recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svelgats** jeb **Žvelgaitis** (latīņu: *Svelgates*) bija agrīnās Lietuvas karavadonis. Pirmais no Lietavas zemes vadoņiem, kura vārds pieminēts rakstu avotos - Indriķa hronikā. Iespējams, kunigaitis, vai karavadonis kāda cita leišu kunigaiša pakļautībā.

1205. gada ziemas beigās Svelgats, kas raksturots kā "bagāts un ļoti varens kungs" ar apmēram 2000 jātniekiem gar Rīgu devās sirojumā uz igauņu zemēm. Pa ceļam, viņi jau bija sirojuši zemgaļu zemēs. Svelgats ar pavadoņiem tiek sagaidīts pie Rīgas, un sveikts ar miestiņa kausu. Svelgats saviem pavadoņiem min, ka pēc veiksmīga sirojuma igauņu zemēs, mājupceļā Rīga būtu jānoposta.

Neilgi pēc tam, zemgaļu Tērvetes zemes vadonis Viestards ierodas Rīgā un piedāvā rīdziniekiem noslēgt militāru savienību pret leišiem, kas apdraud gan Rīgu, gan Viestarda zemes. Pēc Rīgas piekrišanas, Viestards Ikšķiles pils apkārtnē sapulcina karaspēku, kam pievienojas zobenbrāļi un Ikšķiles pārvaldnieka Meiendorfas Konrāda kareivji.

Pēc veiksmīga karagājiena, Svelgata karaspēks ar igauņu zemēs salaupīto, ieradās Turaidā pie lībiešu vadoņa Kaupo uz atpūtu. Par to uzzināja Viestarda izlūki, kas ziņoja, ka Svelgata karaspēks no Turaidas tālāk dodas uz Ropažiem un Ikšķili.

Kauja pie Ropažiem notiek dziļā sniegā. Apvienotais zemgaļu un krustnešu karaspēks Viestarda vadībā smagi sakauj leišus, nogalinot vismaz 1200 karotājus. Kaujā ievainotais Svelgatis sēž ragavās, kur viņu atrod un ar šķēpu nodur Rīgas bīskapa kareivis Teodors Šillings. Svelgatim nogriež galvu, un iemet ragavās, kas pilnas ar nogalināto leišu galvām. Kristiešu un zemgaļu kareivji arī nogalina daļu no leišu sagūstītajiem igauņiem, kā arī sagrābj un savā starpā sadala leišu karalaupījumu.

Uzzinot par savu vīru nāvi, Lietuvā esot pakārušās vismaz 50 sievietes, lai, atbilstoši baltu ticējumiem, pievienotos saviem vīriem aizsaulē.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Zemgaleešu simtgadu cīņas par patstāvību

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Literatūra
----------

* Vanda Daugirdaitė-Sruogienė. Lietuvos istorija. Čikāga. 1966. (lietuviski)
* Tomas Baranauskas. The Formation of the Lithuanian State Archived 2009. gada 16. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.

(angliskais kopsavilkums grāmatai: Tomas Baranauskas. Lietuvos valstybės ištakos. Vilnius, "Vaga", 2000, 317 p. ISBN 5-415-01495-0)

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Lietuvas kunigaitis** līdz 1205. gadam | Pēctecis: **Daugerūts** 

 |
**Sventes tilts** ir dzelzceļa un autoceļa tilts pār Daugavu Augšdaugavas novadā. Tas savieno Sventes un Līksnas pagastus, un pa to iet Daugavpils apvedceļa dzelzceļa līnija un autoceļš A14. Sventes tilts atrodas ap 10 km uz leju no galvenā dzelzceļa tilta Daugavpilī. Abas braukšanas joslas — autoceļa un dzelzceļa — atrodas cieši blakus uz kopējiem balstiem un norobežotas ar kopnēm (autoceļa tilts ir platāks nekā dzelzceļa). Tas ir metāla kniedētu kopņu konstrukcijas tilts, tā garums 324,8 m.

Tiltu projektējis Ļeņingradas Transporta un tiltu projektēšanas institūts, būvējusi PSRS Aizsardzības ministrija 1965. gadā. Būves iniciators bija PSRS Ģenerālštābs — bija secināts, ka konflikta starp ASV un PSRS gadījumā Daugavpilij uzmetīs atombumbu. Tādēļ, lai nodrošinātu dzelzceļa satiksmi pēc Daugavpils mezgla iznīcināšanas, vajadzēja būvēt otru dzelzceļa tiltu un dzelzceļa apvedceļu ap Daugavpili. Tas arī tika uzbūvēts un pastāv joprojām.

1996. gadā tilta virsbūve rekonstruēta.

Autoceļa tilts pilnībā rekonstruēts 2020. gadā.

Attēlu galerija
---------------

* Tilts 2010. gadā, skats no autoceļa tilta pusesTilts 2010. gadā, skats no autoceļa tilta puses
* Tilts 2015. gadā, skats no dzelzceļa tilta pusesTilts 2015. gadā, skats no dzelzceļa tilta puses
* Abi tilti 2011. gadāAbi tilti 2011. gadā
* Skats no Sventes pusesSkats no Sventes puses
* Skats no sliedēm Sventes virzienāSkats no sliedēm Sventes virzienā
* Skats no Ļubestes pusesSkats no Ļubestes puses

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Klētnieks, Romvalds Salcevičs. *Tilti Latvijā*. Rīga : V. elements, 2004, 86. lpp. ISBN 9984-9547-9-X
2. ↑  Leonīds Ļubimovs, Toms Altbergs. *Valsts valstī. Latvijas dzelzceļi laiku griežos.* Rīga : IU "Mācību apgāds", 2000, 111. lpp. ISBN 9984-572-52-8
**Svenskeja** (norvēģu: *Svenskøya* — 'Zviedru sala') ir Norvēģijai piederoša neapdzīvota sala Arktikā. Izvietojusies Svalbāras austrumos Karaļa Kārļa Zemē un ir salu grupas otra lielākā sala. Stiepjas 22 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā, Rivalensundets ziemeļaustrumos to atdala no Kongsejas. Krasta līnija maz izrobota. Virsma lielākoties līdzena, augstākais kalns ir Monhegda salas ziemeļrietumos (288 m). Visa salas teritorija ietilpst Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervātā.

Vēsture
-------

Salu, iespējams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā. Atklājums tika aizmirsts un salu no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens. Svenskeja, tāpat kā visa Karaļa Kārļa Zeme ir nozīmīgākā polārlāču ziemošanas vieta Svalbārā. 20. gadsimta sākumā salā tika rīkotas intensīvas lāču medības. Medības pilnībā tika aizliegtas 1971. gadā, bet kopš 1985. gada salā aizliegta jebkāda cilvēku aktivitāte bez speciālas atļaujas.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Svenskøya
2. ↑  Lovdata: Forskrift om ferdselsforbud på Kong Karls Land
**Ukrainas latvieši** ir Ukrainā dzīvojošā latviešu mazākumtautība. Saskaņā ar 2001. gada tautas skaitīšanas rezultātiem sevi par latviešiem atzinuši 5079 cilvēki, no kuriem 957 par dzimto valodu nosauca latviešu valodu, 872 — ukraiņu valodu un 3188 — krievu valodu. Ukrainas teritorijā nav kompaktu latviešu apmetņu.

