recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dinistora apzīmējums shēmās
**Dinistors** ir tiristora veids, kam nav vadības elektroda. Dinistorus dēvē arī par **diodtiristoriem**. Tāpat kā tiristors, dinistors var atrasties atvērtā (strāvu vadošā) un aizvērtā (nevadošā) stāvoklī, taču pārslēgšanās starp stāvokļiem notiek, palielinot (samazinot) pielikto spriegumu starp anodu un katodu.

Uzbūve
------

Dinistoram ir četrslāņu *p-n-p-n* struktūra ar trim *p-n* pārejām. Izvads no ārējā p slāņa ir anods, no ārējā n slāņa - katods. Dinistoram nav trešā izvada - vadības elektroda un tas ārēji izskatās līdzīgi parastai pusvadītāju diodei.

Darbības princips
-----------------

Dinistora voltampēru raksturlīkne
Dinistors pieder pie nelineāriem elementiem ar tā saucamo S-veida voltampēru raksturlīkni, kurā ir posms ar negatīvu pretestību (attēlā posms no punkta **4** līdz punktam **5**). Ieslēdzot sprostvirzienā, dinistora raksturlīkne neatšķiras no parastas diodes raksturlīknes (posms **2** - sproststrāvas posms; posms **1** - caursite). Taču dinistors ir slēgts arī vadīšanas virzienā (caur to plūstošā nelielā strāva ir tāda pati, kā sproststrāva, tikai pretējā virzienā; raksturlīknes posms **3**), kamēr pieliktais spriegums nesasniedz ieslēgšanās sprieguma vērtību (punkts **4**). Tuvojoties ieslēgšanās punktam, dinistora diferenciālā pretestība no vairākiem megaomiem strauji samazinās līdz nullei. Posmā **4** - **5** dinistora diferenciālā pretestība ir negatīva, tāpat kā tuneļdiodei. Raksturlīknes posmā **6** dinistors ir atvērts un tā diferenciālā pretestība ir tikai daži omi, bet sprieguma kritums - daži volti. Dinistors var ilgstoši (statiski) atrasties raksturlīknes posmos **3** un **6**, t. i. atvērtā vai aizvērtā stāvoklī, bet negatīvās pretestības posmā tas var būt tikai momentāni (dinistora atvēršanās laiks mērāms nanosekundēs). Lai dinistoru aizvērtu, vai nu jāpadod negatīvs sprieguma impulss, vai jāpārtrauc (jāsamazina zem izslēgšanās strāvas vērtības) strāva dinistora ķēdē.

Izmantošana
-----------

Dinistori 2Н102Г militārās automātikas shēmā
Dinistorus lieto dažādu ģeneratoru shēmās, pamatojoties uz negatīvās pretestības īpašību. Tos lieto arī automātisko iekārtu vadības shēmās un citur, tomēr daudz vairāk šeit tiek izmantoti vadāmie tiristori.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dinistors***.
* U. Zītars. Elektronikas pamati. RTU, 2007. 16. lpp.[novecojusi saite]

Atsauces
--------

1. ↑  A. Grundulis, H. Stanke. Tehniskā elektronika. R. "Zvaigzne", 1976, 65. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4524410-8

 |

 |
**Pauls Duškins** (no 1993. gada saukts **Pauls Kalējs**) (dzimis 1928. gada 22. jūlijā Adulienas pagastā, miris 1996. gada 29. novembrī) bija Latvijas grafiķis un akvarelists, sava laika autoritāte grafiķu vidū.

Biogrāfija
----------

Pauls Duškins dzimis 1928. gada 22. jūlijā Madonas apriņķa Adulienas pagastā skolotājas Martas Duškinas ģimenē. Mācījies Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē (1947-1951). Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties Latvijas Mākslas akadēmijas Grafikas nodaļā (1952). Vēlāk, 1959. gadā beidzis Ļeņingradas Iļja Repina Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūta Grafikas fakultāti ar diplomdarbu — ofotru ciklu "Baltijas krastos" pie vadītāja V. Zvoncova. 
1960. gadā kļuvis Mākslinieku savienības biedrs. Miris 1996. gada 29. novembrī Rīgā. Apbedīts Tirzas kapos.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Strādājis visos estampa veidos un žanros. Lielu ieguldījumu devis dobspieduma tehnikas attīstībā, izkopdams oriģinālu oforta manieri, ko realizējis poētiski ievirzītās urbānās ainavas kompozīcijās. Viens no latviešu grafiķiem, kurš visvairāk strādājis aukstās adatas tehnikā visos klasiskajos žanros. Litogrāfijā pievērsis uzmanību krāsas izmantojuma problēmām. Mākslinieks pazīstams arī kā krāsās un emocijās piesātinātu, ekspresīvu akvareļu autors. Grafiķis veidojies latviešu un krievu mākslas skolu ietekmē, patstāvīgi apgūstot Rietumeiropas, īpaši angļu grafikas tradīcijas.

Izstādes
--------

Izstādēs sācis piedalīties 1953. gadā. Nozīmīgas personālizstādes noritējušas: Jūrmalā (1970, kopā ar Laimoni Kupci), Rīgā (1976, kopā ar Edvīnu Andersonu, 1978, 1988), Gulbenē (1979).

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 135. lpp.
2. ↑  www.paintings.lv[novecojusi saite]
3. ↑  www.nekropole.lv[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija un māksl. darbība[novecojusi saite]
* Darbs Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Darbi

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305081649
* LNB: 000120398
* ISNI: 0000 0004 1697 0036

 |

 |
Seno ēģiptiešu no steatīta veidots skarabeja amulets.
**Steatīts** ir talka paveids, kas drīzāk ir nevis minerāla paveids, bet gan iezis, jo tas sastāv no maziem talka kristāliņiem un citu materiālu piejaukuma.

Tā kā talks ir viens no mīkstākajiem minerāliem, no steatīta mēdz izgatavot nepieciešamās formas priekšmetus, ko karsē, līdz tie vitrificējas un kļūst par stiklam līdzīgu materiālu. Šāds materiāls nereti tiek izmantots kā izolators elektriskās iekārtās, jo tam piemīt lieliskas izolatora īpašības, tas ir ilgmūžīgs un tam pirms karsēšanas ar presēšanu var piešķirt sarežģītu formu. Steatīts ir ticis apstrādāts jau gadu tūkstošiem ilgi, piemēram, lai pagatavotu pērlītes vai zīmogus.

Slavenas steatīta statujas ir atrastas Zimbabvē, Zimbabves senpilsētā un tās ir viens no retajiem skulpturālajiem veidojumiem, ko atstājusi senā Zimbabves kultūra.

Raksturīgi, ka tikko iegūts steatīts ir mīksts, taču paejot laikam, tas lēni sacietē.

