recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par ielu Viesītē. Par citām jēdziena **Peldu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Peldu iela** ir viena no Viesītes pilsētas centra senajām ielām. Iela sākas gandrīz Mazā ezera krastā, kur pretējā virzienā iet labiekārtota pastaigu un izziņas taka, kas stiepjas gar ezeru uz Mīlestības saliņu (estrādi). Iela iedalāma trīs atsevišķos posmos. Sākumposmā tā neveido izteiktu ielas apbūvi, jo sākas no zaļās zonas. Tās vienā malā izvietots Viesītes pilsētas pārvaldes stāvlaukums, kam blakus, Peldu ielā 2, atrodas Muzeja "Sēlija" nodaļa "Paula Stradiņa skola". Vidusposmā tā ar Brīvības ielu un Raiņa ielu veido blīvi apbūvētu vēsturisku kvartālu. Viens no kvartālā esošajiem namiem ir Paula Stradiņa ģimenes māja (arhitektūras dēļ tautā saukta par "Desu māju"). Ielas trešais posms stiepjas lejup no kalna, pārtop lauku ceļā un savienojas ar Paula Stradiņa ielu. Tā ir bijusī Viesītes šaursliežu dzelzceļa trase, tāpēc apbūve pakāpeniski samazinās.

Ielu savienojumi
----------------

Peldu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Brīvības iela
* Raiņa iela (T-veida krustojumā uz dienvidiem)
* Lapu iela
* Paula Stradiņa iela (T-veida krustojums)

Objekti
-------

* Paula Stradiņa skola Peldu ielā 2 — celta kā Eķengrāves pagasta skola 1880. gadā. Šobrīd viena no Muzeja "Sēlija" nodaļām.
* Paula Stradiņa ģimenes māja, pie kuras piemiņas plāksne profesoram Paulam Stradiņam (oficiālā adrese Raiņa ielā 14)

Skatīt arī
----------

* Viesīte
* Viesītes ielu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  «Maršruts Viesītes pilsētā».

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Viesītes ielas |
| --- |
|  |
| 
* Amatnieku iela
* Annas Brodeles iela
* Bērzu iela
* Biržu iela
* Brīvības iela
* Dārza iela
* Dīķa iela
* Dzelzceļnieku iela
* Ērgļu iela
* Ezera iela
* Jaunā iela
* Kalēju iela
* Kalna iela
* Kaļķu iela
* Kārļa iela
* *Kļavu iela*
* Krasta iela
* Lapu iela
* Lauku iela
* Lejas iela
* Mazezera iela
* Meža iela
* Miera iela
* Parka iela
* Paula Stradiņa iela
* Pavasara iela
* Peldu iela
* Raiņa iela
* Robežu iela
* Skolas iela
* Smilšu iela
* Sporta iela
* Vaļņu iela
* Zaļā iela

 |

 |
| *IKEA International Group* |
| --- |
| IKEA International Group |
| Sauklis | *A better night's sleep.* |
| Veids | Privāts uzņēmums |
| Dibināts | 1943 |
|
| Galvenais birojs | Delfta, Karogs: Nīderlande Nīderlande |
|
|
|
| Vadība | Mikaels Olsons (Valdes priekšsēdētājs)Omars Gulajs (Prezidents, Inter IKEA Group) Sorens Hansens (Viceprezidents, Inter IKEA Group) |
| Darbinieki | 139 000 (2012) |
|
|
|
|
| Nozare | Tirdzniecība |
| Produkti | mēbeles |
| Mājaslapa | www.ikea.com |

IKEA filāle
Karte ar valstīm, kurās darbojas IKEA:
  Esošās
  Nākotnes
  Bijušās
  Nav plānu
**IKEA** ir Zviedrijas mājas interjera preču tirgotājs. Tam ir 422 veikali 51 pasaules valstī (uz 2018. gada augustu), vairums no tiem Eiropā, bet arī ASV, Kanādā, Āzijā un Austrālijā.

Vēsture
-------

Uzņēmumu 1943. gadā dibināja Ingvars Kamprads 17 gadu vecumā (2013. gadā viņš bija viens no bagātākajiem cilvēkiem pasaulē). Sākotnēji tas pārdeva dažādas sīkpreces, konkurējot ar zemām cenām, bet īstā izplešanās sākās 1955. gadā, kad IKEA sāka veidot savas mēbeles. IKEA popularizēja lētas moderna dizaina mēbeles un efektīvu masveida ražošanu, kā arī nesaliktu mēbeļu tirgošanu.

2008. gadā ASV Virdžīnijas štata Denvilā tika atvērta *IKEA* rūpnīca, kur ražoja koka plauktus un glabāšanas sistēmas ASV un Kanādas tirgum.

2013. gada vasarā IKEA atvēra savu pirmo veikalu Lietuvā, Viļņā, kas bija pirmais IKEA iepirkšanās centrs Baltijas valstīs.
2018. gada 30. augustā tika atklāts pirmais IKEA veikals Latvijā, Rīgā, kas pagaidām ir lielākais IKEA iepirkšanās centrs Baltijas valstīs 
2019. gada jūlijā *IKEA* paziņoja, ka gada beigās slēgs rūpnīcu ASV, jo izdevīgāk produkciju ir ražot Eiropā, kur ir lētāki izejmateriāli, un to importēt ASV.

2022. gada 25. augustā *IKEA* atvēra pirmo veikalu Igaunijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bringing the IKEA Concept worldwide». Inter IKEA Systems B.V. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. februārī. Skatīts: 2015. gada 25. augusts.
2. ↑  «Piektais bagātākais cilvēks pasaulē». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013-09-30. Skatīts: 2013-08-16.
3. 1 2  IKEA slēgs vienīgo rūpnīcu ASV LETA, 2019. gada 16. jūlijs
4. ↑  «Viļņā atvērts pirmais IKEA veikals Baltijas valstīs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 16. augustā. Skatīts: 2013. gada 16. augustā.
5. ↑  DELFI. «Reportāža: Durvis ver tirdzniecības milža 'IKEA' veikals Rīgā». *DELFI* (latviešu), 2018-08-30. Skatīts: 2018-08-30.
6. ↑  Atvērts pirmais Ikea veikals Igaunijā Db.lv, 25.08.2022

Skatīt arī
----------

* IKEA efekts

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145413402
* LCCN: n80062496
* ISNI: 0000 0001 1781 6143
* GND: 4392009-3
* SUDOC: 088487318
* BNF: cb14634798t (data)
* NKC: vse2012692139

 |

 |
CITRO veikals Pūrē. 
***CITRO*** ir Latvijas pārtikas un nepārtikas preču mazumtirdzniecības tīkls. Tā galvenais birojs atrodas Rīgā. Veikalu tīkls ir izveidots 2019. gadā, trim uzņēmumiem atdaloties no *Top!* veikalu tīkla.

*CITRO* veikalu tīklā ietilpst vairāk nekā 80 veikali visā Latvijā. Veikali pieder 3 uzņēmumiem: AS *Diāna* (Kurzeme), SIA *Gabriēla* (Kurzeme, Rīga), SIA *Lekon* (Latgale), SIA *AA & CO* (Kurzeme). Veikalu tīklam ir centralizēta noliktavas bāze pie Rīgas lidostas.

