recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sabina Saritjanu** (rumāņu: *Sabina Sariteanu*; dzimusi kā **Sabina Popesku** (rumāņu: *Sabina Popescu*) 1981. gada 26. jūnijā) ir Rumānijas FIDE meistare šahā.

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējusi Rumāniju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 1991. gadā savā debijas Eiropas jauniešu šaha čempionātā, kad uzvarējusi meitenēm U10 vecuma grupā. Rumānijas jauniešu šaha čempionātos izcīnījusi divas zelta (1991, 1998) un bronzas (1995) medaļas dažādās vecuma grupās. 1997. gadā uzvarējusi starptautiskajā ātrā šaha turnīrā Ungārijas pilsētā Višegrāda, bet nākamajā gadā izcīnījusi trešo vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā citā Ungārijas pilsētā Tapolcā. 1998. gadā uzvarējusi Rumānijas komandu šaha čempionātā sievietēm Bukarestes komandas sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  Tapolca 1998

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Sabina-Frančeska Foišora** (rumāņu: *Sabina-Francesca Foișor*; dzimusi 1989. gada 30. augustā Timišoarā) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (2007), kas kopš 2008. gada pārstāv ASV.

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējusi Rumāniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījusi trīs medaļas: sudraba (2004. gada Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā) un 2 bronzas (2003. gada Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā un 2007. gada Eiropas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā). 2008. gadā uzvarējusi Rumānijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā Foišorai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas:

* 2008. gadā Naļčikā 1. kārtā dramatiskā cīņā piekāpusies Monikai Socko;
* 2017. gadā Teherānā 1. kārtā zaudējusi Taņai Džunji;
* 2018. gadā Hantimansijskā 1. kārtā zaudējusi Antoanetai Stefanovai.

2008. gadā pārcēlusies uz Baltimoru, kur sākusi mācības Mērilendas universitātē. Kopš 2009. gada regulāri piedalās ASV sieviešu šaha čempionātos. 2017. gadā izcīnījusi uzvaru ASV sieviešu šaha čempionātā. 2021. gada oktobrī dalījusi 10.-12. vietu ASV sieviešu šaha čempionātā. 2022. gada oktobrī Sentluisā ierindojusies 13. vietā ASV sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 4 reizes (2010-2016);
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījusies 3 reizes (2013-2015, 2019).

Personīgā dzīve
---------------

Piedzimusi šahistu ģimenē — tēvs Ovidiu-Doru Foišors (dzimis 1959. gadā) ir Rumānijas starptautiskais meistars, māte Kristina-Adela Foišora (1967—2017) bija starptautiskā lielmeistare, bet māsa Mihaela-Veronika (dzimusi 1994. gadā) ir starptautiskā meistare.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE Player Transfers in 2008
2. ↑  Title Applications: Foisor, Sabina-Francesca
3. ↑  2008 FIDE Knockout Matches
4. ↑  «FIDE Women's World Chess Championship 2017». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. februārī. Skatīts: 2017. gada 13. februārī.
5. ↑  Women’s World Championship 2018
6. ↑  Sabina Foisor
7. ↑  «2017 U.S. Women's Championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 10. aprīlī.
8. ↑  2021 U.S. WOMEN'S CHAMPIONSHIP
9. ↑  Pairings & Results | www.uschesschamps.com
10. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Sabina-Francesca Foisor
11. ↑  OlimpBase :: World Women's Team Chess Championship :: Sabina-Francesca Foisor

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par Daugavas pieteku. Par citām jēdziena **Bērzene** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Šis raksts ir par Daugavas pieteku. Par citām jēdziena **Bērze** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Šis raksts ir par Daugavas pieteku. Par citām jēdziena **Bērzupīte** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Bērzene** (arī **Bērze**, **Bērzupīte** vai **Melnā Bērzene**) ir bijusī Daugavas kreisā pieteka Ķekavas novadā. Mūsdienās ietek Rīgas HES kreisā krasta drenāžas kanālā. Sākas Kraukļu purvā ziemeļaustrumos no Baldones. Tek pa mežainu apvidu Upmales paugurlīdzenumā. Pirms Rīgas HES izbūves ietecēja Daugavā pie Bērzmentes. Tagad upes ūdeņi novadīti pa ūdenskrātuves apvadkanālu un uzņemot Pūķupes ūdeņus, tiek ievadīti Sausajā Daugavā pie Ķekavas.

Bērzeni šķērso autoceļi A5 un P85. Pietekas Meitupe, Melnais strauts, Ēturga. Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Mencendarbe, Bērzmente.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Bērzene». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2019. gada 2. septembrī.
2. ↑  «Bērze». *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 143. lpp.
**Luijs Šarls Žozefs Blerio** (franču: *Louis Charles Joseph Blériot*; dzimis 1872. gada 1. jūlijā, miris 1936. gada 1. augustā) bija franču izgudrotājs, aviators un uzņēmējs. Izgudroja pirmos pielietojamos auto lukturus. Tos pārdodams ieguva kapitālu, kuru izmantoja radot lidmašīnas. 1909. gadā kļuva par pirmo cilvēku, kurš ar lidmašīnu pārlidojis Lamanšu, iegūdams avīzes *Daily Mail* £ 1000 lielo balvu. Blerio bija pirmais, kurš uzkonstruēja funkcionējošu monoplānu. Veiksmīgas aviokompānijas *Blériot Aéronautique* dibinātājs. Pirmais francūzis, kuram bija pilota licence.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Luijs Blerio***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 71401338
* LCCN: n82059566
* ISNI: 0000 0000 7977 4893
* GND: 118659049
* SUDOC: 02814659X
* BNF: cb12003902b (data)
* NKC: mzk2005266337
* Léonore identifikators LH//256/105 nav derīgs.

 |

 |
Šis raksts ir par sudraba monētu. Par citām jēdziena **Vērdiņš** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
1515. gada Livonijas vērdiņš ar Livonijas ordeņa un mestra Pletenberga ģerboņiem.
1532. gadā Rīgā kaltais vērdiņš ar Livonijas ordeņa un Rīgas ģerboņiem.
**Vērdiņš** (vācu: *Ferding*) bija viduslaiku monētas, no 1515. gada Livonijas Konfederācijas naudas vienības nosaukums.

Etimoloģija
-----------

Vārds „vērdiņš" cēlies no vārda *Vierling* ('četrītis'), ar ko apzīmēja sudraba monētas ceturtdaļmarkas vērtībā.

Livonijā kaltie vērdiņi
-----------------------

Kopš 15. gadsimta sākuma Rīgas monētu kaltuvē kala Livonijas šiliņus un feniņus, bet pēc 1515. gada Livonijas naudas kalšanas noteikumiem sāka kalt arī lielākas sudraba monētas — vērdiņus (*ferding*), markas un dālderus (*thaler*).
Starp naudas vienībām bija šādas attiecības: 1 dālderis = 4,5 markas = 18 vērdiņi, savukārt 1 vērdiņš = 9 šiliņi = 27 feniņi.