Atradnes
--------

* Austrija
* Brazīlija (Minasžeraisa)
* Kanāda (Kvebeka)
* Čehija
* Vācija (Bavārija)
* Itālija
* Norvēģija (Telemarka)
* Lielbritānija (Kornvola)
* ASV (Kalifornija, Meina, Masačūsetsa, Ņūhempšīra, Ņūmeksika, Ņujorka, Pensilvānija, Rodailenda, Vērmonta, Virdžīnija).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85123828
* GND: 4132603-9
* BNF: cb11965047z (data)

 |

 |
**Pauls Joners** (vācu: *Paul Johner*; 1887. gada 10. septembris Cīrihe — 1938. gada 25. oktobris Berlīne) bija Šveices šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas bijis vijolnieks, bet kopā ar savu jaunāko brāli Hansu Joneru — viens no vadošajiem Šveices šahistiem 20. gadsimta sākumā. Sešas reizes uzvarējis Šveices šaha čempionātā (1907, 1908, 1925, 1928, 1930, 1932). Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks. 1907. gadā Ņujorkā uzvarējis Manhatanas šaha kluba čempionātā. 1916. gadā Kopenhāgenā uzvarējis Ziemeļu valstu šaha čempionātā. 1917. gadā Berlīnes šaha turnīrā kopā ar Valteru Jonu dalījis pirmo vietu. 1920. gadā uzvarējis Gēteborgas šaha turnīrā. 1923. gadā uzvarējis Triestes šaha turnīrā un kopā ar Rūdolfu Špīlmanu dalījis pirmo vietu Ševeningenas (Nīderlande) šaha turnīrā. Vienu no saviem lielākajiem panākumiem izcīnījis 1924. gadā Berlīnē, kad uzvarējis četru šahistu četru apļu turnīrā, apsteidzot Akibu Rubinšteinu, Rihardu Teihmani un Žaku Mizesu.

Šveices izlases sastāvā piedalījies 1936. gada neoficiālajā šaha olimpiādē Minhenē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Manhattan Chess Club». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 21. novembrī. Skatīts: 2017. gada 19. janvārī.
2. ↑  Nordic Champions 1897-1997
3. ↑  Gothenburg B (1920)
4. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Paul Johner

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Salazars Slīdenis** (angļu: *Salazar Slytherin*) ir tēls angļu rakstnieces Dž. K. Roulingas grāmatu sērijā "Harijs Poters". Viņš bija viens no Cūkkārpas Raganības un Burvestību arodskolas dibinātājiem. Salazara Slīdeņa tornis "Slīdenis" ir viens no četriem torņiem, kurā var mācīties Cūkkārpas audzēkņi. Jau kopš grāmatu sērijas sākuma Slīdeņa tornis tiek uzskatīts par ļaunu un tāds tas tiek attēlots visās grāmatās. Šajā tornī mācījās viens no grāmatu sērijas galvenajiem varoņiem — Drako Malfojs. Salazars Slīdenis uzskatīja, ka Cūkkārpa ir paredzēta tikai bērniem no burvju ģimenēm. Pēc viņa domām, bērniem, kas piedzimuši vientiešu ģimenēs, nav vietas Cūkkārpā.

Salazars Slīdenis atstāja Cūkkārpā paslēptu istabu, ko sauca par "Noslēpumu kambari". Noslēpumu kambari varēja atvērt tikai personas, kas prata runāt Šņācmēlē jeb sarunāties ar čūskām. Pats Salazars prata šo runas veidu, to mantoja visi viņa pēcteči. Par Slīdeņa pēcteci un šīs spējas mantotāju tika uzskatīts grāmatas galvenais varonis — Harijs Poters, bet patiesais mantinieks bija Toms Svereldo Melsudors, kas arī zināms kā Lords Voldemorts.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dž. K. Roulingas "Harija Potera" sērija |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Filozofu akmens"Filma | "Noslēpumu kambaris"Filma | "Azkabanas gūsteknis"Filma | "Uguns biķeris"Filma | "Fēniksa ordenis"Filma | "Jauktasiņu Princis"Filma | "Nāves dāvesti"1. filma · 2. filma |

 |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Tēli | Harijs Poters ·  Rons Vīzlijs ·  Hermione Grendžera ·  Lords Voldemorts ·  Baltuss Dumidors ·  Salazars Slīdenis |
|  |
| Fantastiskās būtnes | "Fantastiskās būtnes — un kur tās meklēt" · "Fantastiskās būtnes: Grindelvalda noziegumi" · "Fantastiskās būtnes: Dumidora noslēpumi" |
|  |
| Saistītie raksti | Cūkkārpa ·  Cūkkārpas ekspresis ·  Kalambols ·  Filmu sērija · *Pottermore* |
|  |
| Category **Kategorija** |

 |

 |
**Sergejs Diduhs** (ukraiņu: *Сергій Ігорович Дидух*; dzimis 1976. gada 31. maijā) ir ukraiņu šaha problēmists.

Pēc profesijas angļu un franču valodas skolotājs.

Šaha kompozīcija
----------------

Sergejs Diduhs savu pirmo etīdi sastādījis 2003. gadā. Kopumā publicētas aptuveni 200 etīdes, apmēram puse no tām ieguvusi godalgas.

Viņš ir pasaules čempions (2010—2012) un vicečempions (2007—2009) šaha kompozīcijā etīžu žanrā. Ukrainas 2010. gada čempions. Bijis Ukrainas komandas sastāvā, kas ieguva otro vietu pasaules šaha kompozīcijas turnīrā (WCCT 2010—2013).

Diduhs ir daudzu šaha kompozīcijai veltītu rakstu autors, vada etīžu daiļradei veltītu tīmekļa žurnālu (blogu).

Etīdes piemērs
--------------

**№ 1.** **S. Diduhs**  
 *Humor Tourney EBUR* , 2004  
1. godalga**Neizšķirts**
Risinājums

**1. Le6 ! dxe6 2. Ld6 !**
(2. Lxc5? Dc3 3. Zd4 Dd3; 2. Txh7+ Kg8 3. Ld6 Dc3)
**2... Dc3 3. Zd4 ! Dxd4 4. Te5 !**
(4. Le5? f3)
**4... Dd3 !**
(4... Dxe5 5. Lxe5 Txe5 6. Tg8+ Kxg8)
5. **Te4 Dc3 6. Td4 Dc2 7. Td3 Db2 8. Tc3 Db1 9. Tc2 Da1 10. Tb2 Dxb2 11. Le5 Txe5 12. Tg8+ Kxg8 pats**

Atsauces
--------

1. ↑  «Сергій Ігорович Дидух» (angļu). chesscomposers. Skatīts: 2016-03-25.
2. ↑  Sergejs Diduhs vietnē *superproblem* (krieviski)
3. ↑  5. Pasaules čempionāts šaha kompozīcijā, etīžu sekcijas rezultāti
4. ↑   9. WCCT turnīra rezultāti. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Šaha kompozīcijai veltīts S. Diduha blogs.
* S. Diduha etīdes vietnē jmrw.com
**Poopo ezers** (spāņu: *Lago Poopó*, aimaru: *Puwpu quta*, kečvu: *Puwpu qucha*) ir sālsezers ap 130 km dienvidos no Oruro Bolīvijā. Ezers atrodas sausā apvidū un tam ir mainīgs ūdens līmenis. Ezerā ietek Desagvadero upe — Titikakas ezera izteka. Poopo ezera ūdens ir ļoti duļķains; tajā daudzviet ir dubļu sēkļi. Ezers ir ļoti sekls un atrodas sausā apvidū. Pat nelielas nokrišņu daudzuma izmaiņas krasi izmaina ezera platību. Kad tā līmenis paceļas, tas sasniedz 2500 km² platību.

Poopo ezers ir nozīmīga migrējošu putnu, jo sevišķi flamingo atpūtas un barošanās vieta, tas ir iekļauts Rāmsaras vietu sarakstā.

Pirms 11 000—13 000 gadiem, kūstot pēdējam Andu apledojumam Poopo ezers bija daļa no daudz lielāka glaciālā ezera, kuru dēvē par Baljivianu (*Ballivián*). Šis milzu ezers iekļāva lielos Altiplano ezerus, arī Titikakas ezeru.

Pēdējā laikā ūdens līmenis ezerā pamazām krītas.