Vēsture
-------

Jau 1899. gadā Harkivā darbojās Latviešu savstarpējās palīdzības biedrība. Pirmā pasaules kara laikā no mūsdienu Latvijas teritorijas tika evakuētas vairākas rūpnīcas un Harkivā apmetās apmēram 20 000 bēgļu no Latvijas. 1918. un 1919. gadā Harkivā tika izdots latviešu laikraksts "Atvase".
1930. gados pastāvēja latviešu klubs "Darbs".

Latviešu izcelsmes arhitekts Jūlijs Caune Harkivā un Dienvidkrievijā projektējis vairāk nekā simts ēku. Harkivas Tehnoloģiskajā institūtā vienpadsmit gadus lekcijas lasījis valodnieks, profesors Jānis Endzelīns, bet mūzikas skolā ilgus gadus pasniedzis komponists Jurjānu Andrejs, arī viņa brālis Juris, bet šo skolu absolvējis viņu brālis Pāvuls Jurjāns. Ģenerālis Pēteris Radziņš no 1918. līdz 1919. gadam dienēja Ukrainas Valsts un Ukrainas Tautas Republikas bruņoto spēku ģenerālštābos Ukrainas Neatkarības kara laikā.

2018. gada 18. novembrī nodibināta Ukrainas latviešu biedrība.

### Ukrainā dzīvojošo latviešu skaits dažādos gados

| **Tautas skaitīšanas gads**  | 1926 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Latviešu skaits Ukrainā | 9131 | 7912 | 6919 | 7421 | 7167 | 7142 | 5079 |

Latviešu izcelsmes Ukrainas personības
--------------------------------------

* Jānis un Valērijs Mežlauki, sabiedriskie un saimnieciskie darbinieki
* Jānis Purvinskis, katoļu garīdznieks, Kijivas-Žitomiras bīskaps (1991—2011)
* Jūlija Timošenko, politiķe

Atsauces
--------

1. 1 2  Latvieši Harkovas pusē
2. ↑  Latviešu inteliģence Harkovā XIXgs. beigās — XXgs. pirmajā pusē
3. ↑  Архитектор Ю.С.Цауне и его дома
4. ↑  Latviesi.com
5. ↑  PSRS tautas skaitīšanu rezultāti
6. ↑  2001. gada tautas skaitīšanas rezultāti
7. ↑  9129 latvieši un 2 latgalieši
8. ↑  7853 latvieši un 59 latgalieši
9. ↑  «Katedrāle.lv - Miris bīskaps Jānis Purvinskis». *www.katedrale.lv*. Skatīts: 2022-06-09.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu diaspora Valsts karogs: Latvija |
| --- |
|  |
| 
* ASV
* Apvienotā Karaliste
* Īrija
* Krievija
* Kanāda
* Brazīlija
* Austrālija
* Vācija
* Norvēģija
* Zviedrija
* Ukraina
* Lietuva
* Igaunija
* Baltkrievija
* Francija
* Venecuēla
* Argentīna
* Gruzija
* Čīle
* Ķīna

 |

 |
Ukrainas neatkarības pasludināšanas akts
**Ukrainas neatkarības pasludināšanas akts** (ukraiņu: *Акт проголошення незалежності України*) jeb **1991. gada Ukrainas neatkarības deklarācija** ir dokuments, kas tika pieņemts 1991. gada 24. augustā Ukrainas PSR Augstākās Padomes ārkārtas sesijā un ar kuru tika pasludināta Ukrainas neatkarība un neatkarīgas Ukrainas valsts izveide.

Akta projektā vārda "pasludināšana" vietā tika lietots vārds "atjaunošana", ņemot vērā, ka Ukrainas (Ukrainas Tautas Republikas) neatkarība tika pasludināta jau agrāk — 1918. gada 22. janvārī ar Centrālās Radas Ceturto universālu. Tomēr oficiālajā dokumentā tas netika minēts.

Atsauces
--------

1. ↑  ««Русский» Кучма не голосував за Незалежність, – Лук'яненко». *Волинські новини*. Skatīts: 2023-04-25.

Skatīt arī
----------

* Ukrainas neatkarības deklarācija (1918)

Ārējās saites
-------------

* Lielās Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
**Margareta Olde** (igauņu: *Margareth Olde*; dzimusi 2000. gada 15. novembrī Tallinā) ir Igaunijas starptautiskā meistare šahā (2021).

Biogrāfija
----------

Piedzimusi šahistu ģimenē - FIDE meistaru Hendrika Oldes un Margaretas Broko meita.

2015. gadā uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā. Bijusi otrā 2016. 2017. un 2020. gada Igaunijas sieviešu šaha čempionātos (visos uzvarēja Maija Narva). Igaunijas junioru šaha čempionātu uzvarētāja dažādās vecuma kategorijās (U18 - 2015. gads, U16, U20 - 2016. gads), bet 2016. gadā bijusi labākā arī Igaunijas sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2015. gadā Karpačā bijusi Igaunijas meiteņu komandas sastāvā, kura uzvarējusi Eiropas meiteņu komandu čempionātā šahā U18 vecuma grupā. Pārstāvējusi Igaunijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 2016. gadā. 2015. gadā tikusi atzīta par Igaunijas labāko jaunāko šahisti. 2018. gadā atkārtoti uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā. 2021. gada augustā bijusi labākā starp sievietēm RTU Open "A" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā viņai piešķīrusi FIDE meistares (WFM), bet 2021. gadā - starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE Chess Profile: Olde, Hendrik
2. ↑  FIDE Chess Profile: Brokko, Margit
3. ↑  Estonian Women Chess Championship 2015
4. ↑  Eesti naiste meistrivõistlused males 2020
5. ↑  Estonian Women Chess Championship 2016 Play-off tournament
6. ↑  Estonian Women Chess Championship 2017 and Estonian U-20 Girls Championship 2017
7. ↑  Margareth Olde
8. ↑  15th European U18 Team Chess Championship (girls): Karpacz 2015
9. ↑  Team composition for federation EST - Women
10. ↑  Дорогу молодым: названы лучшие эстонские шахматисты года
11. ↑  Estonian Women and U20 Girls Championships 2018
12. ↑  «Chess-Results Server Chess-results.com - Riga Technical University Open 2021 - Tournament A». *chess-results.com*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jekaterina Korbuta** (krievu: *Екатерина Валерьевна Корбут*; dzimusi 1985. gada 9. februārī Taškentā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2001).

Biogrāfija
----------

Piedzimusi Uzbekistānā, taču bērnībā pārcēlusies uz Krievijas pilsētu Orlu, bet vēlāk uz Sanktpēterburgu. 2003. gadā Jesentukos dalījusi 1.-2. vietu Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā ieņēmusi trešo vietu Sankpēterburgas sieviešu šaha čempionātā un uzvarējusi Sanktpēterburgas starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā. 2004. gadā dalījusi 1.-2. vietu Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā Samārā, uzvarējusi Sankpēterburgas sieviešu šaha čempionātā un kļuvusi par Pasaules junioru šaha čempionāta uzvarētāju U20 vecuma grupā. 2006. gadā uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījusies 2008. gadā;
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījusies 2007. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījusi zelta medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījusies 2007. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Korbutai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) un starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2007. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Kopš 2009. gada šaha turnīros piedalās reti.