Uz Livonijas mestra Valtera fon Pletenberga 1526. gadā kaltajiem vērdiņiem pirmoreiz bija attēlots Rīgas pilsētas lielais ģerbonis. Vērdiņus kala no augstvērtīgās 14 7/8 lotu (930. raudzes) sudraba svara mārkas, bet šiliņus no 286. raudzes un feniņus no 227. raudzes sudraba. Tādēļ augstvērtīgie Livonijas sudraba vērdiņi tika lielos daudzumos izvesti uz Maskaviju un to skaits apgrozībā samazinājās. 1525. gadā vērdiņš tika pielīdzināts 10 šiliņiem, vēlāk jau 14 šiliņiem.
1551. gadā Tērbatas bīskapijā sāka vērdiņu kontramarķēšanu, 1553.—1556. gadā to veica arī Rīgas naudas kaltuvē.

Atsauces
--------

1. ↑  The coinage of Baltic countries
2. ↑  Kristīne Ducmane, Anda Ozoliņa. *Naudas laiki Latvijā*. Rīga : Lauku Avīze, 2013. 36. lpp. ISBN 978-9984-87-884-3.
**Luijs Betbeders** (franču: *Louis Betbeder*; 1901. gada 29. augusts Orleāna — 1986. gada 5. maijs Parīze) bija Francijas šahists un inženieris.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt tikai 20 gadu vecumā, kad gatavojies eksāmeniem Sorbonnā. 1925. gadā slimības laikā iepazinies ar Aleksandra Aļehina grāmatu par 1924. gada Ņujorkas šaha turnīru. Izlasītā ietekmē uzvarējis 1925. gada Francijas šaha čempionāta blakusturnīrā. Vēlākajos gados piedalījies daudzos Francijas šaha čempionāta finālos, labākos rezultātus sasniedzot 1928. un 1946. gadā, kad izcīnījis sudraba medaļas. 

Pārstāvējis Francijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 7 reizes (1927-1935). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1933) medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

Bijis pazīstams arī kā šaha turnīru tiesnesis. FIDE 1967. gadā Betbederam piešķīrusi starptautiskā arbitra nosaukumu.

Pēc profesijas bijis inženieris. Strādājis Parīzes transporta uzņēmumā *RATP* (franču: *Régie Autonome des Transports Parisiens*), kas apkalpo Parīzes transportu un Parīzes metro. Aizņemtība pamatdarbā un ģimenē liegušas Betbederam pilnībā attīstīt savu šahista karjeru.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Louis Betbeder Matibet
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Louis Betbeder Matibet
3. ↑  Louis Betbeder

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Andrejs Merkuševs** (dzimis 1979. gada 1. janvārī, miris 2009. gada 1. maijā) bija Latvijas NBS dižkareivis, viens no Afganistānas kara upuriem. Viestura ordeņa lielkrusta komandieris (2010).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1979. gada 1. janvārī Jelgavā, dzīvoja Ānē Ozolnieku novadā.
Dienēja Latvijas NBS Sauszemes spēku 1. kājnieku bataljonā (LATBAT). Kopš 2008. gada decembra viņš dienēja militāro padomnieku grupā ar mērķi apmācīt Afganistānas Nacionālās armijas karavīrus.
Gājis bojā 2009. gada 1. maijā nemiernieku uzbrukumā Kunāras provincē Afganistānā. Kaujā dzīvību zaudēja arī seržants Voldemārs Anševics, bet viens Latvijas NBS karavīrs un misijas medmāsa tika ievainoti. Nemiernieku uzbrukums novērošanas postenim notika agri no rīta. No starptautiskajiem drošības atbalsta spēkiem kaujā iesaistījās arī aviācija un artilērija, kaujā krita arī ASV un Afganistānas karavīri.
5. maijā NATO transporta lidmašīna nogādāja bojāgājušo Latvijas karavīru mirstīgās atliekas Latvijā. 7. maijā dižkareivi Merkuševu pēdējā gaitā no Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāles izvadīja viņu tuvinieki, valsts un aizsardzības nozares augstākās amatpersonas.

Apbalvojums
-----------

2010. gada 13. oktobrī par sevišķiem nopelniem Andreju Merkuševu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri.

Piemiņas vieta
--------------

2016. gada 11.novembrī Ādažu bāzē atklāja Nacionālo bruņoto spēku kritušo karavīru piemiņas vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  Tēvijas sargs nr. 5. 2009. gada maijā
2. ↑  Zaudēti 7 dienesta biedri: Ādažos ierīko NBS kritušo karavīru piemiņas vietu LA.LV 2016. gada 9. novembrī
**Andrejs Lonfelds** (1879-1950) bija latviešu tālbraucējkapteinis, kara flotes virsnieks, rēders. Latvijas Republikas jūrniecības departamenta direktors (1920—1926), vadīja arī Latvijas Kuģu īpašnieku biedrību.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1879. gada 20. martā Engures pagasta Ķesterciema "Kausos" zvejnieka Krišjāņa (Kriša) Lonfelda (1845-1932) ģimenē, kam piederēja astoņi vietējā kuģubūvētavā būvēti burinieki. 
1903. gadā beidzis Mangaļu jūrskolu un ieguvis tālbraucēja kapteiņa tiesības. Kā kreisera *Адмирал Нахимов* sardzes virsnieks (praporščiks) piedalījās Krievu-japāņu kara Cušimas kaujā un pēc kreisera nogremdēšanas nokļuva japāņu gūstā. 
Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par kapteini uz tēva kuģiem, līdztekus kopš 1908. gada bija Engures jūrskolas skolotājs. 
Pirmā pasaules kara laikā bija mīnu tralera stūrmanis Krievijas Ziemeļu ledus okeāna kara flotē, piedalījās Krievijas pilsoņu karā "balto" pusē.

1918. gada beigās atgriezās Latvijā, bija burukuģa *Bethania* kapteinis. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gadā iecelts par Latvijas Republikas Finanšu ministrijas Jūrniecības departamenta direktoru. Pēc viņa iniciatīvas 1920. gada 28. novembrī Rīgā atvēra Krišjāņa Valdemāra vārdā nosaukto jūrskolu, tāpat viņa vadībā no 1920. līdz 1922. gadam paveica Pirmā pasaules kara laikā Baltijas jūrā izveidoto mīnu lauku tralēšanas un iznīcināšanas darbus. 
Vēlāk bija rēderejas "Austra" valdes loceklis, Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras (LTRK) Kuģniecības un transporta sekcijas vadītājs (1939).
Savās dzimtas mājās jumta stāvā iebūvēja kapteiņa kajīti no kāda viņam piederējušā tvaikoņa, kas saglabājusies līdz mūsdienām.

1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā apcietināts un izsūtīts uz Krieviju, miris 1950. gadā.

Sabiedriskā darbība
-------------------

Pēc kapteiņa Mārtiņa Sniķera uzaicinājuma iestājās Rīgas ložā „Jāņuguns", bija tās sekretāra vietnieks (1925), Andreja ložas meistars (1931).
Latvijas jahtkluba dibinātājs un pirmais tā prezidents.

Atsauces
--------

1. ↑  Лонфельд Андрей Кришевич Archived 2016. gada 6. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Центр генеалогических исследований (krieviski)
2. ↑  Lonfelda kajīte
3. ↑  1941. gada 14. jūnijā no Latvijas izsūtīto iedzīvotāju personas lietas Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Valsts arhīvs
***Romantika*** ir Igaunijas uzņēmumam *Tallink* piederošs kruīza prāmis, kuģniecības pirmais no jauna būvētais kuģis. Uzbūvēts 2002. gadā Somijas uzņēmuma *Aker Yards* Raumas kuģu būvētavā. Kuģa pašreizējā pieraksta osta ir Ēmshāvena.