Ārējās saites
-------------

* Pasaules ezeru datubāze (angliski)
Kurzemes bīskapa Rutgera zīmogs. Apliecošais uzraksts: S(igillum) Rotgeri Epi(scopus) Ecclesie Curoniensis.
**Rutgers no Brigenejas** jeb **Brigenejas Rutgers** (vācu: *Rutger von Brüggenei*, latīņu: *Rotgerus de Bruggeney*; miris ap 1404) bija Kurzemes bīskaps (1399–1404?). Vācu ordeņa brālis.

Dzīvesgājums
------------

Cēlies no Vestfālenes Brigeneju dzimtas. Iestājās Vācu ordenī un 1399. gadā ar sava radinieka Livonijas ordeņa mestra Vennemara gādību iecelts par Kurzemes bīskapu. Tā paša gada 5. jūnijā viņš nomaksāja amatā stāšanās nodokli pāvesta kūrijai un gada beigās ieradās Kēnigsbergā, no kurienes viņu uz Kurzemes bīskapiju pavadīja 60 jātnieku.

1406. gada 5. jūnijā pieminēts kā miris, nav zināms ne precīzs viņa nāves datums, ne kapa vieta.

Literatūra
----------

* Jan-Erik Beuttel: Rutger von Brüggenei (OT) († 1404?). 1399-1404? Bischof von Kurland. In: Erwin Gatz (Hrsg.), unter Mitarbeit von Clemens Brodkorb: Die Bischöfe des Heiligen Römischen Reiches 1198 bis 1448. Ein biographisches Lexikon. Duncker & Humblot, Berlin 2001, ISBN 3-428-10303-3, S. 318
**Eirāzijas lidvāveres** (*Pteromys*) ir viena no vāveru dzimtas (*Sciuridae*) ģintīm, kas pieder pie lidvāveru cilts (*Pteromyini*). Ģints apvieno divas mūsdienās dzīvojošas sugas. Mājo Eirāzijas mērenās joslas ziemeļos, Korejas pussalā un Japānā.

Latvijā
-------

Lidvāvere (*Pteromys volans*) Latvijā pēdējos gados novērota ļoti reti
Latvijā bijusi sastopama viena Eirāzijas lidvāveru ģints suga — lidvāvere (*Pteromys volans*), lai gan pēdējo 20—25 gadu laikā tā novērota ļoti reti un atzīta par izzudušu. 2001. gadā lidvāveres atradne konstatēta Balvu pusē un 2013. gadā tā, iespējams, novērota, cērtot mežu Liepnas tuvumā.

Latvijā apdzīvojusi boreālā tipa mežus, kuros aug egles un lapu koki, it sevišķi vecas vai vidēji vecas, dobumainas apses. Tiek uzskatīts, ka galvenais lidvāveres izzušanas cēlonis ir mežu izciršana, kas rada biotopu fragmentāciju, piemērotu koku (apšu) izciršana un plēsēju (caunu un pūču) savairošanās.

Kopīgās īpašības
----------------

Eirāzijas lidvāveres ir neliela auguma vāveres ar nedaudz saplacinātu galvu. Ķermeņa garums 12—23 cm, astes garums 11—13 cm. Tā kā Eirāzijas lidvāveres ir aktīvas krēslā un nakts laikā, tām ir ļoti lielas, melnas acis. 

Kažoka matojums garš, biezs un mīksts, uz muguras pelēks vai pelēkbrūns, pavēderē balts vai gaiši dzeltens. Kā visām lidvāverēm priekškājas un pakaļkājas savieno ādas kroka, ļaujot vāverei lēcienā planēt no koka uz koku. Atšķirībā no citām lidvāveru sugām, membrāna nesavieno pakaļkājas ar astes pamatni. Lidvāveres spēj planēt līdz 100 m tālu. Kā stūre tiek izmantota garā, plakanā aste, un lidojuma laikā lidvāvere spēj pagriezties pat par 90°.

Eirāzijas lidvāveres mājo dažāda tipa mežos, uzturas kokos un barojas ar dažādām sēklām, riekstus ieskaitot, augļiem, pumpuriem, koku mizu un kukaiņiem. Dienas laikā slēpjas koka dobumā, tajā iekārtojot siltu ligzdu. Lai arī lidvāverei nav raksturīgs ziemas miegs, tomēr sliktos laika apstākļos no ligzdas laukā tā neiet. Gadā viens metiens, piedzimst 4 mazuļi.

Sistemātika
-----------

**Eirāzijas lidvāveru ģints** (*Pteromys*) 

* Japānas lidvāvere (*Pteromys momonga*)
* Lidvāvere (*Pteromys volans*)

Atsauces
--------

1. ↑  Mammal Species of the World: Genus Pteromys
2. ↑  «Latvijas Daba: Lidvāvere». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 1. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 1. aprīlī.
3. ↑  «Dabas Aizsardzības pārvalde: Lidvāveres atstājušas Latviju». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 1. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 1. aprīlī.
4. ↑  Dabas Muzejs: Lidvāvere Pteromys volans[novecojusi saite]
5. ↑  «Род азиатских летяг». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 14. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 1. aprīlī.
6. 1 2  «Громов И. М. Ербаева М. А. Млекопитающие фауны России и сопредельных территорий (зайцеобразные и грызуны) (определитель)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 1. aprīlī.
7. ↑  «Rīgas Zoo: Lidvāvere». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 1. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 1. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Rīgas Zoo: Lidvāvere
* iNaturalist: Palearctic Flying Squirrels Genus Pteromys Archived 2021. gada 17. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
Emumegi parka ieeja un kase
**Emumegi** ir augstākais punkts Igaunijas ziemeļu daļas Pandiveres augstienē. Emumegi augstums ir 79 m, absolūtais augstums virs jūras līmeņa ir 166,5 metri. Atrodas Pandiveres augstienes dienvidu malā, 2 km uz ziemeļrietumiem no Emumē (*Emumäe*) ciema Rietumviru apriņķa Veike-Mārjas apgabalā.

Tajā atrodas koka skatu tornis. Tas uzcelts 1997. gadā pēc arhitekta Tīta Hansena projekta. Labos laikapstākļos no tā var pārredzēt apkārtni divu līdz trīsdesmit kilometru attālumā līdz pat Endlas purvājam un Alutaguses mežiem. 21,5 metrus augstajā skatu laukumiņā, kurā vienlaikus var atrasties pat līdz 20 cilvēkiem, iespējams nokļūt, pieveicot 115 pakāpienus pa vītņu kāpnēm. No tā var ērti aplūkot Emumē ainavu rezervātu. 

Parkā atrodas arī celmu namiņš, saullēkta namiņš, sena kapsēta, kā arī laukumi telšu uzsliešanai un piknikam. Parka apmeklējums ir par maksu, to apsaimnieko un pārvalda Veike-Mārjas pašvaldība. Leģenda vēsta, ka Emumegi kalns radies, Kalevipoega zirgam izkārpot zemi no Pētlas purva.

Savu bērnību Emumē ciemā netālu no Emumegi pavadījis igauņu rakstnieks Hugo Raudseps (*Viktor Paul Hugo Raudsepp,* 1883-1952).

