recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tetrahlorogleklis** (tetrahlormetāns, CCl4) ir bezkrāsains, smags, nedegošs šķidrums ar hloroformam līdzīgu aromātu. Tetrahlorogleklis ir vienkāršākais pilnībā halogenētais halogēnogļūdeņradis. Tetrahlorogleklis ir indīgs (aknu inde).

Iegūšana
--------

Tetrahloroglekli var iegūt dažādās hlorēšanas reakcijās, tai skaitā, hlorējot metānu.

CH4 + 2Cl2 → CCl4 + 4HCl
Lielāko daļu tetrahloroglekļa rūpnieciski iegūst, hlorējot sēroglekli.

CS2 + 3Cl2 → CCl4 + S2Cl2

Īpašības
--------

Tetrahloroglekli var uzskatīt par neeksistējošās ortoogļskābes C(OH)4 tetrahloranhidrīdu, jo, iedarbojoties uz to ar nātrija alkoholātiem, var iegūt ortoogļskābes esterus:

CCl4 + 4NaOC2H5 → C(OC2H5)4 + 4NaCl

Izmantošana
-----------

Izmanto tauku, eļļu un sveķu šķīdināšanai kā ugunsdrošu šķīdinātāju. Izejviela freonu sintēzē. Lieto degošu šķidrumu dzēšanai. Tīru tetrahloroglekli dažreiz lieto kodolmagnētiskās rezonanses spektrometrijā par šķīdinātāju, jo tas nesatur ūdeņradi.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie halogēnogļūdeņraži |
| --- |
|  |
|  | 
* Hlormetāns
* Jodmetāns
* Metilēnhlorīds
* Hloroforms
* Bromoforms
* Jodoforms
* Tetrahlorogleklis
* Dihloretāns
* Vinilhlorīds
* Hlorbenzols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000315276
* LCCN: sh85020127
* GND: 4184864-0
* NDL: 00576051
* NKC: ph126618

 |

 |
**Vālīšu staipeknis** (*Lycopodium clavatum*) ir staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) augs, kas pieder staipekņu ģintij (*Lycopodium*).

Vālīšu staipeknis aug sausos skujkoku mežos, platlapju-skujkoku mežos, izcirtumos un mežmalās. Vālīšu staipeknis sastopams visā ziemeļu puslodē pola tuvumā gan Eirāzijā, gan Ziemeļamerikā. Latvijā tas sastopams diezgan bieži visā teritorijā. Parasti veido dažāda lieluma klājeniskas audzes. Auga populāciju negatīvi ietekmē tā ievākšana dekoratīvos nolūkos, pēc izraustīšanas tas atjaunojas ļoti lēni.

Apraksts
--------

Vālīšu staipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs lakstaugs ar ložņājošu, dakšveidīgi zarainu, 2—3 m garu dzeltenzaļu stublāju. Toties vertikālie zari izskatās pelēkzaļi, jo katras lapiņas galā gaišs matiņš. Lapas sīkas, 5—8 mm garas. Sporangiji veido vārpiņas vertikālo zaru galos. Viena zara galā parasti divas vai vairāk vārpiņas. 
Vārpiņas ir 2—6 cm garas, vārpiņas kātiņš 10—18 cm garš. Sporas nogatavojas no jūlija līz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  Staipekņu nodalījums
2. 1 2  vālīšu staipeknis - Lycopodium clavatum L. - Augi
3. 1 2  «Staipekņi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 4. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 14. martā.
4. ↑  V.Baroniņa, I.Lodziņa "Populārzinātniskā Latvijas Sarkanā grāmata", 1992.g. ISBN 5-7966-0544-5

Ārējās saites
-------------

* Vālīšu staipekņa foto (dabasdati.lv)
* Staipekņi
* Jaunciema – Ādažu meža masīva bioloģiskais novērtējums[novecojusi saite]
* Aizsargājamās augu sugas
* Ko neplūkt un nepirkt Jāņu laikā?[novecojusi saite]
**Bads Spensers** (angļu: *Bud Spencer*), īstajā vārdā **Karlo Pedersoli** (itāļu: *Carlo Pedersoli*; dzimis 1929. gada 31. oktobrī, miris 2016. gada 27. jūnijā), bija itāliešu aktieris, dziedātājs, bijušais peldētājs, scenogrāfists, modes dizainers. Viņš kļuva pazīstams ar savām lomām kopā ar Terensī Hilu. Bada Spensera tēls pārsvarā bija drukns, neattapīgs, taču labsirdīgs un spēcīgs vīrietis vesterna tipa un piedzīvojumu komēdijās.

