recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Marvel Studios*** (sākotnēji zināma kā ***Marvel Films*** (no 1993. līdz 1996. gadam)) ir ASV kinostudija, kas atrodas *Walt Disney Studios* Bērbankā, Kalifornijā, un ir *Walt Disney Studios* meitas uzņēmums, kas pilnībā pieder *The Walt Disney Company*, ar kinoproducentu Kevinu Faigi studijas prezidenta amatā. Pirms tam studija bija *Marvel Entertainment* meitas uzņēmums, bet 2015. gada augustā *The Walt Disney Company* veica reorganizāciju.

Studija veido filmas, kas balstītas uz *Marvel Comics* tēliem. Studija piedalījusies trīs *Marvel* tēlu filmu franšīzēs, kuru peļņa Ziemeļamerikā vien sastāda vairāk nekā 1 miljardu ASV dolāru: "X cilvēki", "Zirnekļcilvēks" un *Marvel Cinematic Universe*. Zirnekļcilvēka filmu franšīzes license pieder *Sony Pictures*. Kopš 2012. gada, *Marvel Studios* filmas izplata *Walt Disney Studios Motion Pictures*, iepriekš izplatītājs bija *Paramount Pictures* (no 2008. līdz 2011. gadam). *Universal Pictures* ir filmas "Nepārspējamais Halks" (2008) izplatītājs un tam ir pirmās atteikuma tiesības uz turpmāku Halka filmu izplatīšanu, ko veido *Marvel Studios*, kamēr *Sony Pictures* izplata "Zirnekļcilvēks: Atgriešanās mājās" (2017), "Zirnekļcilvēks: Tālu no mājām" (2019) un turpinās izplatīt arī turpmākās Zirnekļcilvēka filmas, kas tiks veidotas sadarbībā ar *Marvel Studios*.

*Marvel Studios* kopš 2008. gada ir izdevusi 23 filmas, kas ietilpst *Marvel Cinematic Universe*, no filmas "Dzelzs vīrs" (2008) līdz filmai "Zirnekļcilvēks: Tālu no mājām" (2019). Filma "Atriebēji: Noslēgums" ir visu laiku ienesīgākā filma. Visas filmas un televīzijas seriāli, ko producē *Marvel Television*, veido vienu sižeta līniju turpinājumos. Šī filmu sērija visā pasaulē ir nopelnījusi vairāk kā 24,3 miljardus ASV dolāru, tādējādi kļūstot par visu laiku pelnošāko filmu franšīzi.

*Marvel Studios* izstrādā televīzijas seriālus straumēšanas platformai *Disney+*.

Atsauces
--------

1. 1 2  «About Marvel: Corporate Information». Marvel. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 3. maijs. Skatīts: 2013. gada 14. novembris.
2. ↑  Rick DeMott. «Marvel Studios Promotes Louis D'Esposito to Co-President». Animation World Network, 2009. gada 13. novembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 4. oktobris. Skatīts: 2013. gada 2. oktobris.
3. ↑  Brent Lang. «Marvel's Kevin Feige Will Now Report to Disney». *Variety*, 2015. gada 31. augusts. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 1. septembris. Skatīts: 2015. gada 1. septembris. In a shakeup in its command structure, Marvel Studios is being integrated into Walt Disney Studios with president Kevin Feige reporting to Alan Horn...
4. ↑  «Sony Pictures Entertainment Brings Marvel Studios Into The Amazing World Of Spider-Man». Marvel. 2015. gada 9. februāris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 10. februāris.
5. ↑  «Marvel Cinematic Universe Movies at the Box Office : Worldwide (Unadjusted)». Box Office Mojo. 2019. gada 5. jūnijs. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 26. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 15. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Marvel Studios***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
**Ankaras krokuss** vai **Ankaras safrāns** (latīņu: *Crocus ancyrensis*) ir daudzgadīgs īrisu dzimtas sīpolaugs, endēms Turcijas centrālajai un ziemeļdaļai. Tā augstums sasniedz 10—12 cm. Nosaukumu *ancyrensis* ieguvis no Ankaras (*Ancyra*), kur tas pirmo reizi tika atklāts.

Parasti aug pie klintīm, krūmiem un priedēm 1000—1600 m augstumā, zied no februāra līdz marta beigām. Tā bumbuļsīpols, kas bagāts ar cukuru un cieti, ir ēdams, tas plaši lietots kā pārtikas produkts Anatolijā.

Izplatība
---------

Savvaļā tas aug Turcijas ziemeļaustrumos un Centrālajā Anatolijā. Plaši izplatīts Amasjas, Ankaras, Bolu, Čorumas, Kastamonu, Kiršehiras, Kajseri, Kahramanmarašas, Samsunas, Sivasas un Jozgatas ilos. Tas aug 1000-1600 metru augstumā, akmeņainā augsnē, sausos alpīnos mežos un pļavās, krūmājos un skujkoku mežos. Izturīgs pret salu, nepatīk siltums, patīk ūdens.

To plaši audzē Eiropā kā dārza sakņaugu, kur tas pazīstams ar nosaukumu "Golden Bunch" (zelta pušķis).

Botāniskais apraksts
--------------------

Ankaras krokuss jeb Ankaras safrāns ir daudzgadīgs īrisu dzimtas sīpolaugs. 19. gadsimtā to atrada un atklāja zinātnieki Viljams Herberts un Dž. Mavs, kuri pēc pētījumu veikšanas Kjū Karaliskajā Botāniskajā dārzā 1881. gadā atzina to par neatkarīgu sugu.

Lapas ir šauras, 0,5-1 mm platas, pēc ziedēšanas pagarinās. Spilgti oranždzeltenas krāsas zieds neliela "biķerīša" formā uz gaiša kāta, ziedēšanas laikā plaši atveras. No viena sīpola izaug daudzi ziedi, radot ilūziju par pušķi. Zied pēc sniega kušanas, ziedēšanas periods februāris-marts. Ziedēšanas periods ilgst līdz 20 dienām. Lielā cietes un cukura satura dēļ šī auga sīpoli iepriekš tika ēsti (neapstrādāti vai termiski apstrādāti), tomēr, ņemot vērā to ārējo līdzību ar parasto krokusu (*Colchicum)*, kas ir indīgs, krokusa bumbuļsīpolu izmantošana ir pārtraukta.

Literatūra
----------

* The Gardeners' chronicle: a weekly illustrated journal of horticulture and allied subjects. Volume n.s. v.16, 1881: 528

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  «Crocus ancyrensis». Kew World Checklist of Selected Plant Families. Skatīts: 2019-03-27.
2. 1 2  «Ankara Çiğdemi (Crocus ancyrensis)» (turku). Atılım Üniversitesi. Skatīts: 2019-03-27.
3. ↑  Füsun EHTUĞ. «Baharın Müjdecisi: Çiğdem (Crocus) ya da AN.TAH.âUMâAR Hititler Devri Anadolu Florasına Küçük Bir Katkı» (turku). Turkish Academy of Sciences Journal of Archaeology. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-03-27. Skatīts: 2019-03-27.
4. ↑  «Ankara Çiğdemi ve Çiçek Müzesi» (turku). Hürriyet. 2012-08-07. Skatīts: 2019-03-27.
5. ↑  Iwona Kaliszewska and Iwona Kołodziejska-Degórska (2015-08-11). "The social context of wild leafy vegetables uses in Shiri, Daghestan". *Journal of Ethnobiology and Ethnomedicine* (NCBI) 11: 63. doi:10.1186/s13002-015-0047-x. PMC 4542102. PMID 26260575.
6. ↑  The Gardeners' chronicle : a weekly illustrated journal of horticulture and allied subjects (Volume n.s. v.16 1881), 528
7. ↑  Крокус, или Шафран // Энциклопедия декоративных садовых растений

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Crocus ancyrensis*** |
**Omars Nelsons Bredlijs** (angļu: *Omar Nelson Bradley*, dzimis 1893. gada 12. februārī, miris 1981. gada 8. aprīlī) bija amerikāņu pieczvaigžņu ģenerālis (no 1950. gada). Viens no desmit pieczvaigžņu ģenerāļiem ASV vēsturē un pagaidām pēdējias, kurš ieguvis šo dienesta pakāpi.