Atsauces
--------

1. ↑  Harikrishna, Korbut win Junior titles 2004
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ekaterina Korbut
3. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Ekaterina Korbut
4. ↑  OlimpBase :: World Women's Team Chess Championship :: Ekaterina Korbut

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Margarita Voiska** (bulgāru: *Маргарита Боянова Войска*; dzimusi 1963. gada 3. aprīlī Sofijā, Bulgārijā) ir Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM 1985).

Biogrāfija
----------

Kopš 1980. gadiem ir viena no vadošajām Bulgārijas šahistēm. Sešpadsmit reizes ir kļuvusi par Bulgārijas sieviešu šaha čempionāta medaļnieci: 11 zelta (1982, 1983, 1984, 1998, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010), 2 sudraba (1986, 1993) un 3 bronzas (1988, 2001, 2005) un šajā rādītājā ir absolūta savas valsts rekordiste.
Bulgārijas izlases sastāvā Voiska ir 19 reizes (1980-2016) piedalījusies Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs un kopā ar komandu 1984. gadā izcīnījusi sudraba medaļu. Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātos Bulgāriju viņa ir pārstāvējusi 8 reizes (1992, 2001-2013).

Margarita Voiska četras reizes ir piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātu starpzonu turnīros (1987, 1990, 1991, 1993), kur labākais panākums ir 1987. gadā izcīnītā 10. vieta.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā - Belgradā (1988), Brno (1989), Atēnās (1990), Budapeštā (1991), Drēzdenē (1992).

Sekmīgi piedalās senioru šaha sacensībās. 2013. gadā Plovdivā uzvarēja Eiropas senioru šaha čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  1987 Smederevska Palanka Interzonal Tournament
2. ↑  «European Senior Chess Championship :: 10-22.03.2013 :: Plovdiv Bulgaria». Arhivēts no oriģināla, laiks: 25.03.2014. Skatīts: 23.05.2014.

Ārējās saites
-------------

* Margarita Voiska šahista profils vietnē fide.com
* Margarita Voiska šahista profils vietnē chessgames.com
* Margarita Voiska šahista profils vietnē 365chess.com
* Margarita Voiska šahista profils vietnē chesstempo.com
* Margarita Voiska šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules sieviešu šaha olimpiādes)
* Margarita Voiska šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
**Efejlapu veronika** (*Veronica hederifolia*) ir ļoti mainīga izskata augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Sugas sākotnējais izplatības areāls ir Eiropas centrālā un dienvidu daļā, un iespējams, arī dažviet Ziemeļāfrikā un Āzijā. Mūsdienās tā ir plaši ieviesusies ārpus pamatareāla, tostarp ir reti sastopama Latvijā — valsts dienvidu-dienvidrietumu daļā, tīrumu malās un smilšainās nezālienēs.

Sugas ietvaros tiek nodalītas 4 pasugas, no kurām Baltijas reģiona dienviddaļu sasniedz divas: *V.h. ssp. hederifolia* un *V.h. ssp. lucorum* (Klett et K.Richt.).

Morfoloģija
-----------

Efejlapu veronika ir viengadīgs 10—35 cm garš lakstaugs ar gulošu, apmatotu stublāju un paciliem zariem. Auga lapas ir ieapaļas, tomēr platākas nekā garas (aptuveni 1—2 cm garas un 1,5—2,5 cm platas). Lapas plātnes mala ir staraini daivaina — tai parasti ir 3, 5 vai 7 daivas, un vidējā daiva parasti ir visplatākā.

Auga ziedi garos ziedkātos ir izvietoti augšējo lapu žāklēs pa vienam. Vienai no Latvijā sastopamajām pasugām (*V.h. ssp. hederifolia*) raksturīgs skrajš lapas apmatojums, kails ziedkāts un ar gariem (ap 1 mm), stīviem matiņiem klāta kauslapu mala. Otrai pasugai (*V.h. ssp. lucorum*) lapu un stublāja apmatojums ir blīvāks: apmatots gan ziedkāts, gan kauslapu mala, gan arī kauslapas pašas īsi apmatotas. Zieda vainags ir gaišzils, aptuveni kausa garumā (0,25—0,4 cm). Atšķirībā no vairākuma citu veroniku, visas 4 zieda vainaglapas ir aptuveni vienādas. Auglis ir kaila vai gandrīz kaila pogaļa ar seklu jomu un īsu irbuļa palieku. Zied no maija līdz jūlijam.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. 1 2  «efejlapu veronika - Veronica hederifolia L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-26.
**Lemurveidīgie** (*Lemuriformes*) ir vienīgā mūsdienās dzīvojošo slapjdeguna pērtiķu (*Strepsirrhini*) infrakārta, kurā ir 2 virsdzimtas: Madagaskarā dzīvojošie lemuri un lori no Āfrikas un Āzijas. Tomēr starp sistemātiķiem nav vienprātības par lemurveidigo infrakārtas sistemātiku. Ir zinātnieki, kas lemurveidīgo infrakārtā sistematizē tikai lemurus, bet lorus izdala atsevišķā lorveidīgo infrakārtā (*Lorisiformes*).

Kopīgās īpašības
----------------

Visiem slapjdeguna pērtiķiem, izņemot slaidpirkstaiņus, ir zobu-ķemme: priekšzobi un ilkņi aug tādā veidā, kas ir piemēroti kažoka tīrīšanai un izķemmēšanai. Kažoka kopšanai ir vēl viena adaptācija - tualetes nags, kas aug uz pēdas otrā pirksta, toties īkšķis gan plaukstām, gan pēdām novietots pretī pārējiem pirkstiem. Lemurveidīgajiem tāpat kā pārējiem primātiem ir 5 pirksti gan rokām, gan kājām. Lielākajai daļai sugu pirkstu nagi ir plakani. Smadzeņu lielums pret ķermeņa masu ir mazāks kā to radiniekiem no sausdeguna pērtiķu apakškārtas, kas liecina par zemāku inteliģenci. Toties tiem ir labāk attīstīta oža.

Sistemātika
-----------

* **Lemurveidīgo infrakārta** (*Lemuriformes*)
	+ virsdzimta Lemuri (*Lemuroidea*)
		- dzimta Indri (*Indriidae*)
		- dzimta Lemuri (*Lemuridae*)
		- dzimta Peļlemuri (*Cheirogaleidae*)
		- dzimta Slaidlemuri (*Lepilemuridae*)
		- dzimta Slaidpirkstaiņi (*Daubentoniidae*)
	+ virsdzimta Lori (*Lorisoidea*)
		- dzimta Galago (*Galagidae*)
		- dzimta Lori (*Lorisidae*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Taxonomic Tree: Lemuriformes». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 22. augustā. Skatīts: 2013. gada 23. augustā.
2. ↑  «Primates as an Adaptive Array». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 16. maijā. Skatīts: 2013. gada 23. augustā.
3. ↑  Cartmill, M.; Smith, F. H. (2011). The Human Lineage. John Wiley & Sons. ISBN 978-1-118-21145-8.