SIA *Latvian Retail Management* veikalu *CITRO* tīklam nodrošina vienotu preču iepirkumu sistēmu, kopējas mārketinga aktivitātes, centralizētus preču importa un loģistikas pakalpojumus. Katra sadarbības partnera tirdzniecības vietās tiek nodrošināta individuāla piedāvājuma veidošana, atbilstoši reģiona tradīcijām un vietējo ražotāju piedāvājumam.

Vēsture
-------

2019. gada maijā uzņēmumi AS *Diāna*, SIA *Gabriēla* un SIA *Lekon* nolēma atdalīties no *top!* veikalu tīkla. 2019. gada 4. oktobrī tika paziņots, ka šie trīs uzņēmumi dibinājuši SIA *Latvian Retail Management* un attīstīs jaunu veikalu zīmolu *CITRO*, ko plānots ieviest līdz 2020. gada janvārim. Veikalu tīkla nodrošināšanas uzņēmums SIA *Latvian Retail Management* bija dibināts 2018. gada 12. decembrī.

2019. gada 8. novembrī Ventspilī tika atklāti pirmie *CITRO* veikali.
2020. gada 2. aprīlī tika paziņots, ka *CITRO* tīklam pievienojies *top!* veikalu tīklu atstājušais uzņēmums SIA *AA & CO* ar četriem veikaliem Ventspilī, Ugālē, Popē un Piltenē.
2021. gada 18. jūlijā pie Rīgas lidostas tika atklāta centralizēta *Citro* noliktavas bāze, telpas nomājot *Green park* noliktavu un biroja telpu kompleksā.

Skatīt arī
----------

* *Top!*

Atsauces
--------

1. 1 2  Atklāta centralizēta "Citro" noliktavas bāze LETA, 2021. gada 18. jūlijs
2. ↑  top!: Par trīs partneru atdalīšanos tika izlemts jau maijā Ilze Žaime, Dienas Bizness, 2019. gada 07. oktobris
3. ↑  Tiks attīstīts jauns vietējo uzņēmēju veikalu tīkls CITRO Ilze Žaime, Dienas Bizness, 2019. gada 04. oktobris
4. ↑  Atklāti pirmie zīmola CITRO veikali Monta Glumane, 08.11.2019
5. ↑  'Citro' paplašina veikalu tīklu Kurzemē Delfi, 02.04.2020

Ārējās saites
-------------

* CITRO
* Latvian Retail Management

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Mazumtirdzniecības veikalu ķēdes Latvijā |
| --- |
|  |
| Esošās | 
* Aibe
* Beta
* CITRO
* Elvi
* LaTS
* Lidl
* Maxima
* Mego
* Rimi
* Sky
* SPAR
* top!
* Vesko

 |
|  |
| Bijušās | 
* Cento
* Citymarket
* IKI
* Nelda
* Prisma
* Saules veikals
* Saulīte
* Selver
* Supernetto
* T-Market

 |

 |
Mangāna rūda
Svina rūda
Zelta rūda
**Rūda** ir derīgā izrakteņa veids, dabisks minerāls, kas satur saimniecībā noderīgu materiālu izejvielas (piemēram, metālus) tādā koncentrācijā, kas padara šo izejvielu ieguvi ekonomiski. Rūdai jāsatur materiālus, kas ir:

* vērtīgi;
* tādā koncentrācijā kas padara šo materiālu ieguvi, transportu un tālāko pārstrādi ienesīgu;
* iegūstami no rūdas ar pieejamām ekonomiski pamatotajām tehnoloģijām.

Rūdu atradnes ir tādas rūdu minerālu atradnes, kuru apguve ir ekonomiski pamatota. Rūdu minerālu atradnēs var atrasties arī tādi iežu masīvi, kas nav piemēroti derīgo izrakteņu ieguvei.

Līdzās metālu tīrradņiem metālu (dzelzs, alvas, vara, cinka, niķeļa utml.) rūdas ir galvenā šo derīgo izrakteņu dabā sastopamā forma, kas piemērota to rūpnieciskai ieguvei.

Rūdu atradni vērtīgu padara galvenokārt ekonomikas apsvērumi. Tomēr nereti notiek ekonomiski grūtāk pamatojama rūdu ieguve nāciju, kultūru vai atsevišķu indivīdu kultūras, stratēģisko vai sociālo apsvērumu dēļ. Piemēram, kāds grūti iegūstams rotakmens veids var būt nozīmīgs noteiktai kultūrai vai nācijai, kaut arī tam nav noteiktas saimnieciskas nozīmes.

Līdz ar to rūda drīzāk ir ekonomikas jēdziens nevis fizikāli stingri definējams jēdziens. Dažādu materiālu tirgus cenu izmaiņas var padarīt noteiktu atradņu izmantošanu rentablu vai nerentablu. Savukārt jaunu tehnoloģiju attīstība rada pieprasījumu pēc agrāk nepieprasītiem materiāliem, radot lielu vērtību jau agrāk zināmām un par mazvērtīgām uzskatītām minerālu iegulām.

Nozīmīgs faktors rūdu atradnes vērtības noteikšanā ir rūdas *koncentrācija*. Rūdu ieguve atmaksājas tad, ja vērtīgās izejvielas koncentrācija ir pietiekami augsta, lai pārsniegtu rūdas ieguves, transportēšanas un pārstrādes izmaksas.
Visbiežāk rūdu minerāli ir oksīdi, sulfīdi, silikāti vai tīrradņi (piemēram, varš), kuri Zemes garozā nav bieži sastopami, kā arī cēlmetāli, kas nemēdz veidot savienojumus, piemēram zelts.

Rūdu ķermeņi veidojas dažādos ģeoloģiskajos procesos. Rūdu veidošanās procesu sauc par rūdu ģenēzi.

Nozīmīgi rūdas veidojoši minerāli
---------------------------------

* Argentīts: Ag2S
* Barīts: BaSO4
* Berils: Be3Al2(SiO3)6
* Boksīts Al2O3 alumīnija ieguvei
* Bornīts: Cu5FeS4
* Cinobrs: HgS dzīvsudraba ieguvei
* Galenīts: PbS
* Halkocīts: Cu2S vara ieguvei
* Halkopirīts: CuFeS2
* Hematīts: Fe2O3
* Hromīts: (Fe,Mg)Cr2O4 hroma ieguvei
* Ilmenīts: FeTiO3
* Kasiterīts: SnO2
* Kobaltīts: (Co,Fe)AsS
* Kolumbīts—Tantalīts: (Fe,Mn)(Nb,Ta)2O6
* Magnetīts: Fe3O4
* Molibdenīts: MoS2
* Pentlandīts:(Fe,Ni)9S8
* Piroluzīts:MnO2
* Sfalerīts: ZnS
* Šēlīts: CaWO4
* Uraninīts: UO2 metāliska urāna ieguvei
* Volframīts: (Fe,Mn)WO4
* Zelts: Au, parasti asociācijā ar kvarcu

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rūda***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4152966-2
* NDL: 00566705
* NKC: ph116081

 |

 |
Krievijas Impērijas flotes emblēma
**Krievijas Impērijas flote** (krievu: *Российский императорский флот*) bija Krievijas caristes un vēlāk Krievijas Impērijas flote no 1696. līdz 1917. gadam.

Tā izveidojās no mazākiem spēkiem, kas pastāvēja pirms cara Pētera I izveidotās modernās Krievijas flotes 1696. gada Otrajā Azovas kampaņā un paplašinājās 18. gadsimta otrajā pusē.