Biogrāfija
----------

Karlo Pedersoli ir dzimis Neapolē, Itālijas dienvidos, 1929. gadā. 1937. gadā viņš sāka nodarboties ar peldēšanu vietējā sporta apvienībā. 1940. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Romu, kur Pedersoli 1946. gadā uzsāka ķīmijas studijas, taču, sakarā ar ģimenes pārcelšanos uz Dienvidameriku, tās bija jāpārtrauc. Viņa aizraušanās ar peldēšu lika sevi manīt. 1948. gadā Pedersoli pārcēlās atpakaļ uz Romu un sāka studēt jurisprudenci, taču galvenokārt koncentrējās uz peldēšanu.

Viņš kļuva par Itālijas čempionu brasa stilā, neilgi pēc tam arī par Itālijas čempionu 100m brīvajā stilā. Pedersoli kļuva par pirmo itāli, kurš šo distanci veica ātrāk nekā 1 minūtē. Viņš uzvarēja Itālijas peldēšanas čempionātā turpmākos 7 gadus pēc kārtas. Viņš pārstāvēja Itālijas komandu 1952. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī 1956. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur sasniedza salīdzinoši labus rezultātus, lai arī neieguva nevienu medaļu.

1950. gadā Pedersoli uzsāka savu filmu karjeru, sākotnēji kā statists. Lielu panākumu filmogrāfijā sākotnēji nebija līdz 1967. gada itāliešu vesterna filmai *Dio perdona... Io no!*, kurā Pedersoli iepazinās ar Mario Džiroti (jeb Terensī Hilu). Tā izveidojās duets, kam vēlāk bija lemts vēlāk iekarot vispasaules kino un TV ekrānus.

Abiem itāļiem sava tēla uzlabošanai tika ieteikts pieņemt angļu pseidonīmus. Džiroti izvēlējās pseidonīmu *Terence Hill* no kāda saraksta, savukārt Pedersoli stāsta: "Man nebija nekāda saraksta! Man bija pudele *Budweiser* alus — mana vismīļākā. Un Spensers Treisijs vienmēr bija bijis mans mīļākais aktieris, tā ka mana izvēle bija ļoti vienkārša!".

Filmogrāfija
------------

* "Dižvīrs" (1988)

Atsauces
--------

1. ↑  «Hotdog Magazine intervija ar Badu Spenseru un Terensī Hilu (Asīze 2006.g.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. janvārī. Skatīts: 2008. gada 20. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *Internet Broadway Database* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22328852
* LCCN: n82019773
* ISNI: 0000 0000 8101 4922
* GND: 118616072
* SUDOC: 124051847
* BNF: cb138999652 (data)
* BIBSYS: 98042961
* NLA: 35516166
* NDL: 00457280
* NKC: xx0043003
* SBN identifikators UBOV483363 nav derīgs.
* BNE: XX1537693
* CiNii: DA02062993

 |

 |
Jauno mūziķu komūna Amsterdamā
**Komūna** (no franču: *commune* — 'kopiena') ir apzināti veidots cilvēku kopums ar kopīgu dzīves telpu, interesēm, vērtībām, uzskatiem un bieži kopīgu īpašumu, mantām un resursiem. Atsevišķās komūnās cilvēkiem ir kopīgs darbs, ienākumi vai aktīvi.

Komūna ir arī neliela administratīvi teritoriālā vienība (Francijā, Beļģijā, Itālijā, Zviedrijā).

Papildus komunālajai ekonomikai, daudzu komūnu nozīmīgi pamatprincipi ir vienprātīgums lēmumu pieņemšanā, ar hierarhiju nesaistītas darbības struktūras un ekoloģisks dzīvesveids. Mūsdienu pasaulē ir daudz apzinātu kopienu — komūnu, kuru sarakstu var atrast "Tīšo kopienu fonda" (*Foundation for Intentional Community*) (FIC) katalogā.

