recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ar ksenonu pildīts gazotrons ГГ1-2/5 ar karstu katodu
**Gazotrons** (gāze + (elek)trons) ir ar gāzi (inertu gāzi vai dzīvsudraba tvaikiem) pildīta divelektrodu elektronu lampa, kas darbojas kā strāvas taisngriezis. Gazotronā strāva plūst, pateicoties lokizlādei retinātā gāzē. Atšķirībā no tiratroniem, gazotroni nav regulējami.

Uzbūve
------

Gazotronam, tāpat kā diodei, ir divi darba elektrodi - anods un auksts katods. Elektrodiem visbiežāk ir metāla disku forma. Gazotroniem ir arī palīgelektrods - metāla stieples spirāle gazotrona uzsildīšanai un termoelektronu emisijai. Elektrodi ievietoti stikla balonā ar izvadiem. Balonā ir iepildīta retināta gāze - dzīvsudraba tvaiki, vai arī argons, ksenons vai cita inerta gāze.

Darbības princips
-----------------

Gazotrons darbojas nepatstāvīgas lokizlādes režīmā (nepieciešams, lai palīgelektrods emitētu pietiekami daudz termoelektronu un būtu pietiekami augsts anodspriegums). Pieliekot gazotronam maiņspriegumu, tā pozitīvā pusperioda laikā spriegums sasniedz tādu vērtību, lai sāktos lokizlāde starp katodu un anodu. Strāva lēcienveidīgi pieaug, bet spriegums nokrītas līdz gāzes jonizācijas potenciāla vērtībai. Kad spriegums pozitīvā pusperioda laikā nokrītas zem jonizācijas potenciāla, gazotrons "nodziest". Arī negatīvā pusperioda laikā strāva caur gazotronu nevar plūst.

Gazotronu priekšrocības
-----------------------

Gazotroniem ir mazāks sprieguma kritums starp anodu un katodu un lielāks lietderības koeficients nekā kenotroniem un pat daudzām pusvadītāju diodēm.

Gazotronu trūkumi
-----------------

* Gazotroni pirms darbināšanas jāuzsilda (lieljaudas gazotroni pēc ilgstošas nelietošanas pat līdz 2 stundām). Padodot pilnu pozitīvu anodspriegumu uz aukstu gazotronu, tā katods tiek sabojāts, jo pozitīvie joni bombardē to un sagrauj oksīda pārklājumu.
* Pieliekot pārāk lielu maiņspriegumu anodam, negatīvā pusperioda laikā gāzē palikušie pozitīvie joni pārāk lielā ātrumā virzās uz anodu un izsit no tā sekundāros elektronus, kas var izraisīt lokizlādes rašanos pretējā virzienā un gazotrona bojājumus. Nepietiekami uzsildītam dzīvsudraba gazotronam turklāt uz anoda var palikt sīki dzīvsudraba pilieniņi, kas arī kalpo kā sekundārās emisijas centri ar lielu strāvas blīvumu.
* Dzīvsudraba gazotroni satur indīgu vielu.

Izmantošana
-----------

Agrāk izmantoja strāvas taisngriešanai, bet mūsdienās pārsvarā tiek aizstāti ar pusvadītāju taisngriežiem. Tomēr dažās rūpnieciskās elektrobarošanas ierīcēs gazotronu izmantošana ir izdevīgāka.

### Skatīt arī

* Tiratrons
|  |
| --- |
|  |
| ***Muļķu kuģis*** |
| **Hieronīms Boss**, apm. 1500. g. |
| Eļļa, koks, 57,8 × 32,5 cm |
| Luvras muzejs, Parīze |

**«Muļķu kuģis»** (apm. 1490—1500; precīzs uzgleznošanas laiks nav zināms) ir Hieronīma Bosa glezna. Tās pamatā ir sena alegorija, kurā pasaule attēlota kā kuģis bez mērķa, bet cilvēki tajā — ārprātīgie, kuri nezina un kuriem vienalga, kur paši dodas, un kuri iznieko savu dzīvi, nododamies pasaulīgajiem priekiem. 

Gleznai ir ārkārtīgi spēcīga simbolika. Cilvēki kuģī (kas simbolizē visu cilvēci) ir gan garīdzniecības, gan laicīgās sabiedrības pārstāvji. Viens no cilvēkiem sēž uz sapuvuša zara, kas simbolizē baudu īslaicīgumu; koka galā atrodas pūce, kas ir cilvēces akluma, kā arī ķecerības simbols. Lauta un ķirši simbolizē jutekliskos priekus (dzirdi un garšu), ceptais putns — negausību. Par erotiskiem simboliem uzskatāma mūka un mūķenes dziedāšana kopā, lauta, kailie cilvēki ūdenī.

Glezna «Muļķu kuģis» sākotnēji bija triptiha daļa. Pārējās divas daļas ir «Alegorija par negausību» (atrodas Jeila Universitātes mākslas galerijā) un «Nāve un skopulis» (atrodas Nacionālajā Mākslas galerijā Vašingtonā).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Muļķu kuģis***.
**Ziemeļamerikas lapsa** (*Vulpes macrotis*) ir suņu dzimtas (*Canidae*) lapsu ģints (*Vulpes*) plēsējs. Ziemeļamerikas lapsa ir bieži sastopama lapsu suga Ziemeļamerikā. Tā apdzīvo teritorijas Meksikas ziemeļos, Kalifornijā, Arizonā, Aidaho, Nevadā, Oregonā, Teksasā, Ņūmeksikā un Jūtā. Daudzi uzskata, ka šī lapsa ir un Amerikas korsaks ir viena suga. Tomēr ģenētiskie pētījumi liecina, ka tās ir divas atšķirīgas sugas. Ja abām sugām apdzīvotā teritorija pārklājas, tās mēdz savā starpā krustoties. Pēcnācējus hibrīdus pieskaita pie Amerikas korsaka.

Izskats un ieradumi
-------------------

Ziemeļamerikas lapsa ir mazākā suņu dzimtas suga Ziemeļamerikā. Lapsu garums bez astes ir 45 - 54 cm, astes garums 25 – 34 cm, augstums skaustā 18–26 cm, svars 1,6 - 2,7 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Tai ir ļoti lielas ausis, apmēram 71 - 95 mm garas. Lielās ausis karstajā klimatā palīdz samazināt ķermeņa temperatūru un nodrošina lielisku dzirdi. Ziemeļamerikas lapsai ir pelēks kažoks ar rūsganu vai dzeltenīgu toni, melns astes gals. Mugura vienmēr ir tumšāka nekā pavēdere. Atšķirībā no pelēkajām lapsām tai nav svītras visas astes garumā.

Uzvedība
--------

Ziemeļamerikas lapsa ir nakts dzīvnieks, bet reizēm pamet alu arī dienas laikā. Visbiežāk tā dodas medībās uzreiz pēc saulrieta, medījot nelielus dzīvniekus; žurkas, peles, trušus, kukaiņus, zivis un putnus. Vienu un to pašu teritoriju var apdzīvot vairākas ģimenes, bet medīt tās kopā neiet.

Ziemeļamerikas lapsas neveido ilglaicīgus pārus, tās var mainīt pāri katru gadu. Lapsēni dzimst laikā no marta līdz aprīlim. Vecāki bērnus audzina kopā, lietojot lielākas ģimenes alas. Parasti piedzimst 3-14 kucēni.