Ārējās saites
-------------

* Introduction to the Primates
**Mareja** (angļu: *Murray*) ir upe Austrālijā, kontinenta garākā upe. Sākas Austrālijas Alpos, tek galvenokārt rietumu—ziemeļrietumu virzienā, lielā daļā sava tecējuma veidojot Viktorijas un Jaundienvidvelsas robežu. Marejas garums ir 2508 km, bet kopā ar tās garāko pieteku Dārlingu — 3750 km. Marejas baseins aizņem 12% kontinenta teritorijas un izvietojas lielākajā daļā Viktorijas un Jaundienvidvelsas un daļēji arī Kvīnslendas un Dienvidaustrālijas štatos. Upe sekla, daļēji izsīkstoša; 80% tās ūdens resursu (11 no 14 km³ noteces) tiek izmantots apūdeņošanai, kas dod 40% no Austrālijas lauksaimniecības produkcijas. Ietek Aleksandrinas ezerā netālu no Adelaidas un gados, kad ir bagātīgs ūdens pieplūdums, caur to okeānā.

Pirmie no eiropiešiem, kas atklāja upi, bija Hemiltons Hjūms *(Hamilton Hume)* un Viljams Hovels *(William Hovell)* 1824. gadā, viņi nodēvēja to par **Hjūmu**. 1830. gadā kapteinis Čārlzs Stērts sasniedza upi, ceļojot lejup pa tās pieteku Murumbiģi, un nodēvēja to par godu britu valsts kara sekretāram seram Džordžam Marejam *(George Murray)* nezinot, ka tā ir tā pati Hjūma.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 460. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mareja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 246300538
* LCCN: sh85088643
* ISNI: 0000 0001 2168 7153
* GND: 4728971-5

 |

 |
**Asaugļu sūrene** (latīņu: *Polygonum oxyspermum*) ir augu suga sūreņu dzimtā. Tā sporādiski ir sastopama Baltijas jūras piekrastes valstīs — mitros un akmeņainos smiltājos jūras krastā. Latvijā šī ir uzskatāma par ļoti retu, iespējams, izzudušu sugu. Kādreizējais atradņu apvidus, kur sugu visticamāk varētu atrast atkārtoti, ir jūras piekraste starp Tūju un Ainažiem. Latvijai ģeogrāfiski tuvākās pastāvīgo atradņu vietas mūsdienās ir Zviedrija un Igaunijas salas Baltijas jūrā.

Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā nulles kategorijā.

Apraksts
--------

Augļu sūrene ir daudzgadīgs, gulošs lakstaugs. Auga stublājs ir zarains, plati izpleties, kails. Tā zari ir 15—70 cm gari. Lapas ir izvietotas pamīšus, tās ir veselas, lineāras, aptuveni 1—2 cm garas un 0,3—0,6 cm platas, to mala ir gluda, gals smails un kāts — īss. Ziedi pa vienam vai nedaudzi pušķī lapu žāklēs. Apziednis ir vainagveidīgs, tā gals sārts vai sarkans. Auglis ir iegareni zaļganbrūns riekstiņš. Augļu gatavības laikā zaļās apziedņa lapas riekstiņu nosedz tikai līdz pusei vai trešdaļai tā garuma. Zied jūlijā un augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «asaugļu sūrene - Polygonum oxyspermum C.A.Mey. et Bunge ex Ledeb. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-03-19.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Asaugļu sūrene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
***Renault-Elf-Gitane*** bija profesionāla Francijas riteņbraukšanas komanda, kura pastāvēja no 1978. līdz 1985. gadam. Komanda izmantoja un reklamēja *Gitane* sacensību velosipēdus.

Vēsture
-------

Komandu izveidoja 1978. gadā pēc tam, kad *Renault* auto grupa iegādājās velosipēdu ražotāju *Gitane* un kļuva par galveno sponsoru *Gitane-Campagnolo* riteņbraukšanas komandai, kuru vadīja bijušais panākumiem bagātais franču riteņbraucējs Sirils Guimārs un komandas sastāvā bija jaunais un daudzsološais riteņbraucējs Bernārs Ino. No 1978. līdz 1980. gadam komandu sauca *Renault-Gitane*, bet no 1981. līdz 1985. gadam *Renault-Elf*. *Elf* bija naftas kompānija, kura piederēja *Renault* auto grupai.

Laikā kopā ar komandu Bernārs Ino dominēja sportā, gūstot četras uzvaras *Tour de France*, divas *Vuelta a España* un divas *Giro d'Italia* laikā no 1978. līdz 1983. gadam. Ino uzvarēja arī vairākās mazākās daudzdienu sacensībās, kā arī viendienas sacensībās, to skaitā Ljēža–Bastoņa–Ljēža, Parīze–Rubē, *Giro di Lombardia*, *Amstel Gold Race* un 1981. gada Pasaules čempionātā.

Guimārs komandai piesaistīja vairākus amerikāņu braucējus, kuri iekļāva vēlāko *Tour de France* uzvarētāju Gregu Lemonu. Lemons nekavējoties radīja iespaidu, ieņemot trešo vietu un finišējot aiz Ino 1981. gada *Critérium du Dauphiné Libéré*. Ino pameta komandu 1983. gada beigās pēc tam, kad *Renault-Elf* komandas biedrs Lorāns Fiņons pārņēma komandas līdera lomu pēc uzvaras 1983. gada Tour de France. Gregs Lemons komandas lauriem pievienoja uzvaru 1983. gada Pasaules čempionātā.

Nākamajā gadā Fiņons ieņēma augstu vietu *Giro d'Italia*, pēc tam uzvarot 1984. gada Francijas čempionātā un 1984. gada Tour de France. Komandas pārsvars mazinājās 1985. gadā, kad Fiņons cieta no ilgstoša ceļgala savainojuma un uzlecošā zvaigzne Gregs Lemons pameta komandu, pārejot uz Ino *La Vie Claire* komandu. 1985. gada sezonas lielākais sasniegums bija Marka Madio uzvara Parīze–Rubē klasikā.

Pēc 1985. gada sezonas *Renault* auto grupa pārtrauca riteņbraukšanas sponsorēšanu un par Guimāra komandas galveno sponsoru kļuva Francijas lielveikalu ķēde *Système U*. Komanda turpināja braukt ar *Gitane* velosipēdu rāmjiem, kuri turpināja sponsorēt *Système U-Gitane* riteņbraukšanas komandu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Racing». Gitane USA. Skatīts: 2007-11-09.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 267716933
* SUDOC: 16232989X
* BNF: cb165681876 (data)

 |

 |
**Margarīnskābe** (n-heptadekānskābe, daturīnskābe, С16Н33СООН) pieder pie piesātinātajām taukskābēm. Margarīnskābe ir balta, vaskaina, kristāliska viela (adatveida kristāli). Margarīnskābes sāļus un esterus sauc par **heptadekanoātiem**.