Krievijas revolūcija un tai sekojošais pilsoņu karš bija katastrofa Krievijas Impērijas flotei. Melnās jūras flote 1918. gada pavasarī daļēji nonāca vācu gūstā Sevastopolē, daļēji tika atvilkta uz Novorosijsku, kur to pēc Vladimira Ļeņina pavēles nogremdēja. Dažus kuģus vācieši nodeva Ukrainai. Sevastopolē esošos kuģus 1918. gada decembrī sagrāba Antante, vēlāk šī flote aktīvi piedalījās karā pret boļševikiem. Pēc balto armiju sakāves daļa bijušās Melnās jūras flotes kuģu devās uz Tunisiju, kur tika internēti. Baltijas flote Petrogradā palika praktiski neskarta, taču arī tā piedalījās kaujās.

1921. gadā kuģu "Sevastopole" un "Petropavlovska" ekipāžas, kā arī daži Kronštates garnizoni sacēlās pret padomju valdību, bet boļševiki to brutāli apspieda.

Bijušās Krievijas Impērijas flotes kuģi, kas palika padomju rokās, veidoja PSRS flotes kodolu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievijas Impērijas flote***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Sakshārbora** (angļu: *Sachs Harbour*) vai **Ikahuaka** (inuinnaktuna: *Ikahuak* — ‘kur jāiet pāri’) ir ciems Kanādā, Ziemeļrietumu Teritoriju vistālāk ziemeļos esošā un Benksa salas vienīgā apdzīvotā vieta. Izvietojusies Benksa salas salas dienvidrietumos Tesigera līča krastā. Ziemeļos no ciema atrodas Sakshārboras lidosta.

Vēsture
-------

Benksa sala bijusi apdzīvota jau vismaz 1500 gadus p.m.ē. un senākie arheoloģiskie atradumi attiecas uz pirmsdorsetas kultūru. 19. gadsimtā pastāvīgu apmetņu salā nebija, lai arī to medību nolūkos regulāri apmeklēja inuiti no kontinenta. Pēc polārlapsu kažokādu cenu celšanās 20. gadsimta sākumā uz salu pastāvīgai dzīvošanai pārcēlās vairākas inuitu ģimenes un ap 1929. gadu bija izveidojusies apmetne. Nosaukta par godu 1913.—1916. gadu Kanādas Arktiskās ekspedīcijas kuģim *Mary Sachs*. 1986. gadā Sakshārborai piešķirts oficiāls ciema statuss.

Infrastruktūra
--------------

Sakshārboras ciemā ir skola, ambulance, sporta nams, veikals, pasts, policijas iecirknis, viesnīca. Elektrību nodrošina dīzeļelektrostacija. Ciemā atrodas Aulavikas nacionālā parka administrācija un apmeklētāju centrs. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un medības.

Atsauces
--------

1. ↑  «NWT Place Names Database». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 14. augustā. Skatīts: 2022. gada 21. augustā.
2. ↑  The Canadian Encyclopedia. Sachs Harbour
3. ↑  Sachs Harbour Infrastructure Profile

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sakshārbora***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 317122594
* LCCN: no2015118872

 |

 |
**Nikolajs Raudseps** (1848—1920) bija igauņu cilmes latviešu tālbraucēju kapteinis, jūrskolotājs, ilggadīgs Ainažu jūrskolas vadītājs un viens no pirmajiem latviešu polārpētniekiem.

Arī viņa jaunākais brālis Jegors Raudseps bija tālbraucēju kapteinis un Ainažu jūrskolas skolotājs.

Dzīvesgājums
------------

Nikolajs Raudseps dzimis 1848. gada 20. septembrī Vecsalacas pagasta *Mačparu* mājās, zemnieka ģimenē. Beidzis vietējo pagasta skolu un jau 18 gadu vecumā sācis iet jūrā.

Pēc Ainažu jūrskolas izveides par tās vadītāju un vienīgo pasniedzēju kļuva Kristiāns Dāls. Pieaugot studentu skaitam jūrskolā, 1870. gadā kā Kr. Dāla palīgs tika uzaicināts Nikolajs Raudseps, kurš pats vēl tobrīd mācījās jūrskolā. Jūrskolu pabeidzis 1875. gadā, iegūstot tālbraucēja kapteiņa diplomu. Turpmākos gadus abi bija galvenie latviešu jūrnieku izglītotāji. Kopā ar Kr. Dālu izstrādājis jūrskolas darba metodiku un pilnveidojis mācību programmu.

1888. gadā strādājis par kapteini Kaspijas jūrā.

Pēc Kr. Dāla uzaicināšanas par Liepājas jūrskolas vadītāju 1893. gadā, Ainažu jūrskolas vadību pārņēma Nikolajs Raudseps. Bijis šajā amatā līdz pat Pirmā pasaules kara sākumam un jūrskolas evakuācijai uz Krieviju.

Apbalvots ar Sv. Staņislava ordeni, Sv. Annas ordeni un Aleksandra III sudraba medaļu. Iecelts par Krievijas valsts padomnieku.

Miris 1920. gada 13. septembrī Lugā, Krievijā.

Arktiskā ekspedīcija
--------------------

1876. gadā bagātu Sibīrijas tirgotāju grupa vēlējās atklāt tiešu kuģu satiksmi ar Eiropu pa Obas upi un Ziemeļu Ledus okeānu. Pēc Kr. Valdemāra ieteikuma šī projekta realizācija tiek uzticēta Kr. Dālam un N. Raudsepam.

Tajā pašā gadā abi devās uz Toboļsku un devās pa Obas upi uz leju, pētot tās gultni. Tika noskaidrots, ka upe tiešām ir piemērota kuģošanai. 1877. gadā Vācijā tika nopirkts tvaikonis *Luisa* un tam tika sastādīta pamatā latviešu jūrnieku apkalpe ar kapteini Jāni Kurseinu. Kr. Dāls un N. Raudseps devās līdzi kā noverotāji. Brauciens sākas Lībekā un caur Hallu un Trumsi, šķērsojot Ziemeļu ledus okeānu un cīnoties ar klīstošiem lediem, tika sasniegta Obas grīva un 8. septembrī kuģis veiksmīgi piestāja Toboļskā. Tādējādi šis latviešu jūrnieku veikums ir pirmā reize, kad kuģis no Eiropas sasniedza Sibīrijas iekšzemi.

Atsauces
--------

1. ↑  Jūrnieku mājas IV
2. ↑  *Latvijas jūrniecības vēsture*, Rīga, 1998, 116 lpp.
3. ↑  *Latvijas Vēstnesis* Nr. 107 (20.11.1920)
4. ↑  *Brīvā Zeme* Nr. 159 (19.07.1939)
**Morotai** (indonēziešu: *Pulau Morotai*) ir sala Indonēzijā, Moluku salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, kopā ar piekrastes saliņām veido Morotai apriņķi. Lielākā pilsēta ir apriņķa centrs Daruba salas dienvidu krastā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā uz ziemeļiem no Halmaheras. Dienvidos Morotai šaurums to atdala no Halmaheras, bet pārējo krastu apskalo Klusais okeāns. Rietumu piekrastē vairākas nelielas saliņas, lielākā no kurām ir Rao (60 km²). Krasti mēreni izroboti, vietām koraļļu rifi. Sala ir vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains ar nelielām piekrastes zemienēm; augstākā virsotne ir Sabatai kalns (1250 m vjl) salas dienviddaļā.

Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Vēsture
-------

Vēsturiski sala piederējusi Ternates sultanātam. 16. gadsimtā salā ieradās portugāļu misionāri, kas izplatīja katoļticību. Tas izsauca sultāna neapmierinātību un salas iedzīvotāji vairākkārt tika pārvietoti uz Halmaheru un Ternati.

Otrā pasaules kara laikā Morotai bija nozīmīgs Japānas karaspēka atbalsta punkts ar aviācijas bāzi. 1944. gada septembrī salu ieņēma amerikāņi, un tā kļuva par atbalsta bāzi Filipīnu atbrīvošanai. Pēdējais japāņu karavīrs Nakamura Teruo padevās indonēziešu armijai tikai 1974. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  JAPAN: The Last Last Soldier?

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Morotai***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Ādams Ādolfs Talcis** (1904—1983) bija latviešu rakstnieks un žurnālists, Latvijas PSR Rakstnieku Savienības valdes sekretārs (1956—1965) un Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs valdes priekšsēdētājs un padomes vecākais (1964—1983).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1904. gada 16. novembrī Ipiķu pagastā kā jaunākais bērns laukstrādnieku Ādama (1863—1928) un Edes (1863—1911) deviņu bērnu ģimenē. Mācījās Ipiķu pagastskolā un Rūjienas pamatskolā, tad sāka mācīties Rūjienas tirdzniecības skolā (1917—1918), bet tās neturpināja vācu okupācijas dēļ.
Strādāja Rūjienas Brāļu Mooru veikalā (1921—1924), tad pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur strādāja gadījuma darbus.

1928. gadā laikraksts "Sociāldemokrāts" iespieda viņa stāstu "Vecā ķieģeļnieka jubileja". Mācījās Rīgas Tautas augstskolas Literatūras un žurnālistikas nodaļā (1928—1931), bija žurnāla "Signāls" redaktors (1928—1930), tad literātu biedrības "Domas" valdes sekretārs (1930—1934) un laikraksta "Dienas Lapa" redakcijas sekretārs (1933—1934).
Pēc Ulmaņa apvērsuma bija A/S "Riti" inkasents (1934—1940).

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņu iecēla par laikraksta "Daugavas Vēstnesis" atbildīgo redaktoru, vēlāk par laikraksta "Literatūras Avīze" redakcijas sekretāru.
Pēc Vācijas iebrukuma iestājās Sarkanajā armijā un krita vācu gūstā, pēc atbrīvošanas strādāja Priedaines kūdras fabrikā.

Otrās padomju okupācijas laikā bija PSRS Literatūras fonda Latvijas republikāniskās nodaļas direktora vietnieks (1944—1945) un Padomju Latvijas Rakstnieku savienības valdes sekretāra palīgs un vietnieks (1944—1948), tad žurnāla "Bērnība" skolu daļas vadītājs (1949—1950) un laikraksta "Cīņa" speciālkorespondents (1954—1956).

1955. gadā kļuva par Latvijas pārstāvi komitejā "Par atgriešanos Dzimtenē", bija Rakstnieku Savienības valdes sekretārs (1956—1965) un Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs valdes priekšsēdētājs un padomes vecākais (1964—1983).
Miris 1983. gada 14. decembrī Rīgā.

Darbi
-----

* "Dumpīgā grāmata" (1931),
* "Manas raibās dienas" (1958),
* "Tālajos ciemos" (1960),
* "Dižjūras kapteinis" (1962),
* "Tikšanās ar okeānu" (1964, pārstrādāts izdevumā "Ak vai, kā jūra krāc" 1984),
* "Ko šalc priedulājs" (1967),
* "Soļi tumsā" (1969, kopā ar F. Rekšņu),
* "Sūrie vēji" (1974) u.c.

Pagodinājumi
------------

Latvijas PSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks (1964)

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 11909604
* LCCN: no97027896
* ISNI: 0000 0000 4000 455X
* GND: 1095670778

 |

 |
**Olga Pīrāgs** (1956) ir Latvijas dziedātāja un vokālā pedagoģe. Latvijas TV un radio estrādes un vieglās mūzikas orķestra soliste (1979—1985), daudzu vokālistu konkursu un starptautisko džeza festivālu laureāte.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1956. gada 12. augustā Rīgā. Mācījās Pāvula Jurjāna mūzikas skolā un Rīgas 61. vidusskolā, kuru pabeidza 1973. gadā. Studēja Daugavpils Pedagoģiskā institūta Mūzikas pedagoģijas nodaļā (1973—1977). Līdztekus studijām viņa dziedāja Daugavpils Celtniecības tresta ansamblī „DIAS", vēlāk Daugavpils rajona kultūras nama vokāli instrumentālajā ansamblī.

Strādāja par pedagogu Rīgas kultūras nama „Vecrīga" vokālajā studijā (1978—1979), vēlāk bija Latvijas TV un radio estrādes un vieglās mūzikas orķestra soliste Raimonda Paula, Aļņa Zaķa un Gunāra Rozenberga vadībā (1979—1985), kā arī sadarbojās ar Krievijas estrādes orķestriem Jurija Silantjeva, Aleksandra Mihailova, Anatolija Badhena, Vladimira Vasiļevska un Anatolija Krolla vadībā.

No 1987. līdz 1990. gadam Olga Pīrāgs bija Čitas apgabala filharmonijas soliste, pēc atgriešanās dzimtenē darbojās Rīgas Muzikālajā kamerteātrī (1990—1991). 1992. gadā viņa sāka pasniegt vokāla un džeza meistarklases. Kopš 2000. gada strādāja Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā par pedagoģi.

Diskogrāfija
------------

* „Спасибо, музыка, тебе" (1984),
* „Пусть будет так!" (1999),
* „Искренность души" (1999),
* „Имена на все времена" (2008).

Atsauces
--------

1. ↑  «Latgales Centrālā bibliotēka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 11. augustā. Skatīts: 2018. gada 26. jūnijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305087790
* ISNI: 0000 0003 7301 7607

 |

 |
**Stīvens Klārks** (angļu: *Stephen Clarke*; dzimis 1963. gada 29. augustā) ir skotu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā, pārstāvējis klubus *St Mirren* un *Chelsea*, aizvadījis sešas spēles Skotijas izlasē. Kopš 2019. gada maija ir Skotijas izlases galvenais treneris.

Futbolista karjera
------------------

Profesionāla futbolista karjeru sāka Skotijas klubā *St Mirren*. 1987. gadā pārgāja uz Anglijas klubu *Chelsea*. 1997. gadā kļuva par FA kausa ieguvēju, 1998. gadā ar komandu uzvarēja Anglijas Līgas kausa izcīņā un kļuva par UEFA Kausu ieguvēju kausa uzvarētāju.

Skotijas izlasē pirmo spēli aizvadīja 1987. gada 9. septembrī pret Ungāriju. Kopumā izlasē nospēlēja sešas spēles, pēdējā spēle izlases rindās bija 1994. gada 27. maijā pret Nīderlandi.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeru sāka 1998. gadā kā *Newcastle United* galvenā trenera Rūda Gullita asistents. Pēc Gullita atkāpšanās uz vienu spēli bija galvenā trenera pienākumu izpildītājs. Vēlāk strādāja par jauniešu treneri klubā *Chelsea*. 2004. gadā kļuva par kluba galvenā trenera Žuzē Mouriņu asistentu. Karjeras turpinājumā pildījis trenera asistenta pienākumus arī klubos *West Ham United* un *Liverpool*.