Sistemātika
-----------

Ziemeļamerikas lapsai izšķir 3 pasugas:

* *Vulpes macrotis mutica*, kas apdzīvo San Žakīnas ieleju Kalifornijā.
* *Vulpes macrotis arsipus*, kas dzīvo Mohaves tuksnesī.
* †*Vulpes macrotis macrotis*, kopš 1903. gada izmirusi pasuga, kas kādreiz apdzīvoja Kalifornijas dienvidteritorijas.

(†) - izmirusi organismu grupa

Atsauces
--------

1. ↑  Vulpes macrotis (Kit Fox, Desert Fox)[novecojusi saite]
2. ↑  Dragoo, J. W. Choate, J. R. Yates, T. L. & O'Farrell, T. P. (1990). "Evolutionary and taxonomic relationships among North American arid-land foxes". Journal of Mammalogy 71: 318–332
3. ↑  ADW: Vulpes macrotis
4. ↑  «Mammal Species of the World - Browse: macrotis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 1. janvārī. Skatīts: 2008. gada 8. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ziemeļamerikas lapsa*** |

* 
* 
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4627917-9

 |

 |
**Hazā al-Mansūrī** (هَزَّاع ٱلْمَنْصُوْرِي, *Hazzāʿ Al-Manṣūrī*; dzimis 1983. gada 13. decembrī) ir Apvienoto Arābu Emirātu pirmais kosmonauts, lidotājs.

2004. gadā Hazā al-Mansūrī Halifa bin Zajeda Gaisa koledžā ieguva bakalaura grādu militārajā aviācijā. Pēc tam viņš sāka militāro dienestu bruņotajos spēkos. Viņš tika nosūtīts uz ASV apgūt iznīcinātāja *F-16* pilotēšanu. Pēc tam viņš dienēja Gaisa spēkos par *F-16* pilotu.

2017. gadā Hazā al-Mansūrī pieteica savu kandidatūru Apvienoto Arābu Emirātu pirmajam kosmonauta lidojumam ar Krievijas kosmosa kuģi. 2018. gada 3. septembrī viņš un Sultāns al-Nejadi tika nosaukts par kandidātiem, kas sāks gatavošanos Krievijas Kosmonautu sagatavošanas centrā. Nākamajā dienā viņi sāka apmācību. Sākotnēji AAE kosmonauta lidojums bija plānots 2019. gada aprīlī ar kosmosa kuģi *Sojuz MS-12*, bet pēc *Sojuz MS-10* avārijas 2018. gada oktobrī lidojums tika pārcelts uz 2019. gada rudeni.

Hazā al-Mansūrī kosmosā devās 2019. gada 25. septembrī kā SKS 19. Krievijas viesekspedīcijas lidojuma dalībnieks kosmosa kuģī *Sojuz MS-15* kopā ar Krievijas pārstāvi Oļegu Skripočku un amerikānieti Džesiku Meiru. al-Mansūrī Starptautiskajā kosmosa stacijā pavadīja nepilnas astoņas dienas. 3. oktobrī viņš kopā ar Alekseju Ovčiņinu un Taileru Heigu kosmosa kuģī *Sojuz MS-12* atgriezās uz zemes.

Hazā al-Mansūrī bija Sultāna El Nejadi dublieris, kurš 2023. gada 2. martā ar kosmosa kuģi *SpaceX Crew-6* devās uz SKS.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums
------------------------------

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-15* | 25.09.2019. |  | Oļegs Skripočka, Džesika Meira | Lidojuma dalībnieks | 7 d 21 h 1 min |
| *Sojuz MS-12* |  | 03.10.2019. | Aleksejs Ovčiņins, Tailers Heigs |

Ārējās saites
-------------

* Хаззаа Аль Мансури Archived 2019. gada 24. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. *Roskosmos* (krieviski)
* Хаззаа Али Абдан Халфан аль-Мансури *astronaut.ru* (krieviski)
**Hazārija** jeb **Hazāru kaganāts** bija hazāru valsts, kas no apmēram 650. līdz 950. gadam pastāvēja dienvidaustrumu Eiropā. Lielāko varenību tā sasniedza 9. gadsimtā, kad Hazārijas teritorija pletās no Karpatiem līdz pat Volgas upes vidustecei. Hazāri bija izvērsuši plašu tirdzniecības ceļu tīklu, kura centrs bija viņu galvaspilsēta Itila (mūsdienu Astrahaņa).

Izveide
-------

Pēc Rietumtjurku kaganāta sabrukuma 7. gs. vidū hazāru valdnieki jau kļuva suverēni un izveidoja savu valsti, t.s. Hazāru kaganātu. Mītiskais hazāru šads Bulans ar saviem ļaudīm 7. gadsimtā konvertējies jūdaismā. Hazāri bieži karoja ar austrumslāviem, jo viens no ienesīgākajiem hazāru ienākumu avotiem bija vergu tirdzniecība, kurus viņi ieguva uzbrūkot un saņemot gūstā slāvus. Slāvu vergi parasti tika pārdoti Vidusjūras reģiona zemēs.

Tirdzniecība
------------

Cauri Hazārijai veda Zīda ceļa ziemeļrietumu atzari un tirdzniecības (tranzīta) ceļš Rēgensburga—Vīne—Krakova—Kijeva—Sarkela—Itila. Šis sauszemes tirdzniecības ceļš izveidojās līdzīgu iemeslu dēļ kā vikingu ziemeļu-dienvidu tranzīta ceļš. Proti, iekšējie nemieri Bizantijā, Bizantijas kari ar persiešiem un arābiem, pirātu sirošana Vidusjūrā, kas paralizēja daudz īsāko un izdevīgāko jūras tirdzniecības ceļu caur Vidusjūras un Melno jūru.

Sabrukums
---------

968./969. gadā Kijevas kagans Svjatoslavs sagrāva šada Josifa armiju, ieņēma un izpostīja Sarkelu, Atilu, Semenderu u.c. hazāru lielākās pilsētas. Desmit gadus vēlāk hazāru zemēs iebruka pečeņegi. Daļa hazāru it kā esot migrējuši uz ungāru stepi, daļa — uz Bizantiju, pārējie asimilējās.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hazārija***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 146630377
* LNB: 000298573
* LCCN: n84100919
* NKC: ge900569

 |

 |
**Berlīnes Šēnefeldes lidosta** (vācu: *Flughafen Berlin-Schönefeld*) bija lidosta Vācijā, tās galvaspilsētas Berlīnes otra lielākā starptautiskā lidosta. Tā bija izvietota pilsētas dienvidaustrumu pierobežā Brandenburgas federālajā zemē, 20 km no pilsētas centra. Lidostas nosaukums bija veidots no netālās Šēnefeldes pilsētiņas. Ilgus gadus Šēnefeldes lidlauks bija lielākais un galvenais Austrumvācijas aviotransporta mezgls. Līdz slēgšanai 2020. gadā tā bija lidsabiedrību *Condor*, *easyJet* un *Ryanair* bāzes lidosta.