Skats no Emumegi skatu torņa

Atsauces
--------

1. ↑  «Pandivere kõrgustik» (igauņu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-05-26. Skatīts: 2010-09-11.
2. ↑  «Emumäe küla» (igauņu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-05-26. Skatīts: 2010-09-11.
3. ↑  Imago OÜ. «Toomihkli lauku sēta - Atpūtas bāze - RIETUMVIRU APRIŅĶIS - Eesti Maaturism». *www.maaturism.ee*. Skatīts: 2018-10-14.[novecojusi saite]
4. ↑  «Emumägi». *Mapcarta* (angļu). Skatīts: 2018-10-14.
5. ↑  Kertu. «Emumägi». *www.visitpandivere.ee* (et-ee). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-10-23. Skatīts: 2018-10-14.
6. ↑  «Emumegi kalns, Igaunija». *Visitestonia.com* (latviešu). Skatīts: 2018-10-14.
7. ↑  Heiki Koov. «Eesti monumentide e-kataloog - Rakke Hugo Raudsepp». *www.monument.ee* (et-ee). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-10-03. Skatīts: 2018-10-14.
**Rustems Hemitovs** (*Рөстəм Хəмитов*; dzimis 1954. gada 18. augustā) ir Baškortostānas vadītājs kopš 2010. gada. Par dzimto viņš uzskata baškīru valodu; ir islāmticīgais.

Biogrāfija
----------

Rustems Hemitovs dzimis 1954. gada 18. augustā Kemerovas apgabalā. Tēvs un māte bija Baškīrijas tatāri.

1977. gadā Rustems Hemitovs pabeidza Baumana Maskavas augstāko tehnisko skolu specialitātē "Lidaparātu dzinēji". Pēc tam strādāja par meistaru Ufas motorbūves rūpnīcā.
1978. gadā sāka strādāt Ufas aviācijas institūtā.
1988. gadā Hemitovs kļuva par Vissavienības maģistrālo cauruļvadu būves zinātniski pētnieciskā institūta Austrumu filiāles zinātniskās ražošanas nodaļas vadītāju.

1990. gadā viņš tika ievēlēts par Baškīrijas APSR Augstākās Padomes deputātu; bija ekoloģijas un dabas resursu racionālas izmantošanas komisijas priekšsēdētājs.
1993. gadā Hemitovs kļuva par Baškortostānas Republikas Lietišķās ekoloģijas un dabas izmantošanas institūta direktoru.
1994. gadā Rustems Hemitovs kļuva par Baškortostānas Republikas Vides aizsardzības, dabas izmantošanas, ārkārtas situāciju brīdināšanas un seku novēršanas ministru.

1999. gadā Rustems Hemitovs iecelts par Krievijas Ārkārtas situāciju ministrijas ārkārtas situāciju brīdināšanas un likvidācijas departamenta vadītājs.
No 2000. gada viņš bija Krievijas prezidenta pilnvarots pārstāvis.
2003. gadā Hemitovs kļuva par Lielo nodokļu maksātāju starpreģionālās komisijas priekšsēdētāju.
2004. gadā viņš kļuva par Ūdens resursu federālās aģentūras vadītāju.

2010. gada 15. jūlijā atkāpās Baškortostānas pirmais prezidents Murtaza Rehimovs, un Rustems Hemitovs tika iecelts par republikas prezidenta pienākumu pagaidu izpildītāju. 19. jūlijā Baškortostānas parlaments Hemitovu apstiprināja par Baškortostānas prezidentu.
2014. gada 14. septembrī Baškortostānas prezidenta vēlēšanās Rustems Hemitovs tika ievēlēts uz atkārtotu termiņu.
2014. gada 25. decembrī Baškortostānas parlaments pieņēma lēmumu prezidenta amatu pārdēvēt par "Baškortostānas vadītāju".

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rustems Hemitovs*** |

* Рустэм Хамитов Глава Республики Башкортостан
**Sesile Oserno** (franču: *Cécile Haussernot*; dzimusi 1998. gada 22. oktobrī Dižonā) ir Francijas starptautiskā meistare šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Četras reizes uzvarējusi Francijas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās: 2006. gadā U8 meiteņu grupā, 2007. gadā U10 meiteņu grupā, 2011. gadā U14 meiteņu grupā un 2013. gadā U16 meiteņu grupā. 2009. gadā bijusi otrā U16 meiteņu grupā, bet 2010. gadā ieņēmusi trešo vietu U12 zēnu grupā.

Vairākkārt pārstāvējusi Franciju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātos meitenēm: 2007. gadā U10 vecuma grupā un 2009. gadā U12 vecuma grupā. 2010. gadā izcīnījusi bronzas medaļu U12 vecuma grupā. Pasaules jauniešu šaha čempionātos labāko rezultātu sasniegusi 2008. gadā U10 vecuma grupā meitenēm, kad izcīnījusi 4. vietu.

2017. gadā izcīnījusi otro vietu Francijas sieviešu šaha čempionātā (uzvarējusi Sofija Miljē).

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Oserno piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Cécile Haussernot : Championne d’Europe des moins de 12 ans!
2. ↑  «New record for the European Youth Chess Championships». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 9. novembrī. Skatīts: 2017. gada 27. decembrī.
3. ↑  Championnat de France 2017 - National Feminin
4. ↑  Title Applications (WIM): Haussernot, Cecile

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Sugda** vai **Sugdas vilojats** (tadžiku: *Вилояти Суғд*) ir viena no Tadžikistānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļdaļā, aizņemot daļu no Fergānas ielejas ziemeļos un Hisora Alaja grēdas dienviddaļā. Dienvidos robežojas ar Tadžikistānas republikas pakļautības rajoniem, rietumos — ar Uzbekistānas Džizahas un Sirdarjas vilajetiem, ziemeļos — ar Taškentas vilajetu, austrumos — ar Namanganas un Fergānas vilajetiem un Kirgizstānas Batkenas apgabalu. Sugdai ir trīs eksklāvi kaimiņvalstu teritorijā — divi Kirgizstānā un viens Uzbekistānā. Apgabala centrs un lielākā pilsēta ir Hudžanda. Iedzīvotāju lielākā daļa ir tadžiki (67,7%), uzbeki (29,1%), kā arī krievi (1,3%), kirgīzi u.c.

Vēsture
-------

Apgabals pirmoreiz izveidots 1939. gadā kā **Ļeņinabadas apgabals** *(Ленинабадская область)*. 1945. gadā no tās dienviddaļas nodalīts Urotepas apgabals (*Ура-Тюбинская область, вилояти Ўротеппа*), ko gan 1947. gadā likvidēja un pievienoja atpakaļ. Ļeņinabadas apgabals likvidēts 1962. gadā, teritoriju reorganizējot par republikas pakļautības rajoniem. Apgabals atjaunots 1970. gadā, bet 2000. gadā pārdēvēts tagadējā vārdā pēc vēsturiskās Sogdiānas (Sogdas) zemes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ļeņinabadas apgabals». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 443. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sugda***.
**Seven Seas of Rhye** ir Fredija Merkūrija dziesma, ko izpilda rokgrupa Queen. Šī dziesma noslēdza gan pirmo grupas studijas albumu "Queen" (1973. gads), gan arī tika iekļauta otrajā albumā "Queen II" (1974. gads). Sākotnējā versijā tā bija instrumentāla dziesma, bet vēlāk tika izdota arī kā singls, kurš pēc grupas uzstāšanās Top of the Pops šovā kļuva arī par pirmo tās hitu, kurš sasniedza Apvienotās Karalistes topa 10 vietu.

Dziesma atklāj Fredija Merkūrija bērnības fantāziju pasauli - Rhye. Šo pasauli izveidoja Fredijs Merkūrijs kopā ar savu māsu - Kašmiru, bet kad Merkūrijs pievienojās Queen viņš sarakstīja vairākas dziesmas par šo valstību - Seven Seas of Rhye, Lily of the Valley, "My Fairy King", Ogre Battle, The Fairy Feller's Master-Stroke, un The March of the Black Queen.