No 2002. līdz 2006. gadam *Romantika* bija pierakstīts Tallinas ostā un kursēja maršrutā Tallina—Helsinki līdz brīdim, kad to aizstāja *Galaxy*. Pēc tam līdz 2009. gadam kuģis kursēja maršrutā Tallina-Stokholma kopā ar savu "māsas kuģi" *Victoria I*.

2009. gada maijā, kad jaunuzbūvētais kruīza kuģis *Baltic Queen*, sāka kursēt starp Tallinu un Stokholmu, *Romantika* tika pārcelts uz Latviju un pierakstīts Rīgā. Tas sāka kursēt maršrutā Rīga—Stokholma, nomainot *Regina Baltica*, un kļuva par lielāko pasažieru kuģi, kāds jebkad ir kursējis pastāvīgā maršrutā no Latvijas.

Pēc tam, kad *Tallink* kuģis *Silja Europa* tika iznomāts Austrālijas uzņēmumam, *Romantika* tika pārcelts atpakaļ uz Tallinu, un no 2014. gada augusta *Silja Europa* vietā sāka kursēt maršrutā Tallina—Mariehamna—Stokholma). 2015. gadā pierakstīts Tallinas ostā.
2016. gada decembrī atgriezās maršrutā Rīga—Stokholma ar pierakstu Rīgā.

2020. gada 13. janvārī *Romantika* devās uz Nauta kuģu būvētavu Gdiņā, Polijā, lai veiktu apkopes un atjaunošanas darbus. Tam tika atjaunotas vairākas pasažieru telpas un restorāni, kā arī veikti sagatavošanās darbi augstsprieguma krasta elektrības pieslēgumam, kad kuģis būs Stokholmas ostā. Kuģis atpakaļ maršrutā atgriezās 13. februārī.

Atsauces
--------

1. ↑  Tallink kruīza kuģi Romantika atjaunos Nauta kuģu būvētavā Lelde Petrāne, Dienas Bizness, 14.1.2020

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Romantika***.
* *Romantika* tallink.com
**Japena** (indonēziešu: *Pulau Yapen*) ir Indonēzijai piederoša sala Klusajā okeānā. Administratīvi ietilpst Papua provincē; ietilpst Japenas salu apriņķī. Lielākā apdzīvotā vieta ir apriņķa centrs Serui.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Jaungvinejas ziemeļrietumu piekrastē, Čenderavasiha līča vidusdaļā. Lielākā no Japenas salu grupas; tajā ietilpst vēl Miosnuma rietumos, kā arī citas mazākas salas. Ziemeļos ap 50 km platais Japenas šaurums Biaku šķir no Biakas salas. Salas reljefs kalnains, augstākais punkts ir 1496 m vjl salas vidusdaļā. Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, piekrastēs — mangrovju audzes.

Iedzīvotāji
-----------

Etniskā ziņā salas iedzīvotāju sastāvs neviendabīg, dzīvo papuasi, melanēzieši, kā arī ieceļotāji no valsts centrālajiem reģioniem. Pēc reliģiskās piederības 82,8% kristieši (lielākoties protestanti), bet 17,2% — musulmaņi.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Japena***.
**Beloreckas dzelzceļa stacija** (baškīru: *Белорет*, krievu: *Белорецк*) ir Krievijas Kuibiševa dzelzceļa Baškīru reģiona dzelzceļa stacija Beloreckā, Baškortostānā.

Vēsture
-------

Dzelzceļa līnijas būvniecība no Ufas uz Belorecku sākās 1956. gadā (līdz tam šajā Dienvidurālu pilsētā pastāvēja šaursliežu dzelzceļa līnija). 1960. gada vasarā stacijā sāka ierasties kravas, bet 1960. gada vidū sāka kursēt pasažieru vilciens ar 8 vagoniem. Stacija un biļešu kase tā laika pasažieriem bija dzelzceļa vagons.

Dzelzceļa stacija tika uzcelta 1967. gadā. 1979. gadā tika pabeigta Beloreckas—Karlamanas dzelzceļa līnijas būvniecība. Tajā pašā gadā sāka kursēt vilciens Sibaja—Ufa, kas kursē līdz šai dienai.

Mūsdienas
---------

Beloreckas dzelzceļa stacija ir vienstāva ēka, kas celta 1967. gadā. Pamatmateriāli un konstrukcijas: dzelzsbetona, ķieģeļu un koka grīdas. Stacijā ir biļešu kase, divas uzgaidāmās telpas pasažieriem un citas telpas.

Maršruti
--------

Tālsatiksmes maršruti:

* Adlera—Ņižņevartovska
* Ufa—Sibaja
* Magņitogorska—Maskava

Piepilsētas maršruti:

* Belorecka—Inzera
* Belorecka—Ufa

Atsauces
--------
**Japānas cauna** (*Martes melampus*) ir vidēja auguma sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs, kas pieder caunu ģintij (*Martes*). Tās tuvākais radinieks ir sabulis.

Japānas cauna dzīvo Japānas salu arhipelāga dienvidu daļā un Korejas pussalā. Tās var sastapt līdz 2000 metriem virs jūras līmeņa. Tā apmetas uz dzīvi mežos, bet Japānas caunu var sastapt arī piepilsētu teritorijās, ja tur aug koki. Koku augļi ir viens no galvenajiem caunas barības avotiem. Japānas cauna dzīvo kokos un migu tā iekārto veca koka dobumā. Tā lieliski rāpjas kokos un ļoti veikli pārvietojas no zara uz zaru. Tā pat pārlec no viena koka uz nākamo. Kopumā Japānas cauna ir bieži novērojams Japānas dzīvnieks, tomēr dažās salās tā ir reti sastopama suga un ir uz izmiršanas robežas.

Izskats
-------

Japānas cauna pārpeld upi (foto galerija)
Japānas cauna ir 47—54 cm gara bez astes, astes garums 17—22 cm, svars 0,5—1,7 kg. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Kažoka krāsa vasarā ir tumši brūna, bet ziemā tā ir koši oranža vai brūna. Pakakle un seja Japānas caunām ir krēmīgi balta. Ziemā gaišajām Japānas caunām kājas joprojām ir tumši brūnas. Japānas caunas foto skatīt šeit Archived 2011. gada 16. decembrī, *Wayback Machine* vietnē..

Uzvedība un barība
------------------

Japānas cauna ir nometnieks, un tās teritorijas lielums ir atkarīgs no barības ieguves iespējām. Tā ir visēdāja, bet vislabāk tai garšo zivis, vardes, putni, grauzēji un citi mazi dzīvnieki. Bet tā neatsakās no kukaiņiem, augļiem un riekstiem.

Vairošanās
----------

Japānas cauna dzimumbriedumu sasniedz 1—2 gadu vecumā. Riesta laiks tai ir no marta līdz maijam, bet mazuļi dzimst jūlijā vai augustā. Piedzimst 1—5 akli, kurli un nevarīgi mazuļi. Par tiem rūpējas tikai māte. Jau 3—4 mēnešu vecumā tie spēj paši medīt, un drīz pēc tam mazuļi pamet ģimeni.