Dzimis nabadzīga skolotāja ģimenē. Beidzis Vestpointu, kur mācījās vienā kursā ar Dvaitu Eizenhaueru. Nepiedalījās Pirmajā pasaules karā, kura laikā dienēja Bjūtā, Montānā.

Starp pasaules kariem — pasniedzējs Vestpointas akadēmijā. Kaujas darbībā iesaistījās 1943. gada sākumā, kad tika nosūtīts uz Ziemeļāfriku kā Dvaita Eizenhauera, vēlāk arī Džordža Patona vietnieks.

Bredlijs bija viens no sabiedroto izcelšanās Normandijā plānotājiem un realizētājiem. Bredlija komandētā ASV 1. armija izcēlās Normandijas piekrastē. Vēlāk Bredlijs tika iecalts par ASV 12. armijas grupas komandieri. Bredlijs plānoja un realizēja operāciju "Kobra", kaujas Falēzes ielenkumā un citas operācijas, komandējot 12. armijas grupu Eizenhauera pakļautībā.

Pēc kara strādāja par Kara veterānu lietu valsts sekretāru. 1948. gadā kļuva par ASV armijas štāba priekšnieku. 1949. gadā, kad Harijs Trumens nodibināja ASV Štābu priekšnieku komiteju, Bredlijs kļuva par tās pirmo priekšsēdētāju. Militāri-politiski vadīja ASV karaspēku Korejas kara laikā. 1953. gadā demobilizējās.

Bredlija vārdā nosauktas ASV kājnieku kaujas mašīnas *M2 Bradley*.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Omars Bredlijs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51816245
* LCCN: n50042934
* ISNI: 0000 0001 1062 3939
* GND: 122205553
* SUDOC: 061060798
* BNF: cb127547415 (data)
* NKC: jx20110110002
* SBN identifikators CUBV025839 nav derīgs.

 |

 |
**Georgs Ludvigs Kolinss** (vācu: *Georg Ludwig Collins*, 1763—1814) bija Rīgas reformātu draudzes mācītājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1763. gada 15. martā Kēnigsbergā skotu izcelsmes tirgotāja Edgara Kolinsa un viņa sievas Mariannas, dzimušas Kīzeveteres, ģimenē. Mācījās Kēnigsbergas Reformātu skolā. 
1779. gadā pācēlās uz dzīvi Rīgā pie radiniekiem, bija zīda tirgotāja māceklis, tad mācījās Rīgas licejā. 1784. gadā iestājās brīvmūrnieku ložā "Pie zobena". Studēja teoloģiju Kēnigsbergas Universitātē (1784-1785), kur apmeklēja Imanuela Kanta lekcijas, pēc tam Leipcigas Universitātē (1785-1787). 

Pēc atgriešanās Rīgā strādāja par mājskolotāju un no 1788. gada par Reformātu baznīcas mācītāju. 1789. gadā apprecējās ar Ģertrūdi Doroteju Bulmerinku (*Bulmerincq*). 

1791. gadā iestājās Rīgas ložā "Zur kleinen Welt", no 1793. gada bija ložas krēsla meistars, vēlāk 6. grāda ložas skotu kapitula lielmeistars (1793-1797).
1813. gadā Tērbatas Universitātē aizstāvēja zinātņu doktora grādu.

Miris 1814. gada 15. janvārī Rīgā.

Darbi
-----

* *Beitrag zur Geschichte der Loge zur kleinen Welt in Riga, vom Jahr 1789 bis 1794*. Maurerische Monatschrift, Erstes Heft, Jan. 1797, S. 8-16
* *Lieder für die Euphonie*. Rīga: 1798. atkārtoti izdevumi 1806. un 1814. (līdzautors)

Atsauksmes
----------

1. ↑  Henning v. Wistinghausen. Freimaurer und Aufklärung im Russischen Reich: Die Revaler Logen 1773–1820. Mit einem biographischen Lexikon. 2016, 1417 S.
2. ↑  «laphamsquarterly.org». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 10. septembrī. Skatīts: 2016. gada 21. oktobrī.
3. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 98151351994852600305
* LNB: 000154617
* GND: 143922041

 |

 |
**Bābelītis** (arī **Bābelīte**, **Bābelītes ezers**, **Ozolkalna ezers**) ir ūdenstilpe Rīgā, Juglas apkaimē, dienvidos no Ķīšezera pie Rīgas-Valkas dzelzceļa. Ezeram nav noteces un tas barojas no nokrišņiem un gruntsūdeņiem. Ezera līmeņa svārstības ir nelielas, atkarīgas galvenokārt no apkārtnes gruntsūdeņiem. Bābelītis ir iecienīta rīdzinieku atpūtas vieta.

Rezerves spēkstacija
--------------------

Pirms Otrā pasaules kara sākuma 1938. gadā kāpās uz ziemeļiem no Bābelīša uzbūvēja slepenu ar dīzeļdegvielu darbināmu elektrostaciju, kurai bija jāapgādā Rīgas stratēģiski nozīmīgākos objektus ar elektroenerģiju gadījumā, ja kaut kāda iemesla dēļ savu darbību pārtrauktu Ķeguma HES. Tās aizsardzībai augstākajos reljefa punktos bija izveidotas ložmetēju pozīcijas, kas saglabājušās līdz mūsdienām. Vērmahta atkāpšanās laikā to 1944. gada rudenī uzspridzināja un Latvijas PSR laikā vairs neatjaunoja. 2017. gadā objektu drošības apsvērumu dēļ nojauca.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 101. lpp.
2. ↑  Pēteris Jērāns (redaktors). *Rīga: enciklopēdija*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1988.
3. ↑  Bābelītes ezers ezeru datubāzē, ezeri.lv
4. ↑  Rīgā nojauc slepeno Ulmaņlaika spēkstaciju pie Bābelīša ezera
**Gustavs Roberts Kirhofs** (vācu: *Gustav Robert Kirchhoff*; dzimis 1824. gada 12. martā, miris 1887. gada 17. oktobrī) bija vācu fiziķis.

Biogrāfija
----------

Gustavs Roberts Kirhofs dzimis 1824. gada 12. martā Kēnigsbergā, Austrumprūsijā, advokāta Frīdriha Kirhofa un Johannas Henrietes Vitkes ģimenē.

1847. gadā Kirhofs absolvēja Kēnigsbergas Universitāti, kur mācījās fizikas-matemātikas seminārā, kuru vadīja Francis Neimanis (*Franz Ernst Neumann*) un Frīdrihs Rihelots (*Friedrich Julius Richelot*). Kirhofs apprecēja sava matemātikas profesora meitu Klāru (*Clara Richelot*). Tajā pašā gadā Kirhofs pārcēlās uz Berlīni, kur uzturējās, līdz saņēma profesora amatu Breslavā, Silēzijā.

Miris 63 gadu vecumā 1887. gada 17. oktobrī Berlīnē.

Zinātniskais darbs
------------------

Likumus elektriskajai ķēdei Kirhofs formulēja 1845. gadā, vēl būdams students. Vēlāk tie bija viņa doktora disertācijas tēma.