Komunālo kopienu kategorizēšana
-------------------------------

Bendžamins Zablockis klasificēja komunālās kopienas šādā veidā:

* Alternatīvās ģimenes kopienas;
* Kopdzīves kopienas;
* Kooperatīvās kopienas;
* Pretkultūru kopienas;
* Egalitāras kopienas;
* Politiskās kopienas;
* Psiholoģiskās kopienas (balstītas uz mistikas vai geštalta principiem);
* Rehabilitācijas kopienas (sk. Sinanonu);
* Reliģiskās kopienas;
* Garīgās kopienas;
* Eksperimentālās kopienas.

Daudzas komunālās kopienas ietver sevī vairāk nekā vienu no šīm raksturojošām kategorijām. Dažas kopienas, piemēram, Vedanta biedrības asrāmi vai teosofiskā komūna *Lomaland*, izveidojās ap garīgajiem vadītājiem, bet citas — ap politiskajām ideoloģijām. Citiem "saturošais elements" ir vienkārši vēlme pēc kopīgāka, sabiedriskāka dzīvesveida.

Atsauces
--------

1. ↑  Deepika Rajani. «All you need to know about the Bruderhof community». *inews.co.uk* (en-GB), 2019-07-25. Skatīts: 2021-06-04.
2. ↑  «komūna | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2022-07-18.
3. ↑  «Welcome to the Intentional Communities Directory». directory.ic.org. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 8. septembrī. Skatīts: 2010. gada 28. septembris.
4. ↑  
Benjamin Zablocki. *The Joyful Community: An Account of the Bruderhof: A Communal Movement Now in Its Third Generation*. Chicago : University of Chicago Press, 1971. ISBN 0-226-97749-8.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Komūna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Kristians Fernando Noboa Teljo** (spāņu: *Christian Fernando Noboa Tello*, dzimis 1985. gada 9. aprīlī) ir Ekvadoras futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Ekvadoras futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Noboa pārstāv Krievijas Premjerlīgas komandu *Sochi*.

Savu karjeru sācis Ekvadorā, bet jau 2007. gadā pievienojies Krievijas Premjerlīgas komandai *Rubin*, kur kļuvis par nozīmīgu pamatsastāva spēlētāju. 2008. gadā palīdzējis komandai izcīnīt pirmo Krievijas Premjerlīgas čempionu titulu vēsturē. 2010. gadā kļuvis par *Rubin* komandas kapteini. 2012. gadā pievienojies *Dynamo Moscow*, kur pavadījis trīs gadus. Vēlāk neilgu laiku spēlējis arī Grieķijas komandā *PAOK* un Krievijas komandās *Rostov*, *Zenit Saint Petersburg* un *Rubin*. 2019. gadā pievienojies *Sochi*.

Ekvadoras futbola izlases sastāvā debitējis 2009. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā.

Sasniegumi
----------

**Rubin**

* Krievijas Premjerlīga: 2008, 2009
* Krievijas Superkauss: 2010

**Zenit**

* Krievijas Premjerlīga: 2018–19

Ārējās saites
-------------

* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
**Kvinkvelokulinas** (*Quinqueloculina*) ir bentisku foraminiferu ģints miliolīdu kārtā. Šo ģinti 1826. gadā aprakstīja franču naturālists Alsids Dorbanjī. Ģeohronoloģiski Kvinkvelokulinas ir zināmas no krīta perioda līdz mūsdienām. Tā ir kosmopolītiska ģints un ir izplatīta visos okeānos un daudzās jūrās.

Apraksts
--------

Čaula sastāv no neperforēta porcelānveidīga kalcīta, kas reizēm piedod tam dzeltenīgu nokrāsu. Kameras izvietotas dažādās plaknēs pa divām kamerām vienā tinumā. Kameras orientētas plaknēs 72 grādu leņķī, bet tām sekojošās kameras plaknēs 144 grādu leņķī. Nosaukums Quinqueloculina nāk no latīņu vārda *quinque* — «pieci», jo tām ir piecas no ārpuses redzamas kameras. Pirmās trīs kameras ir iespiestas starp divām beidzamajām kamerām. Tādējādi viena iekšējā kamera redzama no vienas puses un divas no otras puses. Kameras parasti ir garas, cauruļveidīgas. Kamerām nav iekšējo sieniņu. To funkcijas veic iekšējo kameru ārsienas.

Sistemātika
-----------

Ģintī ir pāri par 500 sugām.