2012. gada jūnijā tika apstiprināts par *West Bromwich Albion* galveno treneri. 2012.—2013. gada Anglijas Premjerlīgas sezonā komanda ieguva 8. vietu. Tomēr nākamās sezonas sākums bija nesekmīgs un 2013. gada decembrī Klārks amatu atstāja. 2014. gada decembrī kļuva par *Reading* galveno treneri. 2015. gadā aizveda komandu līdz FA kausa pusfinālam. 2015. gada decembrī amatu atstāja. 2016. gada jūnijā sāka strādāt par trenera asistentu *Aston Villa*, tā paša gada oktobrī neilgu laiku bija galvenā trenera pienākumu izpildītājs.

2017. gada oktobrī tika iecelts par Skotijas Premjerlīgas kluba *Kilmarnock* galveno treneri. 2018.—2019. gada sezonā aizveda komandu līdz 3. vietai. 2019. gada maijā tika atzīts par Skotijas gada labāko treneri. 2019. gada 20. maijā tika apstiprināts par Skotijas izlases galveno treneri, parakstot trīs gadu līgumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Steve Clarke, footballer». *eu-football.info* (angļu). Skatīts: 2020. gada 11. oktobrī.
2. ↑  «James Forrest, Steve Clarke & Ryan Kent win PFA Scotland annual awards». *bbc.com* (angļu). 2019. gada 5. maijā. Skatīts: 2020. gada 11. oktobrī.
3. ↑  «Steve Clarke is named new Scotland manager on three-year deal». *bbc.com* (angļu). 2019. gada 20. maijā. Skatīts: 2020. gada 11. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stīvs Klārks***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* spēlētāja profils (angliski)
* *Soccerbase* trenera profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *Eu-football.info* profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
Debesu templis
**Debesu templis** jeb **Tjeņtaņs** ir budistu templis Pekinā, Ķīnā.

Debesu templis
--------------

Debesu templis jeb Tjeņtaņs tika uzcelts Minu dinastijas laikā un ir viens no lielākajiem tempļu kompleksiem Ķīnā. Tas ir arī spilgts piemērs harmonijas un simbolisma nozīmei ķīniešu arhitektūrā. Tieši šeit imperators veica ziedojumus, kā arī godināja debesis un senčus ziemas saulgriežu laikā. Plāksnītes templī simbolizēja dievu garus. Būdams Debesu dēls, imperators aizlūdza šos dievus par savu tautu un labas ražas sezonu. Minu un Cinu dinastiju laikā templī netika ielaisti parastie ļaudis. Mūsdienās tā plašajā parkā agrās rīta stundās ir novērojami taiči praktizētāji.

Kompleksa apraksts
------------------

Sarkanais soļu tilts, kas savieno galvenās tempļa kompleksa daļas, stiepjas no ziemeļiem uz dienvidiem (vislabvēlīgākais virziens arhitektūrā pēc fen šui principiem) un veido parka centrālo ainavu. Apaļais altāris ir veidots no koncentriskiem akmens plākšņu riņķiem. Plākšņu skaits katrā riņķī ir tāds, kas dalās ar deviņi, - vislabvēlīgākais skaitlis. Apaļā Atbalss siena spējot atbalsos čustus no vienas sienas puses otrā. 

Trīs vārti - imperatoram (austrumos), valsts ierēdņiem (rietumos) un dieviem (pa vidu). Imperatora debesjums glabā dievu garu piemiņas plāksnes. Apaļais altāris ir imperatora ziedojumu vieta.

Cjinjeņdjeņa
------------

Cjinjeņdjeņa jeb Labas ražas lūgšanu zāle tika uzcelta 1420. gadā un bieži vien to kļūdaini dēvē par Debesu templi. Patiesībā nevienai celtnei Tjeņtaņa kompleksā nav šāda nosaukuma. Tjeņtaņšs tulkojumā nozīmē "Debesu altāris" un tas attiecas uz visu kompleksu. Cjinjeņdjeņā imperators aizlūdza par labu ražu. Zelta smaile ir 38 m augsta un ir pakļauta zibens spēriena draudiem. 

Zāles jumtu balsta 28 smalki izgreznoti pīlāri. Vidū ir četras lielas kolonnas, ko dēvē par Pūķa alas pīlāriem un kas simbolizē gadalaikus. 

Krāšņo apaļo kesona griestu vidū ir attēlots apzeltīts pūķis un fēnikss. Zāle ir celta tikai no koka, neizmantojot nevienu naglu.

Dažādi simboli templī
---------------------

* Aprakstītajās plāksnēs parasti redzama imperatora kaligrāfija
* Apaļais jumts simbolizē debesis
* Sarkanā ir imperatora krāsa
* Zilā krāsa simbolizē debesis
* Pūķa un fēniksa motīvi simbolizē imperatoru un imperatori
* Piemiņas plāksnes simbolizē imperatora senčus, kurus viņš godināja

Marmora platforma
-----------------

Marmora plātnes trīs līmeņos viedo diametrā 90 m lielu un 6 m augstu apli. Augstākā līmeņa balustrāde ir greznota ar marmora pūķu tēliem, kas uzsver šīs struktūras imperiālistisko nozīmi.

Ārējās saites
-------------

A Dorling Kindersley Book, Eyewitness Travel Guide, China
Gūdu klintis
**Gūdu klintis** (arī **Gaviļu iezis**, **Tālskatu iezis**) ir devona smilšakmens iežu atsegums Gaujas labajā krastā, Cēsu novadā.

Klintis līdz 18 m augstas, aptuveni 250 m platas. Klints dienvidrietumu siena iet gar upi nemainot augstumu. Šajā ieža daļā, upes līmenī ir atrodama ala. Tā ir aptuveni 4,5 m dziļa, 6 m plata. Kopā ar nogāzi klintis ir 50 m augstas, tomēr liela daļa no nogāzes ir nobiras — noslīdējumu masa. Vietā, kur klintis vistālāk atkāpjas no Gaujas, ir redzama ievērojama mālu noplūde. Te pāri iezim krīt neliels strautiņš. Netālu no ieža ir sastopami vairāki atvari. Iezī atrastas vairākas devona fosilijas: bruņuzivju, bezžokļaiņu, bārkšspuru un žokļžauņzivju atliekas, kā arī fosforīta konkrēcijas.

2024. gadā Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāte Gūdu klintis nosauca par Gada ģeovietu.

Nosaukums
---------

Gūdu klintis savu nosaukumu ieguvušas no tuvējām Gūdu mājām, bet citiem ieža nosaukumiem ir cita vēsture. Nostāsts vēstī, ka netālu no Gūdu mājām, ganu dziesmām bijusi tik skaista atbalss, un tās skanējušas tik tālu, ka iezis nodēvēts par Gaviļu iezi. Par Tālskata iezi klints iedēvēta 20. gadsimta nogalē, apbrīnojot ievērojamo skatu, kas paveras no ieža virsotnes.

Atsauces
--------

1. ↑  Objekts — Gūdu klintis
2. ↑  «Latvijas 2024. gada ģeovieta – Gūdu klintis». *www.geo.lu.lv* (latviešu). 2024-01-10. Skatīts: 2024-01-11.
3. ↑  «Apskates objekti Līgatnē: Gūdu klintis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 2. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 15. oktobrī.

Koordinātas: 57°15′1″N 25°0′08″E﻿ / ﻿57.25028°N 25.00222°E﻿ / 57.25028; 25.00222
**Krastciems** ir Jūrmalas pilsētas daļa Lielupes kreisajā krastā, kas izveidojusies starp Valteriem un Sloku.