Vēsture
-------

1934. gada 15. oktobrī tagadējā lidlauka vietā tika sākta lidlauka izbūve ar trim 800 m gariem skrejceļiem Šēnefeldē esošās *Henschel* lidmašīnu rūpnīcas vajadzībām. Otrajā pasaules kara laikā tur tika uzbūvēti ap 14 000 *Dornier* vidējie bumbvedēji. Pēc kara, 1946. gadā, lidlauku izmantoja Sarkanā armija, un padomju lidsabiedrība *Aeroflot* sāka veikt aviopārvadājumus. 1947. gadā tika uzsākta civilā lidlauka būvniecība, kas kļuva par Vācijas Demokrātiskās Republikas lidsabiedrību *Interflug* bāzi.

2006. gadā līdzās Šēnefeldes lidostai tika uzsākta Brandenburgas lidosta būvniecība. Jaunā lidosta tika atklāta 2020. gada 31. oktobrī, bet Šēnefeldes lidosta slēgta 25. oktobrī. Daļu no vecās lidostas infrastruktūras paredzēts izmantot Vācijas valdības vajadzībām.

Atsauces
--------

1. ↑  Flughafen Berlin Brandenburg Regierungsterminal in der Warteschleife[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Berlīnes Šēnefeldes lidosta***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 309826292
* LCCN: n2014044616
* GND: 2125212-9

 |

 |
**Berlīnes Brandenburgas Villija Branta lidosta** (vācu: *Flughafen Berlin Brandenburg „Willy Brandt"*) ir Vācijas starptautiska lidosta Brandenburgas zemes Šēnefeldē, 18 kilometrus uz dienvidiem no Berlīnes centra. Tā tika atklāta 2020. gada 31. oktobrī.

Tā ir vienīgā komerciālā lidosta Berlīnes apkārtnē un Brandenburgas federālajā zemē, aizvietojot agrāk darbojošos blakus esošo Šēnefeldes lidostu, kā arī Tēgeles lidostu un Tempelhofas lidostu.

Berlīnes Brandenburgas lidostas projektētais pasažieru skaits ir aptuveni 34 miljoni pasažieru gadā. Šāds pasažieru skaits to padarītu par trešo noslogotāko lidostu Vācijā aiz Frankfurtes lidostas un Minhenes lidostas, kā arī par piecpadsmito lielāko lidostu Eiropā pēc apkalpoto pasažieru skaita. Tā ir lidsabiedrību *easyJet*, *Eurowings* un *Ryanair* bāzes lidosta.

Lidosta ir nosaukta par godu Villijam Brantam, kurš bija pirmais Vācijas pēckara kanclers, sociāldemokrāts un Nobela miera prēmijas laureāts.

Vēsture
-------

Pēc Vācijas atkalapvienošanās 1990. gadā Berlīnes un Brandenburgas vadītāji plānoja uzbūvēt jaunu lielu komerciālo lidostu, kas aizstātu Šēnefeldes lidostu, Tēgeles lidostu un Tempelhofas lidostu.
1991. gada 2. maijā tika dibināts lidostas operators *Flughafen Berlin Brandenburg GmbH*, tā īpašnieki bija Berlīne un Brandenburga (37 % kapitāldaļu katram) un valsts (26 %).

Pēc vairāk kā piecpadsmit gadu plānošanas lidostas būvniecība tika uzsākta 2006. gadā. Sākotnēji būvniecību bija plānots pabeigt 2011. gada oktobrī. Pēc vairākkārtējiem termiņa pagarinājumiem un izmaksu kāpumiem lidostu bija plānots pabeigt 2020. gadā.

Iedzīvotāju rosinātā referendumā 2017. gada septembrī Berlīnes iedzīvotāji nobalsoja par Tēgeles lidostas saglabāšanu arī pēc tam, kad tiktu pabeigta jaunā Brandenburgas lidostas celtniecība.

2006. gadā lidostas izmaksas tika lēstas ap diviem miljardiem eiro, bet pēc vairākkārtējām projekta izmaiņām lidostas izmaksas 2018. gadā bija pieaugušas līdz 7,3 miljardiem eiro.

Berlīnes Brandenburgas lidosta tika atklāta 2020. gada 31. oktobrī.

Atsauces
--------

1. 1 2
2. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Berlīnes Brandenburgas lidosta***.
* Oficiālā vietne
|  |
| --- |
| 

 |

**Džordža V krasts** (angļu: *George V Coast*) ir dabas apgabals Austrumantarktīdā, D'Irvila jūras krastā. Stiepjas no Eldena raga rietumos (142°02′E﻿) līdz Hadsona ragam austrumos (153° 45' E). Krasts austrumos robežojas ar Otsa krastu, rietumos — ar Adelijas krastu un tiek pieskaitīts Viktorijas Zemei. Galvenie Džordža V krasta ģeogrāfiskie objekti ir Kuka šelfa ledājs rietumos no Mosona pussalas, kā arī divi ievērojami šļūdoņi ar to veidotām ledāju mēlēm — Ninisa glečers un Merca glečers.

Krastu izpētīja un aprakstīja austrāliešu antarktiskā ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā (1911—1914) un nosauca Lielbritānijas karaļa Džordža V vārdā par **Karaļa Džordža V Zemi** (*King George V Land*).[1] Vēlāk reģiona ģeogrāfisko nosaukumu sakārtošanas rezultātā to pārdēvēja par Džordža V krastu.[2]

Krasta rietumos Denisona ragā atrodas austrāliešu vasaras lauka nometne Keipdenisona (saukta arī «Komonveltbeja» vai «Mosona būdas»).

Atsauces
--------

1. ↑  USGS GNIS
2. ↑  Across King George V Land

Koordinātas: 68°30′S 148°0′E﻿ / ﻿68.500°S 148.000°E﻿ / -68.500; 148.000
**Šķiroto atkritumu savākšanas sistēma** domāta lai dalīti savāktu dažādu veidu atkritumus. Pie tradicionālās (kopējas) atkritumu savākšanas ir stipri apgrūtināta atkritumu turpmāka izmantošana. Praktiski to ir iespējams tikai noglabāt atkritumu poligonos un retākos gadījumos sadedzināt vai sašķirot pēc nokļūšanas atkritumu tvertnēs. Dalīta savākšana ļauj savākt atkritumus atsevišķos atkritumu konteineros pie šo atkritumu rašanas vietām. Tas ir krietni lētāk nekā šķirot kopējo tvertņu saturu, jo atkritumi atrodoties vienā tvertnē iedarbojās viens uz otru. Piemēram, liels mitruma daudzums no kompostējamiem atkritumiem liek pūt papīra un kartona izstrādājumiem, rūsēt dzelzij. Sašķirotos atkritumus var vieglāk pārstrādāt atkarībā no to veidiem. Piemēram, no papīra un kartona pārpalikumiem var izgatavot jaunus papīra un kartona izstrādājumus, no stikla - jaunus stikla izstrādājumus. Šādi vairākkārtīgi izmantojot dabas resursus, samazinās jauno izstrādājumu izmaksas. Apstākļos, kad resursu patēriņš pasaulē pieaug un krājumi izsīkst, kļūst arvien izdevīgāk jauno izstrādājumu ražošanai izmantot jau izmantotas izejvielas. Atkritumu pārstrāde ļauj samazināt atkritumu poligonos noglabāto atkritumu daudzumu un padarīt tīrāku apkārtējo vidi.