Vēsture
-------

Nosaukumu "margarīnskābe" (grieķu: *margaron* — 'pērle') pirmais sāka lietot franču ķīmiķis Mišels Ežēns Ševrels 1813. gadā. Pārziepojot cūkas speķi, Ševrels ieguva taukskābi, kuras pilieniņi mirdzēja kā pērles un nosauca to par margarīnskābi. Tā kā Ševrels bija pazīstams ķīmiķis, profesors ar lielu autoritāti, viņa darbu ilgu laiku neviens neapšaubīja. Taču 1857. gadā vācu ķīmiķis Haincs taukskābi ar 17 oglekļa atomiem ieguva mākslīgi sarežģītas daudzu ciklu sintēzes ceļā. Katrs cikls pagarināja oglekļa atomu ķēdi par vienu vienību un sastāvēja no 5 stadijām, kur galvenā bija reakcija R–I + KCN → R–CN + KI (R — ogļūdeņraža radikālis). Iztērējis lielu daudzumu laika un ciānkālija, Haincs no etanola (2 oglekļa atomi) pēc 15 cikliem ieguva karbonskābi ar 17 oglekļa atomiem. Pēc diviem gadiem šo pašu skābi sintezēja cits vācu ķīmiķis — Krafts, vienkāršā četru stadiju sintēzē saīsinot par vienu atomu stearīnskābes molekulu. Haincs un Krafts konstatēja, ka mākslīgi iegūtā heptadekānskābe atšķiras no Ševrela margarīnskābes, kura, kā izrādījās, bija palmitīnskābes un stearīnskābes maisījums ar vidējo formulu C17H34O2, un termins "margarīnskābe" uz laiku vispār pazuda no ķīmiskās literatūras. 19. gadsimta beigās 17 atomu piesātināto karbonskābi tomēr it kā atklāja dabiskā avotā — velnābola (*Datura stramonium*) sēklu eļļā — un nosauca par daturīnskābi. Rūpīgāki pētījumi tomēr liecināja, ka "daturas eļļā" šādas skābes nav. Ilgu laiku tika uzskatīts, ka nepāra taukskābes dabā nav sastopamas. 1947. gadā grupa amerikāņu ķīmiķu savāca frizētavās 45 kg matu un ieguva no tiem 5 g margarīnskābes estera. 1957. gadā margarīnskābe tika izolēta no sviesta taukiem.

Atrašanās dabā
--------------

Līdzīgi citām taukskābēm ar nepāra oglekļa atomu skaitu molekulā, dabā sastopama daudz retāk, nekā karbonskābes ar pāra oglekļa atomu skaitu molekulā. Ar mūsdienu hromatogrāfiskās analīzes metodēm margarīnskābe nelielos daudzumos (līdz 2%) atklāta daudzos dabas produktos — liellopu taukos, sinepju eļļā, sviestā un citur. 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skudrskābe
* Etiķskābe
* Propionskābe
* Sviestskābe
* Baldriānskābe
* Kapronskābe
* Enantskābe
* Kaprilskābe
* Pelargonskābe
* Kaprīnskābe
* Laurīnskābe
* Miristīnskābe
* Palmitīnskābe
* Margarīnskābe
* Stearīnskābe
* Arahīnskābe
* Eikozānkarbonskābe
* Behenskābe
* Lignocerīnskābe
* Cerotīnskābe
* Montānskābe
* Melisīnskābe
* Tritriakontānskābe

 |

 |
Krievijas Impērijas karogs, ko bieži izmanto krievu nacionālisti.
**Krievu nacionālisms** (krievu: *Русский национализм*) ir politiska ideoloģija, nacionālisma paveids, kura galvenais jēdziens ir krievu tauta.

Vēsture
-------

Krievu nacionālisms pirmo reizi popularitāti ieguva 19. gadsimta sākumā, tas bija cieši saistīts ar panslāvismu, kā arī ar pareizticīgo reliģisko patriotismu. Padomju Krievijā un PSRS internacionālistiskā marksisma ideoloģija noliedza nacionālās intereses un cīnījās pret "lielkrievu šovinismu". Tomēr šī politika kopumā ir bijusi neveiksmīga. Komunistiskās partijas ideoloģija laika gaitā ieguva nacionālas iezīmes. Sabiedrības apziņā tika atjaunots jēdziens "krieviskums", kas faktiski kļuva par padomju identitātes sinonīmu.

Krievu maršs Maskavā (2010)
20. gadsimta beigās krievu nacionālisms nostiprinājās. 1991. gadā lielākā daļa krievu (80%) par savu dzimteni sauca visu Padomju Savienību.

Šodien visas krievu nacionālistu partijas Krievijā ir oficiāli likvidētas. Tomēr daudzi valdībai lojāli nacionālisti ir iesaistīti Krievijas iebrukumā Ukrainā. Pēc iebrukuma krievu nacionālisms faktiski kļuva par sinonīmu rašismam.

Latvijā
-------

Krievu nacionālisms Latvijā attīstījās Baltijas pārkrievošanas laikā līdz 1905. gada revolūcijai, pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā un nacionālkomunistu sagrāves 1959. gadā. Publiski tas saasinājās Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā, jo daudziem Latvijas krieviem tas nozīmēja fundamentālu statusa maiņu – no valdošās nācijas uz "svešzemniekiem", "migrantiem", "okupantiem". Mūsdienās krievu nacionālisms Latvijā parasti izpaužas kā apzināta nevēlēšanās mācīties valsts valodu un respektēt vietējo kultūru.

Skatīt vēl
----------

* Rašisms
* Krievu fašisms

Atsauces
--------

1. ↑  Александрович, Иванов Андрей; Леонидович, Казин Александр; Викторович, Светлов Роман (2015). "Русский национализм: основные вехи исторического осмысления". *Вестник Русской христианской гуманитарной академии* 16 (4): 143–157. ISSN 1819-2777.
2. ↑  «"Я нацист. Могу руку вскинуть". В Украине на стороне РФ воюют десятки бойцов российских неонацистских группировок». *Настоящее Время* (krievu). Skatīts: 2023-04-10.
3. ↑  «Как война с Украиной разделила российских националистов – DW – 13.06.2022». *dw.com* (krievu). Skatīts: 2023-04-10.
4. ↑  «Krievu nacionālisms - Latvijas nopietnākais pārbaudījums. • IR.lv». *ir.lv*. Skatīts: 2023-04-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu nacionālisms***.
**Yhtyneet Paperitehtaat Oy** bija Somijas kokapstrādes uzņēmums. Dibināts 1920. gadā. 1991. gadā tas apvienojās ar Rauma-Repola, izveidojot uzņēmumu Repola.

Vēsture
-------

1920. gadā trīs kokapstrādes un papīra ražotāji *Ab Simpele*, *Jämsänkoski Oy*, *Myllykoski Träsliperi Ab* apvienojās, izveidojot uzņēmumu ***Yhtyneet Paperitehtaat Oy***. Uzņēmumu lielākais akcionārs bija ģenerālis Rūdolfs Valdens (*Rudolf Walden*), kurš arī bija *Yhtyneet Paperitehtaat* valdes priekšsēdētājs līdz 1944. gadam.

1929. gadā *Yhtyneet Paperitehtaat* grupai pievienojās *Ab Walkiakoski*, kura 1934. gadā apvienojās ar *Yhtyneet Paperitehtaat*.

1952. gadā atdalījās *Myllykosken Paperitehdas Oy*. 1950. gados Jemsē tika uzbūvēta papīra fabrika *Kaipolan paperitehdas*.