Vēsture
-------

Tagadējais Krastciems izvietojies uz agrākās Slokas mācītājmuižas zemes pie Lielupes, kas robežojās ar Slokas mežniecībai piederošajiem mežiem. Mācītājmuiža dibināta ap 1680. gadu uz agrākās Klaipu māju zemes. Uz Slokas luterāņu mācītājam Meieram piederošās muižas zemes ap 1700. gadu bija Sviķu, Grūdaiņu un Ērmaņ-Pļupju, Pļavpāvulu un Jan-Bišķu zemnieku mājas, kas Lielā Ziemeļu kara laikā pamestas. Nākamais Slokas mācītājs Heltijs lika savam adjunktam Bīgem (*Buege*) atjaunot pamestās mājas un sameklēt aizbēgušos zemniekus. 1740. gadā uzbūvēja jaunu mācītājmuižas kungu māju. Mācītāja Kristapa Rozenberga laikā (1774—1813) Slokas apgabalu 1783. gadā pievienoja Krievijas impērijai. 1812. gada kara (tā sauktā "Prūšu gada") laikā Slokas mācītājmuiža nodega un 1815. gadā to uzcēla no jauna. 1826. gada Vidzemes muižu revīzijas laikā uz muižas zemes minētas piecas zemnieku saimniecības — Janbišķu, Viņķu, divas Radziņu un Pļavpāvulu mājas ar 73 iedzīvotājiem.

Līdz 1858. gadam uzbūvēja muižas mūra kungu māju. 1866. gadā izveidoja apvienotu Valtermuižas un Slokas mācītājmuižas pagastu. 
Ap 1910. gadu lielāko daļu Slokas mācītājmuižas lauku zemes sadalīja apmēram vienu pūrvietu lielos zemes gabalos un iznomāja tuvējās Baltijas Celulozes fabrikas strādniekiem dārza mājiņu ierīkošanai. 1920. gada agrārās reformas laikā zemi pamatā piešķīra agrākajiem nomniekiem.

1925. gadā bijušo Slokas mācītājmuižas zemi pievienoja Slokas pilsētai. 1959. gada 11. novembrī, kad Sloku un Ķemerus apvienoja ar Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonu, tagadējo Krastciemu iekļāva republikas pakļautības kūrortpilsētā Jūrmalā.

Atsauces
--------

1. ↑  Jūrmalas pilsētas teritorijas plānojums
2. ↑  Pēteris Belte. Rīgas Jūrmalas, Slokas un Ķemeru pilsētas ar apkārtni. Vēsturisks apskats ar 204 ilustrācijām. 1935. 52. un 239.—241. lpp.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīca. XX sējums, Rīga, 1939.—1940; 39 426—39 431 slejas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas pilsētas daļas Jūrmalas karogs |
| --- |
|  |
| 
* Asari
* Bāžciems
* Brankciems
* Bražciems
* Bulduri
* Buļļuciems
* Druvciems
* Dubulti
* Dzintari
* Jaundubulti
* Jaunķemeri
* Kaugurciems
* Kauguri
* Krastciems
* Kūdra
* Ķemeri
* Lielupe
* Majori
* Melluži
* Priedaine
* Pumpuri
* Sloka
* Stirnurags
* Vaivari
* Valteri
* Vārnukrogs

 |

 |
**Stirnurags** ir Jūrmalas pilsētas daļa tās austrumos, Lielupes kreisajā krastā starp Buļļuciemu un Lielupi.

Nosaukums
---------

Vietas nosaukums cēlies no smilšu un sakņu sanesumiem Lielupes krastā, ko vietējie iedzīvotāji dēvēja par "ragiem".

Vēsture
-------

Bulduru dzelzceļa tilts, veroties no Stirnuraga (1877).
1495. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs nodeva lēnī šo apvidu un plostu Lielupes pārcēlājam Jānim Bildringam (*Büldring*). Pēc 1660. gada līguma hercogam Jēkabam izdevās paturēt tiesības uz Slokas un Bulduru muižām, un Kurzemes—Zviedrijas robeža gāja gar hercoga Bulduru un zviedru valdībai piederošās Buļļu muižas robežu.
Kad 1755. gadā Lielupe izlauzās uz jūru tagadējā ietekas vietā un nācās izveidot no jauna pārceltuvi pie Lielupes grīvas no Vārnukroga uz Buļļu muižas plosta krogu, kas ceļotājiem no Rīgas kalpoja kā robežpāreja uz Kurzemes hercogisti. 

Zemnieku—zvejnieku mājas un plosta krogu vairākkārt nācās celt no jauna ceļojošās smilšu kāpas dēļ. 1832. gadā tagadējā Stirnuraga krastā bija Zubriņu (*Subring*) mājas un vēl 1891. gadā tas attēlots kā Buļļu muižai piederīga zeme.

1920. gada 2. martā Latvijas valdība šo apvidu iekļāva jaunizveidotajā Rīgas Jūrmalas pilsētā. Pēc Otrā pasaules kara 1946. gada sākumā tas bija Rīgas pilsētas Jūrmalas rajona sastāvdaļa. Kopš 1959. gada 11. novembra atrodas atjaunotajā Jūrmalas pilsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  Jūrmalas pilsētas teritorijas plānojums
2. ↑  P. Belte. Rīgas Jūrmalas, Slokas un Ķemeru pilsētas ar apkārtni. Vēsturisks apskats ar 204 ilustrācijām. 1935. 43 un 101 lpp.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas pilsētas daļas Jūrmalas karogs |
| --- |
|  |
| 
* Asari
* Bāžciems
* Brankciems
* Bražciems
* Bulduri
* Buļļuciems
* Druvciems
* Dubulti
* Dzintari
* Jaundubulti
* Jaunķemeri
* Kaugurciems
* Kauguri
* Krastciems
* Kūdra
* Ķemeri
* Lielupe
* Majori
* Melluži
* Priedaine
* Pumpuri
* Sloka
* Stirnurags
* Vaivari
* Valteri
* Vārnukrogs

 |

 |
**Breknelforesta** (angļu: *Bracknell Forest*) ir unitārā pašvaldība Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Pašvaldība veidota ap Breknelas un Sandhērstas pilsētām, kā arī iekļauj 4 pagastus.

Vēsture
-------

Pirmoreiz izveidots 1894. gadā kā Īsthempstedas lauku distrikts ar aptuveni 20 tūkstošiem iedzīvotāju. Pēc 2. pasaules kara Breknela bija viena no pēckara jaunajām pilsētām, kas strauji izauga un 1955. gadā tai piešķirts pagasta statuss. 1974. gadā izveidots Breknelas nemetropoles distrikts, ko 1988. gadā pārdēvēja tagadējā vārdā. 1988. gadā likvidēja Bārkšīras grāfistes padomi un Breknelforesta kļuva par unitāro pašvaldību.

Ģeogrāfija
----------

Breknelforesta atrodas Bārkšīras dienvidaustrumos. Ziemeļos un austrumos robežojas ar Vindzoru un Meidenhedu, dienvidaustrumos — ar Sari, dienvidrietumos — ar Hempšīru un rietumos — ar Vokingemu. Sanhērstā atrodas Karaliskā militārā akadēmija un ievērojamas teritorijas pašvaldības dienviddaļā aizņem militārie poligoni.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Breknelforesta***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Slau boro** (angļu: *Borough of Slough*) ir unitārā pašvaldība ar boro statusu Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Pašvaldība veidota ap Slau pilsētu, kas ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši administrē boro padome un iekļauj Lengli pilsētu, kā arī Braitvelas, Veksemkortas un Kolnbrukas ar Koilu pagastus. Elektorāli dalās 15 apkaimēs (*ward*).