Latvijā šķiroto atkritumu savākšanas sistēma vēl tiek ieviesta un vairākumā gadījumu tā ir pieejama lielo pilsētu iedzīvotājiem. Tomēr Latvijas iedzīvotājiem vēl trūkst izpratnes par atkritumu šķirošanas nozīmīgumu un piemērotas infrastruktūras. Zviedrijā pašlaik būvē mājas ar iebūvētiem dalītās atkritumu vākšanas vadiem. Latvijas plastmasas ražošanas firma EPI Zviedrijai gatavo dažādu krāsu renītes, kas savienotas ar mājas atkritumu aizvadīšanas caurulēm. Un cilvēks turpat virtuvē vienas krāsas renītē met PET, citā polietilēnu, citā papīru — un katrs atkritumu veids iekrīt savā tvertnē.

Skatīt arī
----------

* Depozīta sistēma

Ārējās saites
-------------

* 
* Archived 2010. gada 22. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
* 
* 
* 
*
**Atlantijas valnis** (vācu: *Atlantikwall*) bija Otrajā pasaules kara laikā Vācijas veidota nocietinājumu sistēma, kas stiepās gar kontinentālās Eiropas krasta no Norvēģijas ziemeļiem līdz Francijas - Spānijas robežai dienvidos. To no 1942. līdz 1944. gadam izbūvēja Tota organizācija, lai nodrošinātos pret Sabiedroto iebrukumu no Lielbritānijas puses. Atlantijas vaļņa nocietinājumi tika plaši izmantoti nacistu propagandā.

Darbiem mobilizēja milzīgus rūpniecības un cilvēku resursus, tostarp izmantoja ieslodzīto darbu. Dzotu un krasta bateriju celtniecībā izmantoja standartizētus risinājumus. Plānotais darbu apjoms tomēr netika pabeigts, jo līdz ar Rietumu frontes atklāšanu un paplašināsanos, aizsardzības līnija zaudēja aktuālitāti.

Karam beidzoties, liela daļa no nocietinājumiem tika pamesti. Mūsdienās daudzi nocietinājumi noskaloti jūrā, tomēr daudzās vietās tie relatīvi labi saglabājušies, sevišķi neskarti tie ir Normandijas salās, kuras bija stipri nocietinātas, bet kaujas darbību nepiedzīvoja.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Atlantijas valnis***.
Providences acs pie Āhenes Doma
Dieva acs uz ASV naudas zīmes
Dieva acs attēlots uz Braslavas pilsētas ģerboņa
**Dieva acs,** arī **Providences acs** ir simbols, Dieva nodomas, tālredzības un īstenošanās acs.

Ticējumi
--------

Bībelē acs ir visaptverošu zināšanu, modrības un Dieva sargājošās klātbūtnes simbols. Kristietības mākslā acs, ko ietver saules stari, nozīmē Dievu. Acs Dieva rokā nozīmē Dieva radošo gudrību, acs trijstūrī – Dievu Tēvu Trīsvienībā. Acs ķerubu un zēravu spārnos norāda uz to neierobežoto izziņas spēju. Kopš seniem laikiem acs attēlojumam piedēvē apotropiskas spējas. Acs simbolizē fizisko un garīgo redzi, jo acs ir „dvēseles logs", pa kuru Dievišķā Gaisma ienāk ķermenī. „Laipns skats iepriecina sirdi." (Sal. 15,30.) „Miesas spīdeklis ir acs; ja nu tava acs ir skaidra, tad visa tava miesa būs gaiša. Bet, ja tava acs ir nevesela, tad visa tava miesa būs tumša." (Mat. 6,22-23.) Redzēt ar vienu aci nozīmē redzēt dzīves vienotību, nevis tās divējādību. „Un, ja tava acs tevi apgrēcina, izrauj to un met to prom; tas tev labāk – ar vienu aci ieiet dzīvībā, nekā tev ir divi acis un tevi iemet elles ugunī." (Mat. 18,9.) 

Kristiešu mākslā divas acis, kas novietotas uz trauka vai stiebra, ir Svētās Lūcijas atribūti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dieva providence (latviski)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 8. augustā.
2. ↑  «Dievišķā tālredzība (latviski)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 17. martā. Skatīts: 2015. gada 8. augustā.
3. ↑  «*Providence* (angliski)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 22. jūlijā. Skatīts: 2015. gada 8. augustā.
4. 1 2 3  Zīmes un simboli no senajiem hieroglifiem līdz mūsdienu logotipiem, Zvaigzne ABC, Rīga, 2010
5. ↑  Kristietības simbolika, Madris, Rīga, 1999
Diphtheria toxin dimer, Corynephage beta.
**Difterijas toksīns** (**DT**) ir polipeptīds, kas sastāv no 535 aminoskābēm ar molekulāro masu aptuveni 62000 Da. Sastāv no diviem fragmentiem (domēniem): A (DT-A domēns) un B (DT-B domēns).[1] To producē *Corynebacterium diphtheriae*.

Darbības mehānisms
------------------

A domēnam piemīt fermentu aktivitāte, bet B domēns savienojas ar šūnu receptoriem: HB-EGF (heparīna saistīšanas epidermālais augšanas faktors) prekursors kopā ar DRAP27/CD9 membrānas proteīnu. DT-A un DT-B ir saistīti ar disulfāta saitēm. DT-A ir ar fermenta aktivitāti, bet DT-B nav toksisks, taču ir nepieciešams, lai DT-A varētu nokļūt šūnu citoplazmā. Difterijas toksīna letālās devas zemākais minimums (LDLo) sastāda 50—100 ng/kg ķermeņa masas. Viena DT-A molekula, kad ir nokļuvusi tieši citoplazmā, ir spējīga nogalināt eikariotisku šūnu. Difterijas toksīns inhibē proteīnu sintēzi un inducē DNS intranukleosomālu sabrukšanu (piemīt apoptozei stimulējošā aktivitāte), ko stimulē DT-A. Intranukleosomālā sabrukšana nosaka citolīzi (šūnas sabrukšanu), bet ne proteīnu inhibēšanu.[1]

Atsauces
--------

1. 1 2  *Corynebacterium diphtheriae and Related Toxigenic Species: Genomics, Pthogenicity and Applications*. Editor Andreas Burkovski. Springer, 2014. ISBN 978-94-007-7623-4 doi:10.1007/978-94-007-7624-1
Šis raksts ir par ezeru Krievijā. Par citām jēdziena **Eltons** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Eltons** (krievu: *Эльтон*) ir beznoteces sālsezers Krievijā, Piekaspijas zemienes ziemeļu daļā, Volgogradas apgabalā, netālu no Kazahstānas robežas. Lielākais sālsezers Eiropā.

Atrodas stepes līdzenumu zonā. Ezers ir ļoti sekls, vidējais dziļums ir tikai 0,1 m, un tikai pavasarī tas kļūst dziļāks — 0,7—0,8 m. Atrodas zem jūras līmeņa. Ūdens pietece galvenokārt no sniega, taču ietek arī septiņas minerālūdens upes. Gultnē sāļu avotu radītas nogulas. Ezeru pilda rapa — augstas mineralizācijas pakāpes ūdens, kas pavasaros tiek atšķaidīts ar saldūdeni. Ezera gultni klāj sāļi — galvenokārt halīts un silvīns un minerālas sērūdeņraža dūņas. Eltona apkaimē vasara ir silta (25 °C), ziema mēreni auksta — −11 °C, gadā ap 300 mm nokrišņu. Ezeram ir neparasta sārta krāsa.

