplānojuma zemesgabalam Vārnukrogs 2003, Jūrmalā apstiprināšanu». *www.jurmala.lv*.[novecojusi saite]
3. ↑  «Vārnukrogs | Pargajieni.lv». *www.pargajieni.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 8. aprīlī.
4. ↑  «Vārnukrogs - Vārnukrogs». *www.sudzibas.lv*.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas pilsētas daļas Jūrmalas karogs |
| --- |
|  |
| 
* Asari
* Bāžciems
* Brankciems
* Bražciems
* Bulduri
* Buļļuciems
* Druvciems
* Dubulti
* Dzintari
* Jaundubulti
* Jaunķemeri
* Kaugurciems
* Kauguri
* Krastciems
* Kūdra
* Ķemeri
* Lielupe
* Majori
* Melluži
* Priedaine
* Pumpuri
* Sloka
* Stirnurags
* Vaivari
* Valteri
* Vārnukrogs

 |

 |
**Āvo Pikūss** (igauņu: *Aavo Pikkuus*; dzimis 1954. gada 23. novembrī) ir bijušais Igaunijas riteņbraucējs. Viņš bija daļa no PSRS komandas, kura uzvarēja 100 km komandu braucienā 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un 1977. gada Pasaules čempionātā, kā arī finišēja otrajā vietā 1975. un 1978. gada Pasaules čempionātā.

Laikā no 1974. līdz 1977. gadam Pikūss četras reizes uzvarēja PSRS čempionātā grupas braucienā.

1975. gadā viņš finišēja trešais Miera brauciena daudzdienu sacensībās. 1977. gadā viņš uzvarēja šo sacensību kopvērtējumā, bet 1975. un 1977.—1979. gadā komandu vērtējumā; 1977. gada sacensībās viņš bija līderis no starta līdz finišam. 1977. gadā viņš uzvarēja *Circuit de la Sarthe* un 1978. gadā *Giro delle Regione* sacensībās.

1981. gadā viņš beidza riteņbraucēja karjeru un vairākus gadus veiksmīgi piedalījās autorallijā. Vēlāk viņš strādāja autoservisā.

Pikūss ir Igaunijas Olimpiskās komitejas goda biedrs un piecas reizes atzīts par Igaunijas gada sportistu (1974—1978). 2001. gadā viņam tika piešķirts Igaunijas Sarkanā krusta ordenis. Viņš ir precējies un viņam ir trīs meitas un dēls.

Atsauces
--------

1. ↑  Aavo Pikkuus. sports-reference.com
2. 1 2  Aavo Pikkuus. cyclingarchives.com
3. 1 2  Ааво Пиккуус. velo-kursk.ru (23 November 2006)
4. ↑  PIKKUUS, AAVO. Estonian Olympic Committee. esbl.ee

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Āvo Pikūss***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
* *eWRC-results.com* profils (angliski)
*
Koordinātas: 56°16′41″N 27°24′49″E﻿ / ﻿56.27806°N 27.41361°E﻿ / 56.27806; 27.41361

**Mākoņkalns** (arī **Padebešu kalns**) ir 247,4 m augsts paugurs Latgales augstienes Burzavas paugurainē, Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā. Paugura relatīvais augstums ir ~50 m un tas atrodas 2,1 km uz dienvidrietumiem no Rāznas ezera.

Uz pilsdrupām kalna virsotnē ved koka kāpnes. Kalna pakājē atklāta piemiņas plāksne par godu Latvijas pirmās brīvvalsts prezidenta Kārļa Ulmaņa apmeklējumam 1938. gadā viņa Latgales vizītes laikā.

Vēsture
-------

Viduslaikos Mākoņkalnā atradās Volkenbergas pils, kuras drupas vēl saglabājušās. Tas bija vissenākais krustnešu cietoksnis Lotigolas zemē, kuru Livonijas ordenis ieguva pēc Jersikas pēdējās dalīšanas 1239. gadā. Ir ziņas, ka jau 1236. gadā šeit bijusi koka pils.
Ir norādes par pilskalna izmantošanu vēl 1347. un 1350. gadā, 14. un 15. gadsimta cīņās ar lietuviešiem pils tika nopostīta un vairs netika atjaunota.

Mūsdienās saglabājušies vienīgi lielās mūra sienas fragmenti un sakritusī apakšzemes eja.