Vēsture
-------

Izveidots 1974. gadā no Bakingemšīras grāfistes Slau municipālā boro kā viens no Bārkšīras nemetropoles grāfistes distriktiem. 1995. gadā Slau boro pievienoja Kolnbrukas un Poilas pagastu no Bakingemšīras. 1998. gadā Slau distrikts reorganizēts par unitāro pašvaldību.

Ģeogrāfija
----------

Ģeogrāfiski Slau boro atrodas Londonas aglomerācijas ziemeļrietumos Temzas attekas Džubili krastā. Ziemeļos un rietumos robežojas ar Bakingemšīru, austrumos — ar Lielo Londonu, dienvidaustrumos — ar Sari, bet dienvidos — ar Vindzoras un Meidenhedas boro. Pie austrumu robežas atrodas Hītrovas lidostas teritorija.

Atsauces
--------

1. ↑  LOCAL GOVERNMENT, ENGLAND The Slough (Electoral Changes) Order 2012

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Slau***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 140690340
* LCCN: n50064552

 |

 |
**Rietumbārkšīra** (angļu: *West Berkshire*) ir unitārā pašvaldība Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Pašvaldībā ietilpst Ņūberi (administratīvais centrs), Hangerfordas un Tetčemas pilsētas un 60 pagasti.

Vēsture
-------

Izveidots 1974. gada 1. aprīlī kā Ņūberi distrikts, apvienojot Ņūberi boro ar Bredfīldas, Hangerfordas un Ņūberi lauku distriktiem un daļu Ventidžas lauku distrikta. 1988. gadā likvidēja Bārkšīras grāfistes padomi un Ņūberi distriktu reorganizēja par Rietumbērkšīras unitāro pašvaldību.

Ģeogrāfija
----------

Rietumbārkšīra aizņem grāfistes rietumu daļu, kas pārsvarā ir lauku apvidus. Pašvaldība aizņem 56% no grāfistes teritorijas, bet tajā dzīvo tikai 18% no visiem grāfistes iedzīvotājiem. Lielākā apdzīvotā vieta ir Ņūberi ar 34 tūkstošiem iedzīvotāju. Rietumbārkšīra robežojas ziemeļos ar Oksfordšīru, austrumos — ar Redingu un Vokingemu, dienvidos — ar Hempšīru, bet rietumos — ar Viltšīru.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rietumbārkšīra***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 139806922
* LCCN: nb2005014931
* ISNI: 0000 0000 9354 5376

 |

 |
**Līvānu iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Krustpils apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Rīgas ielu un beidzas krustojumā ar Daugavpils ielu. Kopējais ielas garums ir 250 metri, klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība Līvānu ielā norit vienā joslā.

Līvānu iela izveidojās 20. gadsimta 20.-30. gados kā **Lauku iela**, un tā bija iecerēta kā savrupmāju jaunapbūves teritorija. Sākotnēji Lauku iela atradās ārpus blīvi apbūvētās Krustpils pilsētas daļas. Līdz Otrajam pasaules karam Līvānu ielā bija uzbūvētas 3 savrupmājas. Intensīvāka savrupmāju apbūve izveidojās sākot ar 20. gadsimta 50. gadiem. 1962. gadā, apvienojot Krustpili ar Jēkabpili, to pārdēvēja par **Oktobra ielu**, tā novēršot divu ielu ar vienādu nosaukumu atrašanos vienā pilsētā. Savu tagadējo nosaukumu **Līvānu iela** ieguva pēc neatkarības atjaunošanas.

Ielu savienojumi
----------------

* Rīgas iela (T veida krustojums)
* Straumes iela
* Ezera iela (T veida krustojums)
* Daugavpils iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Jēkabpils ielu uzskaitījums
* Krustpils
* Līvānu iela
* Lauku iela
**Ivars Žukovskis** ir bijušais latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, politieslodzītais. Pēc viņa ierosmes 1987. gadā tika veidots žurnāls "Auseklis".

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1936. gadā. Strādāja par žurnālistu, 1968. gadā Prāgas pavasara laikā atradās ceļojumā Dienvidslāvijā, kur intervijā vietējam laikrakstam nosodīja PSRS invāziju Čehoslovākijā. Par to I. Žukovskim tiesa piesprieda piecu gadu ieslodzījumu stingra režīma nometnē Mordvijā, kur viņš piedalījās vairākos badastreikos. Pēc atgriešanās no lēģera 1973. gada augustā VDK darbinieki viņam konfiscēja Mordvijas soda nometnē ieslodzīto parakstīto vēstuli ANO Cilvēktiesību komisijai. 1974. gada augustā viņam piesprieda 2,5 gadu ieslodzījumu cietumā.

1979. gadā kā viens no 45 baltiešiem parakstīja protesta dokumentu, ko dēvē arī par "Baltijas memorandu" vai "Baltijas hartu".
Pēc Inta Cālīša atmiņām, "parakstu vākšana bija ļoti zibenīgs process. Latvijā ieradās lietuvieši, apbraukāja parakstītājus un tūdaļ aizbrauca. Viss notika ātri un negaidīti. Tā bija tik strauja akcija, ka čeka laikam nepaspēja noreaģēt. Nebija nekādas vēstījuma apspriešanas ne pirms parakstu vākšanas, ne pēc tam. Lietuvieši ieradās ar sagatavotu tekstu. Viņi paši apbraukāja tos latviešus, par kuriem zināja — viņi parakstīs. Kopā ar lietuviešiem brauca Ivars Žukovskis. Viss notika dažās stundās. Piemēram, pie Gunāra Astras nebrauca, jo viņš jau iepriekš bija deklarējis, ka nekur nepiedalīsies, neko neparakstīs."

Atsauces
--------

1. ↑  Biographical Dictionary of Dissidents in the Soviet Union: 1956 — 1975. Edited by S. P. De Boer, Evert J. Driessen, Hendrik L. Verhaar. The Hague: Nijhoff, 1982
2. ↑  Romuald J. Misiunas, Rein Taagepera. The Baltic States, Years of Dependence, 1940-1990. 261 lpp.
3. ↑  «Harta 77 — ierosme Baltijas hartai». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 16. decembrī.
4. ↑  Tas ir brīnums, ko mēs paveicām Arhivēts 2014. gada 18. martā, *Wayback Machine* vietnē. LTF Tukuma nodaļa
**Vaivari** ir Jūrmalas pilsētas daļa starp Asariem un Kauguriem. Vaivaros atrodas Nacionālais rehabilitacijas centrs.

Nosaukums
---------

1927. gadā Asaru rietumu daļā atklāja jaunu dzelzceļa pieturu Asari II, kuru 1938. gadā pārdēvēja par Vaivariem, tāpat kā visu stacijai tuvumā esošo Asaru daļu.

Senāk šī vieta dēvēta par Riekstu ciemu, jo mājas, kas atradušās pašā Asaru rietuma galā, saukušās ‘’Rieksti’’.

Vēsture
-------

Agrāk Vaivari atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Gruntsgabali vasarniekiem sākti ierādīt 19. gadsimta beigās.