Klasifikācija
-------------

Japānas caunai ir 3 pasugas:

* *Martes melampus melampus* — sastopama Japānas arhipelāga dienvidu daļas salas;
* *Martes melampus tsuensis* — sastopama Tsušimas salā;
* *Martes melampus coreensis* — sastopama Ziemeļkorejā, Dienvidkorejā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Cryptomundo » Raijū – Part II
2. 1 2  «Martes melampus (Japanese Marten, Tsushima Island Marten)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. maijā. Skatīts: 2010. gada 12. februārī.
3. ↑  Consciousness | Snakes log[novecojusi saite]
4. 1 2  Kiryu Fauna
5. 1 2 3  ADW: Martes melampus: Information
6. ↑  «Shirayama-no-ki｜The Shirayama-no-ki Archives». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2004. gada 22. augustā. Skatīts: 2010. gada 12. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Japānas caunas foto ziemā Archived 2011. gada 26. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (animalpicturesarchive.com)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00576727

 |

 |
**Belozerska** (krievu: *Белозе́рск*), agrāk **Beloozera** (*Белоозеро*) ir sena pilsēta Krievijas Federācijas Vologdas apgabala rietumu daļā pie Belojes ezera. Tā atrodas 214 km uz ziemeļrietumiem no apgabala galvaspilsētas Vologdas.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta izveidojusies vepsu apdzīvotajā teritorijā pie Belojes (vepsu: *Vålged jär’v’* — ‘Baltais ezers’). 
Slāvu cilšu ienācēji šo zemi sauca par Zaļesji ("aizmežu zemi"). Beloozera pirmo reizi pieminēta Nestora hronikā:

>  Nestora hronikas vēstījums par 862. gada notikumiem:
> 
> 
> 
> > 
> > Un izvēlējās trīs brāļus ar viņu dzimtām, un ņēma sev līdzi visus rūsus, un atnāca un vecākais, Ruriks, apmetās Novgorodā, bet otrs, Siņeuss Beloozerā, bet trešais, Truvors, Izborskā. Un no tiem varjagiem sākās Krievzeme. Novgorodieši ir varjagu cilmes ļaudis, bet pirms tam bija slāvi. Pēc diviem gadiem nomira Siņeuss un viņa brālis Truvors. Un visu varu saņēma Ruriks, un sāka izdalīt saviem vīriem pilsētas - tam Polocku, šim Rostovu, citam Beloozeru. Tajās pilsētās varjagi ir ienācēji, bet pamatiedzīvotāji Novgorodā ir slāvi, Polockā kriviči, Rostovā merieši, Beloozerā vesi, Muromā muromieši, un par tiem visiem valdīja Ruriks.
> > 
> > 
> > 
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
> 

No 1207. līdz 1238. gadam tā pakļāvās Rostovas kņaziem, bet pēc mongoļu iebrukuma Beloozera bija dalienas kņazistes galvaspilsēta. 1389. gadā Maskavas kņazs Dmitrijs Donskis pakļāva to Maskavijas varai. 1777. gadā Beloozeru pārdēvēja par Belozersku un piešķīra tai apriņķa pilsētas tiesības.

Atsauces
--------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Federālais Valsts statistikas dienests. Arhivēts no oriģināla, laiks: 26 jūlijs 2018. Skatīts: 23 janvāris 2019.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Belozerska***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vologdas apgabala pilsētas |
| --- |
|  |
| Vologdas apgabala ģerbonis | 
* Babajeva
* Belozerska
* Čerepoveca
* Grjazoveca
* Harovska
* Kadņikova
* Kirillova
* Krasavina
* Ņikoļska
* Sokola
* Totjma
* Ustjužina
* Veļikijustjuga
* Vitegra
* **Vologda**

 | Vologdas apgabala karogs |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144410122
* LCCN: n95077293
* GND: 4456767-4
* BNF: cb155404804 (data)
* NKC: ge116117

 |

 |
***Belpošta*** (baltkrievu: *Белпошта*, krievu: *Белпочта*), pilns nosaukums **Republikāniskais unitārais pasta sakaru uzņēmums «Belpošta»** (*Рэспубліканскае ўнітарнае прадпрыемства паштовай сувязі «Белпошта»*) ir Baltkrievijas nacionālais pasta dienests. 1949. gadā tā kļuva par Pasaules Pasta savienības biedru.

Vēsture
-------

Pirmā pasta pakalpojumu izmantošana Baltkrievijas teritorijā hronikās minēta 885. gadā.

Kijivas Krievzemē pastāvēja atsevišķs amats — prinča ziņnesis. Kurjeri piegādāja prinča rīkojumus dažādos valsts nostūros. Dažkārt ziņojumi tika sūtīti, pašam ziņnesim iemācoties tekstu no galvas.

1583. gadā izveidots pirmais Baltkrievijas pasta ceļš (Varšava—Bjalistoka—Grodņa—Viļņa), ieviešot arī pirmo pasta tarifu sistēmu. Maksu noteica sūtījuma veids un svars.

1793. gadā Baltkrievija kļuva par daļu no Krievijas Impērijas un pasts tika attīstīts kā daļa no Impērijas pasta dienesta. Tika izveidoti pasta rajoni, ieskaitot Minsku, Vitebsku un Mogiļevu.

Pirmā telegrāfa stacija Baltkrievijā tika aprīkota 1859. gadā Minskas un Babruiskas pasta nodaļā, savienojot tās ar telegrāfa līniju.

Regulāri pasta pārvadājumi pa dzelzceļu tika uzsākti 1871. gadā maršrutā Minska—Maskava, Minska—Rivne, Minska—Bresta, Minska—Lubava. Pasta vagoniem bija speciāli plaukti pasta šķirošanai un glabāšanai. Pieturās tika izvietotas pastkastes sūtījumu ievietošanai.

1914. gadā mūsdienu Baltkrievijas teritorijā bija 380 sakaru komersanti.

Pirms Otrā pasaules kara Baltkrievijā darbojās 2300 pasta nodaļas. Tās visas kara laikā tika iznīcinātas un pasta darbība pilnībā tika atjaunota tikai 1948. gadā.

Mūsdienās
---------

2013. gada beigās Baltkrievijā pastāvēja 6 reģionālās filiāles, 3499 pasta nodaļas, darbinieku skaits sasniedza 27,8 tūkstošus cilvēku.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Пенсии можно будет получать в любом почтовом отделении независимо от места жительства | FINANCE.TUT.BY». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 31. maijā.
2. ↑  
«Доставка вестей и почты в IX—XVII вв». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 22. augustā. Skatīts: 2016. gada 31. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Belpošta***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
Lomonda ezers
**Lohneja ezers** (**Neja ezers**, angļu: *Lough Neagh*, īru: *Loch nEathach*) ir lielākais ezers Britu salās, atrodas Ziemeļīrijā, ap 30 km rietumos no Belfāstas. Trešais lielākais ezers Rietumeiropā pēc Ženēvas ezera un Bodenezera.

Ezerā vairākas salas, no kurām lielākās: Koniailenda, *Coney Island Flat*, *Croaghan Flat*, *Derrywarragh Island*, *Padian*, *Phil Roe's Flat* un *The Shallow Flat*. Ūdens apmaiņas periods - 1,24 gadi. Ziemā nemēdz aizsalt.