1960. gados uzņēmums piedzīvoja finansiālas grūtības. 1976. gadā tika iegūts papīra un celulozes ražotājs *Raf. Haarla Oy*. 1970. un 1980. gados *Yhtyneet Paperitehtaat* sāka iziet Eiropas tirgū. 1985. gadā tika nopirkts Apvienotās Karalistes papīra ražotājs *Shotton Paper Ltd*. 1988. gadā iegūts Francijas *Stracel S.A.*. 1989. gadā nopirkts papīra ražotājs *Kajaani Oy*.
1989. gadā no *Nokia* iegūtas *Metsä-Botnia* (tagad *Metsä Fibre*) kapitāldaļas.

1991. gada 1. janvārī *Yhtyneet Paperitehtaat* oficiāli apvienojās ar Somijas uzņēmumu Rauma-Repola Oy, izveidojot uzņēmumu Repola, tas tajā laikā kļuva par lielāko uzņēmumu Somijā.
1995.—1996. gadā *Repola* apvienojās ar Somijas kokapstrādes, papīra un celulozes ražotāju Kymmene Oy, izveidojot uzņēmumu UPM-Kymmene.

Atsauces
--------

1. ↑  Metsä-Botnia History
2. ↑  UPM-Kymmene Corporation. The 1990s: The Establishment of UPM-Kymmene Corporation Archived 2012. gada 19. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. fundinguniverse.com
3. ↑  «UPM History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 9. augustā. Skatīts: 2012. gada 27. februārī.

Ārējās saites
-------------

* *UPM-Kymmene* (ar *Yhtyneet Paperitehtaat*) "ciltskoks"
Kaucmindes mājturības skola muižas kungu mājā (pēc 1920).
**Kaucmindes mājturības skola** bija 1923. gadā dibināta un Latvijas lauksaimniecības centrālbiedrības uzturēta skola agrākās Kaucmindes muižas centrā, kas sagatavoja sievietes lauksaimniecībā un mājsaimniecībā. Mācības ilga vienu gadu no 7. oktobra līdz 20. septembrim un ikgadus skolā mācījās caurmērā 33 audzēknes.

Līdztekus Baznīcas ielā 4a Rīgā darbojās arī **Kaucmindes mājturības seminārs** ar divgadīgu mācību kursu, kurā uzņēma sievietes ar vidusskolas izglītību un sagatavoja viņas par mājturības skolotājām un instruktorēm. Rīgas ēkā bija iekārtotas divas plašas mācības virtuves, rokdarbu klases, laboratorija, austuve, veļas mazgātava. Vasaras mēnešus audzēknes pavadīja Kaucmindes muižā.

Pēc Latvijas okupācijas skola pārstāja darboties un 1944. gadā to pārveidoja par Saulaines lauksaimniecības tehnikumu, vēlāk par Saulaines sovhoztehnikumu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. VIII. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 16 229. sleja.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Category:Kaucminde Manor*** |

Koordinātas: 56°23′38″N 24°7′36″E﻿ / ﻿56.39389°N 24.12667°E﻿ / 56.39389; 24.12667
**Termorelejs** ir releja veids, kuram kā vadības signāls kalpo noteiktas temperatūras sasniegšana.

Termoreleju veidi
-----------------

Bimetāliskais termorelejs
Vienkāršs bimetāliskais termorelejs
### Bimetāliskie termoreleji

Vienkāršākā termoreleja darbības princips balstās uz bimetāliskas plāksnītes (divu dažādu metālu vai to sakausējumu ar dažādiem termiskās izplešanās koeficientiem plakaniski kopā sametinātas divas plāksnītes) spēju izliekties temperatūras iedarbībā. Uzsilstot līdz noteiktai temperatūrai, termoreleja plāksnīte izliecas tik lielā mērā, ka saslēdz elektriskās ķēdes kontaktus. Atdziestot kontakti tiek atslēgti. 

### Kontakttermometra termoreleji

Dzīvsudraba kontakttermometrs, paredzēts 69°C temperatūrai
Daudz precīzāki ir kontaktermometra termoreleji - tajos kā termojutīgais elements kalpo parastais dzīvsudraba termometrs, kura dzīvsudraba stabiņš saslēdz kontaktus un var iedarbināt parasto elektromehānisko releju. Tomēr šāds relejs ir visai trausls un prasa speciālu aizsardzību, turklāt satur indīgu vielu.

### Elektroniskie termoreleji

Mūsdienās mehānisko vai kontakttermometru termoreleju vietā parasti izmanto elektroniskas shēmas ar termosensoriem (termopāriem, pretestības termometriem, dažādiem pusvadītāju sensoriem. Šādām shēmām ir viegli regulējama histerēze (temperatūras diapazons starp shēmas ieslēgšanos un izslēgšanos).

Izmantošana
-----------

Termoreleji tiek izmantoti termostatu konstrukcijās, kā arī citur, kur nepieciešams regulēt temperatūru vai veikt kādas darbības, sasniedzot noteiktu temperatūru.
**Krievijas valdnieku dinastiju ciltskoki** rāda dažādu mītiskā varjagu ķēniņa Rurika dinastijas ("Rurikoviči") un Romanovu dinastijas ("Romanovi") valdnieku savstarpējās radniecības saites no 1157. līdz 1917. gadam.

Rurika dinastijas cilskoks ("Rurikoviči")
-----------------------------------------

Rurika dinastija valdīja vairākās krievu kņazistēs un lielkņazistēs, 13. gadsimtā tatāru hani iecēla Vladimiras, vēlāk Maskavas lielkņazus par saviem galvenajiem vasaļiem, kas pakāpeniski izveidoja Krievijas cara valsti.

Romanovu dinastijas ciltskoks ("Romanovi")
------------------------------------------

Pēc juku laikiem Romanovu dinastija centās īstenot kāda Pečoru mūka pareģojumu par Maskaviju (Krieviju) kā "Trešo Romu" un izveidoja Krievijas Impēriju. Divu gadsimtu laikā tā saradojās ar vairākām Vācijas un Dānijas valdnieku dzimtām, arī ar Kurzemes valdniekiem Ketleriem.

Skatīt arī
----------

* Polockas Rurikoviču dinastija
* Polockas kņazi
* Novgorodas kņazi
* Kijivas lielkņazi
* Krievija
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Lietuvas karaspēks devās sirot uz Sāmsalas-Vīkas bīskapijai pakļautajām igauņu zemēm
**1263. gada kauja pie Daugavgrīvas** notika 1263. gada februārī Lietuvas-Livonijas kara (1262—1282) laikā. Tajā laikā Livonijas ordeņa karaspēks bija devies karagājienā uz Kursu (1263). Tranaiša vadītais lietuviešu un žemaišu karaspēks pēc sirošanas Vīkā devās Rīgas virzienā, kuras aizsargāšanai ordeņa mestrs mobilizēja vien Siguldas komturejas karaspēku.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Lietuvas ķēniņš Mindaugs 1262. gadā lauza savienību ar Livonijas ordeni. Kopā ar žemaišu valdnieku Tranaiti viņi sapulcēja karaspēku, tomēr Mindauga karagājiens uz Cēsīm (1262) bija nesekmīgs. 