Netālu no Eltona atrodas arī ārstniecības kūrorts, kas izmanto šos resursus. Ezera tuvumā atrodas arī Smoragdinas nātrija hlorīda — sulfāta avots, kura ūdeni izmanto ārstniecībā. Tiek ārstētas perifērās nervu sistēmas slimības, balsta sistēmas, gremošanas, ginekoloģiskās problēmas utml.

Ezera nosaukums, domājams, cēlies no tjurku vārda *altın*, kas nozīmē "Zelta [ezers]". Eltona sāli iegūst jau kopš Ivana Bargā laikiem, pēc tam, kad Krievija iekaroja Astrahaņas hanisti. Pirmie sāli sāka iegūt klosteri. Sāls raktuves ieguva lielu slavu — tika slavēta sāls tīrība, uzskatīja, ka resursi ir neizsmeļami. 1980. gados sāls ieguvi nācās pārtraukt un vairāk uzmanību sāka pievērst Eltona un netālā Baskunčaka izmantošana ārstniecībai.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 199. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eltons***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ezera apraksti, fotoattēli (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315530601

 |

 |
**Nikolajs Kamaņins** (*Николай Петрович Каманин*, dzimis 1908. gada 18. oktobrī [v.s. 5. oktobrī], miris 1982. gada 12. martā) bija PSRS lidotājs, militārā amatpersona.

1927. gadā Nikolajs Kamaņins iestājās Sarkanajā armijā. 1928. gadā pabeidza Ļeņingradas Gaisa spēku militāri teorētisko skolu, bet 1929. gadā — Borisogļebskas kara aviācijas lidotāju skolu. Pēc tam viņš dienēja gaisa spēkos.

1934. gadā kā lidmašīnu nodaļas komandieris piedalījās kuģa Čeljuskin apkalpes un pasažieru glābšanā Arktikā. Par to kā viens no pirmajiem saņēma Padomju Savienības Varoņa goda nosaukumu.

1938. gadā Kamaņins pabeidza Žukovska Kara gaisa inženieru akadēmiju. 1939.—1940. gadā viņš piedalījās Ziemas karā kā vieglo bumbvedēju aviobrigādes komandieris. 1940. gada beigās pulkvedis Kamaņins tika iecelts par Vidusāzijas kara apgabala Gaisa spēku komandiera vietnieku. 1941. gadā, pēc Vācijas uzbrukuma PSRS, piedalījās Irānas ziemeļdaļas okupācijā. No 1942. gada jūlija karoja frontē, komandējot aviācijas divīziju, vēlāk — korpusu.

No 1947. gada Kamaņins strādāja Civilās gaisa flotes Galvenajā pārvaldē. No 1951. līdz 1955. gadam viņš bija DOSAAF priekšsēdētāja vietnieks aviācijas jautajumos. 1956. gadā, pēc Ģenerālštāba kara akadēmijas pabeigšanas, N. Kamaņinu iecēla par gaisa armijas komandieri. No 1958. gada viņš bija Gaisa spēku Galvenā štāba priekšnieka vietnieks militārajā sagatavošanā.

No 1960. gada Kamaņins kā Gaisa spēku pārstāvis nodarbojās ar pirmo PSRS kosmonautu atlasi un sagatavošanu. 1966. gadā viņu nozīmēja par Gaisa spēku virspavēlnieka palīgu kosmosa jautājumos. Dienestu atstāja 1972. gadā.

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. 1 2  Nikolaja Kamaņina dēls Ļevs apgalvo, ka, stājoties Sarkanajā armijā, tēvs savu vecumu noradījis par vienu gadu vecāku. Iznāk, ka viņš dzimis 1909. gadā, bet visos dokumentos norādīts dzimšanas gads 1908. (Skat.  (krieviski))

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Kamaņins***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Kamaņins Padomju Savienības Varoņu mājaslapā (krieviski)
* Kamaņins Padomju Savienības Varoņu aviatoru mājaslapā (krieviski)
* Ļeva Kamaņina atmiņas par tēvu (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 52234106
* LNB: 000216060
* LCCN: n86123568
* ISNI: 0000 0000 5816 0139
* GND: 108377091
* SUDOC: 202465411
* NKC: mzk2013767379

 |

 |
Šis raksts ir par PSRS šahistu. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Grigorjevs** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Nikolajs Grigorjevs** (krievu: *Николай Дмитриевич Григорьев*; 1895. gada 14. augusts, Maskava — 1938. gada 10. oktobris, Maskava) bija PSRS šahists.

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Maskavas pilsētas šaha čempionāta uzvarētājs (1921, 1923, 1924). Sešas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, labākais rezultāts - dalīta 5.-7. vieta 1920. gada čempionātā (uzvarēja Aleksandrs Aļehins). Kopš 1927. gada PSRS sporta meistars šahā. 1928. gadā uzvarējis PSRS arodbiedrību šaha čempionātā, bet 1929. gadā Ļeņingradā kopā ar Pjotru Romanovski dalījis 1. vietu starptautiskajā strādnieku šaha turnīrā.

Pēc profesijas bijis matemātikas skolotājs. No 1922. gada, vairāk nekā desmit gadus vadījis PSRS centrālā laikraksta *Известия* šaha nodaļu. Bijis arī viens no šaha laikraksta *64* dibinātājiem un redakcijas locekļiem.

Savu pirmo etīdi publicējis 1917. gadā. Vēlākajos gados sastādījis aptuveni 300 etīdes. Daudz laika veltījis šaha galotņu teorijai 
un publicējis vairākus nozīmīgus pētījumus par bandinieku galotnēm.

1938. gadā kļuvis par šaha žurnāla *Шахматы в СССР* galvenā redaktora vietnieku. Tajā pašā gadā devies ceļojumā pa Sibīriju un Tālajiem Austrumiem, kura laikā ticis nepamatoti arestēts. Lai gan vēlāk nepatiesie apvainojumi tikuši atsaukti, tomēr Grigorjeva veselība nopratināšanas rezultātā bija sabrukusi, un viņš tajā pašā gadā pāragri miris.

Atsauces
--------

1. ↑  3 Championship of Moscow - 1921
2. ↑  4 Championship of Moscow (Final A) - Winter 1922/3
3. ↑  5 Championship of Moscow - 1924
4. ↑  «I Championship of USSR - Moscow 4-24.10.1920». Arhivēts no oriģināla, laiks: 04.06.2016. Skatīts: 02.03.2016.
5. ↑  3 Championship of "Trade Unions" - Moscow November 1928
6. ↑  International working tournament - Leningrad 1929
7. ↑  КОРОЛИ ШАХМАТНОЙ ПЕХОТЫ

Ārējās saites
-------------

* Nikolajs Grigorjevs šahista profils vietnē chessgames.com
* Nikolajs Grigorjevs šahista profils vietnē 365chess.com
* Nikolajs Grigorjevs. Atjaunināts: 2009. gada 13. septembrī šahista kompozīcijas vietnē jmrw.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 99839502
* ISNI: 0000 0000 6871 4254

 |

 |
**Nikolajs Jaunzemis** (1919. gada 28. decembris Litenes pagasts — 1945. gads Breslava) bija Latvijas šahists.