1854. gadā Kirhofu uzaicināja uz Heidelbergas Universitāti, kur kopā ar Robertu Bunzenu viņš strādāja spektroskopijas jomā. Pētot saules ķīmisko sastāvu ar spektroskopijas metodēm, viņi atklāja cēziju un rubīdiju. Heidelbergā viņš kopā ar Leo Kēnigsbergeru (*Leo Königsberger*) vadīja Neimaņa semināram līdzīgu fizikas-matemātikas semināru. Šo semināru apmeklējuši Artūrs Šusters un Sofija Kovaļevska.

1859. gadā Kirhofs formulēja siltumstarojuma likumu, kuru pierāda 1861. gadā.

1875. gadā Kirhofs pieņēma piedāvājumu vadīt teorētiskās fizikas katedru Berlīnē.

Spektroskopijas jomā Kirhofs, balstoties uz Deivida Altera un Andeša Jūnasa Angstrēma atklājumiem, formulēja trīs likumus, kas apraksta nokaitēta ķermeņa spektra sastāvu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gustavs Roberts Kirhofs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Astronomu biogrāfiskās enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2587371
* LCCN: n85225150
* ISNI: 0000 0001 0863 1577
* GND: 118723146
* SUDOC: 084713879
* BNF: cb12554746j (data)
* BIBSYS: 2067853
* MGP: 46968
* NLA: 36549509
* NDL: 00518411
* NKC: mzk2003202349
* CiNii: DA05223261

 |

 |
**Verska** (igauņu: *Värska*, veru: *Verska*) ir lielciems (*alevik*) Igaunijas dienvidaustrumu daļā Veru apriņķī, Setomā pagastā pie robežas ar Krieviju, Mustojas upītes labajā krastā pirms tās ietekas Pleskavas ezerā. Mustoja ciema robežās un tālāk lejtecē ir dabas aizsardzības objekts.

2011. gadā ciemā bija 443 iedzīvotāji, no tiem 424 (95,7%) igauņi (seti netika izdalīti atsevišķi). Ciemā ir setu lauksaimniecības muzejs, sanatorija un AB *Värska Vesi* minerālūdens ražotne. Verskā reizi trīs gados notiek setu dziesmu festivāls (igauņu: *Setu Leelopäevad*) un regulāri notiek citi setu kultūras pasākumi.

Vēsture
-------

Ciema pastāvēšana pirmoreiz pieminēta 1585. gadā, lai gan arheologi senāko apmetni datē pirms 7000 gadiem. Ir arī dati par pieminējumu 1563. gadā. Ilgstoši ciema teritorija bijusi tikai atpūtas vieta laiviniekiem, kas devās no un uz Pleskavu caur Pleskavas ezeru, krieviski saukdamās Verhoustje (krievu: *Верхоустье*). 1759. gadā Pečoru klosteris šeit uzbūvēja koka baznīciņu, kuru nojauca 1907. gadā, aizvietojot ar akmens ēku. 1 kilometru uz dienvidiem no Verskas līdz 1941. gadam atradās Ersavas (igauņu: *Õrsava*) armijas nometne, kuru likvidēja pēc PSRS iebrukuma.

Ciema vēlāko attīstību noteica minerālūdeņu atklāšana 1967. gada urbumā, un 1973. gadā šeit sovhozā tika uzbūvēta dzeramo minerālūdeņu rūpnīca. Tos izmanto arī Verskas minerālūdeņu kūrorts.

Līdz 2017. gada administratīvajai reformai Verska bija Verskas pagasta centrs un piederēja pie Pelvas apriņķa.

Attēli
------

* Verskas ostā 1930. gadāVerskas ostā 1930. gadā
* Verskas ostā 1972. gadāVerskas ostā 1972. gadā
* Autobusu pieturaAutobusu pietura
* Pasts un bankaPasts un banka
* VerskaVerska
* Setu viensēta — lauksaimniecības muzejsSetu viensēta — lauksaimniecības muzejs
* AB Värska VesiAB *Värska Vesi*
* Veca ēkaVeca ēka

Transports
----------

Līdz Verskai ved Igaunijas autoceļš #45 Tartu—Verska.

Ievērojami cilvēki
------------------

* Pauls Hāvaokss (1924–1983), dzejnieks

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Verska*** |

1. ↑  ; Igaunijas Statistikas birojs; pārbaudes datums: 9 jūnijs 2019.
2. ↑  «Setode pidupäevad ja pühad». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 22. jūnijā. Skatīts: 2021. gada 29. martā.
3. 1 2  «Setomaa, delightful sight!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2021. gada 29. martā.
4. ↑  KNR Словарь эстонских топонимов

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 146329500

 |

 |
**Anna Dagda**, īstā vārdā **Olga Taube** (dzimusi 1915. gada 22. janvārī Aizputē, mirusi 1996. gada 27. februārī Stokholmā), bija latviešu dzejniece un kritiķe. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājām.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1915. gada 22. janvārī Aizputē skolotāja Antona Taubes un viņa sievas Emīlijas (dzim. Ērgles) ģimenē. Kopš 1921. gada dzīvoja Ventspilī, tur beidza pamatskolu un vidusskolu. No 1931. gada dzīvoja Rīgā, kur studēja Latvijas Universitātes Baltu filoloģijas fakultātē un līdztekus studijām strādāja par arhivāri, mašīnrakstītāju un korektori apgādā "Valters un Rapa". 1935. gadā parādījās viņas pirmā publikācija.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā A. Dagda devās trimdā uz Zviedriju. 1950. gadā iznāca viņas vienīgais dzejoļu krājums "Līdzības". Pēc krājuma izdošanas viņa pārtrauca publicēties, un tā palika vienīgā viņas dzīves laikā izdotā grāmata. Īsi pēc viņas nāves - 1996. gada septembrī - krājumu atkārtoti izdeva Latvijā, Rīgā. Iznākuši arī A. Dagdas "Raksti" 2 sējumos (2001-2005).

Mirusi 1996. gada 27. februārī Stokholmā. Kremēta un apglabāta Stokholmas Meža kapos, bet pēc māsas lūguma tā paša gada 1. septembrī viņas pelnus pārapbedīja Ceraukstes pagasta "Lejenieku" kapsētā līdzās māsas vīram.

Darbi
-----

* Anna Dagda. *Līdzības*. Stokholma: Jānis Abučs, 1950.
* Anna Dagda. *Līdzības*. Rīga: Preses nams, 1996.
* Anna Dagda. *Raksti: Dzeja, proza, atmiņas*. Rīga: Nordik, 2001.
* Anna Dagda. *Raksti: Vēstules*. Rīga: Nordik, 2005.

Annas Dagdas prēmija
--------------------

Pēc dzejnieces nāves tika izpildīta viņas vēlēšanās: viņas uzkrājumus izmantoja dzejas balvas finansēšanai, tāpēc dibināja arī Annas Dagdas fondu, kas rūpējās gan par Dagdas literāro mantojumu, gan par balvas pretendentu izvērtēšanu, balvas piešķiršanu. Balvu piešķira no 1998. līdz 2011. gadam, otrā dzejoļu krājuma manuskriptu konkursa kārtībā, kur anonīmi iesniegtos manuskriptus vērtēja žūrija.

**Balvas laureāti** (iekavās grāmatas izdošanas gads):

1. Inguna Jansone - "Šampūns ar balzamu" (1998)
2. Māris Salējs - "Mana politika" (2001)
3. Inga Gaile - "Raudāt nedrīkst smieties" (2004)
4. Andra Manfelde - "Betona svētnīcas" (2008)
5. Arvis Viguls - "5:00" (2012)

Literatūra
----------

* *Ceļojuma pieteikumi Annas Dagdas pasaulē.* Sast. Anda Kubuliņa. Rīga: LU LFMI, 2016.