Atpūtnieku iemīļots ezers, taču tam ir raksturīgas spēcīgas vētras un lieli viļņi. Brīvprātīgais glābšanas dienests 24 stundas diennaktī. Izmanto dzeramā ūdens ieguvei. Ezerā notiek komerciāla zušu ķeršana - Lohneja zuši skaitās delikatese, ko sūta visas pasaules restorāniem. Ilgstoši uzskatīja, ka ezers ir publisks, taču 2005. gadā atklājās, ka Šaftesbērijas grāfa dzimtai ir tiesības uz šo ezeru.

Īru leģenda vēsta, ka ezers radies no tā, ka slavenais Īrijas milzis Finns Makkūls (*Fionn mac Cumhaill*) izgrābis zemes kaudzi un metis ar to Skotijas milzim. Viņš neesot trāpījis, zemes kalns iekritis jūrā un radusies Menas sala.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lohneja ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Lohneja glābšanas dienests
* Oksfordas salas dabas rezervāts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 245452430
* LCCN: sh92006768

 |

 |
**Amēlija Ernandesa** (spāņu: *Amelia Hernández*; dzimusi 1971. gada 7. jūnijā) ir Venecuēlas FIDE meistare šahā (1988).

Biogrāfija
----------

1988. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmusi FIDE meistares (WFM) titulu, kļūstot par pirmo Venecuēlas šahisti, kas saņem šo nosaukumu. Piecas reizes uzvarējusi Venecuēlas sieviešu šaha čempionātos (1985, 1986, 1992, 1994, 2018). Pārstāvējusi Venecuēlas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1988, 1992-1996, 2018). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1994) medaļu. 1995. gadā Vilemstadē uzvarējusi Centrālamerikas kausa izcīņā šahā sievietēm.

1996. gadā beigusi Karabobo Universitātes (Venecuēla) Medicīnas fakultāti. Pēc specialitātes ir ķirurgs. Sakarā ar lielo aizņemtību pamatprofesijā pēdējos gados šaha turnīros piedalās reti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Chess-Results Server Chess-results.com - 43rd Olympiad Batumi 2018 Women». *chess-results.com*.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Amelia Hernández
3. ↑  «Dra. Amelia Hernández Bonilla». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 31. martā. Skatīts: 2016. gada 21. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Krušvica** (poļu: *Kruszwica*) - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidiem no Inovroclavas Paluku reģionā pie Notecas upes Goplo ezera krastā. Pilsēta pēc leģendas saistīta ar Polijas valsts dibināšanu.

Krušvica ir leģendārās goplānu cilts senais centrs VII - IX gadsimtā. Pēc leģendas Krušvicā Peles tornī peles sagrauza pusleģendāro IX gadsimta pirms Pjastu dinastijas valdnieku Popelu (*Popiel*) un viņa ļauno, bet skaisto sievu Riksu (*Ryksa*). Mūsdienās saglabājies tornis netiek atzīts par tik vecu. Popels pieminēts Galla Anonīma, Jana Dlugoša un Marcina Kromera rakstos. Pēc Popela nāves Krušvicā 842. gadā sanācis konvents, lai izvēlētos jaunu valdnieku. Nevarēdami vienoties, tika nolemts, ka pirmais cilvēks, kurš ieies pa pilsētas vārtiem, tiks atzīts par valdnieku. Pēc leģendas tas izrādījies kāds ebrejs, vārdā Abrahams Prohovņiks. Viņš gan atteicās no troņa un Abrahama vietā par valdnieku ievēlēja pirmo Pjastu dinastijas kņazu.

Ap 1015. gadu sakarā ar sacelšanos pret kristietības ieviešanu Pomerānijā uz Krušvicu no Kolobžegas pārcēla Pomerānijas bīskapa sēdekli. Pilsētā atrodas 1120. gadā celtā romāņu stila Pētera un Pāvija baznīca (*Parafia Świętych Apostołów Piotra i Pawła w Kruszwicy*).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krušvica*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 138455598
* LCCN: n86003660
* GND: 4603437-7
* SUDOC: 139837108
* BNF: cb12118346w (data)
* NKC: ge129691

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 3 oktobris 2022.
**Amālija Materna** (vācu: *Amalie Materna*, dzimusi 1844. gada 10. jūlijā, mirusi 1918. gada 18. janvārī) bija austriešu operdziedātāja, soprāns. Savas trīsdesmit gadus ilgās karjeras laikā, kopā ar savu jaudīgo balsi viņai izdevās saglabāt arī jauneklīgu, spilgtu vokālo tembru. Vislabāk pazīstama ar lomām vairākās Riharda Vāgnera operās.

Karjera
-------

Debitēja kā operdziedātāja 1865. gadā Grācā. Vēlāk apprecējās ar aktieri Karlu Frīdrihu un kopā ar viņu dziedāja operetes piepilsētas teātros netālu no Vīnes, kā arī Vīnes Karlteātrī. 1869. gadā debitēja uz Vīnes Valsts operas skatuves, dziedot Selikas lomu Džakomo Meijerbēra operā *L'Africaine*. Iegūstot atpazīstamību sāka regulāri uzstāties nākamo 25 gadu laikā. Viņas ievērojamāko darbu vidū ir loma operas "Aīda" Vīnes pirmizrādē 1874. gadā un titulloma Karla Goldmarka operas "Sābas ķēniņiene" pirmizrādē 1875. gada 10. martā.

Ieguva atpazīstamību par lomām Riharda Vāgnera operās. Viņa dziedāja Brunhildes lomu operu ciklā "Nībelunga gredzens", piedalījās operās "Valkīra" un "Zigfrīds". 1882. gadā būdama Baireitā atveidoja Kundri lomu "Parsifālā". Šo lomu tēloja ikgadēji līdz 1891. gadam.

1884. gadā devās tūrē uz ASV kopā ar Hermanu Vinkelmanu un Emīlu Skaria. Nākamajā gadā ar Elizabetes lomu operā "Tanheizers" debitēja uz Metropoles operas skatuves. Vēl atveidoja lomas operās *Les Huguenots*, *La Juive* un "Valkīre". V. Dž Hendersons laikrakstā *The New York Times* raksturoja Maternas atveidoto Brinnhildi kā "pasaules slavenības attēlojumu".

1885. gadā atgriezās Vīnē un nākamo 9 gadu laikā piedalījās daudzos iestudējumos. Viņas pēdējā uzstāšanās Vīnē notika 1894. gada 31. decembrī. Pēc aiziešanas pensijā pasniedza dziedāšanu. Pēdējo reizi publiski uzstājās 1913. gadā Vīnē, dziedot Kundri lomu Riharda Vāgnera dzimšanas simtgadei veltītajā koncertā.

Lomu galerija
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Amālija Materna Kundri lomā operā "Parsifāls", Baireita 1882. gads | Brinnhildes loma "Nībelunga gredzenā", 1876. gads | Elizabetes loma "Tanheizerā", Metropoles opera 1885. gads |
| Ortrūdes loma operā "Loengrīns" | Reičelas lomā *La Juive*  | Titulloma operā "Sābas ķēniņiene" |

Atsauces
--------

1. ↑  W. J. Henderson. «Met Performance CID:3450 – *Die Walküre* {1} Metropolitan Opera House: 01/30/1885». MetOpera Database.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Amālija Materna***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Amalie Friedrich-Materna: North American Theatre Online

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 17983568
* LCCN: no2018063623
* ISNI: 0000 0001 1748 0547
* GND: 116824174
* BNF: cb15883829j (data)

 |

 |
Trīsaizvietotu amīnu vispārīgā struktūrformula
**Amīni** ir ogļūdeņražu atvasinājumi, kuru molekulās viens vai vairāki ogļūdeņraža atlikumi ir saistīti ar aminogrupu. Tos var definēt arī kā amonjaka atvasinājumus, kuru molekulās viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar ogļūdeņraža atlikumu.