Atsauces
--------

1. ↑  Rēzeknes novada portāls[novecojusi saite]
**Jūlija Havaldži** (ukraiņu: *Юлія Олегівна Халваджи*, pirmslaulību uzvārds — **Blagiņa** (ukraiņu: *Благиня*); dzimusi 1990. gada 21. februārī) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, Eiropas čempione, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1990. gadā Ļvivā. Ar cīņas sportu sāka nodarboties 2001. gadā, 11 gadu vecumā. Trenējas Ukrainas Nopelniem bagātā trenera Oļega Sazonova vadībā.

Viņa pirmo reizi uz starptautiskās cīņas paklāja parādījās 2007. gadā, kad izcīnīja bronzas medaļu Eiropas kadetu čempionātā Varšavā svara kategorijā līdz 56 kg. Nākamajā 2008. gadā uzvarēja Eiropas junioru čempionātā un izcīnīja bronzas medaļas gan pasaules, gan Eiropas čempionātos.

2009. gada Eiropas čempionātā Viļņā svara kategorijā līdz 51 kg viņa izcīnīja bronzas medaļu, cīņā par bronzu uzvarot zviedrieti Sofiju Metsoni, kurai bija zaudējusi iepriekšējā Eiropas čempionāta ceturtdaļfinālā. 2011. gadā viņa Dortmundē izcīnīja Eiropas čempiones titulu svara kategorijā līdz 51 kg. Ceļā uz šo panākumu viņa pieveica lietuvieti Deimanti Butavičiūti, baltkrievieti Mariju Ivanovu, moldāvieti Natāliju Budu un rumānieti Esteru Dobri.

Starts 2012. gada olimpiskajās spēlēs J. Havaldži būtu bijis iespējams tikai tad, ja viņa būtu mainījusi svara kategoriju, jo 51 kg svara kategorija nav olimpiskā. Tomēr viņa neveica šo pāreju, iespējams, baidoties no spēcīgas konkurences Ukrainas komandā.

2013. gadā viņa izcīnīja sudrabu kontinenta čempionātā. 2016. gada Eiropas čempionātā Rīgā, viņa ieņēma trešo vietu. Piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs Brazīlijā, kur svara kategorijā līdz 53 kg ieņēma noslēdzošo 11. vietu.

2019. gadā viņa izcīnīja sudraba medaļu Eiropas spēlēs Minskā.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Kņazienes Olgas ordenis, 3. pakāpe (2019)
* Medaļa "Par darbu un uzvaru" (2013)

Atsauces
--------

1. ↑  «Вільна боротьба | Dynamo». dynamo-lviv.com. Skatīts: 2022-03-28.
2. ↑  Указ президента України № 522/2019 від 15 липня 2019 року «Про відзначення державними нагородами України членів національної збірної команди України на ІІ Європейських іграх(ukrainiski)
3. ↑  Указ Президента України № 392/2013 від 25 липня 2013 року «Про відзначення державними нагородами України» (ukrainiski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Olderšota** (angļu: *Aldershot*) ir pilsēta (*town*) Anglijā, Hempšīras grāfistē, Rašmuras distrikta otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumos 50 km no grāfistes centra Vinčesteras un 70 km no Londonas centra. Lai arī Olderšota ir mazākā no divām Rašmuras pilsētām, tā tiek uzskatīta par aglomerācijas centru, kurā ietilpst arī Fārnboro, Fārnema un Kemberli un kuras kopējais iedzīvotāju skaits ir 243 tūkstoši. Olderšota tiek neformāli dēvēta par Britu armijas mājām (*Home of the British Army*) — šeit izvietotas nozīmīgas bruņoto spēku apakšvienības un pie pilsētas atrodas valstī vecākais armijas treniņu poligons.

Vēsture
-------

Pilsētas nosauks cēlies no senangļu valodas *alor-sceat* — ‘alkšņu puduris’. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1287. gadā kā *Alreshate*. Līdz 19. gadsimta vidum Olderšota bija maziņš ciems tīreļa malā. 1854. gadā Krimas kara laikā tika izveidots Olderšotas garnizons un pirmais patstāvīgais Britu armijas treniņu poligons Rašmuras tīrelī. Desmit gadu laikā Olderšotas iedzīvotāju skaits pieauga no no 875 līdz 16 tūkstošiem, no kuriem 9 tūkstoši bija militārpersonas. 