Līdz Pirmajam pasaules karam Asari saglabāja lauciniecisku raksturu un šeit bija daudz mazāk izpriecu vietu kā pārējā Jūrmalā.

Vaivaru sanatorija
------------------

Asaru sanatorija tagadējos Vaivaros.
1899. gadā tagadējos Vaivaros pēc ģenerāļa Margoli kundzes iniciatīvas uzcēla Asaru sanatoriju, kur atpūtās un ārstējās bagātu ģimeņu atvases. Pirmā pasaules kara laikā šajās ēkās bija izvietojusies militārā pārvalde (1915-1918). Pēc kara tā kā Latvijas Sarkanā krusta sanatorija kļuva par ārstniecības vietu kaulu tuberkulozes slimniekiem. 

Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vietā 1964. gadā izveidoja pionieru nometni „Latvijas Arteks", ko 1973. gadā pārveidoja par bērnu sanatoriju „Vaivari", bet 1996. gadā tās vietā dibināja Vaivaru pamatskolu.

Vaivaru rehabilitācijas centrs
------------------------------

1970. gados Asaru prospektā 61 uzsāka būvēt ēku, kas atgādināja piramīdu, ko tautā dēvēja par „Kosmonautu sanatoriju", jo sākotnēji tā bija paredzēta ar kosmosa pētniecību saistīto tehnoloģiju nozares darbinieku atpūtai. 1992. gadā te nodibināja bērnu rehabilitācijas centru, kas pēc gada ieguva nacionālā centra statusu. Šobrīd Nacionālais rehabilitācijas centrs "Vaivari" ir medicīniskās rehabilitācijas, veselības un sociālās aprūpes, izglītības un zinātnes valsts nozīmes iestāde.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jūrmalas pilsētas teritorijas plānojums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 3. jūlijā.
2. ↑  «Maršruts pa Mellužu un Asaru kultūrvēsturiskajiem centriem». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 2. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 24. jūnijā.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas pilsētas daļas Jūrmalas karogs |
| --- |
|  |
| 
* Asari
* Bāžciems
* Brankciems
* Bražciems
* Bulduri
* Buļļuciems
* Druvciems
* Dubulti
* Dzintari
* Jaundubulti
* Jaunķemeri
* Kaugurciems
* Kauguri
* Krastciems
* Kūdra
* Ķemeri
* Lielupe
* Majori
* Melluži
* Priedaine
* Pumpuri
* Sloka
* Stirnurags
* Vaivari
* Valteri
* Vārnukrogs

 |

 |
**Republikas ģerbonis**
**Kubaņas Tautas Republika** (ukraiņu: *Кубаньска народна республіка*) bija īslaicīgi pastāvējusi valsts, ko pēc Krievijas Impērijas sabrukuma izveidoja bijušā Kubaņas apgabala un Kubaņas kazaku karaspēka teritorijā.

Kubaņas Tautas Republikas karogs

Vēsture
-------

Mikola Rjabovils — Kubaņas republikas politiķis, Kubaņas Likumdošanas Radas priekšsēdētājs (1917—1919)
1917. gadā konflikts Kubaņas reģionā saasinājās ne tikai starp boļševikiem un baltās kustības pārstāvjiem. Bija arī trešais spēks — kubaņas kazaki, autonomijas atbalstītāji. Viens no prominentākajiem autonomistu pārstāvjiem bija Mikola Rjabovils.

1918. gada 28. janvārī Mikolas Rjabovila vadītā Kubaņas apgabala Rada pasludināja Kubaņu Tautas Republiku kā daļu no topošās Krievijas Federatīvās Republikas. Taču jau 1918. gada 16. februārī Kubaņa tika pasludināta par pilnīgi neatkarīgu valsti. Dažas dienas pēc Kubanas Republikas proklamēšanas (16. februārī) Radas deputātu sanāksmē pieņēma rezolūciju par Kubaņas pievienošanos Ukrainas Tautas Republikai uz federāliem noteikumiem. Apvienošanās nenotika Sarkanās armijas ofensīvas dēļ.

1919. gadā Mikolu Rjabovilu nogalināja Donas Republikā.

1920. gada 3. martā Sarkanā armija uzsāka Kubaņas—Novorosijskas operāciju. Brīvprātīgo korpuss, Donas un Kubaņas armijas sāka atkāpšanos. 17. martā Sarkanā armija ienāca Jekaterinodarā, Kubaņas armija tika iespiesta pie Gruzijas robežas un maijā sākumā kapitulēja, bet Kubaņas Tautas Republika tika likvidēta.

Atsauces
--------

1. ↑  Михайлович, Сивков Сергей (2013). "К вопросу о трансформации казачьей государственности на Кубани в 1917-1920 гг.". *Научный вестник Южного института менеджмента* (3): 101–105. ISSN 2305-3100.
2. ↑  «Кубанская народная республика. Как Кубань в 1917 году чуть не стала независимой и не вошла в состав Украины». *Юга.ру* (krievu). Skatīts: 2023-01-19.
Ņencu bērns tautastērpā
Ņencu apdzīvotās teritorijas: Ņencu autonomais apvidus, Jamalas Ņencu autonomais apvidus un bijušais Taimiras autonomais apvidus**Ņenci** (pašnosaukums: *не, ненач, ненэй, ненэц, ненэйне*), vēsturiski pazīstami arī kā **samojedi**, ir Eirāzijas ziemeļu apgabalu pamatiedzīvotāju tauta. Ņencu apdzīvotajā teritorijā atrodas Krievijas Federācijas Ņencu autonomais apvidus un Jamalas Ņencu autonomais apvidus. Agrāk pastāvējušais Taimiras (Dolganu—Ņencu) autonomais apvidus 2007. gadā reorganizēts par Taimiras Dolganu—Ņencu rajonu. Kopējais ņencu skaits ir apmēram 50 tūkstošu, apmēram 1500 «meža ņencu» mīt arī Hantu-mansu autonomajā apvidū.

Nosaukums
---------

Vēsturiskais ņencu nosaukums ir "samojedi", kas sākotnēji cēlies no viņu pašnosaukuma *saamod* vai *saamid*,[*nepieciešama atsauce*] kas krievu valodā pārveidojies par *"самоядь"* vai *"самодь"*, vēlāk ar nievājošu pieskaņu kā *"самоеды"* — "pašēdāji". 20. gadsimtā pieņemts apzīmējums "ņenci", kas ir tautas autonīms un nozīmē "cilvēki".

Tradīcijas
----------

Ņenci nodarbojas ar ziemeļbriežu ganīšanu, zvejniecību un medībām. Lielā mērā saglabājuši savu tradicionālo dzīvesveidu, valodu un ticējumus.

Apdraudējumi
------------

Sakarā ar strauji pieaugošo gāzes un naftas ieguvi Jamalas pussalā, ir apdraudēta ņencu apdzīvotās teritorijas ekoloģiskā drošība un tradicionālās ziemeļbriežu ganību vietas.

Literatūra
----------

* Andrei V. Golovnev und Gail Osherenko: *Siberian Survival. The Nenets and Their Story.* Cornell University Press, Ithaka/London 1999 ISBN 0-8014-3631-1

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ņenci***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ясавэй — *Jasavei* — ņencu sabiedriskā kustība
* Vēsturiskas fotogrāfijas (1926)
* Arctic Megapedia. Ненцы Arhivēts 2020. gada 29. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85090735
* GND: 4041592-2
* BNF: cb135452094 (data)
* NKC: ph158313

 |

 |