Dziesma nezaudējot savu popularitāti pārdzīvoja visu Queen pastāvēšanas laiku, arī pēc Merkurija nāves. Dziesmas ievadā dzirdama īpatnēja sekvenciāla (viena akorda) klavierspēle, kurā dažbrīd dzirdama arī Braien Meija spēlētās ģitāras skaņas.

Seven Seas of Rhye ir pieminēta arī Queen dziesmā "Lily of the Valley" no albuma Sheer Heart Attack, kuras vārdi ir:
"Messenger from Seven Seas has flown
To tell the king of Rhye he's lost his throne".
**Iļja Makovejevs** (krievu: *Илья Петрович Маковеев*; dzimis 2006. gada 4. maijā Dedovskā) ir Krievijas šahists.

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt piecu gadu vecumā. Kopš 2012. gada dzīvo Krasnodaras novada pilsētā Gelendžikā. 2014. gadā uzvarējis Krievijas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā, bet 2015. gadā bijis labākais U11 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējis Krievijas jauniešu čempionātos ātrajā šahā un šaha ātrspēlē U11 vecuma grupā, bet 2017. gadā atkārtojis šo dubultuzvaru U13 vecuma grupā. Pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātos: 2014. gadā Batumi U8 vecuma grupā un 2015. gadā U10 vecuma grupā. Tāpat divas reizes uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātos: 2014. gadā U8 vecuma grupā un 2016. gadā U10 vecuma grupā. 2015. gadā uzvarējis Pasaules skolēnu čempionātos ātrajā šahā un šaha ātrspēlē U9 vecuma grupā. Piedalījies Maskavas starptautiskā šaha festivāla *Moscow Open* jauniešu turnīrā U9 vecuma grupā, kurā uzvarējis (2015) un izcīnījis otro vietu (2014). 2016. gadā uzvarējis Pasaules skolēnu čempionātā U11 vecuma grupā. 2018. gada augustā Rīgā izcīnījis 2. vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā O12 vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  24th EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2014 U08 Open
2. ↑  25th European Youth Chess Championship 2015 U10 - Open
3. ↑  World Youth Chess Championships 2014 U8 Boys
4. ↑  World Cadets U8, U10, U12 Championships 2016 Open U10
5. ↑  «Биография». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 29. janvārī. Skatīts: 2018. gada 23. janvārī.
6. ↑  European Youth Chess Championship O-12 - 2018

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Misolovjannija** (krievu: *Мыс Оловянный*) ir slēgta Krievijas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Severnaja Zemļas arhipelāga lielākās Oktobra Revolūcijas salas dienvidaustrumos, Olovjannija ragā Šokaļska šauruma krastā.

Vēsture
-------

Staciju bija plānots izveidot 1934. gadā, bet smago ledus apstākļu dēļ ledlauzis *Sadko* nespēja piekļūt paredzētajai vietai, tādēļ Ziemeļu jūras ceļa pārvalde izlēma būvēt staciju Ujediņeņijas salā Karas jūrā. Olovjannija ragā staciju izbūvēja 1935. gada pavasarī no ledlauža *Sibirjakov*. Stacijā ziemoja četri cilvēki un tās pirmais vadītājs bija Ernsts Krenkelis. Maiņa stacijā nostrādāja divas sezonas, bet 1937. gada vasarā apgādes kuģis atkal nespēja piekļūt stacijai, tādēļ personāls tika evakuēts ar lidmašīnu, bet stacija uz diviem gadiem iekonservēta. 1939. gadā stacijas darbība tika atjaunota; tās apkalpe uz staciju devās no Misčeļuskinas suņu pajūgos.

Stacija nodrošināja hidrometeoroloģisko informāciju Ziemeļu jūras ceļam un polārajai aviācijai. Slēgta 1943. gadā (pēc citiem datiem – 1940. gadā).

Atsauces
--------

1. ↑  Полярная Почта. Мыс Оловянный
2. ↑  Полярная Почта. Уединения, остров, МГ-2
3. ↑  «РОССИЙСКИЕ ПОЛЯРНЫЕ ИССЛЕДОВАНИЯ. № 2 2020 г.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 11. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 16. novembrī. Archived 2020. gada 11. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Open Ocean: Arctic Archipelagos. Открытый Океан: Архипелаги Арктики
**Rezorcīns** (meta-dioksibenzols, m-hidrohinons, С6Н4(ОН)2) pieder pie divvērtīgajiem fenoliem. Rezorcīns ir balti prizmveida un plāksnīšveida kristāli. Viegli šķīst ūdenī.

Rezorcīnam ir 2 izomēri - pirokatehīns un hidrohinons. Izomēri atšķiras ar hidroksilgrupu savstarpējo novietojumu molekulā.

Iegūšana
--------

Iegūst, sakausējot ar sārmu meta-benzoldisulfoskābi. Rezorcīns veidojas, sakausējot ar sārmu arī citus aromātiskos savienojumus, turklāt ne tikai meta- bet arī orto- un para- izomērus.

Īpašības
--------

Rezorcīnam piemīt reducējošas īpašības, kas gan ir vājākas nekā pirokatehīnam.

Dzelzs(III) hlorīds rezorcīna šķīdumu nokrāso violetu.

Izmantošana
-----------

Lieto sintētisko krāsvielu un dažu polimēru iegūšanai. Medicīnā izmanto kā dezinficējošu līdzekli ādas slimību ārstēšanā. 2,4,6-trinitrorezorcīnu (stifnīnskābi) lieto kā sprāgstvielu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie fenoli |
| --- |
|  |
|  | 
* Fenols
* Krezoli
* Timols
	+ karvakrols
* Pirokatehīns
* Rezorcīns
* Hidrohinons
* Pirogallols
* Oksihidrohinons
* Floroglucīns
* Heksaoksibenzols
* Naftoli
* Pikrīnskābe
* Stifnīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85113163
* GND: 4177862-5

 |

 |
Viļņas pareizticīgo katedrāle
**Visšķīstākās Dievmātes debesīs uzņemšanas katedrāle** (lietuviešu: *Vilniaus Dievo Motinos Ėmimo į Dangų katedra*, krievu: *Кафедральный собор во имя Успения Пречистой Божией Матери/Пречи́стенский кафедра́льный собо́р*) ir 14. gadsimtā uzcelta Krievu pareizticīgās baznīcas katedrāle, kas atrodas Lietuvas galvaspilsētā Viļņā. Kaut arī stipri pārbūvēta, tā ir viena no senākajām baznīcām valstī.

Baznīcu 1346. gadā uzcēla Lietuvas lielkņazs Aļģirds savas otrās sievas, Tveras kņaza meitas Julianas vajadzībām, kad Lietuvas valsts oficiāli vēl bija pagāniska. No 1419. gada baznīca ieguva katedrāles statusu. 1495. gadā tieši pirms kāzām ar Lietuvas lielkņazu Aleksandru Jagellonu dievkalpojumā baznīcā piedalījās Maskavas lielkņaza Ivana III meita Maskavas Jeļena, kas 1513. gadā tika apglabāta šajā katedrālē. Katedrāles uzturēšanu un pārbūvi atbalstīja Lietuvas lielkņazistes ietekmīgā Ostrožsku dzimta, tostarp Konstantins Ostrožskis.