1914. gadā Olderšotā bija lielākā Britu armijas nometne, kurā bāzējās ap 20% tās personālsastāva. Sākoties karam, Olderšotā bāzētās vienības kļuva par Britu ekspedīcijas spēku 1. korpusu. Olderšotā izvietotais Kembridžas kara hospitālis bija primārā vieta, kur tika nogādātie Rietumu frontē ievainotie kareivji un šeit tika izdarīta Britu impērijā pirmā rekonstruējošā plastiskā operācija, ko veica jaunzēlandiešu ķirurgs Harolds Gilijs.

No 1939. līdz 1945. gadam Otrā pasaules kara laikā aptuveni 330 000 Kanādas 1. 2. un 3. kājnieku brigādes karavīru tika apmācīti Olderšotā, pirms tika izvietoti Apvienotās Karalistes aizsardzībai, kamēr liela daļa Britu armijas atradās ārzemēs. 1945. gada jūlija ievērojamus postījumus pilsētas centram nodarīja Olderšotas nemieri, kad neapmierinātie Kanādas karavīri, kas bija noguruši gaidīt repatriāciju, divus vakarus plosījās ielās.

Atsauces
--------

1. ↑  Development of 'the camp at Aldershott'
2. ↑  Cambridge Military Hospital CMH Aldershot

Ārējās saites
-------------
**1995. gada Okinavas izvarošanas incidents** notika 1995. gada 4. septembrī, kad trīs ASV karavīri — ASV Jūras spēku jūrnieks Markuss Džils un jūras kājnieki Rodriko Harps un Kendriks Ledets, kuri visi dienēja Hansena nometnē Okinavā, noīrēja furgonu un nolaupīja 12 gadus vecu okinaviešu meiteni. Viņi viņu sita, ar armēto līmlenti aizlīmēja acis un muti, sasēja rokas. Pēc tam Džils un Harps viņu izvaroja, savukārt Ledets apgalvoja, ka to darīja aiz bailēm pret Džilu. Incidents izraisīja turpmāku diskusiju par ASV spēku pastāvīgo klātbūtni Japānā. Noziedzniekus tiesāja Japānas tiesā saskaņā ar Japānas likumiem, un saskaņā ar ASV un Japānas spēku statusa līgumu. Apsūdzēto ģimenes sākotnēji apgalvoja, ka Japānas amatpersonas sākotnēji pakļāvušas vīriešus rasu diskriminācijai, jo viņi visi ir afroamerikāņi, un atzīšanās no viņiem iegūtas piespiedu kārtā, bet vēlāk ģimenes savas pretenzijas atsauca.

Sekas
-----

Trīs vīrieši izcieta cietumsodu Japānas cietumos un tika atbrīvoti 2003. gadā un uzreiz pēc tam ar viņiem tika pārtraukts militārā dienesta līgums. Pēc atbrīvošanas Rodriko Harps asi kritizēja cietuma apstākļus Japānā un sacīja, ka elektronikas montāžas darbs, kas ietilpa viņa ieslodzījuma pienākumos, ir pielīdzināms vergu darbam.

Ledets, kurš apgalvoja, ka meiteni neizvaroja, nomira 2006. gadā veicot pašnāvību. Viņu atrada Kenerāvas štata Universitātes studentes Lorenas Kūperes dzīvoklī, kuru viņš acīmredzot bija izvarojis un nožņaudzis un pēc tam veicis pašnāvību, pārgriežot vēnas.

Atsauces
--------

1. ↑  Teresa Watanabe "Okinawa Rape Suspect's Lawyer Gives Dark Account : Japan: Attorney of accused Marine says co-defendant admitted assaulting 12-year-old girl 'just for fun'". *Los Angeles Times* October 28, 1995
2. ↑  «Wife Pleads Marine's Case in Okinawa Rape Trial : Justice: Spouse says her husband, accused in brutal attack on schoolgirl, is a gentle and intelligent man». Los Angeles Times. 1995. gada 5. decembris. Skatīts: 2013. gada 13. oktobris.
3. ↑  David Allen. «Ex-Marine decries nature of Japan prison work». Stars and Stripes, Pacific Edition, 2004. gada 18. jūlijs. Skatīts: 2007. gada 4. aprīlis.
4. ↑  Cynthia Fagen. «MARINE IN SLAY SUICIDE – WAS JAILED FOR ‘95 CHILD RAPE». New York Post, 2006. gada 24. augusts. Skatīts: 2017. gada 30. jūlijs.
**Tukuma dārzniecības lauki** ir Tukuma pilsētas mazdārziņu daļa, kas ir arī zināms kā sakņu mazdārziņu kooperatīvs «**Laustiķu pļavas**».  Dārzniecības lauks kādreiz pastāvēja kā tukšs purvs, ap 1960. gadiem, dārzniecības lauka austrumos bija pupu lauks un ap 70. līdz 80. gadiem, dārzniecības lauks pastāvēja kā apdzīvots mazdārziņš. 2008. gada 16. augustā *AirTraining* lidmašīna *Piper PA-31 Navajo* ar reģistrācijas numuru YL-CCX veicot lidojumu no Rīgas lidostu uz Tukuma lidostu avarēja dārzniecības laukos ar 7 pasažieriem un 1 pilotu. Pilots gāja bojā, bet pārējie pasažieri izdzīvoja ar ievainojumiem. Lidmašīnas atlūzas tika aizvāktas prom ar helikopteru.