Biogrāfija
----------

Ar šahu sācis aizrauties skolas gados un drīzumā izvirzījies Latvijas labāko jauno šahistu skaitā. 1937. gadā Rīgas Valsts 1. ģimnāzijas komandas sastāvā kopā ar Igoru Ždanovu un Georgu Šiliņu uzvarējis Latvijas skolēnu komandu šaha čempionātā. 1938. gadā pēc Rīgas Valsts 1. ģimnāzijas beigšanas iestājies Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē, kur apguvis klasiskā filoloģiju. Paralēli turpinājis aktīvi piedalīties šaha turnīros. 1941. gada decembrī uzvarējis studentu biedrības *Universitātes Sports* rīkotajā šaha turnīrā studentiem. 1942. gadā uzvarējis Latvijas meistarības izcīņā šaha ātrspēlē. 1943. gada augustā Majoros Arodbiedrību Centrālās savienības "Atpūta un dzīves prieks" meistarsacīkstēs šahā dalījis 3.-5. vietu (turnīrā uzvarējuši Alfrēds Krūmiņš un Elmārs Zemgalis). 1943. gadā piedalījies arī 
Latvijas meistarsacīkstēs šahā, kurās ierindojies 7. vietā. 

Otrā Pasaules kara laikā 1944. gadā devies bēgļu gaitās. Saskaņā ar Valdemāra Zemīša informāciju darbā *Encyclopedia of Latvian Chessplayers* ("Latvijas šahistu enciklopēdija") 1945. gada sākumā gājis bojā aviācijas uzlidojuma laikā Breslavā.

Atsauces
--------

1. ↑  «"I. Rīgas pils. ģimnazija — vidusskolu šacha meistars", žurnāls "Šaha Māksla" 10.05.1937». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.09.2016.
2. ↑  LVVA Studentu datubāze[novecojusi saite]
3. ↑  «laikraksts "Tēvija" 29.12.1941». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.09.2016.
4. ↑  «"Latvijas meistarības izcīņa šacha ātrspēlē", laikraksts "Smiltenietis" 07.08.1942». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.09.2016.
5. ↑  «laikraksts "Tēvija" 19.08.1943». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.09.2016.

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.
* Ģ.Salmiņš "Visām grūtībām par spīti. Šahs Latvijā 1941.1.VII - 1944.31.VII", Liepāja, LiePA, 2009, ISBN 978-9984-821-57-3.
**Adenoforejas (Adenophorea)** ir nematožu klase (citās klasifikācijās - apakšklase). Pie šīs apakšklases pieder galvenokārt brīvi dzīvojošas nematodes, kas apdzīvo jūras un saldūdens baseinus, retāk sastopamas augsnē. Parazītisku dzīvesveidu dzīvo ļoti nedaudzas formas. No adenoforeju parazītiem var minēt trihinellu (*Trichinella spiralis*), gigantisko nieru nematodi (*Dioctophyme renale*) un cilvēka matgalvi (*Trichocephalus trichiurus*). Zināmas apmēram 8000 sugas.

Morfoloģija
-----------

Maņu (taustes) orgāni (sariņi, retāk papillas) izvietoti pa visu ķermeni. Galvas sānos ir lieli ožas orgāni - amfīdas (parazītiskām formām var būt reducēti). Dažām sugām ir fotoreceptori (actiņas). Kakla dziedzeris (izvadorgāns) ir masīvs ar īsu izvadkanālu. Gar ķermeni izvietoti sānu hipodermālie dziedzeri. Aizmugurējā daļā atrodas terminālie astes dziedzeri, ar kuriem adenoforejas piestiprinās pie substrāta. Rektālo dziedzeru nav. Kutikula ar paaugstinātu caurlaidību, bet zemām aizsardzības īpašībām. Adenoforeju tēviņiem nekad nav bursālo spārnu.

Ārējās saites
-------------

* Par trihinellām.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4554614-9

 |

 |
**Anhidrīds** (grieķu: *anhydros* - bezūdens) ir savienojums, kas tiek iegūts, atšķeļot kādam citam savienojumam ūdeni. Parasti ar jēdzienu *anhidrīds* saprot **skābju anhidrīdus**. Skābes anhidrīds ir viela, kuru iegūst, atšķeļot skābekli saturošai skābei ūdeni. Praktiski gan neorganisko skābju ražošanā bieži vien vispirms tiek iegūts tieši anhidrīds, no kura tālāk iegūst pašu skābi. Anhidrīdi reaģē ar ūdeni, veidojot attiecīgo vielu (piemēram, sērskābes anhidrīdam SO3 reaģējot ar ūdeni, veidojas sērskābe). Neorganisko skābju anhidrīdus sauc arī par skābajiem oksīdiem.

Par anhidrīdiem sauc arī bezūdens kalcija hlorīdu CaCl2 un kalcija sulfātu (minerāls anhidrīts CaSO4). Dažreiz par anhidrīdiem sauc arī bezūdens sārmus, bet tas ir reti.

Organisko skābju anhidrīdi
--------------------------

Tos iegūst, atšķeļot karbonskābēm ūdeni:

2 CH3COOH → (CH3CO)2O + H2O
Karbonskābju anhidrīdi dažās reakcijās ir aktīvāki nekā pašas karbonskābes, taču mazāk aktīvi kā attiecīgie halogēnanhidrīdi.

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Skābju anhidrīdi gandrīz vienmēr reaģē ar ūdeni, veidojot attiecīgās skābes. Stipru un stabilu skābju (sērskābe, fosforskābe) anhidrīdi darbojas kā ūdensatņēmējas vielas, un tos var lietot, lai iegūtu vājāku skābju anhidrīdus. Vāju un nestabilu skābju anhidrīdi ar ūdeni reaģē lēni (oglekļa dioksīds), vai nereaģē nemaz (silīcija dioksīds). Skābju anhidrīdi reaģē ar sārmiem normālos apstākļos vai paaugstinātā temperatūrā.

Bezūdens sāļi hidratējas ūdens klātienē.
***OAO Gazprom transgaz Belarus'*** (krievu: *ОАО Газпром трансгаз Беларусь*) ir Baltkrievijas enerģētikas uzņēmums, kas nodarbojas ar dabasgāzes importēšanu, sadali un pārdošanu, kā arī veic gāzes tranzītu uz citām valstīm. Uzņēmums pilnībā pieder Krievijas gāzes ieguves uzņēmumam *Gazprom*. Galvenais birojs atrodas Minskā.

*Gazprom transgaz Belarus'* gāzes transporta sistēma sastāv no 7,9 tūkstošiem kilometru cauruļvadu, 13 kompresoru stacijām, 3 pazemes gāzes krātuvēm, 227 gāzes sadales stacijām, 27 automašīnu gāzes uzpildes kompresoru stacijām, 7 gāzes mērīšanas stacijām.

Vēsture
-------

1960. gada 25. oktobrī izveidota Minskas maģistrālo gāzesvadu pārvalde. 1960. un 1961. gadā Baltkrievijas teritorijā uzbūvēti dabasgāzes maģistrālie cauruļvadi (Dašava—Minska, Ivaceviči—Viļņa) un atzari republikas apgādei.

1973. gadā Minskas maģistrālo gāzesvadu pārvalde pārveidota par Rietumu ražošanas apvienību gāzes transportēšanai un piegādei *Zapadtransgaz*.
1974. gadā gāzesvads pagarināts līdz Polijas robežai; pabeigts gāzesvada Toroža—Minska—Ivaceviči pirmais posms, pa kuru sākta dabasgāzes piegāde no Rietumsibīrijas.
1976. gadā sāka darbību Osipovičas pazemes gāzes krātuve.