Atsauces
--------

1. ↑  World Register of Marine Species
Kartē redzams dabas rezervātu skaits katrā valstī 2007. gadā
**Biosfēras rezervāts** ir plaša teritorija, kurā atrodas starptautiskas nozīmes ainavas un ekosistēmas. To izveidošanas mērķis ir dabas daudzveidības saglabāšana biosfērā kopumā, vienlaikus veicinot teritorijas sociālo un ekonomiski attīstību. 2011. gada martā pasaulē kopā bija 564 biosfēras rezervāti 109 valstīs. Latvijā ir izveidots viens biosfēras rezervāts — Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāts.

Biosfēras rezervāta principi
----------------------------

UNESCO nosaka trīs biosfēras rezervātu pamatfunkcijas:

* dabas aizsardzība
* ilgtspējīga ekonomiskā attīstība
* atbalsts vietēja, nacionāla un starptautiska līmeņa izglītībai, pētniecībai un informācijas apmaiņai dabas aizsardzības un ilgtspējīgas attīstības atbalstam.

UNESCO nereglamentē, kā šie principi ir jāīsteno, tāpēc valstu valdības var brīvi izvēlēties biosfēras rezervātu nacionālo regulējumu. Latvijas vienīgā biosfēras rezervāta darbu regulē likums "Par Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātu".

Biosfēras rezervātu vēsture
---------------------------

Biosfēras rezervāti ietilpst Apvienoto Nāciju Izglītības, Zinātnes un Kultūras Organizācijas (UNESCO) programmā "Cilvēks un biosfēra", kas aizsākta [1970]. gadā. Programmas mērķis ir uzlabot cilvēku attiecības ar vidi globālā mērogā, galvenokārt veicinot starpdisciplinārus pētījumus par vides un cilvēka mijiedarbību.

Atsauces
--------

1. ↑  UNESCO programmas "Cilvēks un biosfēra" vietne(angliski)
2. 1 2  UNESCO: Par biosfēras rezervātiem biežāk uzdotie jautājumi(angliski)
3. ↑  «Notiek programmas „Cilvēks un biosfēra" koordinācijas padomes sanāksme». UNESCO Latvijas Nacionālā komisija. 2009. gada 27. maijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 30. Maijs. Skatīts: 2011. gada 28. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Biosfēras rezervāts***.
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* UNESCO programma "Cilvēks un biosfēra". (angliski)
* UNESCO: Par biosfēras rezervātiem biežāk uzdotie jautājumi. (angliski)
* Likums "Par Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātu".[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4428082-8
* NKC: ph114178

 |

 |
**Dundurs** bija trimdas latviešu rokgrupa, kas pastāvēja Zviedrijā no 1968. līdz 1979. gadam.

Vēsture
-------

Grupā apvienojās Stokholmas latviešu jaunieši, kas bija dzimuši un auguši Zviedrijā. Tā spēlēja rokmūziku, folkmūziku un kantrīmūziku. Dziesmu autori bija grupas dalībnieki, tika izpildītas arī Raimonda Paula dziesmas un rietumu popmūzikas dziesmu latviskotas versijas. Grupa savas pastāvēšanas laikā izdeva četrus albumus, kā arī uzstājās dažādos trimdas sarīkojumos.

1973. gadā viņi piedalījās trimdas latviešu dziesmu svētku populārās mūzikas koncertā Ķelnē un izpelnījās atzinīgas atsauksmes no komponista Tālivalža Ķeniņa, kurš nodēvēja grupas sniegumu par "izteiksmīgi gaumīgu".

70. gadu otrajā pusē "Dundurs" sadarbojās ar Alfrēdu Vinteru, tika izdota skaņuplate ar viņa dziesmām ansambļa izpildījumā. Lai arī šīs dziesmas trimdā bija populāras, ansamblis izpelnījās arī jaunās paaudzes latviešu kritiku par pievēršanos vecmodīgam repertuāram. Jauniešu izdevums "ELJA Informācija" par albumu rakstīja: "Ansamblis "Dundurs" atstājis dzīvo, vējaino vilciena peronu un meklēdams jaunas idejas pavisam apmaldījies." Septiņdesmito gadu nogalē ansambļa darbība apsīka.