Tukuma dārzniecības laukos atrodas Rožu iela, kas šķērso cauri mazdārziem, tur arī atrodas Klusā iela, Putniņu iela, Melnezera iela un rietumos atrodas Tīles strauts.

Skatīt arī
----------

* Tukums

Atsauces
--------

1. ↑  «Operatīvo dienestu atskaite par notikumiem, kas reģistrēti no 28. līdz 29. jūlijam». *NTZ* (latviešu). 2008-07-30. Skatīts: 2024-04-14.
2. ↑  «Laustiķu pļava - Tukums». *wikimapia.org* (latviešu). Skatīts: 2024-04-14.
3. ↑  «Dodies.lv vēstures kartes». *vesture.dodies.lv*. Skatīts: 2024-04-14.
4. ↑  «Dodies.lv vēstures kartes». *vesture.dodies.lv*. Skatīts: 2024-04-14.
5. ↑  «Piper PA-31 Navajo avārija».

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tukuma pilsētas daļas |
| --- |
|  |
| 
* Centrs
* Dārzniecības lauki
* Durbe
* Jauntukums
* Lauktehnika
* Ozoliņi
* Veļķi

 |

 |
**Jauntukums** ir Tukuma pilsētas daļa, kas atrodas Tukuma dienvidaustrumos, tā tapusi uzreiz pēc Otrā pasaules kara un tika izmantots kā armijas priekšpilsēta, kur dzīvoja Tukuma gaisa bāzes (mūsdienās lidostas Jūrmalas) dienošie padomju armijas virsnieki. Jauntukumu arī sauca par Tukums-III padomju militārās dislokācijas dēļ. Vietējie to dēvē arī par kara pilsētiņu jeb „gorodoku". Jauntukumā apskatāmas 1950. gados celtās "hruščovenes" ēkas un 1980. gadu modernās kvartāla ēkas. Ielu nosaukumi, kā Aviācijas, Parādes un Telegrāfa liecina par saistību ar armiju šajā pilsētas daļā.

Skatīt arī
----------

* Tukums

Atsauces
--------

1. ↑  Sabiedriskais transports tukums.lv 2022. gada 25. maijā
2. ↑  «Jauntukums - Ēkas, ielas un citas būves - Ko skatīt? -Tukums». *www.visittukums.lv*. Skatīts: 2022-05-25.
3. ↑  . Tukšs vai neesošs `|title=`

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tukuma pilsētas daļas |
| --- |
|  |
| 
* Centrs
* Dārzniecības lauki
* Durbe
* Jauntukums
* Lauktehnika
* Ozoliņi
* Veļķi

 |

 |
**Emeralda sala** (angļu: *Emerald Isle* — ‘Smaragda sala’) ir Kanādai piederoša neapdzīvota sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Ziemeļrietumu Teritorijām.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Kanādas Arktiskā arhipelāga rietumos. Ietilpst Perija salu grupā, kas savukārt pieder Karalienes Elizabetes salu grupai. Atrodas starp Makenzi Kinga salu ziemeļos, Melvila salu dienvidos un Prinča Patrika salu rietumos. Valda arktiska tuksneša klimats, tundra.