Pēc Baltkrievijas neatkarības iegūšanas, 1992. gadā uz *Zapadtransgaz* bāzes izveidots valsts uzņēmums *Beltransgaz*.
No 1996. gada līdz 2006. gadam uzbūvēts gāzesvada Jamala—Eiropa Baltkrievijas posms.

2003. gadā *Beltransgaz* pārveidots par atklātu akciju sabiedrību.
2007. gada 18. maijā Krievijas uzņēmumam *Gazprom* pārdoti 50 % valstij piederošā *Beltransgaz* akciju.
2011. gada 25. novembrī *Gazprom* nopirka atlikušos 50 % *Beltransgaz* kapitāldaļu.
2013. gada 18. aprīlī uzņēmums pārdēvēts par *Gazprom transgaz Belarus'*.

Atsauces
--------

1. ↑  История компании

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne
**Laimdonis Grasmanis** (dzimis 1916. gada 12. maijā Krievijā, miris 1970. gada 2. septembrī Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem.

Biogrāfija
----------

Laimdonis Grasmanis dzimis 1916. gada 12. maijā Krievijā, kur atradās ģimene bēgļu gaitās. Bērnību pavadījis Liepājā pie audžuvecākiem. 
Māksliniecisko izglītību guvis Liepājas lietišķās mākslas vidusskolā dekoratīvās glezniecības nodaļā (1933 — 1937) un Latvijas Mākslas akadēmijā Figurālās glezniecības meistardarbnīcā (1937 — 1942, no kuras izstājās kara gados. Bijis Drāmas teātra, tagadējā Latvijas Nacionālā teātra galvenais mākslinieks un Rīgas Kinostudijas mākslinieks inscenētājs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada, Kino Savienības biedrs no 1962. gada.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Mākslinieciskajā vidē sava laika spilgta un radoša personība, kas apveltīta ar lielām darba spējām. Stājglezniecībā strādājis galvenokārt akvareļa un eļļas glezniecības tehnikās, gleznojis ainavas un portretus. Portretējis galvenokārt latviešu aktierus — Elzu Radziņu, Lidiju Freimani, Pēteri Pētersonu, Hariju Liepiņu, Jāni Osi, Hariju Avenu, Arnoldu Mīlbretu un citus, šiem darbiem ir liela kā mākslinieciska tā arī kultūrvēsturiska vērtība. Mākslinieka gleznas ir vitālas, ar kāpinātu krāsainību un ekspresiju, gleznojumā izmantojot sulīgus, plašus triepienus. Akvareļa tehnikā darinājis galvenokārt ainavas, arī portretus (Olga Krūmiņa, Ēvalds Valters, Artūrs Dimiters, Karps Klētnieks), izmantojot klasiskā akvareļa paņēmienus un dzidrā pludinājuma tehniku.

Skatuves meistara darbība
-------------------------

Bijis viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem. Būdams Drāmas teātra galvenais mākslinieks, veidojis aptuveni 100 dažādiem iestudējumiem skatuves ietērpu, bez tam darinājis skatuves ietērpus arī Dailes teātrim un Operetes teātrim. Bijis labs dažādu stilu un laikmetu pazinējs.

Mākslinieka inscenētāja darbība
-------------------------------

Rīgas Kinostudijā kā mākslinieks inscenētājs strādājis no 1956. gada, dodot savu artavu sekojošu filmu tapšanā: "Zvejnieka dēls", "Rita", "Šķēps un roze", "Sūtņu sazvērestība", "Kapteiņa Enriko pulkstenis", "Pie bagātās kundzes", "Vella kalpi".

### Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1937. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1943, 1966, 1970). Piemiņas izstāde notikusi Rīgā (1978, 1996, 2006), Liepājā (1997).

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. 1 2  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 177. lpp.
2. ↑  www.paintings.lv[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija un darbi[novecojusi saite]
* Biogrāfija un darbi
* Darbi[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 73145009
* LNB: 000102546
* LCCN: n97094586
* ISNI: 0000 0000 3211 4142
* GND: 1036672441

 |

 |
Biržas ēka *Palais Brongniart*
Biržas iekšpusē
**Parīzes birža** (***Bourse de Paris***) bija Francijas fondu birža Parīzē. Dibināta 1724. gadā. Kopš 2000. gada tā zināma kā *Euronext Paris*.

Birža atradās ēkā *Palais Brongniart*, *Place de la Bourse* laukumā.

Vēsture
-------

Parīzes birža dibināta 1724. gadā, karalim Luijam XV vēloties ieviest kārtību Francijas ekonomikā.
18. gadsimtā biržas operācijas notika dažādās vietās Parīzē. 19. gadsimta sākumā biržas vajadzībām tika uzcelta ēka *Palais Brongniart*. Napoleons izdeva īpašus likumus biržas darbības regulēšanai.
18. gadsimtā galvenie vērtspapīri biržā bija vekseļi; 1840. gadā Parīzes biržā tika kotētas jau aptuveni 130 parāda vētrspapīri un akcijas.
1882. gadā sabruka Parīzes biržas tirgus. Biržai izdevās atgūties, kad tai aizdevumu sniedza Francijas Banka.

1900. gadā biržā tirgoja vairāk nekā 800 vērtspapīru (akcijas un obligācijas).

1986. gadā Parīzes biržā sāka darbu elektroniskā tirdzniecības sistēma *САС* (*Cotation Assistée en Continu*). Drīz vien tirgošanās ar balsi tika pārtraukta. Pamazām tika slēgtas provinces biržas, tājās tirgotie vērtspapīri tika iekļauti Parīzes biržas sistēmā. 1991. gadā Parīzes birža kļuva par vienīgo fondu biržu Francijā.

1990. gadu beigās Parīzes birža ierosināja apvienot Eiropas biržas. 2000. gadā tā apvienojās ar Amsterdamas un Briseles biržām, izveidojot uzņēmumu *Euronext*, kas reģistrēts Nīderlandē. Parīzes birža pārdēvēta par *Euronext Paris*.

Atsauces
--------

1. ↑  La Bourse de Paris
2. ↑  Paris Bourse crash of 1882 occurs[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Parīzes birža***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 134623874
* ISNI: 0000 0001 0663 1215
* GND: 10023477-X

 |

 |
**Aleksandrs Ozols** (1896-1919) bija latviešu virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Dzērbenes pagastā skolotāja ģimenē. Iesaukts Krievijas Impērijas armijā, mācījies junkuru skolā. Kā kadets piedalījies Ziemas pils aizstāvēšanā. 1917. gadā atgriezies Latvijā. 1919. gadā brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā, piedalījies brīvības cīņās.

1919. gada 10. novembrī Šampētera rajonā, būdams vada komandieris, neskatoties uz ienaidnieka stipro ugunī, pacēla vadu uzbrukumam un piespieda ienaidnieku bēgt uz Zasulauka staciju, tā dodams iespēju rotai ielauzties Šampētera priedēs un ieņemt Volguntes ielu. Neskatoties uz smago ievainojumu galvā, palika ierindā līdz uzdevuma izpildei. Miris 1919. gada 23. decembrī kaujā gūtā ievainojuma dēļ. Par kauju nopelniem piešķirta leitnanta pakāpe (pēc nāves). Apbedīts Rīgā, Lielajos kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira (Nr. 1166)

Piezīmes
--------

1. ↑  Apbalvota ar 5. šķiras Triju zvaigžņu ordeni par četru dēlu — brīvības cīņu dalībnieku, no kuriem trīs apbalvoti ar Lāčplēša Kara ordeni, izaudzināšanu.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Valsts vēstures arhīvs. *Lačplēša kara ordeņa kavalieri. Biogrāfiska vārdnīca*. Rīga : Jāņa sēta, 1995. 378. lpp.