Amīnu vispārīgā formula ir R-NH2.

Amīnu iedalījums
----------------

Amīnus var iedalīt:

* pēc ogļūdeņraža atlikuma veida:
	+ piesātinātie (etilamīns),
	+ nepiesātinātie,
	+ aromātiskie (anilīns);
* pēc aminogrupu skaita molekulā:
	+ amīni (monoamīni), kas satur vienu aminogrupu (anilīns),
	+ diamīni, satur divas aminogrupas (heksāndiamīns),
	+ poliamīni - satur daudz aminogrupu;
* pēc tā, cik H atomu NH3 molekulā aizvietoti ar ogļūdeņražu atlikumiem:
	+ pirmējie amīni, kuros aizvietots viens H atoms (anilīns),
	+ otrējie amīni ar diviem aizvietotiem H atomiem (dimetilamīns),
	+ trešējie amīni - tajos aizvietoti visi trīs H atomi (N,N-dimetilanilīns).

Amīnu izomērija
---------------

Vienai un tai pašai molekulformulai var būt izomēri oglekļa atomu virknē un ar atšķirīgu aminogrupas atrašanās vietu molekulā (tāpat kā spirtiem). Iespējama arī izomērija starp pirmējiem, otrējiem un trešējiem amīniem (dimetilamīns un etilamīns).

Nepiesātinātie amīni var būt izomēri nitriliem.

Nosaukumi
---------

Nosaukumus parasti veido, pievienojot garākā ogļūdeņraža atlikuma nosaukumam izskaņu *-amīns*. Amīnus, kuros ir vairākas aminogrupas, sauc par diamīniem, triamīniem, utt. nosaukuma beigās norādot aminogrupas atrašanās vietas. Otrējos un trešējos amīnus nosauc, lietojot burtu N, īsākos aizvietotājus nosauc kā garākā aizvietotāja aizvietotājus (piem. N,N-dimetiletilamīns).

Amīnu iegūšana
--------------

* Reducējot nitrosavienojumus (reducē nitrogrupu ar atomāru H);
* Halogēnogļūdeņražu reakcijā ar amonjaku (veidojas arī amonija halogenīds).

Amīnu īpašības
--------------

Amīnu molekulmasai palielinoties, palielinās to viršanas un kušanas temperatūra (tāpat kā visām organiskajām vielām). Šīs temperatūras tomēr ir ievērojami augstākas nekā ogļūdeņražiem un ēteriem ar līdzīgu molekulmasu, bet zemākas nekā spirtiem un karbonskābēm. Starp aminogrupām amīnu molekulās var izveidoties ūdeņraža saite, tā palielina kušanas un viršanas temperatūras, kā arī šķīdību ūdenī, jo ūdeņraža saite var veidoties arī starp amīna aminogrupu un ūdens molekulu. Amīni parasti ir ar nepatīkamu aromātu.

Amīni ir organiskās bāzes, un reaģē ar skābēm, veidojot amīnija sāļus. Tie ir amonija sāļu analogi. Amīnija sāļu šķīdība ūdenī parasti ir labāka nekā pašu amīnu šķīdība ūdenī. Amīnu bāziskums ir atkarīgs no aizvietotāju elektrofilitātes un nukleofilitātes.

Nozīmīgākie amīni
-----------------

Nozīmīgākie amīni ir:

* anilīns (fenilamīns) C6H5NH2,
* heksāndiamīns H2N-C6H12NH2,
* N,N-dimetilanilīns C6H5N(CH3)2,
* amfetamīns (1-fenilpropilamīns-2) C6H5CH2CHNH2CH3.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85004479
* GND: 4001705-9
* BNF: cb12247479p (data)
* NDL: 00560233
* NKC: ph663995
* BNE: XX532256

 |

 |
**Nīfrīzlande** (norvēģu: *Ny-Friesland* — ‘Jaunā Frīzlande’) ir neapdzīvots dabas apgabals Špicbergenas ziemeļaustrumos, Svalbārā. Tās lielāko daļu veido ap 130 km gara un līdz 60 km plata pussala, ko rietumos apskalo Veidefjords un tā atzars Eustfjords, ziemeļos — Ziemeļu Ledus okeāns, bet austrumos — Hinlopena šaurums. Dienvidrietumos Nīfrīzlande robežojas ar Diksona Zemi, bet dienvidaustrumos — ar Ūlava V Zemi. Nosaukta par godu Nīderlandes ziemeļaustrumu reģionam Frīzlandei, no kurienes bija cēlušies lielākā daļa holandiešu vaļu mednieku, kas 17. gadsimta sākumā medīja šajā reģionā. 

Krasta līnija izrobota, ievērojamākie līči ir 35 km garais Lomfjords zemes austrumos, kā arī Sorgfjords un Mosselbukta ziemeļos. Reljefs kalnains; Nīfrīzlandes dienvidos paceļas Svalbāras augstākā virsotne Ņūtona kalns (1713 m vjl). Nīfrīzlandes lielu daļu klāj plato ledāji. Lielākais no tiem ir Osgārdfonna, kas zemes ziemeļrietumos ziemeļu—dienvidu virzienā stiepjas 60 km garumā. Citi lielāki plato ledāji ir Valhallfonna ziemeļaustrumos, kā arī Balderfonna un Ursafonna dienvidaustrumos. Zemes dienvidrietumu daļu aizņem Iekšveidefjorda nacionālais parks, bet visu austrumu piekrasti — Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervāts.

Nīfrīzlandes piekraste 17. gadsimta sākumā intensīvi tika izmantota vaļu medībām. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta pirmajā pusē Sorgfjorda piekrastē bāzējās vairākas pētniecības ekspedīcijas, tajā skaitā Viljama Perija Ziemeļpola ekspedīcija (1827) un Zviedijas—Krievijas Meridiāna Loka ekspedīcija (1899—1904), kas Krozjē ragā izbūvēja pārziemošanas nometni.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Ny-Friesland

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge134401

 |

 |
**Nīls Geimens** (*Neil Gaiman*) ir britu stāstu, romānu, grafisko romānu, komiksu autors un scenārists. Pazīstams ar grafisko romānu *The Sandman* un stāstiem *American Gods*, *Coraline*, *The Graveyard book*. 2009. gadā saņēma Ņūberī balvu, 2010. gadā Kārnegī goda medaļu. Viens no pazīstamākajiem fantastikas žanra rakstniekiem Eiropā.

Biogrāfija
----------

Ģimenes saknes meklējamas Nīderlandē, no kuras viņa vectēvs pārcēlies 20. gadsimta sākumā. Ir ebreju izcelsmes, ģimenei daudz nozīmē jūdaisma filozofija. Svarīgas arī scientoloģijas tradīcijas, kaut gan intervijās atzinis, ka nav scientologs.