Vēsture
-------

Salu 1853. gadā atklāja viens no Džona Franklina pazudušās ekspedīcijas meklēšanas dalībniekiem, britu jūras virsnieks un polārpētnieks Frensiss Leopolds Maklintoks. Nosaukta pēc asociācijas ar blakus esošo Prinča Patrika, Konautas un Straternas hercoga, salu. Konauta un Straterna bija britu monarha trešā dēla ceremoniālie valdījumi Īrijā, kuru savukārt nereti poētiski dēvē par Zaļo vai Smaragda salu.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Emerald Isle
3. ↑  «NWT Place Names Database». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 14. augustā. Skatīts: 2022. gada 11. augustā.

Ārējās saites
-------------

* International Map of the World 1:1,000,000 Ballantyne Strait NT-8/9/10/11/12
**Irēna Stanisława Sendlere** (poļu: *Irena Stanisława Sendlerowa*; dzimusi 1910. gada 15. februārī, mirusi 2008. gada 12. maijā) bija poļu sociālā darbiniece, kura Otrā Pasaules kara laikā izglāba no nāves apmēram 2500 ebreju bērnu.

Pasaules kara laikā Sendlere dzīvoja Varšavā (pirms kara dzīvoja arī Otvockā un Tarčinā) un strādāja sociālajā dienestā. Pēc Vācijas okupācijas Sendlera iesaistījās Pretošanās kustībā un arī t.s. "Žegotas" (*Żegota, Rada Pomocy Żydom*) darbībā, izgatavojot lielu daudzumu viltotu identifikācijas dokumentu. Kad tika izveidots Varšavas geto, Sendlerei kā sociālajam darbiniekam bija tiesības to apmeklēt, lai novērstu infekcijas slimību izplatīšanos. Izmantojot šo iespēju, Sendlere līdz 1943. gadam dažādos veidos slepus nogādāja uz iepriekš sagatavotām ģimenēm un mītnēm apmēram 2500 bērnu un zīdaiņu. Tas viss tika dokumentēts, lai pēc kara bērnus atdotu ģimenēm, tomēr gandrīz visi bērnu vecāki gāja bojā Treblinkas nāves nometnē.

1943. gadā Sendlere tika arestēta, viņai tika piespriests nāvessods, tomēr Žegotas darbiniekiem izdevās piekukuļot nāvessoda izpildītājus, un līdz kara beigām Irēna Sendlere slēpās. Pēc kara komunistu varas iestādes Sendleri tiesāja par sakariem ar Polijas emigrācijas valdību. 1965. gadā Izraēla piešķira Sendlerei "Taisnīgā starp tautām" titulu, bet 2003. gadā viņa tika apbalvota ar Polijas augstāko civilo apbalvojumu — Baltā Ērgļa Ordeni.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Irēna Sendlere***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Par Sendleri *Yad Vashem* memoriālā Arhivēts 2018. gada 15. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 30613773
* LCCN: nr2004023431
* ISNI: 0000 0000 7870 6311
* GND: 129335290
* SUDOC: 147292263
* BNF: cb16610600w (data)
* BIBSYS: 7069777
* NDL: 001316121
* NKC: xx0060971
* BNE: XX4724891

 |

 |
**Harijs Vagrants**, īstajā vārdā **Harijs Kadiķis**, (dzimis 1988. gada 7. novembrī Rīgā) ir latviešu publicists, mūziķis, teologs, ceļotājs.

Biogrāfija
----------

Beidzis Āgenskalna ģimnāziju (tagadējo Rīgas Valsts vācu ģimnāziju), 2011. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Teoloğijas fakultāti.

Kopš 2012. gada darbojas žurnālistikā, daudzu rakstu un publikāciju autors.

No 2016. — 2019. gadam aktīvi darbojies grupā "Zāle", spēlējot dažādu tautu mūzikas instrumentus: persiešu santuru, indiešu harmoniju. Grupas "Zāle" otrais albums "Viņš" (ar Harija Vagranta piedalīšanos) 2017. gadā nominēts balvai „Zelta mikrofons" kategorijā „Labākais tautas vai pasaules mūzikas albums".

2017. gadā apgādā "Mansards" izdota Harija grāmata "Ielu muzikanta dienasgrāmata".

2023. gada decembrī apgādā ''Zvaigzne ABC'' publicēta Harija Vagranta otrā ceļojumu grāmata ''Trakā mugursomnieka negantie piedzīvojumi''. Grāmatā vēstīts par pusgadu, ko autors pavadījis, ceļojot un dzīvojot Balkānu valstīs, Turcijā un Kiprā.