Ārējās saites
-------------

* R. Č. (1980). "Četri brāļi — četri karavīri". *Daugavas Vanagu Mēnešraksts* (5): 11. lpp..
* Alauksta, Marta (1979). "Pie Rīgas tiltiem 1919. gada oktobrī". *Daugavas Vanagu Mēnešraksts* (5): 10.—12. lpp..
**Maiks Dīns Bosī** (angļu: *Michael Dean Bossy*; dzimis 1957. gada 21. janvārī, miris 2022. gada 14. aprīlī) bija kanādiešu hokejists, malējais uzbrucējs. Visu savu profesionālo karjeru pavadījis NHL klubā Ņujorkas "Islanders", Bosī 1991. gadā tika uzņemts Hokeja slavas zālē, izcīnījis četrus Stenlija kausa titulus, 1982. gadā ieguvis arī Kona Smita balvu.

Spēlētāja karjera
-----------------

Spēlētāja karjeru Bosijs uzsāka QMJHL, kad 1972.—73. gada sezonā debitēja Lavalas "Titan" rindās. Kluba sastāvā Bosī aizvadīja nākamās četras sezonas, taču tad tika izvēlēts 1977. gada NHL draftā.

Jau uzreiz pēc drafta Bosī pievienojās Ņujorkas "Islanders". 1980.—81. gada sezonā viņš kļuva par otro spēlētāju aiz Morisa Rišāra, kuram izdevies 50 spēlēs gūt 50 vārtus. Līdz tam brīdim tika uzskatīts, ka šo sasniegumu atkārtot ir neiespējami.

No 1980. līdz 1983. gadam, četrus gadus pēc kārtas, Bosī kopā ar "Islanders" izcīnīja Stenlija kausu. 1982. gadā hokejists kā izslēgšanas vērtīgākais spēlētājs saņēma arī Kona Smita balvu, 1982. un 1983. gadā gūstot arī finālsērijas izšķirošos vārtu guvumus.

Karjeras turpinājumā Bosī nomocījas dažādi savainojumi, kuru dēļ viņš izlēma pilnībā izlaist 1987.—88. gada sezonu, taču pēc šīs sezonas noslēguma paziņoja par savas profesionālās karjeras beigšanu.

Ārējās saites
-------------

* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

Atsauces
--------



1. ↑
Karakitaju haniste (zaļā), 1142
Karakitaju kampaņa pret seldžukiem, 1141. 
**Karakitaju haniste** (ķīniešu hronikās **Rietumu Liao**) pastāvēja no 1124. līdz 1218. gadam. Izveidojās pēc kitanu Liao dinastijas sabrukuma, bēgļiem un daļai armijas bēgot Centrālāzijas virzienā. Pletās teritorijā no Altaja kalniem austrumos, līdz Arāla jūrai rietumos, aizņemot daļu mūsdienu Ķīnas, Mongolijas, Uzbekistānas, Tadžikistānas, Kirgizstānas un Kazahstānas. Galvaspilsēta Balasaguna atradās mūsdienu Kirgizstānā. Valdnieks pieņēma gjurhana titulu un turpināja saukties par Ķīnas imperatoru. 

Valsti izveidoja Jelu Daši, kitanu augstmanis un ģenerālis, kas ar daudziem tūkstošiem kitanu 1124. gadā bēga uz brūkošās valsts rietumiem. Kitanu bēgļi sākotnēji virzījās cauri uiguru zemēm Tarimas ieplakā, sasniedzot Kašgaru, kas izrādīja pretestību, tad virzījās gar Tjanšana kalniem, beigās sasniedzot Isikula ezera apkārtni. 1131. gadā Jelu Daši pasludināja sevi par imperatoru. 1134. gadā kitani iekaroja turku Karahanu valsts zemes. 1137. iekaroja Hudžandu un pakļāva auglīgo Fergānas ieleju. Jelu Daši izmantoja iespēju iekarot Centrālāzijas pilsētas Buhāru un Samarkandu, 1141. gadā sakaujot seldžuku impērijas armiju.

Sava nelielā skaita dēļ, kitani pilnībā kontrolēja tikai galvaspilsētas apkaimi, tālākā teritorijās atstājot vietējo administrāciju. Dinastija saglabāja ķīniešu imperiālās varas tradīcijas paralēli savām senajām nomadu tradīcijām. Kitanu vairākumā dominēja budisms un senās animistu paražas, kamēr iekaroto iedzīvotāju vairākums bija musulmaņi. Valsts pārvaldē izmantoja arī persiešu un uiguru valodas.

Jelu Daši mira 1143. gadā un troņmantinieka nepilngadības dēļ par reģenti kļuva viņa sieva. Jelu Daši dēls valdīja no 1150. līdz 1163. gadam, pēc tam līdz 1177. gadam valdīja viņa māsa, kuru ģimenes strīdā nogalināja vīratēvs, kurš tronī iecēla vienu no saviem dēliem, kurš valdīja līdz 1211. gadam. 

1208. pie karakitajiem pārbēga mongoļu valdnieka Čingishana sakautās naimanu cilts princis Kučlugs, kuram par sievu izdeva valdnieka meitu. 1211. gadā Kučlugs sadumpojās, ieslodzīja valdnieku un sagrāba varu. 1216. gadā Čingishans nosūtīja armiju sagūstīt Kučlugu, kuru izdevās notvert un sodīt ar nāvi 1218. gadā. Daļa karakitaju jau iepriekš bija pievienojusies mongoļiem karā pret Kučlugu. 

Kitani runāja mongoļu valodai radniecīgā valodā, un 1211. gadā mongoļiem iebrūkot Dzjiņu dinastijas valstī, pārgāja mongoļu pusē.
**Īstā madara** (*Galium verum*) ir augu suga rubiju dzimtas madaru ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, tostarp, Latvijā, sausās pļavās, mežmalās, kāpās un gar dzelzceļu uzbērumiem.

Īstā madara var sakrustoties ar balto madaru, tādējādi izveidojot retu hibrīdu — Pomerānijas madaru.

Morfoloģija
-----------

Īstā madara ir daudzgadīgs, 30—60 cm augsts lakstaugs ar stāvu, apaļu stublāju, kurš parasti nezaro.

Uz stublāja lapas ir izvietotas neīstos mieturos pa 8—12. Lapas ir šauri lineāras, 1—3 cm garas un 0,1—0,3 cm platas, to virspuse ir spīdīga un tumši zaļa, bet apakšpuse blāva un matēta. Lapu apakšpusē ir labi redzama vidusdzīsla.

Īstā madara ir vienīgā Latvijā sastopamā madaru suga ar dzelteniem ziediem. Ziedi ir izvietoti stublāja augšdaļā blīvās skarveida ziedkopās. Auglis ir kails divu riekstiņu skaldauglis. Ziedēšanas sezona ir no jūnija līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «īstā madara - Galium verum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Īstā madara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)