Tai laikā, kad Livonijas ordeņa brāļi uzbruka kuršu pilīm, Tranaitis savāca lielu karaspēku un gāja sirojumā uz Vīku mūsdienu Igaunijas rietumdaļā. Ordeņa mestrs sūtīja ziņnešus uz Siguldas pili, no kurienes ieradās ordeņa brāļi ar saviem (līvu) karapulkiem. Lai aizsargātu Rīgu pret iespējamo uzbrukumu, tiem piebiedrojās Rīgas pilsoņi, lai "lai glābtu savu dvēseli". 

Krustnešu karaspēks apmetās Daugavgrīvas klosterī (*Dunemunde*) un gaidīja Tranaiša karaspēka uzbrukumu. Pirms pusnakts mēnessgaismā sākās kauja, kura krita daudzi lietuvieši un "no asinīm lauks sarkans šķita, kur brālim blakus brālis krita. Tur krita arī pilsoņi un žēli gaudās varoņi, ar līķiem nosēts lauks bij viss."

Pēc atgriešanās Lietuvā Tranaitis devās pie Mindauga, kas viņu labi uzņēma.

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (06891 .- 06950.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 17. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 10. februārī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Krievijas Federācijas Aizsardzības ministrija** (krievu: *Министерство обороны Российской Федерации*) ir federālā ministrija, kas īsteno militāro politiku un valsts pārvaldi Krievijas Federācijas aizsardzības jomā.

Krievijas Federācijas aizsardzības ministrs no 2012. gada 6. novembra ir Sergejs Šoigu.

Saistībā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā 2022. gada februārī Krievijas Aizsardzības ministrija tika iekļauta ES sankciju sarakstā. 2022. gada 3. martā Krievijas Aizsardzības ministrija tika iekļauta ASV sankciju sarakstos. Krievijas Aizsardzības ministrija ir arī Kanādas, Šveices, Ukrainas un Japānas sankciju sarakstos.

Atsauces
--------

1. ↑  «Сергей Шойгу – DW». *dw.com* (krievu). Skatīts: 2023-05-30.
2. ↑  «Federal Register :: Request Access». *unblock.federalregister.gov*. Skatīts: 2023-05-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievijas Federācijas Aizsardzības ministrija***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Miks Mikivers** (igauņu: *Mikk Mikiver*; 1937—2006) bija igauņu un padomju aktieris, teātra un kino režisors, pedagogs, PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1990).

Biogrāfija
----------

Dzimis 1937. gada 4. septembrī Tallinā (no citiem avotiem — 4. novembrī Loksā).

Mācījies Loksas skolā, pēc tam Tallinas 17. vidusskolā, Tallinas kalnrūpniecības tehnikumā, studējis Tallinas Politehniskajā institūtā (tagad Tallinas Tehnoloģiju universitāte). 1961. gadā beidzis Tallinas Konservatorijas teātra mākslas nodaļu (šobrīd Igaunijas Mūzikas un teātra akadēmijas drāmas skola).

No 1961. līdz 1965. gadam — aktieris, no 1974. līdz 1988. gadam un kopš 1992. gada — režisors (kopš 1977. gada — galvenais režisors) Igaunijas Drāmas teātrī Tallinā.

Tēlojis dažādas lomas teātrī, tai skaitā Pēru Gintu H. Ibsena "Pērs Gints", Lopahinu Čehova lugā "Ķiršu dārzs", Veršiņinu Čehova lugā "Trīs māsas".

No 1965. līdz 1974. gadam Igaunijas Jaunatnes teātra (tagad - Tallinas pilsētas teātris) aktieris un direktors. Iestudējis izrādes Somijā, Ungārijā, Krievijā, Latvijā un Lietuvā.

Filmējies kino vairāk nekā 40 filmās, tai skaitā Norvēģijā, Zviedrijā, Somijā, Anglijā, Armēnijā, Lietuvā un Krievijā, bijis arī televīzijas aktieris. Pazīstamākās no filmām ar viņa piedalīšanos: "Aizpekļu jaunais velns", "Briljanti proletariāta diktatūrai", "Viesnīca "Pie bojā gājušā alpīnista"", "TASS pilnvarots paziņot". Vairāku filmu režisors. 

Bijis pasniedzējs Tallinas konservatorijas teātra katedrā. No 1987. līdz 1994. gadam Igaunijas Teātru savienības valdes priekšsēdētājs. Igaunijas PSR kinematogrāfu savienības biedrs. PSRS tautas deputāts no Tallinas pilsētas teritoriālā vēlēšanu apgabala (1989-1991). No 1990. līdz 1992. gadam viņš bija ievēlēts Igaunijas Kongresā (alternatīvais parlaments). No 1989. līdz 2006. gadam viņš bija pastāvīgais Igaunijas Olimpiskās komitejas loceklis. Saņēmis dažādas prēmijas, apbalvojumus un goda nosaukumus, tai skaitā PSRS Tautas skatuves mākslinieka nosaukumu (1990).

2003. gadā piedzīvoja smagu insultu. Miris 2006. gada 9. janvārī Vesu, Igaunijā. Apglabāts Tallinas meža kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  «Микк Микивер на сайте «Кино в Сеть»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013-03-23. Skatīts: 2013-03-07. Archived 2013-03-23 at WebCite
2. ↑  «Микивер, Микк Арнольдович — RuData.ru». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013-03-23. Skatīts: 2013-03-06.
3. ↑  Указ Президиума Верховного Совета СССР от 12 января 1990 г. № 1058-I «О присвоении почётного звания „Народный артист СССР" тов. Микиверу М. А.»
4. ↑  Lursoft. «News.lv: Pazīstamais igauņu aktieris Miks Mikivers pārcietis insultu 16.01.2003 BNS». *news.lv* (latviešu), 2018-10-14. Skatīts: 2018-10-14.
5. ↑  Suri Mikk Mikiver

Ārējās saites
-------------

* Микк Микивер Archived 2011. gada 17. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Микивер Микк Арнольдович

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 67722762
* LCCN: n78052002
* ISNI: 0000 0000 2177 7637
* GND: 103515658X
* BNF: cb15507385f (data)

 |

 |
Ar zaļi-sarkano iezīmēta Krievijas iegūtā teritorija
**Jasu miera līgums** tika noslēgts 1791. gada 29. decembrī (vecais stils; 1792. gada 9. janvārī pēc jaunā stila) starp Krieviju un Osmaņu impēriju, lai izbeigtu 1787.-1791. gada krievu-turku karu.

Sarunas notika Moldāvijas galvaspilsētā Jasos. No Krievijas puses sarunās sākotnēji piedalījās kņazs Potjomkins, pēc viņa nāves sarunas turpināja vadīt kņazs Bezborodko. No Osmaņu puses sarunas vadīja lielvezīrs Jusufs pašā.

Krievijas ieguvumi
------------------

Līgums nostiprināja Krievijas kontroli pār Melnās jūras ziemeļu piekrastes teritorijām, tai skaitā pār 1783. gadā anektēto Krimas hanisti un nostiprināja tās intereses Kaukāzā un Balkānos.

Krievija ieguva zemes starp Dienvidu Bugu un Dņestru, kas veidoja jauno krievu-turku robežu Eiropā. Kaukāzā krievu-turku robežu veidoja Kubaņas upe. Turcija atteicās no pretenzijām pret Gruzijas Karalisti un apņēmās tai vairāk neuzbrukt.