2024. gada martā izdevniecībā "Zvaigzne ABC" izdota Harija Vagranta trešā grāmata "Viņpus nāves. Nāvei tuvās pieredzes mūsdienu Latvijā". Darbā autors pievēršas noslēpumainajam nāvei tuvo pieredžu fenomenam, apkopojot latviešu, kas piedzīvojuši nāvei tuvus stāvokļus, stāstus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Grupa «Zāle» laidusi klajā otro albumu «Viņš»». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-09-18.
2. ↑  «Nosaukti Zelta Mikrofons 2017 nominanti». *www.diena.lv*. Skatīts: 2022-09-18.
3. ↑  «Ielu muzikanta dienasgrāmata». *www.goodreads.com*. Skatīts: 2022-09-18.
4. ↑  *Zvaigzne ABC - Trakā mugursomnieka negantie piedzīvojumi*.
**Voldemārs Krustiņš** (1932—2020) bija latviešu žurnālists un publicists, laikraksta "Lauku Avīze" galvenais redaktors. Draudzīgā aicinājuma padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1932. gada 2. augustā Pļaviņās. Mācījās Jaunpils vidusskolā, studēja Rīgas Pedagoģiskajā institūtā, vēlāk Maskavas augstākajā partijas skolā.
Strādāja par Dobeles rajona laikraksta "Brīvais Darbs" redaktoru un atbildīgo sekretāru, vēlāk par laikraksta "Padomju Jaunatne" redaktoru. 1988. gadā viņš kļuva par laikraksta "Lauku Avīze" galveno redaktoru, bet 1997. gadā par SIA "Lauku avīze" valdes priekšsēdētāju. 

1995. gadā Krustiņš bija viens no "Zemnieku saeimas" idejas iniciatoriem. 2001. gadā viņš pensionējās un no 2005. gada līdz 2015. gadam bija laikraksta "Latvijas Avīze" (līdz 2003. gadam izdevuma nosaukums bija "Lauku Avīze") redakcijas padomes priekšsēdētājs.

Miris 2020. gada 22. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Patriarha aiziešana Pauls Raudseps 2015. gada 9. jūnijā
2. ↑  Delfi. «"Lauku Avīze" mainīs nosaukumu». *Delfi* (latviešu), 4.11.2003. Skatīts: 2024-03-22.
3. ↑  Mūžībā devies ilggadējais Lauku Avīzes vadītājs Voldemārs Krustiņš LETA 2020. gada 23. jūnijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 23145424162086790303

 |

 |
**Burtnieka drumlinu lauks**, arī **Burtnieku drumlinu lauks**, ir Latvijas lielākais drumlinu — stāvu viļņveida un klaipveida pauguru klāts apvidus, kas atrodas Valmieras novada vidus un ziemeļu daļā, nedaudz iesniedzoties Igaunijā un ziemeļos robežojas ar Sakalas augstieni. Augstākais punkts ir Ķoņu kalns. Burtnieku pagastā esošie Bēršu drumlini izdalīti kā aizsargājams ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis.

Lauks satur ap 1430 drumlinu vaļņu, kas īpaši izteikti dienvidos no Burtnieka ezera. Tie ir savstarpēji paralēli orientēti ZR-DA virzienā, atbilstoši pēdējā ledus laikmeta Ziemeļeiropas ledāju kustībai. Ieplakas starp drumliniem sedz purvu nogulumi, tajās bieži sastopama kūdra, ir daudz ezeriņu (Purezers, Ezeris, Saules ezers, Bezdibenis). Drumlinu nogulumi satur daudz karbonātu, tāpēc šeit bieži sastopamas saldūdens kaļķiežu iegulas, kas veidojušās senajos ezeros. Upju ielejās, kā parasti, atrodas aluviālie nogulumi.

Burtnieku apkaimes drumlini parasti ir 6-12 m augsti, 2-3 km gari un 100-600 m plati. Vairāk uz ziemeļiem, Vecates pagastā drumlini kļūst garāki (2-10 km). Drumlinu virsotnes atrodas vidēji 60-75 m vjl, nedaudz paaugstinoties virzienā no dienvidiem uz ziemeļiem.

Burtnieka drumlinu lauka pētījumi parādīja, ka drumlinu kodoli galvenokārt sastāv no glaciotektoniski deformētiem un litoloģiski atšķirīgiem pleistocēna nogulumiem, bet dažviet arī no vāji cementētiem dislocētiem vidusdevona smilšakmeņiem. Savukārt drumlinu nogāzēs esošie zvīņveida uzbīdījumi parādījušies, darbojoties no drumlinu ieplaku puses orientētam kompresējošajam spriegumam.