Atsauces
--------

1. ↑  Bauskas Centrālā bibliotēka, 2009 no "Latvijas enciklopēdijas" 2. sēj. 2003

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2149703
* LNB: 000008105
* LCCN: no2003019585
* ISNI: 0000 0000 5211 000X
* GND: 1056152745

 |

 |
**Georgs Kristofs fon Līdinghauzens-Volfs** (vācu: *Georg Christoph von Lüdinghausen-Wolff*; dzimis 1751. gada 4. augustā, miris 1807. gada 10. maijā) bija Kurzemes muižnieks un politiķis. Pēdējais Kurzemes hercogistes kanclers un pirmais Kurzemes guberņas kanclers un landhofmeistars (*Landhofmeister*). Sunākstes muižas un Jumpravas muižas pie Bauskas īpašnieks laikā, kad Sunākstē darbojās Vecais Stenders.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1751. gadā Sunākstē.
Mācījies Jelgavas pilsētas skolā, kuras direktors bija Matīss Frīdrihs Vatsons. Pēc mācībām iestājās Krievijas Impērijas armijas dienestā. Piedalījās Krievu—turku karā, iecelts majora dienesta pakāpē. Pēc kara devās studiju ceļojumos uz Poliju, Vāciju, Franciju, Angliju. Atgiezās Kurzemē, kur bija landtāga deputāts, vēlāk zemes pārstāvis Varšavas seimā, bet vēlāk deputāts Berlīnē. 

No 1793. līdz 1794. gadam bija Kurzemes zemes sūtņu māršals (*Landbotenmarschall*). Polijas Trešās dalīšanas laikā kā Kurzemes un Zemgales hercogistes, vēlāk Kurzemes guberņas kanclers, pavadīja hercogu Pēteri Bīronu sarunās un atteikšanās no troņa ceremonijā Sanktpēterburgā. Piedalījās ķeizara Pāvila I kronēšanas ceremonijā 1797. gadā. No 1797. lidz 1801. gadam atkal ieņēma Kurzemes kanclera amatu.

Miris savā īpašumā Jumpravas muižā pie Bauska. Pārvaldīja Sunākstes, Jumpravas, Jaunsvirlaukas, Brunovišku (*Brunowischek*) un Panemunes (*Poniemon*) muižas. Sunākstē ierīkojis vispārējo skolu un dziedāšanas skolu (*Vorsängerei*).

Ārējās saites
-------------

* Baltisches Biographisches Lexikon digital[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 173718057
* LNB: 000015907
* ISNI: 0000 0001 2373 4857
* GND: 137878567

 |

 |
Šis raksts ir par ezeru Ģibuļu pagastā. Par ezeru Rendas pagastā skatīt rakstu Sūnezers (Rendas pagasts).

**Sūdezers**, arī **Sudezers**, ir neliels ezers Ģibuļu pagastā, Talsu novadā. Ezera krasti purvaini, apauguši ar niedrēm.

Vēsture
-------

Pirmskara Latvijas armijas kartēs ezers nav atzīmēts, redzama tikai Ezerstarpu ezerā ietekoša upīte. 1963. gada kartē parādījies ezers, bet upīti aizstājuši taisni grāvji. Grāvju sistēma veido noteci uz Mellupīti un uz Spāres upi Irbes baseinā.

Izvietojums
-----------

1,5 km uz rietumiem atrodas viensēta Ropiķi, bet 2 km uz ziemeļaustrumiem — mazciems Iliņi. 300 m uz ziemeļaustrumiem ir Ezerstarpu ezera dienvidu krasts. Tuvākie ceļi ir Iliņu—Spāres autoceļš V1385 1 km uz rietumiem un līdz Ezerstarpu ezera ziemeļu krastam vedošais ceļš no Iliņiem (beidzas ap 600 m no Sūdezera). Dienvidaustrumos 400 m no ezera izbeidzas uzlabots meža zemesceļš. Vistuvāk ezeram mežs ar izcirstu stigu pienāk no austrumu puses.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze: Sūdezers
2. ↑  ezeri.lv datu bāze
3. 1 2  Geocaching: Sūdezers
4. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze: Ropiķi
5. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze: Iliņi
6. ↑  *Mazais Latvijas autoceļu atlants*, Jāņa sēta, 2015, 34. lpp.
7. ↑  Google maps: 57.250545634722485, 22.305617502163017
**Vertsjervs** (igauņu: *Võrtsjärv*; arī **Vircezers**) ir liels ezers Igaunijas centrālajā daļā, otrs lielākais ezers valstī (lielākais, kas atrodas tikai Igaunijas teritorijā).

Ģeogrāfija un ģeoloģija
-----------------------

No Vertsjerva iztek Emajegi upe, kas tek uz Peipusa ezeru. Lielākās ietekošās upes ir Mazā Emajegi, Ehne, Tarvastu upe un Tenasilmas upe.

Izveidojies pēc pēdējā ledus laikmeta, vecums nepārsniedz 12 — 13 tūkstošus gadu. Pēcleduslaikmetā ezeram bija notece uz tagadējo Rīgas līci. 19. gadsimta beigās — 20. gadsimta sākumā ezera līmenis bija augstāks un notika aktīva ezera krastu izskalošana. Pēc Emajegi upes bagarēšanas līmenis tagad ir zemāks. Aptuveni 2/3 gultnes klāj līdz 7,6 m biezs dūņu slānis.

Aizsalst vidēji 135 dienas gadā. Ūdens apmaiņas periods — aptuveni viens gads. Eitrofs.

Austrumu krastā atrodas limnoloģiskā stacija.

Fauna
-----

35 sugu zivis. Ezerā audzē zušus un citas vērtīgas zivju sugas. Gada nozveja — 250 tonnas. Gadā ezerā atpūšas ap 1 miljons putnu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Lake Võrtsjärv | Võrtsjärve Sihtasutus». *www.vortsjarv.ee*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-06-23. Skatīts: 2019-11-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vertsjervs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 244294231
* LNB: 000292085
* SUDOC: 096122242

 |

 |
**Anna Bormane** (1896–1990) bija latviešu ārste, Latvijas Universitātes darbiniece, Rīgas pilsētas revīzijas komisijas locekle (1934-1940). Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1896. gada 3. aprīlī Vecgulbenes pagastā, pagasta skrīvera Otto un Ellas Bormanes, dzimušas Gailītes, ģimenē. Macījās Pēterpils sieviešu ģimnāzijā, studēja Petrogradas Sieviešu medicīnas institūtā un Kijivas Universitātē. Pēc atgriešanās dzimtenē 1923. gadā ieguva Latvijas Universitātes beigšanas diplomu un bija Latvijas Universitātes ķirurģijas katedras asistente pie profesora Paula Stradiņa (1923-1932). 1934. gadā kā pirmā sieviete Latvijā aizstāvēja *Dr. med.* grādu ar disertāciju „Eksperimentāli pētījumi par trofiskām čūlām ekstremitātē pēc n. ischiadicus bojājuma". Strādāja Rīgas pilsētas 1. poliklīnikas ambulancē (1929-1944).