Grupas dalībnieki
-----------------

* Jānis Zālītis — ģitāra, bass, klavieres
* Ieva Zālīte — flauta, balss
* Britta Emmere-Zālīte — balss
* Pāvils Johansons — balss, ģitāra, čells, klavieres
* Juris Kronbergs — sitamie instrumenti

Diskogrāfija
------------

* *Vilcienā* (1969)
* *Reiz agrā rītā izgājām* (1972)
* *Zilais karuselis* (1974)
* *Dzīves ratiņš. Alfrēda Vintera dziesmas* (1978)

Atsauces
--------

1. ↑  Ķeniņš, Tālivalis. Dziesmu svētku ieskaņa Ķelnē. Laiks, 1973, 25. jūlijs.
2. ↑  Cipulis, Jānis. Ja tik būtu... ELJA Informācija, 1979, aprīlis.
**Emīlija Gruzīte** (dzimusi 1873. gada 7. septembrī Madonas apriņķī Virānes muižā, mirusi 1945. gada martā Rīgā) bija viena no pirmajām latviešu gleznotājām — sievietēm, kas 20. gadsimta sākumā guvusi tik plašu sabiedrības ievērību, Neatkarīgo mākslinieku vienības māksliniece un žurnāliste.

Biogrāfija
----------

Emīlija Gruzīte dzimusi 1873. gada 7. septembrī Cēsu apriņķa Virānes muižā modernieka ģimenē. Glezniecību apguvusi pie zīmēšanas skolotājiem Virānes pagasta un draudzes skolā. Rīgā, iekļaujoties rakstnieku un žurnālistu vidē, kļuvusi par Vilhelma Purvīša audzēkni pēc Rūdolfa Blaumaņa ieteikuma. Bijusi neatkarīgo mākslinieku vienības maksliniece. Bija apprecējusies ar žurnālistu Alfrēdu Gruzīti, laikraksta "Dienas lapa" līdzstrādnieku. Mirusi 1945. gada martā Rīgā.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Gleznotāja bijusi reālisma piekritēja, gleznojusi galvenokārt ainavas.

Izstādes
--------

Pirmo savu darbu izstādi sarīkojusi 1903. gadā laikraksta "Dienas lapa" redakcijā, to recenzējuši Aspazija, Jānis Poruks. Nākamā izstāde noritējusi 1904. vai 1905. gadā. Personālizstādes notikušas 1907. 1909. 1912. gadā. Piedalījusies neatkarīgo mākslinieku vienības rīkotajās izstādēs.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  [ www.studija.lv
2. ↑  www.ltn.lv[novecojusi saite]
3. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 185. lpp.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305093886
* LNB: 000164947
* ISNI: 0000 0004 1704 9230

 |

 |
**Ekoloģiskais pēdas nospiedums** (angļu: *ecological footprint*; dažreiz tulkots kā *ekoloģiskās pēdas nospiedums* vai *ekoloģiskā pēda*) ir cilvēka ietekmes uz vidi aprēķināšanas un atspoguļošanas metode. Tā uzskaita enerģijas un vielas plūsmu, ieejot kādā noteiktā saimniecības sistēmā un izejot ārā no tās, un dabūtos lielumus pārvērš attiecīgā zemes un ūdeņu platībā, kas nepieciešami, lai daba šo plūsmu uzturētu.

Ekoloģiskā pēda ir hektāros izteikta zemes un ūdens platība, kas ir nepieciešama, lai saražotu kāda indivīda, tautas, nācijas vai populācijas aktivitātēs patērēto produkciju un absorbētu šo produktu dzīves ciklā radīto piesārņojumu. Šāda ekoloģiskā pēda tiek aprēķināta, lai apskatītu balansu starp patērētiem un pieejamiem resursiem. 

Ekoloģisko pēdu aprēķina, lai apskatītu, kā notiek dabas resursu pārdale atsevišķās valstīs, kontinentos un visā pasaulē kopumā. Tas ir nepieciešams, lai varētu kontrolēt ekoloģiskās krīzes iespējamību, jo dabai piemīt vides ietilpība, kas šobrīd tiek pārtērēta.

Ekoloģiskās pēdas nospieduma aprēķināšana
-----------------------------------------

Lai aprēķinātu ietekmi uz vidi, ir izveidota formula I=P\*A\*T, kur I — ir ietekme uz dabu, P — iedzīvotāju skaits, A — resursu patēriņš uz 1 iedzīvotāju un T — izmantotas tehnoloģijas ietekme uz vidi.