Bērnībā ietekmējies no Steipla-Lūisa "Nārnijas hronikām" un Lūisa Kerola "Alises piedzīvojumi Brīnumzemē". Geimens ātri kļuva par zinātniskās fantastikas žanra fanu, lasot Alana Mūra, Semjuela Delani, Rodžera Želaznija, Roberta Hainlaina, Herlana Elisona, Torna Smita, Džīna Volfa, Hovarda Lavkrafta darbus. 1984. gadā viņš pamanījis Alana Mūra grāmatu *Swamp King* un izlasot to sapratis, ka vēlas darboties šajā sfērā. 1984. gadā sarakstījis pirmo grāmatu — *Duran Duran* biogrāfiju, kā arī darbu *Ghostly beyond belief*. *Penthouse* izdevniecība piedāvājusi darbu, no kura gan atteicies, kaut gan bijis būtiski uzturēt ģimeni. 1980. gadu beigās sarakstījis *Dont’t panic: The official hitchhiker’s guide to the galaxy companion*, ko nosaucis par "klasisku angļu humora" piemēru. Vēlāk sadarbojies ar Teriju Pračetu.

Privātā dzīve
-------------

2011. gada 2. janvārī apprecējās ar rakstnieci un dziedātāju Amandu Pālmeri, kāzās piedalījās rakstnieki Maikls Čebonss, Ajeleta Valdmena. Ir divu bērnu tēvs. Kopā ar ģimenei dzīvo ASV.

Atsauces
--------

1. ↑  Dana Goodyear. «Kid Goth». *The New Yorker*, 2010. gada 25. janvāris.

Ārējās saites
-------------

* Nīla Geimena mājaslapa (angliski)
* Nīla Geimena stāsts "Mūsu mazulīši" (latviski)
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nīls Geimens***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 103859257
* LNB: 000057444
* LCCN: n90640849
* ISNI: 0000 0001 2146 227X
* GND: 120365820
* SELIBR: 341042
* SUDOC: 02982477X
* BNF: cb121369632 (data)
* BIBSYS: 90944551
* NLA: 35806006
* NDL: 00734583
* NKC: jn20000807024
* SBN identifikators TO0V200421 nav derīgs.
* BNE: XX1117725
* CiNii: DA13617513

 |

 |
**Pasaules Velokurjeru čempionāts** (angliski *The Cycle Messenger World Championships* jeb **CMWC**) ir ikgadējas pilsētas riteņbraukšanas sacensības, kurās velokurjeri un citi riteņbraucēji sacenšas dažādos uzdevumos, kuri lielākoties imitē velokurjera ikdienas pienākumus. Ideja par šādām sacensībām radās diviem Berlīnes velokurjeriem 1992. gadā, un jau 1993. gadā tur norisinājās pirmais Pasaules Velokurjeru čempionāts.

Sacensību formāts katru gadu var nedaudz mainīties atkarībā no organizatoru iecerēm un iespējām. Pamatsacensības (angliski *main race*) imitē velokurjeru ikdienas darbu noslēgtā teritorijā, kur parasti 3—4 stundu laikā jāveic dažādu preču piegāde vai saņemšana. Pieturu skaits var pārsniegt 100. Par uzvarētāju kļūst ātrākais kurjers, kurš veicis visas piegādes. Uzvarētājs tiek noteikts atsevišķi vīriešu un sieviešu kategorijā.

Paralēli notiek mazāk nozīmīgas sacensības, kā *alley cat*, kravas velosipēdu, *skidošanas*, sprinta, balansēšanas (*track stand*) u.c. disciplīnas. Dažas no disciplīnām paredzētas tikai fiksēta pārnesuma velosipēdiem jeb *fiksīšiem*.

2018. gada 22.—26. augustā Rīgā notika 26. Pasaules velokurjeru čempionāts.

Norises vietas
--------------

* 1993 Berlīne, Vācija
* 1994 Londona, Lielbritānija
* 1995 Toronto, Kanāda
* 1996 Sanfrancisko, ASV
* 1997 Barselona, Spānija
* 1998 Vašingtona, ASV
* 1999 Cīrihe, Šveice
* 2000 Filadelfija, ASV
* 2001 Budapešta, Ungārija
* 2002 Kopenhāgena, Dānija
* 2003 Sietla, ASV
* 2004 Edmontona, Kanāda
* 2005 Ņujorka, ASV
* 2006 Sidneja, Austrālija
* 2007 Dublina, Īrija
* 2008 Toronto, Kanāda
* 2009 Tokija, Japāna

CMWC 2017 Monreālā dalībnieku kopbilde
* 2010 Panahačela, Gvatemala
* 2011 Varšava, Polija
* 2012 Čikāga, ASV
* 2013 Lozanna, Šveice
* 2014 Mehiko, Meksika
* 2015 Melburna, Austrālija
* 2016 Parīze, Francija
* 2017 Monreāla, Kanāda
* 2018 Rīga, Latvija
* *2019 Džakarta, Indonēzija*
* *2020 Bogota, Kolumbija*

Atsauces
--------

1. ↑  «Rīga 2018. gadā uzņems pasaules velokurjeru čempionātu». *velokurjers.lv*. 2016. gada 30. augustā. Skatīts: 2018. gada 2. jūlijā.
**Viesturs Rudzītis** (dzimis 1960. gada 1. jūnijā Valmierā) ir latviešu psihoterapeits (nepraktizē, jo zaudējis sertifikātu), publicists un grāmatu autors.

1975. gadā pabeidzis Valmieras 1. astoņgadīgo skolu (tagad Valmieras 5. vidusskola) un 1978. gadā - Valmieras 11 komjauniešu varoņu vidusskolu (tagad Valmieras Valsts ģimnāzija). No 1978. līdz 1984. gadam studējis Rīgas Medicīnas institūtā. No 1987. līdz 1994. gadam ir bijis Straupes Republikāniskās narkoloģiskās slimnīcas galvenais ārsts, vēlāk sniedzis narkoloģijas un psihoterapijas privātpraksi. 2000. gados izdevis vairākas grāmatas ar pretenziju uz nozīmīgu tēmu risinājumu psiholoģijā, taču nozares profesionāļi grāmatas uzskata par literatūru, kam ar psiholoģijas zinātni nav sakara.[*nepieciešama atsauce*]

2014. gada decembrī viņš izraisīja plašas diskusijas Latvijas sabiedrībā, publicējot neviennozīmīgi vērtētu rakstu, kurā šķietami vēršas pret feminismu un attaisno vardarbību pret sievietēm. Rudzītis to vēlāk komentēja, sakot, ka „cilvēki atsakās saprast metaforas". 2014. gadā par ētikas pārkāpumiem Viestura Rudzīša sertifikātu Latvijas psihoterapeitu biedrība anulējusi, šobrīd viņa kvalifikāciju nav apstiprinājusi neviena profesionālā biedrība.