Reljefam pielāgojies arī ceļu tīkls, kurš galvenokārt ir paralēls drumlinu virzienam, jo to šķērsojums perpendikulāri ir grūts. Lauka dienvidu daļa ir lauksaimnieciski labi apgūta, kamēr ziemeļi joprojām saglabājuši lielus mežu masīvus.

Atsauces
--------

1. 1 2  Bēršu drumlini Dabas Aizsardzības pārvaldes lapā
2. 1 2 3  Valdis Avotiņš, Ints Lukss, "*No Burtniekiem līdz jūrai*", AGB, Rīga, 1999. ISBN 9984-9288-7-x.
3. ↑  «Burtnieks - redzet.eu». *www.redzet.eu*. Skatīts: 2024-03-22.
4. ↑  Dabas aizsardzības plāns dabas liegumam "Burtnieku ezera pļavas", laika posmam 2005.-2015.
5. ↑  Butrtnieku novada attīstības programma 2019.-2025. gadam
6. 1 2  Kristaps Lamsters, Fenoskandijas ledus vairoga Zemgales loba subglaciālā reljefa sistēmas un dinamika
7. ↑  Zelčs, V. Dreimanis, A. 1997. *Morphology, Internal Structure and Genesis of the Burtnieks*
Drumlin Field, Northern Vidzeme, Latvia. *Sedimentary Geology, 111, 73—90.*

Ārējās saites
-------------
Hivas haniste ap 1700. gadu
**Hivas haniste** (uzbeku: *Xorazm, Xiva xonligi*) pastāvēja no 1511. gada līdz 1920. gadam vēsturiskajā Horezmas reģionā mūsdienu Turkmenistānas un Uzbekistānas teritorijā.

Vēsture
-------

Izveidojās 1511. gadā pēc Timurīdu impērijas sabrukuma Amudarjas lejtecē un Arāla jūras dienvidu piekrastē, ar centru Hivas oāzē. Tās hani bija attāli Čingishana pēcteči. Pēc Amudarjas gultnes maiņas galvaspilsētu 1598. gadā pārcēla uz dienvidiem — Hivu. Zināmākais valdnieks, Abu al-Gazi Bahadurs valdīja no 1643. līdz 1664. gadam un sarakstīja Čingishana un tā pēcnācēju valdīšanas vēsturi. Atsita kalmiku sirotāju uzbrukumus. 1740. gada septembrī Hivā iebruka Sefevīdu Persija, novembrī piespiežot galvaspilsētu padoties un palikt Persijas vasalībā līdz 1747. gadam. No 1804. gada varu kontrolēja Kungratu dinastijas uzbeki, kas cīnījās ar turkmēņiem un karakalpakiem. Iedzīvotāju skaits valstī nepārsniedza 1 miljonu.

Krievijas Turkestānas iekarošanas kampaņas gaitā, 1873. gadā hanistei uzbruka 13 000 krievu kareivju, kas 10. jūnijā ieņēma Hivu. Ar samazinātu teritoriju haniste kļuva par Krievijas protektorātu. 1894. gadā to kopā ar Buhāras emirātu iekļāva Krievijas Impērijas muitas zonā.

Haniste eksportēja neapstrādātu kokvilnu. Viens no aktīvākajiem tirdzniecības ceļiem bija Amudarjas upe, kurā kursēja vairāki tvaikoņi, nodrošinot preču transportu. Taču tradicionālās kamieļu karavānas turpināja transportēt lielāko preču daļu.

Pēc boļševiku Oktobra revolūcijas hanisti kontrolēja turkmēņu cilšu karaspēks un kazaku vienības. 1920. gada februārī boļševiki iekaroja hanisti, tās vietā pasludinot Horezmas Tautas Padomju republiku, kas pastāvēja līdz 1924. gadam.

Attēlu galerija
---------------

* Hivas karogs līdz 1917. gadamHivas karogs līdz 1917. gadam
* Hivas karogs līdz 1920. gadamHivas karogs līdz 1920. gadam
* Hivas haniste Krievijas Turkestānas sastāvāHivas haniste Krievijas Turkestānas sastāvā
* Hivas hans (1911)Hivas hans (1911)
* Hivas mūriHivas mūri

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hivas haniste***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)