Pēc Brestas ūnijas noslēgšanas 1596. gadā katedrāli 1609. gadā nodeva uniātu baznīcai un tā tika pārbūvēta. 1748. gadā pēc ugunsgrēka ēka tika pamesta un izmantota dažādām vajadzībām, bet 1785. gadā rekonstruēta baroka stilā. Vēlreiz to nopostīja Krievijas karaspēks, apspiežot Koscjuško sacelšanos 1794. gadā. 1808. gadā ēku pārdeva Viļņas Universitātei, kas šeit ierīkoja anatomikumu un bibliotēku. Janvāra sacelšanās apspiedējs, Viļņas ģenerālgubernators Mihails Miravjovs-Viļenskis ēku konfiscēja pareizticīgās baznīcas vajadzībām. No 1865. līdz 1868. gadam tā tika rekonstruēta pēc Nikolaja Čagina projekta. Baznīca darbojās arī PSRS okupācijas gados.

* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Viļņas pareizticīgo katedrāle***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lietuvas dievnami |
| --- |
|  |
| Romas katoļu | 
* Garļavas
* Gudeļu
* **Kaišadores katedrāle**
* Kauņas Franciska Ksaverija
* Kauņas Ģertrūdes
* Kauņas Jura
* **Kauņas arhikatedrālā bazilika**
* Kauņas Krusta
* Kauņas Marijas debesīs uzņemšanas
* Kauņas Miķeļa
* Notēnu
* **Panevēžas katedrāle**
* Rumboņu
* Skrjaudžu
* Staķu
* Suderves
* **Šauļu katedrāle**
* Šeduvas
* Šunsku
* **Telšu katedrāle**
* Tilžes
* **Vilkavišķu katedrāle**
* Viļņas Annas
* **Viļņas arhikatedrālā bazilika**
* Viļņas Pētera un Pāvila

 |
|  |
| Pareizticīgo | 
* Kaunatavas
* Semelišķu
* **Viļņas katedrāle**
* Viļņas Pētera un Pāvila

 |
|  |
| Mošejas | Kauņas |

 |
**Kailā krustmadara** (*Cruciata glabra*) ir a augu suga rubiju dzimtas krustmadaru ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Dienvideiropā un Centrāleiropā. Latvijā, tā ir ļoti reta adventīva augu suga, kura 20. gadsimta sākumā ir atrasta Rīgā, bet vēlāk atradnes nav zināmas.

Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.

Morfoloģija
-----------

Kailā krustmadara ir daudzgadīgs, 5—20 cm garš lakstaugs ar pacilu vai stāvu, vienkāršu kailu un četršķautņainu stublāju.

Lapas ir eliptiskas vai plati lancetiskas, 0,8—2 cm garas un 0,3—0,8 cm platas, sēdošas mieturos pa 4. Lapas gals ir strups vai smails, mala skropstaina. Augļu laikā lapas noliecas uz leju.

Ziedi ir vairogos, kas sakārtoti mieturos lapu žāklēs. Ziedkopa ir īsāka nekā lapas. Parasti vairogā ir 3—5 ziedi. Kauss neizveidots. Zieda vainags ir četrdaļīgs, dzeltens un saaudzis. Ziedkopas vidējie ziedi ir divdzimumu, malējie — vīrišķie. Auglis ir kails, bumbierveidīgs, ap 0,2 cm garš riekstiņš skaldauglī.

Kailā krustmadara zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «kailā krustmadara - Cruciata glabra (L.) Ehrend. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kailā krustmadara***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Zāmuels Hops**, arī **Zāmuels Hopps** (*Samuel Hopp*, dzimis 1890. gada 12. oktobrī, miris 1962. gada 29. decembrī) bija Latvijas armijas seržants, 1921. gadā apbalvots ar Lāčplēša ordeni par divu virsnieku iznešanu no kaujas lauka 1919. gada 3. novembra Pārdaugavas atbrīvošanas kaujās pie Cementa fabrikas Latvijas brīvības cīņu laikā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1890. gada 12. oktobrī Jaunjelgavas ebreju amatnieka Daniela Hoppa ģimenē.
Mācījās Jaunjelgavas pilsētas skolā, kopš 1911. gada dienēja Krievijas Impērijas armijā kā medicīnas feldšeris. Pirmā pasaules kara laikā bija 119. Kolomnas kājnieku pulka, tad 120. Serpuhovas kājnieku pulka feldšeris, sasniedzot jaunākā apakšvirsnieka pakāpi.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 27. maijā Pērnavā iestājās Ziemeļlatvijas brigādē. Kā 7. Siguldas kājnieku pulka medicīnas feldšeris, seržants viņš piedalījās kaujās pret bermontiešiem un Latgales atbrīvošanas cīņās pret lieliniekiem.

Pēc atvaļināšanās no armijas 1920. gada 1. oktobrī dzīvoja Pērnavā, kur viņam līdz Igaunijas okupācijai 1940. gadā piederēja bērnu apavu veikals.
1941. gada vasarā devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Miris 1962. gada 29. decembrī Pērnavā, apbedīts Pērnavas Alevi kapsētas Ebreju nodalījumā.

Atmiņas
-------

* Hops, J. Hops, Z. Kādēļ mūs apbalvoja ar Lāčplēša Kara ordeni. Žīdu tautības Latvijas atbrīvotāju biedrības almanachs, 1938, 22. — 23. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ebreji Latvijas armijā*[novecojusi saite]
2. ↑  Eesti Juutide Arhiiv
3. ↑  lkok.com
4. ↑  Aizmirstie karavīri — ebreji Latvijas armijā 1918.-1940. gados Ēriks Jēkabsons, Rīgā: 2013. — 163 lpp.
5. ↑  KAUBANDUS TOOSTUSKOJA TEATAJA Nr. 10. XV aastakäik 17. mail 1940
6. ↑  Aizmirstie karavīri — ebreji Latvijas armijā 1918.-1940. gados Ēriks Jēkabsons, Rīgā: 2013. — 42 lpp.
7. ↑  Zāmuels Hops 1890-1962 Archived 2021. gada 9. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Rīgas Brāļu kapi
**Kailvārpu ambrozija** (*Ambrosia psilostachya*) ir augu suga kurvjziežu dzimtas Ambroziju ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Ziemeļamerikā, taču suga ir ievazāta arī Eiropā, tostarp, Latvijā.

Morfoloģija
-----------

Kailvārpu ambrozija ir daudzgadīgs 20-70 cm augsts vienmājas lakstaugs, kuram uz viena auga ir nodalīti vīrišķie un sieviešķie ziedi. Auga stublājs ir stāvs, vienkāršs vai zaro. Augs ir pelēcīgs, apmatots ar mazliet atstāvošiem un piegulošiem matiņiem.

Lapas ir sēdošas, 5-15 cm garas, pēc formas tās ir vienkārt plūksnainas un plūksnu mala ir zobaina.

Katra zara galā ir var attīstīties ķekarveidīga ziedkopa, kura atšķirībā no pārējā auga nav mataina. Vīrišķie ziedu kurvīši ir novietoti ķekara galotnē, zem tiem pa vienam vai diviem ir sievišķie ziedi. Vīkals saaudzis. Augļu laikā vīkalam, kas saglabājas pie augļa, labi saskatāmi vairāki izciļņi.

Ziedēšanas sezona ir septembrī un oktobrī.