V. Rudzītis ir aktīvs vakcinācijas pret Covid-19 pretinieks.

Atsauces
--------

1. ↑  Par mani Viesturs Rudzītis
2. ↑  «Viesturs Rudzītis: Kā var nelietot spēku pret sievieti?». *Delfi* (latviski). 2014. gada 2. decembris. Skatīts: 2015. gada 22. janvārī.
3. ↑  «Psihoterapeitu biedrība: vardarbības attaisnošana nav savienojama ar ārsta sertifikātu». *tvnet.lv* (latviski). 2014. gada 2. decembris. Skatīts: 2015. gada 22. janvārī.
4. ↑  Viesturs Rudzītis. «Vai ir izgudrots kas labāks par vardarbību?» (latviski). Skatīts: 2015. gada 22. janvārī.
5. ↑  Oskars Vizbulis. «Viesturs Rudzītis: cilvēki atsakās saprast metaforas». *Diena* (latviski), 2014. gada 14. decembris. Skatīts: 2015. gada 22. janvārī.
6. ↑  «Psihoterapeitu biedrība anulē Rudzīša sertifikātu; viņš par to nav apbēdināts». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-03-14.
7. ↑  Psihoterapeits Viesturs Rudzītis priecājas, ka meita saslimusi ar Covid-19: "Kā akmens no sirds novēlās…" LA.LV

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 73225702
* LNB: 000123458
* LCCN: n2003010791
* ISNI: 0000 0000 3441 6152

 |

 |
**Nīgrande** ir ciems Saldus novada Nīgrandes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Ventas kreisajā krastā pie Laurupītes ietekas pie autoceļa P106 53 km no novada centra Saldus un 171 km no Rīgas.

Bijusī Nīgrandes muiža

Vēsture
-------

Nīgrande ir sena apdzīvota vieta Lietuvas pierobežā. Ap 1500. gadu Nīgrandes teritorijā nonāca lēnī Johanam Pīlem, kurš izveidoja šeit vairākas muižas — Nīgrandi, Dziras un Meldzeri. Ventas krastā, attīstoties saimnieciskajai darbībai, izveidojās ciems, kas 1553. gadā ieguva tirgus tiesības. To nosauca par **Pīlesmiestu** (*Pila*, *Pilesme*). Miestā dzīvoja ap 300 iedzīvotāju un nodarbojās ar amatniecību un robežtirdzniecību. 1656. gadā Pīlesmiests ieguva pilsētas tiesības. Ar laiku miests panīka un to 1754. gadā pievienoja Nīgrandes (*Niegranden*) muižai. Padomju laikā Nīgrande bija kolhoza «Straume» (vēlāk — starpkolhozu apvienības «Nīgrande») centrs. Nīgrandē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, bibliotēka, luterāņu baznīca (pirmā koka baznīca celta 1663. gadā; mūra baznīca no 1775. gada).

Uz ziemeļrietumiem no Nīgrandes mežā pie Skrundas autoceļa līdz Padomju armijas izvešanai atradās PSRS raķešu bāze (29. raķešu divīzijas 344. raķešu pulka 1. diviziona pozīcijas).

Cilvēki
-------

Nīgrande ir rakstnieka Jēkaba Janševska (1865—1931) dzimtais ciems.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Nīgrandi». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Livonijas 1706. gada karte
3. ↑  Ducatus Curlandiae, Barnickel, Johann (Johannes), -1746[novecojusi saite]
4. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Latvijas ceļvedis. Alšu kaļķu ceplis
6. ↑  Bijusī PSRS armijas kodolraķešu R-14 (SS-5 Mod 1 Skean) Nīgrandes bāze no wikimapia.org

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Nīgrandes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Alši
* Atvari
* Dziras
* Kalni
* Meldzere
* **Nīgrande**
* Piķeļmuiža

 |

 |
**Ansis Alberts Kaupēns** (1895. gada 2. novembris — 1927. gada 6. maijs) bija latviešu slepkava un laupītājs. Leģendāra persona Latvijas kriminālistikas vēsturē.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis kā Alberts Kaupēns 1895. gada 2. novembrī Vecplatones pagastā. 
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, 1919. gadā dienēja Padomju Latvijas armijas 9. latviešu strēlnieku pulkā. 1919. gadā viņš dezertēja, 1919. gada decembrī Kaupēnu iesauca Latvijas armijā, bet viņš atkal dezertēja un Krievijas bēgļu karantīnā saņēma pasi uz Anša Kaupēna vārda. 

1920. gada 29. janvārī viņš pastrādāja savu pirmo laupīšanu, savukārt pēdējo — 1926. gada 29. maijā. Šajā laika posmā veicis vairāk nekā 30 laupīšanas un 19 slepkavības, ir arī dedzinājis. Spējis apstādināt un aplaupīt Viesītes šaursliežu dzelzceļa pasažieru vilcienu (1923. gada 27. septembrī mežā starp Sunāksti un Daudzevu), pārsvarā laupījis ap lielceļiem.Ikdienā strādājis Jelgavā par tapsētāju.

Arestēts 1926. gada 8. jūnijā, 1927. gada 6. maijā A. Kaupēnam tika izpildīts nāvessods pakarot. Viņš tika aprakts Svētes pagastā.
Vēlāk viņa vārds kļuva par romantiska dēkaiņa simbolu.

```
"Iedzīvotājos, sevišķi pēc laupīšanas uz Rīgas šosejas radās pārliecība, ka laupītājs ir kāds vietējais, labs apstākļu pazinējs, jo policija notikuma vietā ieradās jau pēc apmēram 20 min. Aizsargi aizsprostoja visus ceļus un tikai labs vietas pazinējs varēja izbēgt. Drīz policija uz aizdomu pamata arī apcietināja kādu tapsētāju-galdnieku Ansi Kaupēnu, kurš vēlāk izrādījās par jau sen meklēto dezertieri Albertu Kaupēnu. [..] Galvenāki Kaupēna darbi: Daudzevas vilciena apturēšana un aplaupīšana, Sveķu māju saimnieka un viņa kalpa noslepkavošana netāļu no Taurkalna stacijas, Taurkalna koku zāģētavas kasiera aplaupīšana, četru sieviešu noslepkavošana, iebrukums zemnieku mājās Braknu pagastā un saimnieka noslepkavošanā, dzelzceļnieka Māriņa noslepkavošana un pārdrošais uzbrukums Jelgavas-Rīgas šosejā. Tagad noskaidrojās, ka Māriņu Kaupēns nav gribējis aplaupīt, bet gājis aplaupīt Berlīnes ātrvilcienu. Granāta kurai vajadzēja uzspridzināt Berlīnes vilcienu, Kaupēns, acīmredzot nepazīdams dzelzceļa pārmijas, bija novietojis nepareizā vietā, caur ko vilciena riteņi granātu neķēra un vilciens laimīgi aizbrauca briesmām garām. Laupītāju bija ievērojis pārmijnieks Māriņš un bija laupītājam uzsaucis stāvēt. Kaupēns baidīdamies, ka Māriņš viņu nesagūsta, bija Māriņu nošāvis un pēc tam aplaupījis."
```

Literatūra
----------

Par Kaupēnu ir sarakstītas vairākas grāmatas, tai skaitā Andra Grūtupa sarakstītā "Tiesāšanās kā māksla". Pēc šīs grāmatas motīviem ir arī uzņemta filma "Kaupēns". 
Kaupēna tēls izmantots rokoperā "Kaupēn, mans mīļais!".

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  *Latvijas enciklopēdija*. 3. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2005. 354. lpp. ISBN 9984-9482-3-4.
2. ↑  Ansis Kaupēns (1895-1927)
3. 1 2 3  Teiksmu apvītais slepkava Kaupēns
4. ↑  Aizkulises Nr. 13, 1.4.1927.
5. ↑  «Šodien pirmizrādi piedzīvos dokumentālā filma "Kaupēns"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 22. decembrī. Skatīts: 2011. gada 2. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Spotnet profils