Izmantojot Krievijas robežas pietuvināšanos, no turkiem pāri Dņestrai bēga daudzi pareizticīgie Moldāvijas iedzīvotāji.

Jauniegūtajās zemēs Krievija nodibināja Grigoriopoles (1792), Odesas (1794) un Tiraspoles (1795) pilsētas.
**Movsess Silikjans** (armēņu: Մովսես Սիլիկյան; 1862 — 1937) bija Krievijas impērijas armijas un vēlāk Armēnijas armijas ģenerālmajors.

Biogrāfija
----------

Dienestu Krievijas impērijas armijā uzsācis 1884. gadā. Mācījies Maskavas Militārajā ģimnāzijā un pēc tam Aleksandra kara skolā. Pabeidzis arī Virsnieku strēlnieku skolu. Dienestu armijā sācis kā bataljona adjutants. Pirms Pirmā pasaules kara sākuma bijis Erevānas komandanta palīgs.

Pirmā pasaules kara laikā karojis Kaukāza frontē pret Osmaņu impēriju. Sākumā komandēja pulku, bet vēlāk tika iecelts par Vanas grupas komandieri. Izcēlies kaujās, kurās tika ieņemtas vairākas Osmaņu impērijas pilsētas un teritorijas mūsdienu Turcijas austrumu daļā, par ko apbalvots ar vairākiem ordeņiem un ieguvis ģenerālmajora dienesta pakāpi.

Pēc Kaukāza frontes sabrukuma un krievu karaspēka aiziešanas Silikjans atvaļinājās no dienesta, tomēr jau 1918. gada janvārī tika iecelts par 1. armēņu strēlnieku divīzijas komandieri. Īsā laikā viņš radīja kaujasspējīgas regulārās armijas vienības, kuru uzdevums bija atvairīt turku uzbrukumus. Drīz vien viņš tika iecelts par Erevānas armijas grupas komandieri. 1918. gada maijā, kad turki, ieņēmuši Aleksandropoli, uzsāka uzbrukumu Erevānas virzienā, Silikjans uzņēmās visu regulāro un zemessardzes vienību komandēšanu. Divās kaujās pie mūsdienu Armēnijas un Turcijas robežas Silikjana komandētās vienības uzvarēja turkus un tā tika nosargāta Ararata ieleja, kas neļāva turku karaspēkam virzīties tālāk Armēnijas teritorijā. Viens no šo kauju dalībniekiem, vēlākais PSRS maršals, Ovaness Bagramjans sacīja, ka Silikjans bija "visapdāvinātākais no visiem tā laika armēņu ģenerāļiem". 1920. gada rudenī Silikjans komandēja armēņu karaspēku pie Aleksandropoles, cenšoties apturēt vairākkārt lielāko turku revolucionāru karaspēku (Turcijas neatkarības karš).

No dienesta atvaļinājies, kad Armēnijā pie varas nāca boļševiki. Pēc tam strādājis dažādās padomju iestādēs. 1937. gadā represēts. Hruščova valdīšanas laikā reabilitēts.

Atsauces
--------

1. ↑  genocide.ru (krieviski)
**Efektīvs portfelis** (angļu: *Efficient Portfolio*, dažkārt dēvē arī par "optimālo portfeli") ir finanšu portfelis, kura struktūra ir veidota tā, lai varētu sasniegt noteiktu sagaidāmo peļņu. Pastāv dažādas portfeļa strukturēšanas metodes, kas galvenokārt ir atkarīgas no riska līmeņa, ko ieguldītājs uzskata par pieņemamu, pieņemot lēmumu iegādāties vērtspapīrus. Citiem vārdiem sakot, jebkurš ieguldītājs vēlas izvēlēties tos vērtspapīrus, kuru iegāde būs saistīta ar minimālu riska līmeni, kura pieņemšana ir nepieciešama, lai iegūtu vēlamo peļņu.

Efektīvs portfelis ir vislabākais vērtspapīru kopums, ko investors pašlaik var iegādāties un turēt. Lai noteiktu, vai konkrēta ieguldītāja vērtspapīru kopums ir patiešām optimāls, ir jāņem vērā viņa vēlme uzņemties risku, pašreizējais finansiālais stāvoklis un ieguldījumu mērķi konkrētam laika periodam. Ir svarīgi saprast, ka efektīvs portfelis konkrētam ieguldītājam šodien var jau nebūt efektīvs pēc noteikta laika perioda. Ja mainās kāds no trim iepriekš minētajiem faktoriem, jāpārskata portfeļa aktīvu struktūra un jāoptimizē vērtspapīru struktūra atbilstoši jaunajiem apstākļiem.

Efektīva portfeļa veidošana
---------------------------

Efektīva portfeļa veidošana ir sarežģītākā, nekā liekās pirmajā brīdī. Nav ideālas stratēģijas, lai panāktu perfektu līdzsvaru starp vērtspapīriem ar korekto svārstības līmeni un vēlamo peļņas līmeni. Daži ieguldītāji uzskata, ka, iekļaujot vērtspapīrus, kas vērsti uz konkrētu tirgus nozari, var sasniegt mērķi izveidot efektīvu portfeli, koncentrējoties uz iespējami zemākā riska uzņemšanos, lai gūtu iespējami lielāku peļņu. Citi eksperti uzskata, ka akciju, obligāciju, nekustamā īpašuma, īpašumu un dažādu valūtu kombinācija var nodrošināt vēlamo peļņu, vienlaikus saglabājot risku pieņemamā līmenī.

Tā kā efektīva portfeļa veidošana lielā mērā ir atkarīga no ieguldītāja mērķiem, labāk ir vērsties pēc palīdzības pie ieguldījumu konsultanta, ja jums nav atbilstošu zināšanu un apmācības. Pats process nav ātrs; patiesībā var paiet vairāki mēneši vai pat gadi, līdz tiek panākta ideāla aktīvu kombinācija un pareizais riska un ienesīguma līdzsvars. Turklāt, mainoties ieguldītāja mērķiem, efektīva portfeļa veidošana laiks var būt ne tik ātrs.

Ārējās saites
-------------

1. 
2. .
**Politiskā līdzdalība** ir darbīga piedalīšanās politikā (atšķirībā no vērojošas vai apcerošas piedalīšanās), veidojot valsts varas un pašvaldības institūtus, piedaloties to darbā, izsakot savus priekšlikumus vai pretenzijas attiecībā uz politisko institūtu darbību, piedaloties politisko organizāciju darbā, dažādos politiskos pasākumos (demonstrācijās, mītiņos u.tml.) — kā likumīgos, tā arī ar likumu aizliegtos, izplatot politisko informāciju vai citādi mērķtiecīgi ietekmējot sabiedrības pārvaldīšanu. Tādējādi indivīdi piedalās politiskās dzīves norisēs, izsaka savu viedokli vai attieksmi pret politiskajiem lēmumiem vai to pieņemšanas procesu un tiecas ietekmēt notikumu gaitu. Piedaloties politiskās līdzdalības procesos, var tikt pausts atbalsts valdībai, tās pieņemtajiem lēmumiem, vai arī izteikta neapmierinātība. Politiskā līdzdalība ir attiecināma uz tām aktivitātēm, ko veic indivīdi, lai tieši vai netieši ietekmētu valdības lēmumus, kā arī valdošās amatpersonas un to darbību.