Atsauces
--------

1. ↑  «kailvārpu ambrozija - Ambrosia psilostachya DC. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kailvārpu ambrozija***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Salavats Julajevs** (baškīru: *Салауат Юлаев/Салауат Юлай улы* — ‘Salavats Julaja dēls’; dzimis 1754. gada 16. jūnijā Ufas provincē, miris 1800. gada 26. septembrī Rogevīkā) ir baškīru nacionālais varonis, viens no Krievijas zemnieku kara vadītājiem, Jemeļjana Pugačova cīņubiedrs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1754. gadā Orenburgas guberņas Ufas provinces Šaitankudejas pagastā baškīru tarhana Julaja ģimenē. Viņa dzimtais ciems Tekeja tika nopostīts soda ekspedīcijas laikā. Viņa tēvs bija pagasta stārasts, bet pēc nelikumīgas dzimtas zemes atņemšanas rūpnīcas būvniecībai Salavats un viņa tēvs Julajs kopā ar Sterļitamakas baškīru korpusu, kurā viņi dienēja, 1773. gada novembrī pārgāja dumpinieku pusē. Salavatam tajā laikā bija 19 gadu.

Pugačova sacelšanās laikā Salavats vadīja vairāk kā 12 nozīmīgas kaujas. Viņa vadībā tika ieņemtas Simas un Katavas rūpnīcas, aplenkts Čeļabinskas cietoksnis, viņš piedalījās Orenburgas aplenkumā. 1774. gadā 3. jūnijā Pogačovs piešķīra Salavatam brigadiera (ģenerāļa) pakāpi. Pēc Pugačova sagūstīšanas, neskatoties uz vairākkārtējiem aicinājumiem pārtraukt pretošanos, Salavats turpināja vadīt sacelšanos baškīru zemēs. Sagūstīts tā paša gada novembrī Karatau kalnos. Pēc ilgas izmeklēšanas 1775. gada 15. jūlijā Salavats un viņa tēvs Julajs tika sodīti ar miesas sodiem un nosūtīti katorgā uz Rogevīkas cietoksni (mūsdienu Paldiski Igaunijā). Palika ieslodzījumā 25 gadus un mira 1800. gada 26. septembrī.

Godināšana
----------

Salavata Julajeva vārdā nosaukta Salavatas pilsēta Baškortostānā, kā arī Ufas "Salavat Julajev" hokeja klubs, ielas vairākās Krievijas un Ukrainas pilsētās, iela un piemineklis Paldiskos Igaunijā. Nodibināts Salavata Julajeva ordenis, kas ir Baškortostānas valsts apbalvojums par sasniegumiem dažādās sabiedriskās, saimnieciskās un kultūras jomās.

Atsauces
--------

1. ↑  Салават Юлаев - национальный герой
2. ↑  «Указ Президента РБ от 27.08.99 N УП-568 "ОБ УТВЕРЖДЕНИИ ИНСТРУКЦИЙ О ПОРЯДКЕ ПРЕДСТАВЛЕНИЯ К НАГРАЖДЕНИЮ ГОСУДАРСТВЕННЫМИ НАГРАДАМИ РЕСПУБЛИКИ БАШКОРТОСТАН"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 30. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Salavats Julajevs***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47608987
* LCCN: n82244684
* ISNI: 0000 0000 5490 5025
* GND: 121085546
* SUDOC: 093324529

 |

 |
**Dīsburga** jeb **Duisburga** (vācu: *Duisburg*) ir sena Vācijas pilsēta, kas atrodas valsts rietumos, Rūras baseinā pie Rūras upes ietekas Reinā. Dīsburga atrodas Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē. Tā ir piektā lielākā Ziemeļreinas-Vestfālenes pilsēta. Pēc 2013. gada datiem Dīsburgas administratīvajās robežās dzīvoja 486 855 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Vācijas piecpadsmitā lielākā pilsēta un 63. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. 

Dīsburga ir nozīmīgs smagās rūpniecības un tirdzniecības centrs. Pilsētā atrodas Dīsburgas osta, kas ir lielākā iekšzemes osta pasaulē. Dīsburgā atrodas universitāte, kas ar vairāk kā 39 000 studentu ir viena no lielākajām Vācijas universitātēm.

Vēsture
-------

Tā kā pilsēta novietota stratēģiski svarīgā vietā, pirmās apmetnes pilsētas teritorijā radās jau 1. gadsimtā. 5. gadsimtā romieši šeit uzceļ fortu. Pilsēta strauji attīstās, bet ap 1000. gadu Reina maina savu gultni un pilsēta savā izaugsmē apstājas. Dīsburga iegūst brīvpilsētas statusu, bet 1666. gadā tiek iekļauta Brandenburgas-Prūsijas sastāvā.

Jaunu impulsu Dīsburgas attīstībā atnes rūpnieciskā revolūcija un akmeņogļu atradņu izstrādnes sākums. Dīsburga ir pilsēta, kurā primāri attīstījās viens no Vācijas smagās rūpniecības flagmaņiem - Augusta Tissena nodibinātais - *Thyssen AG*. Mūsdienās Dīsburga ir viens no Vācijas melnās metalurģijas centriem - šeit iegūst gandrīz pusi no valsts čuguna un tērauda produkcijas.

Ievērojami objekti
------------------

* Dīsburgas upes osta (*Duisport*) - lielākā iekšzemes osta Eiropā.
* Ziemeļdīsburgas ainavu parks (*Landschaftspark Duisburg-Nord*) - publiski pieejams pamests rūpniecības komplekss.

Atsauces
--------

1. ↑  Pagasta apraksts (2022. gada 4. kvartāls); pārbaudes datums: 12 februāris 2023.
2. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dīsburga***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 139543031
* LCCN: n89667772
* GND: 4013284-5
* BNF: cb11974263q (data)
* NKC: ge134138

 |

 |
**No cikla "Iespaidi"** ir Raimonda Paula instrumentālā džeza minialbums, kas izdots 1966. gadā.

Vēsture
-------

20. gadsimta 60. gadu vidū R. Pauls komponē un atskaņo gan estrādes mūziku, gan ar džezu. Šajā laikā top viņa instrumentālie cikli džeza trio "Iespaidi", "Kalnu skices", "Dienvidu akvareļi", "Improvizācijas latviešu tautasdziesmu garā" (ciklā "Dienvidu akvareļi" džeza trio papildināts ar saksofonu). Katrs no šiem cikliem sastāv no piecām daļām. Visi četri cikli Latvijas filharmonijas lielajā zālē pirmo reizi atskaņoti 1967. gada 26. februārī R. Paula autorkoncertā.

Izdevumi
--------

1966. gadā firma "Melodija" izdod minialbumu ar četrām cikla "Iespaidi" daļām, ko R. Pauls ieskaņojis džeza trio sastāvā.

2021. gadā "Jersika Records" izdod vinila albumu "Raimonds Pauls Trio: The Lost Latvian Radio Studio Sessions 1965​/​1966", kurā iekļauti cikli "Dienvidu akvareļi", "Iespaidi" un "Kalnu skices". Šajā izdevumā iekļautas visas piecas "Iespaidu" daļas, ieskaitot kompozīciju "Apmācies rīts", kura nebija pieejama 1966. gada mazajā skaņuplatē. Šim ierakstam 2021. gada aprīlī veltīts U. Rudaka radio raidījums "Zibens pa dibenu".

2022. gadā kompozīcija "Pavasarīga noskaņa" iekļauta R. Paula un Latvijas Radio bigbenda albumā "Jazz Suites: Reimagined!".