Otra pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1947. gadā atgriezās Latvijā un līdz 1981. gadam bija Rīgas pilsētas 1. poliklīnikas ķirurģe. Mirusi 1990. gada 2. oktobrī, apglabāta Rīgas Meža kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Dabas un vēstures kalendārs 1996. gadam. - R. 1995. - 13.lpp.
2. ↑  «Mūsu jaunās zinātnieces. - Zeltene. -1935. - Nr.4». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 12. martā. Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  nekropole.info
**Sūcējsnuķaiņi, sūcējsnuķaiņu apakškārta** (*Glossata*) ir viena no četrām zvīņspārņu kārtas (*Lepidoptera*) apakškārtām, kas apvieno 6 tauriņu infrakārtas. Šī ir lielākā no visām zvīņspārņu apakškārtām, turklāt dažādspārnu tauriņu infrakārta (*Heteroneura*) apvieno vairāk kā 99% no visām mūsdienu zvīņspārņu (tauriņu) sugām.

Kopīgās īpašības
----------------

Visiem sūcējsnuķaiņiem mutes orgāni ir sūcējtipa - apakšžokļi pārveidojušies par cauruļveida sūcējsnuķi. Miera stāvoklī tas tiek saritināts zem galvas. Pieaugušie īpatņi pārtiek galvenokārt no nektāra, dažreiz sūc ūdeni, kā arī ievainotu koku un augļu sulu. Retāk tauriņi barojas ar dzīvnieku izcelsmes šķidrumiem. Dažām sugām sūcējsnuķis, piemērojoties ziedkausu dziļumam, ir ļoti garš, piemēram, kādai Austrālijā dzīvojošai sfingu sugai snuķītis sasniedz 20 cm garumu. Dažām sugām no pūcīšu dzimtas (*Noctuidae*) snuķa galiņš ir nocietējis, lai spētu pārdurt augļa mizu.

Sistemātika
-----------

**Sūcējsnuķaiņu apakškārta** (*Glossata*)

* Austrālijas seno sauleskožu infrakārta (*Lophocoronina*)
* Dažādspārnu tauriņu infrakārta (*Heteroneura*)
* Senkožu infrakārta (*Dacnonypha*)
* Seno sauleskožu infrakārta (*Acanthoctesia*)
* Seno zvanveida kožu infrakārta (*Neopseustina*)
* Šūpotņu infrakārta (*Exoporia*)

Atsauces
--------

1. ↑  Order Lepidoptera Linnaeus, 1758
2. ↑  «Lepidoptera, Moths and Butterflies: Evolution, systematics, and biogeography». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. augustā. Skatīts: 2014. gada 6. martā.
3. ↑  Latvijas Daba: Tauriņi jeb zvīņspārņi
4. 1 2  «Handbook of Agricultural Entomology». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. augustā. Skatīts: 2014. gada 6. martā.

Ārējās saites
-------------

* Zipcodezoo: Glossata
**Anna Ahšarumova** (angļu: *Anna Akhsharumova*, krievu: *Анна Марковна Ахшарумова*; dzimusi 1957. gada 9. janvārī Maskavā) ir ebreju izcelsmes PSRS un ASV starptautiskā lielmeistare šahā (1989).

Biogrāfija
----------

Mihaila Botviņņika šaha skolas audzēkne. Divas reizes uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātos (1977, 1984). 1976. gadā Tbilisi sporta biedrības *Burevestnik* komandas sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha kausa izcīņā. 1977. gadā uzvarējusi Budapeštas starptautiskajā sieviešu turnīrā. 1985. gadā Volgogradā Krievijas izlases sastāvā viņa izcīnīja pirmo vietu PSRS komandu šaha čempionātā.

1979. gadā kopā ar vīru Borisu Guļko iesniegusi dokumentus emigrācijai uz Izraēlu. Tomēr padomju varas iestādes līdz 1986. gadam atteicās izlaist Guļko ģimeni no valsts. Ahšarumovai divus gadus bija aizliegts piedalīties vietējos turnīros, bet septiņus gadus viņa nevarēja piedalīties ārzemju turnīros. 

Pēc emigrācijas 1986. gadā pārcēlusies uz ASV. 1987. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. 1990. gadā Kualalumpurā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Jūliju Djominu dalījusi 5.-6. vietu. 1996. gadā izcīnījusi sudraba medaļu ASV sieviešu šaha čempionātā, bet gadu vēlāk bijusi bronzas laureāte šajā turnīrā.

Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1988-1990, 1996).

Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā Ahšarumovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1989. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Kopš 1998. gada vairs nepiedalās šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  9th Soviet Team Chess Cup: Tbilisi 1976
2. ↑  17th Soviet Team Chess Championship: Volgograd 1985
3. ↑  U.S. Women's Champions
4. ↑  1990 Genting Interzonal Tournament
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Anna Akhsharumova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Georgs Frīdrihs Sigismunds Bilterlings** (*Georg Sigismund von Bilterling*, 1733-1803) bija Kurzemes luterāņu mācītājs, teoloģijas un filozofijas virsskolotājs (1803—1821), vācu valodas virsskolotājs (1822—1829) Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1767. gada 16. februārī Krūtes mācītājmuižā luterāņu mācītāja Kārļa Jākoba Frīdriha Bilterlinga un viņa sievas Annas Kristīnes, dzim. Laurences ģimenē. Mācījās Pētera akadēmijā (1784-1786), studēja teoloģiju Vitenbergas universitātē (1786-1789). Bija Priekules un Asītes draudzes palīgmācītājs (1790), 1792. gadā viņš Vitenbergas universitātē ieguva filozofijas doktora grādu.

Pēc Kurzemes inkorporācijas Krievijas impērijā 1796. gadā Bilterlingu iecēla par Priekules un Asītes draudzes mācītāju. 1799. gadā viņš apprecējās ar Šarloti Katarīnu Štempeli. 1801. gadā viņu apstiprināja par jaundibināmās Jelgavas universitātes teoloģijas (*Homiletik und Pastoraltheologie*) profesoru, 1803. gadā par Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas ticības mācības virsskolotāju. No 1820. gada Bilterlings bija vācu un latīņu valodas virsskolotājs. 1826. gadā ieguva galma padomnieka titulu.

Miris 1829. gada 14. oktobrī Jelgavā.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 298106632
* ISNI: 0000 0004 0272 6833
* GND: 1033014907

 |

 |
Šis raksts ir par ciemu. Par citām jēdziena **Mazuri** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Mazuri** ir skrajciems Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta ziemeļu daļā. 2012. gadā apdzīvotas bija trīs viensētas. Ciems atrodas septiņus kilometrus no pagasts centra Rogovkas.
Mazuru ciems atrodas līdzenā vietā. Dažviet redzamie reljefa pacēlumi ir nelieli. Tam par iemeslu bija biežie pļavu un aramzemju applūšanas gadījumi līdz teritorijas meliorācijai, kas tika iesākta 20. gadsimta 30. gados, bet pilnos apmēros veikta LPSR laikā - 20. gadsimta vidū. Tā rezultātā kādreiz cauri tekošais strautiņš padziļināts un izveidots par notekgrāvi. Informācijas avotos nav norādīts tā nosaukums, bet tautā tas ir saukts par "Kanavu". Šobrīd tā krasti ir apauguši lielākoties kārkliem, alkšņiem un mazākiem krūmiem.

Vēsture
-------

Līdz 19. gadsimta vidum gar šo vietu gāja ceļš, kas savienoja Zaļmuižas un Ruskulovas muižas.
Ciems veidojies no sādžas, kas pastāvējusi dzimtbūšanas laikā. 19. gadsimta otrajā pusē pēc Zaļmuižas muižas zemju atsavināšanas, zemnieki pārcēlās no sādžas uz viensētām, būvējot tās pilnīgi no jauna. Zemes iemērīšanu veica no Mazuru ciema Dekšņu mājām nākamais zemnieks un mērnieks - Vincents Laizāns. 
Līdz 20. gadsimta vidum Mazuri bija blīvi apdzīvoti ar vienpadsmit viensētām, no kurām līdz mūsdienām saglabājušās sešas.