Dziesmu saraksts
----------------

1. Sens motīvs
2. Pavasarīga noskaņa
3. Slikts sapnis
4. Strīds

* Raimonds Pauls — klavieres
* Aivars Timšs — kontrabass
* Gunārs Gailītis — sitaminstrumenti

Atsauces
--------

1. ↑  Par Raimondu Paulu un džezu. *Literatūra un Māksla*, 1967, 25. februāris.
2. ↑  Raimonds Pauls Trio: THE LOST LATVIAN RADIO STUDIO SESSIONS 1965​/​1966. Bandcamp.com.
3. ↑  Zibens pa dibenu - Raimonda Paula trio, "The Lost Latvian Radio Studio Sessions, 1965-66".
4. ↑  R. Pauls — No cikla "Iespaidi". Discogs.com.
**Cinka jodīds** ir cinka un joda binārais savienojums, kas uzskatāms par jodūdeņražskābes cinka sāli. Cinka jodīds ir balta vai iedzeltena kristāliska viela (oktaedriskas formas kubiskās singonijas kristāli), kas gaismas iedarbībā lēnām sadalās un dzeltē, un gaisa mitruma iedarbībā izplūst, tādēļ jāglabā tumša stikla traukā ar pieslīpētu aizbāzni. ZnI2 ļoti labi šķīst ūdenī. Stipri atšķaidītos šķīdumos notiek hidrolīze un veidojas cinka hidroksīds. Par 0 °C zemākā temperatūrā no šķīduma var iegūt kristālhidrātu ZnI2·2H2O, kas jau virs 0,5 °C temperatūrā sāk pāriet bezūdens sālī. Cinka jodīds diezgan labi šķīst glicerīnā.

Iegūšana
--------

Cinka jodīdu laboratorijā iegūst, cinka granulām reaģējot ar jodu ūdens vidē:

Zn + I2 → ZnI2
Vispirms reakcijas maisījumu dzesē, laiku pa laikam sakratot, pēc tam silda līdz dzeltenās krāsas izzušanai. Iegūto šķīdumu filtrē Klaizena kolbā un ietvaicē vakuumā, pievienojot nedaudz nātrija tiosulfāta šķīduma un ievietojot šķīdumā spirāli no cinka lentes. Kad paliek pāri irdena masa, spirāli izņem un turpina ietvaicēšanu, kamēr uz ietvaicēšanas trauka sienām nav novērojami ūdens pilieni.

Īpašības
--------

Ūdens šķīdumos sārmu metālu jonu klātienē veido kompleksos jodīdus ZnI42−.

Izmantošana
-----------

Lieto par reaktīvu augu izcelsmes šķiedru analīzēs (Šulces reaģents), kā arī medicīnā. Kopā ar osmija tetroksīdu lieto elektromikroskopijā paraugu iekrāsošanai.

Interesanti fakti
-----------------

Joda un cinka reakciju, kurā rodas cinka jodīds, izmanto katalīzes demonstrēšanai. Sajaucot smalki saberztu jodu ar putekļveida cinku, nekas nenotiek, taču, uzpilinot maisījumam ūdens pilienu, sākas strauja reakcija un izdalās violeti joda tvaiki. Tiesa, ūdens šajā reakcijā uzskatāms nevis par katalizatoru, bet drīzāk par reakcijas aktivatoru, jo pēc reakcijas nepaliek pāri nemainīgā veidā.

Ārējās saites
-------------

* Joda reakcija ar cinku ūdens klātienē (video)

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***cinka jodīds*** |

1. 1 2  Карякин Ю. В. Ангелов И. И. *Чистые химические вещества*. Москва : Химия, 1974, 399. lpp. (krieviski)
2. ↑  Г. Реми. *Курс неорганической химии.* Том II. Москва, Издательство иностранной литературы, 1966, 471. lpp. (krieviski)
3. ↑  DeMeo, S. (1995). "Synthesis and Decomposition of Zinc Iodide: Model Reactions for Investigating Chemical Change in the Introductory Laboratory". *Journal of Chemical Education* 72 (9): 836. doi:10.1021/ed072p836.
4. ↑  Valdis Drinks. *456 eksperimenti ķīmijā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 1995, 255. lpp. ISBN 978-9984-560-83-0
**No baznīcas** jeb **Pēc dievkalpojuma** ir latviešu gleznotāja Jaņa Rozentāla 1894. gadā radīta eļļas krāsas glezna. Glezna atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā, tā iekļauta Latvijas kultūras kanonā.

Gleznas tapšana
---------------

1888. gada 29. jūlijā J. Rozentāls kā brīvklausītājs iestājās Pēterburgas Mākslas akadēmijas glezniecības nodaļā, kuru viņš pabeidza 1894. gadā. Šī glezna bija viņa diplomdarbs un pirmais diplomdarbs akadēmijā ar nacionālu sižetu.

Laikā, kad Rozentāls varēja sākt izstrādāt diplomdarbu, Pēterburgas Mākslas akadēmijā tika veikta reforma, par profesoriem uzaicinot demokrātiskas ievirzes māksliniekus. Tās rezultātā diplomandi varēja paši izvēlēties savu diplomdarbu tēmas un Rozentāls to vēlējās izmantot, strādājot peredvižņika Vladimira Makovska darbnīcā. Kādā no mākslinieku pulciņa „Rūķis" sanāksmēm Rozentāls to nolēma gleznot dzimtajā Saldus pusē. Mākslinieks aizvadīja daudzas svētdienas pie Saldus Sv. Jāņa baznīcas, fotografējot un skicējot izvēlētos tēlus. Gleznā attēlotas ap četrdesmit personu, visas gleznotas no Rozentālam labi zināmiem cilvēkiem. Gleznas priekšplānā ir vecāks pāris, tajos viņš iegleznojis savus vecākus — māti Lavīzi un tēvu Miķeli.

Par darbu Rozentāls ieguva pirmās pakāpes mākslinieka nosaukumu un vairākus gadus dzīvoja Pēterburgā.

1896. gadā glezna tika izstādīta Rīgā, Latviešu etnogrāfiskās izstādes Dailes nodaļā — pirmajā latviešu mākslas izstādē, kur izpelnījās vispārēju publikas atzinību.

Padomju laikā glezna ieguva šķirisku skaidrojumu.

Vairāki no gleznā iekļautajiem saldeniekiem no jauna sastopami nākamā gada darbā "No kapsētas" (1895), kurā autors vairāk pievērsies gaismēnu efektiem.

2021. gadā pie Saldus baznīcas uz kāpnēm tika uzstādītas 7 skulptūras, kuras bija veidotas pēc gleznas motīviem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Baiba Kušķe. «Desmit Rozentāla gleznas: No baznīcas». *lsm.lv*. Latvijas Radio, 2016. gada 18. martā. Skatīts: 2017. gada 19. septembrī.
2. ↑  «Gleznotāja Jaņa Rozentāla (1866–1916) glezna „Pēc dievkalpojuma (No baznīcas)", 1894». Skatīts: 2017. gada 19. septembrī.
3. 1 2  «100 dārgumu mākslas muzejā: Rozentāla 'Pēc dievkalpojuma. No baznīcas'». delfi.lv. 2013. gada 27. februārī. Skatīts: 2017. gada 19. septembrī.
4. 1 2  Kristiāna Ābele. «Letonika.lv. Enciklopēdijas - Latvijas kultūras kanons. Pēc dievkalpojuma, Janis Rozentāls». *Letonika.lv*. Tilde, 2011. gads. Skatīts: 2017. gada 19. septembrī.
5. ↑  «Saldus.lv. Saldū uzstādītas septiņas bronzas skulptūras pēc J. Rozentāla gleznas "Pēc dievkalpojuma"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 21. novembrī. Skatīts: 2022. gada 21. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Janis Rozentāls — Latvijas mākslas vēsture