Iedzīvotāji
-----------

Kādreiz biezi apdzīvotais ciems mūsdienās ir tikpat kā neapdzīvots. Saglabājušās viensētas ir tukšas vai periodiski apdzīvotas, daļai jau pašlaik draud sabrukšana.
Pēdējos gados ir rekonstruēts cauri skrajciemam ejošais zemes ceļš.

Dekšņa mājas Mazuru ciemā. 2009. gads.

Atsauces
--------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  «Adrešu katalogs». *Lursoft*. Skatīts: 2021. gada 7. janvārī.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Nautrēnu pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Bierzinīki
* Bilinski
* Bliseni
* Brožgola
* Caunīši
* Cepleiši
* Cisovka
* Ciukori
* Čakši
* Čornie
* Daukste
* Dekteri
* Desetnīki
* Diervas
* Drikaškas
* Gabri
* Gleizdova
* Gļaudas
* Goldadiervīši
* Gusari
* Īvulāni
* Jaškas
* Jaudzemļi
* Jaundzemļi
* Jūrdži
* Jūzupi
* Kapiņi
* Kārāni
* Kloneitis
* Korklinīki
* Kristiņkas
* Kuciņas
* Laigolova
* Laizani
* Leškas
* Livzinīki
* Lozdas
* Maigļi
* Mazuri
* Meikaļi
* Miglinīki
* Mikitāni
* Miurinīki
* Obrumāni
* Oļhovka
* Opiņki
* Otrās Drankas
* Pārkolni
* Piļnīki
* Pintāni
* Pirmās Drankas
* Pujati
* Putrāni
* Pūramola
* Rancāni
* Rasnupļi
* Razgaļi
* Rejeņas
* **Rogovka**
* Rogozas
* Ruduki
* Rudukova
* Rūbežnīki
* Rūzis
* Salinīki
* Saukavīši
* Saukāni
* Sārņi
* Sila mājas
* Silova
* Smilktinis
* Soloviči
* Sosiņi
* Stropicas
* Svikļi
* Šķesteri
* Upeitnīki
* Ūzuļnīki
* Vilkadūbīši
* Viļumi
* Zaļmuiža
* Znūteņi
* Zuši
* Zvieri
* Žogotas

 |

 |
***The Elder Scrolls III: Morrowind*** ir *Bethesda Softworks* izstrādāta lomu spēle. Tā ir trešā spēle *The Elder Scrolls* spēļu sērijā. Spēle publicēta 2002. gadā, tai ir divi papildinājumi — *The Elder Scrolls III: Bloodmoon* un *The Elder Scrolls III: Tribunal*, 2003. gadā spēle kopā ar papildinājumiem tika publicēta vēlreiz kā *Morrowind: Game of the Year Edition*. Spēle norisinās Dunmeru jeb tumšo elfu apdzīvotajā Tamrielas Impērijas ziemeļaustrumu provincē Morrovindā uz Vvardenfellas salas.

Tēls
----

Spēles sākumā spēlētāja tēls, pēc atbrīvošanas no cietuma, ar kuģi tiek nogādāts Vvardenfellā. Pirms spēlētāja tēls tiek oficiāli atbrīvots, citi tēli viņu izjautā, tādejādi spēlētājs var izvēlēties sava tēla vārdu, dzimumu, rasi, zodiaka zīmi un klasi. Rase, zodiaka zīme un klase ietekmē spēlētāja tēla prasmes, spējas un īpašības. Spēlētāja tēla prasmes, piemēram, dažādas cīņas prasmes, var uzlabot vai nu tās pielietojot vai arī par samaksu trenējoties pie spēlē sastopamajiem treneriem. Īpašības, tādas kā veiklība, spēks, izturība utml. uzlabojas ar katru spēlētāja tēla sasniegto līmeni un ietekmē, piemēra, spēlētāja tēla veselību, uzlabo spēlētāja prasmes utml.
Spēlētāja prasmes dalās trijās grupās — nozīmīgajās un nenozīmīgajās, kuras nosaka tēla rase un klase, un pārējās prasmēs ko spēlētāja tēls apguvis spēles gaitā. Attīstot sava tēla nozīmīgās un nenozīmīgās prasmes, spēlētājs iegūst augstāku līmeni. Iegūstot jaunu līmeni spēlētājs var izvēlēties trīs īpašības, kuras uzlabot.

Sižets
------

Tāpat kā citās The Elder Scrolls sērijas spēlēs, spēlētājs var brīvi izvēlēties, ko darīt un spēles pamatuzdevuma izpilde nav obligāta. Lai šī brīvība būtu saistoša, spēlē ir dažādi grupējumi — ģildes, releģiskas organizācijas un aristokrātu apvienības, kā arī dažādi uzdevumi. Pildot pamatuzdevumu atklājās, ka spēlētājs ir senlaiku varoņa Nerevara reinkarnācija. Sākotnēji spēlētājam jāpalīdz Impērijas aģentam ievākt informāciju par vietējajiem kultiem, tādejādi noskaidrojas, ka spēlētāja tēls atbilst pareģojumā par Nerevara reinkarnāciju minētajām pazīmēm. Pēc tam spēlētājam ir jāsaņem vietējo dunmeru grupējumu atbalsts, lai apstiprinātos, ka viņš ir Nerevara reinkarnācija. Kad spēlētājs ir ieguvis vietējo atbalstu, viņam jātiekas ar dievu Viveku, kurš viņam iedod ieročus, lai sakautu citu dievību — Dagot Urul, kurš cer sagrābt varu Morrovindā.

Papildinājumi
-------------

### The Elder Scrolls III: Tribunal

*The Elder Scrolls III: Tribunal* darbība norisinās Mournholdas pilsētā, kas neatrodas Vvardenfellā, tāpēc spēlētāja tēlam uz to ir jāteleportējas. Papildinājuma sižets saistīts ar vietējajām dievībām. Papildinājums uzlaboja spēles žurnālu, ļaujot vieglāk pārskatīt uzdevumus, kuri sākotnēji tika kārtoti hronoloģiskā kārtībā.

  

### The Elder Scrolls III: Bloodmoon

*The Elder Scrolls III: Bloodmoon* pievieno spēlei mežiem klāto Solstheimas salu, kas atrodas uz ziemeļrietumiem no Vvardenfellas. Bloodmoon parādās vilkači un infekcija, kas par vilkati var padarīt arī spēlētāja tēlu.

Ārējās Saites
-------------

* The Elder Scrolls oficiālā mājaslapa
* Par Morrowind neoficiālajā The Elder Scrolls viki
**Sodankile** (somu: *Sodankylä*, ziemeļsāmu: *Soađegilli*) ir ciems un pašvaldība Somijas ziemeļos Lapzemes reģionā. Sodankile ir otra lielākā Somijas pašvaldība pēc platības un lielākā, kuras centram nav pilsētas statusa. Lielākā daļa iedzīvotāju (98%) ir somi un 1,3% — sāmi, bet ziemeļsāmu valoda ir otra oficiālā valoda pašvaldībā. Dienvidos no Sodankiles atrodas Sodankiles ģeofiziskā observatorija, kuras pirmsākumi meklējami Pirmajā Starptautiskajā polārajā gadā (1882-1883).

Vēsture
-------

Senākās cilvēku apmetnes Sodankiles apkārtnē datētas ar aptuveni 5000. gadu p.m.ē. Ap 3. tūkstošgadi p.m.ē. apvidū ienāca sāmi, kas ilgstoši domenēja Sodankilē un apkārtnē. Tie runāja Kemi sāmu valodā. No 16. gadsimta apvidus nonāca Zviedrijas ietekmē, 17. gadsimtā to sāka intensīvi apgūt. No dienvidiem ieceļojušajiem kolonistiem piešķīra nodokļu atbrīvojumu uz 15 gadiem. Tika kristianizēts iepriekš šamaniskais apvidus. 1747. gadā nodibināja atsevišķu Sodankiles pagastu.

1809. gadā Sodankile kā Somijas Lielhercogistes daļa nonāca Krievijas pakļautībā. Turpinājās sāmu asimilācija un vietējā sāmu valoda faktiski izzuda 19. gadsimta vidū. 19. gadsimta beigās līdz tam tradicionālo ziemeļbriežu lopkopību kā galveno nodarbošanās veidu aizvietoja mežizstrāde; sāka attīstīties transporta infrastruktūra. 1902. gadā pabeidza šoseju no Rovaniemi uz Sodankilu.

Ziemas kara (1939-1940) laikā Sodankile, tāpat kā citi pierobežas ciemi, tika evakuēta. Pēc Maskavas pamiera parakstīšanas 1944. gadā, kad Somija pievienojās Sabiedrotajiem, sākās Somijas un Vācijas Lapzemes karš. Vācu karaspēka atkāpšanās laikā Sodankile tika stipri nopostīta.

Pēc kara ciems tika atjaunots. Apkārtnē attīstījas enerģētika — tika uzbūvētas vairākas hidroelektrostacijas. Pie ciema uzbūvēta Sodankiles lidosta.

Atsauces
--------

1. ↑  IPY History
2. ↑  Mistä Sodankylä on saanut nimensä?

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sodankile***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129055528
* LCCN: n84112495
* GND: 4238659-7
* NKC: ge1157492

 |

 |
**Gendžes automobiļu rūpnīca** (azerbaidžāņu: *Gəncə Avtomobil Zavodu*) ir Azerbaidžānas autobūves uzņēmums. Rūpnīca tika dibināta Gendžē 1986. gadā ar nosaukumu **Kirovabadas automobiļu rūpnīca** (azerbaidžāņu: *Kirovabad Avtomobil Zavodu*, ***KiAZ***).

Gendžes automobiļu rūpnīca ražo kravas automašīnas un autobusus sadarbībā ar Minskas automobiļu rūpnīcu (*MAZ*), *KamAZ* un *AZ URAL*, kā arī traktorus sadarbībā ar Minskas traktoru rūpnīcu (*MTZ*) un labības kombainus sadarbībā ar *Gomselmaš*.

Vēsture
-------

1986. gadā Kirovabadā (tagad Gendže) tika sākta Kirovabadas automobiļu rūpnīcas celtniecība. Rūpnīcas ražošanas jauda tika paredzēta 30 000 automašīnu izlaišanai gadā. Sākotnēji tur bija plānots ražot 1,5 t kravnesības mašīnas. Pēc projekta rūpnīcas celtniecību vajadzēja pabeigt 1989. gadā, bet 1980. gadu beigu ekonomisko problēmu un PSRS sabrukuma dēļ celtniecība tika pārtraukta. Uz *KiAZ* rūpnīcas tehnoloģiskā projekta pamata tika uzbūvēta Brjanskas automobiļu rūpnīca.

2000. gadu sākumā tika atsākta rūpnīcas celtniecība, un 2004. gada decembrī Gendžes automobiļu rūpnīca sāka darbu. Pirmā samontētā automašīna bija *VAZ-11113 Oka*. 2005. gadā *Oka* ražošana tika pārtraukta neefektīvā ražošanas procesa dēļ.
2005. gada maijā Gendžes automobiļu rūpnīca parakstīja līgumu ar Uljanovskas automobiļu rūpnīcu par *UAZ* 10 modeļu montēšanu. 2006. gada augustā līgums ar *UAZ* tika lauzts; gada laikā rūpnīca izgatavoja 243 automašīnas *UAZ*.

2005. gadā tika parakstīti līgumi ar Ķīnas autoražotājiem *Changan* un *Li Fan* par vidējas kravnesības mašīnu ražošanu. 8. oktobrī Gendžē tika izlaista pirmā Ķīnas automašīna.

2006. gadā tika noslēgti sadarbības līgumi ar Baltkrievijas traktoru un automašīnu ražotājiem: Minskas traktoru rūpnīcu un Minskas automobiļu rūpnīcu. 2007. gada 27. martā tika izlaists pirmais traktors *Belarus 80.1* un 30. aprīlī — pirmie divi *MAZ* kravas mašīnu modeļi *GANJA* un *PEHLEVAN*.
2007. gada oktobrī Pēc Krievijas iniciatīvas tika atjaunota *UAZ* mašīnu ražošana.
2008. gadā rūpnīca izlaida aptuveni 600 automobiļu un traktoru.

2016. gadā Gendžes automobiļu rūpnīca un Krievijas uzņēmums *AZ URAL* parakstīja līgumu par *Ural* automašīnu montāžu un realizāciju Azerbaidžānā. 2017. gadā tika parakstīts memorands ar Čehijas autorūpnīcas pārstāvjiem par *Tatra* kravas mašīnu ražošanu Azerbaidžānā.
2019. gada maijā tika izlaists elektroautobuss *E-321*, kas izstrādāts *MAZ* un Baltkrievijas rūpnīcas *Gomselmaš* labības kombains *PALESSE KZS — 575*.

Atsauces
--------

1. 1 2  Первые электробусы выпущены на Гянджинском автомобильном заводе az.sputniknews.ru, 2019-05-15
2. 1 2  HISTORY OF THE ESTABLISHMENT

Ārējās saites
-------------

* Gendžes automobiļu rūpnīca
**Borisa un Ināras Teterevu fonds** ir nodibinājums, kurš nodarbojas ar labdarības iniciatīvu atbalstīšanu. Fondu 2010. gadā dibināja Boriss Teterevs un Ināra Teterevi. Fonds darbojas ar starptautiskiem projektiem izglītībā, mākslā un kultūrā, sociālajā palīdzībā, kopienu attīstības organizācijām pilsētās un lauku apvidos un dzīvnieku aizsardzībā.

Atbalsta programmas
-------------------

Teterevu fonds sniedz atbalstu Rundāles pils restaurācijas pabeigšanas programmai līdz 2014. gadam, pieminekļa izveidei baletdejotājam Mārim Liepam Rīgā (sadarbībā ar Kultūras ministriju un Rīgas domi), V. Šekspīra lugas "Divpadsmitā nakts" uzvešanai Rīgas Krievu teātrī.

Sadarbībā ar Latvijas Kopienu iniciatīvu fonds finansiāli atbalsta programmu "Atbalsts Rīgas senioriem", savukārt Latvijas reģionos — programmas "Veselībai un dzīvotpriekam" un "Palīdzēsim māmiņai", kā arī sniedz atbalstu zupas virtuvju darbībai vairākos desmitu Latvijas apdzīvoto vietu un programmai "Paēdušai Latvijai — sirmgalvjiem" (sadarbībā ar fondu "Ziedot").

Sabiedrības izglītošanai Latvijas Televīzijas 1. kanālā pārraida TV raidījumu par humānu attieksmi pret dzīvniekiem "Ķepa uz sirds"; sniedz atbalstu dzīvnieku aizsardzības projektiem Taizemē, Ruandā un dzīvnieku patversmei "Dzīvnieku draugs" Rīgā. Tāpat atbalsta Rīgas Stradiņa universitātes projektus, kas veicina starptautiski konkurētspējīgas medicīnas un veselības aprūpes izglītības apguvi.

Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, UNESCO Latvijas Nacionālās komisija un biedrība "ICOMOS Latvija" 2011. gadā piešķīra fondam Kultūras mantojuma Gada balvas Īpašo balvu par mecenātismu.

2012.-2014. gadā fonds ir ziedojis arī *Wikimedia Foundation* organizācijai, kas nodarbojas ar Vikipēdijas un citu projektu uzturēšanu, 2014. gadā tas bija viens no lielākajiem ziedotājiem.

Ināra un Boriss Teterevi ir LU fonda platīna mecenāti. Teterevi atbalstījuši LU Botāniskā dārza teritorijas infrastruktūras sakārtošanu atbilstoši mūsdienu prasībām, ziedojot vairāk nekā 1,4 miljonus eiro.

Atsauces
--------

1. ↑  «Izsludināts akcijas "Palīdzēsim māmiņai" un programmas "Veselībai un dzīvotpriekam" turpinājums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 3. septembrī. Skatīts: 2015. gada 29. janvārī.
2. ↑  Teterevu fonds piešķir atbalstu 37 zupas virtuvju darbībai visos Latvijas reģionos
3. ↑  «Mecenāta Borisa Tetereva stipendijas medicīnā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 12. augustā. Skatīts: 2015. gada 29. janvārī.
4. ↑  Noskaidroti Kultūras mantojuma Gada balvas laureāti
5. ↑  «Projekti / Izglītība». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 18. februārī. Skatīts: 2015. gada 29. janvārī.
6. ↑  «2014 Wikimedia Foundation Annual Report». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 29. janvārī. Skatīts: 2015. gada 29. janvārī.
7. ↑  «Ināra un Boriss Teterevi». *www.fonds.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-10-25. Skatīts: 2020-04-17.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
***Sodomas un Gomoras iznīcināšana*** (angļu: *The destruction of Sodom and Gomorrah*) ir angļu gleznotāja Džona Mārtina eļļas krāsas glezna, tapusi 1852. gadā.

Džona Mārtina gleznā attēlots Bībeles stāsts par divu pilsētu, Sodomas un Gomoras iznīcināšanu, kas bija dieva sods abām pilsētām par tās iedzīvotāju amorālo uzvedību. Tika izglābts tikai Lots un viņa meitas. Lota sieva neievēroja dieva rīkojumu neskatīties atpakaļ un tika pārvērsta sālsstabā. Džona Mārtina iznīcības ainām ir raksturīga spēcīga sarkanā krāsa. Bieži viņa gleznās sastopami vētras virpuļi.

Apraksts
--------

Tā gleznota ar eļļas krāsām uz 136,3 × 212,3 cm audekla. Glezna atrodas Leinga mākslas galerijā, Ņūkāslā, Apvienotajā Karalistē.

Apokaliptiskā tēma
------------------

Vairākās citās Mārtina gleznās parādās apokaliptiskas tendences: *Babilonas krišana* (1831), *Ninīves krišana*, *Dievišķā atriebība*, *Pandēmija* (1841) un *Plūdu priekšvakars* (1840).

* Babilonas krišana, 1831Babilonas krišana, 1831
* Grēku plūdi, 1834, Jeila britu mākslas centrsGrēku plūdi, 1834, Jeila britu mākslas centrs
* Plūdu priekšvakars, 1840, Karaliskā kolekcija Vindzoras pilīPlūdu priekšvakars, 1840, Karaliskā kolekcija Vindzoras pilī
* Pandēmija, 1841, LuvraPandēmija, 1841, Luvra

Mākslinieks
-----------

Mārtina dzīves laikā daudzi uzskatīja viņu par ievērojamu britu mākslinieku, kuru pārspēja tikai viņa vecākais kolēģis Džozefs Melords Viljams Tērners, ar ko viņam bija sāncensība par atzinību. Tomēr pēc Džona Mārtina nāves viņa popularitāte kritās.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  ; pārbaudes datums: 22 aprīlis 2016.
2. ↑  «The Destruction of Sodom and Gomorrah». *europeana.eu*. Skatīts: 2016. gada 3. maijs.
3. 1 2  «John Martin: the Laing Gallery, Newcastle». *Telegraph.co.uk*. 2011. gada 15. marts. Skatīts: 2016. gada 3. maijs.
4. 1 2  «How John Martin saw the end of the world - TLS». *the-tls.co.uk*. Skatīts: 2016. gada 3. maijs.
5. ↑  Mark Brown. «Derided painter John Martin makes a dramatic comeback». *the Guardian*. Skatīts: 2016. gada 3. maijs.

Ārējās saites
-------------

* Gleznas apraksts *Europeana* vietnē
**Terēza Štadlobere** (vācu: *Teresa Stadlober*; dzimusi 1993. gada 1. februārī) ir austriešu distanču slēpotāja, 2022. gada ziemas olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja skiatlonā.

Viņas tēvs Aloizs Štadlobers arī bijis distanču slēpotājs, piecu olimpisko spēļu dalībnieks, bet māte ir kalnu slēpotāja Rosvita Šteinere, piedalījusies divās olimpiskajās spēlēs, 1987. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvēja slalomā. Terēzas vecākais brālis Luiss arī ir nodarbojies ar distanču slēpošanu, piedalījies 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Karjera
-------

2013. gada Pasaules čempionātā junioriem Liberecā T. Štadlobere izcīnīja divas medaļas: zeltu 10 km skiatlonā un sudrabu 5 km brīvā stila distancē. 2013. gadā 20 gadu vecumā pirmoreiz piedalījās arī Pasaules čempionātā, ieņēma 29. vietu skiatlonā un 26. vietu 10 km distancē brīvajā stilā, startēja arī Austrijas komandas sastāvā stafetē (11. vieta).

Pasaules kausa (PK) sacensībās debitēja 2013. gada 29. novembrī Kūsamo. 2014. gada Pasaules U-23 čempionātā izcīnīja bronzas medaļu skiatlonā. Piedalījās 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos, labāko rezultātu individuāli sasniedza 30 km distancē brīvajā stilā, ieņemot 20. vietu. Sieviešu stafetē ieņēma 12. vietu, bet komandu sprintā kopā ar Kateržinu Smutnu ierindojās 8. vietā. 2014.—2015. gada sezonā izcīnīja 2. vietu Pasaules kausa U-23 kategorijā, nākamajā sezonā šajā vērtējumā ieņēma 3. vietu.

2018. gada 6. janvārī *Tour de Ski* posmā Valdifjemmē, ieņemot trešo vietu 10 km distancē klasiskajā stilā ar kopēju startu, izcīnīja savu pirmo pjedestālu PK posmos. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā labāko rezultātu sasniedza skiatlonā, ieņemot 7. vietu. Arī pārējās individuālajās distancēs ieņēma vietas labāko desmitniekā, iegūstot 9. vietu gan 10 km distancē brīvajā stilā, gan 30 km klasiskajā stilā. 2017.—2018. gada sezonā ieņēma 8. vietu PK kopvērtējumā, kas ir viņas labākais sasniegums karjerā.

2021. gada Pasaules čempionātā ieņēma 4. vietu skiatlonā, sasniedzot savu labāko rezultātu pasaules čempionātos. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā skiatlonā izcīnīja bronzas medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Teresa Stadlober». *olympics.com* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 24. martā. Skatīts: 2022. gada 15. martā.
2. ↑  «Weng and Poltoranin take 6th stage of Tour de Ski». *fis-ski.com* (angļu). 2018. gada 6. janvārī. Skatīts: 2022. gada 15. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Terēza Štadlobere***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FIS profils (distanču slēpošana) (angliski)