Ekoloģiskā pēdas nospieduma izmantošana
---------------------------------------

Ekoloģiskā pēdas nospieduma metode ļauj hektāros izteikt zemes un ūdens platība, kas ir nepieciešama, lai saražotu kāda indivīda, tautas, nācijas vai populācijas aktivitātēs patērēto produkciju un absorbētu šo produktu dzīves ciklā radīto piesārņojumu. Ekoloģiskais pēdas nospiedums tiek aprēķināts, lai apskatītu balansu starp patērētiem un pieejamiem resursiem. Tas parāda, kā notiek dabas resursu pārdale atsevišķās valstīs, kontinentos un visā pasaulē kopumā. 

Ilgstpējīga attīstība ir dzīves organizēšana tā, lai apmierinātu esošās paaudzes vajadzības tādā veidā, lai tas netraucētu nākamo paaudžu vajadzību apmierināšanu. To var panākt tikai samazinot ekoloģiskās pēdas nospiedumus, netērējot vairāk resursu, nekā reāli Zemei ir. 

Lielākā patēriņa ietekme uz dabas resursiem ir no:

* Pārtikas — 31%,
* Mājokļa — 24%,
* Transporta — 18%,
* Restorānu apmeklēšanas — 9%
* Izklaides — 6%

un citām dzīves sfērām.

Ārējās saites
-------------

Veikendžeils M. Rīss, V. Mūsu ekoloģiskais pēdas nospiedums - Kā samazināt cilvēka ietekmi uz zemeslodi. Apgāds Norden AB: Rīga, 2000. 13.lpp. pilns teksts pieejams šeit

Atsauces
--------

1. ↑  «Veikendžeils M. Rīss, V. Mūsu ekoloģiskais pēdas nospiedums - Kā samazināt cilvēka ietekmi uz zemeslodi. Apgāds Norden AB: Rīga, 2000. 13.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2011. gada 28. martā.
2. 1 2 3   Arhivēts 2011. gada 26. martā, *Wayback Machine* vietnē. Zaļā josta. Atjaunots 17.01.2011.
3. ↑  Kommoners, Barijs. "The Environmental Cost of Economic Growth." in Population, Resources and the Environment. Washington, DC: Government Printing Office, 339. -63. lpp, 1972. g.
4. ↑  «Kas ir "ekoloģiskā pēda"?». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. martā. Skatīts: 2011. gada 28. martā.
Vissavienības Fizkultūriešu parāde. Padomju pastmarka, 1946. gads
**Fizkultūriešu parādes** bija Padomju Savienībā rīkoti pasākumi, kuriem bija jāparāda padomju tautas fiziskā sagatavotība un jāpievērš iedzīvotāji fiziskajai kultūrai. Šādi pasākumi neregulāri notika dažādās padomju pilsētās (parasti stadionos), sākot ar 1919. gadu. Kopš 1931. gada augusta fizkultūriešu parādes Maskavā, Sarkanajā laukumā, šīs parādes tika rīkotas katru gadu Maskavā, Ļeņingradā un citur (pilsētu galvenajās ielās un laukumos). 1939. gadā tika ieviesta Vissavienības Fizkultūrieša diena, kopš tā fizkultūriešu parādes tika piesaistītas šai dienai, līdz Otrajam pasaules karam tā bija viena no trim svētku dienām Padomju Savienībā, kurā notika parāde (līdzās 1. maija Darba svētkiem un 7. novembra Oktobra revolūcijas dienai). Kara laikā šo parāžu nebija, pēc kara Sarkanajā laukumā tās notika 1945. 1947. un pēdējoreiz 1954. gadā. Vairāku gadu parādes ir dokumentētas, tostarp krāsainās filmās.
**Svētā Simeona un Helēnas baznīca** (baltkrievu: *Касцёл Святых Сымона і Алены*, poļu: *Kościół św. Szymona i św. Heleny w Mińsku*), zināma arī kā **Sarkanā baznīca** (baltkrievu: *Чырвоны касцёл*), ir Romas Katoļu baznīca Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā, Neatkarības laukumā.

Baznīca ir celta neoromānikas stilā, tās arhitekti ir poļi Tomašs Pajzderskis un Vladislavs Markoni. Baznīcas pamatakments tika ielikts 1905. gadā un tā tika pabeigta 1910. gadā. Sienu ķieģeļi tika sagādāti no Čenstohovas, savukārt jumta dakstiņi — no Vloclavekas. Baznīcas būvniecību finansēja Edvards Vojnilovičs (1847—1928), ievērojams Baltkrievijas-Polijas zemju īpašnieks, uzņēmējs un politiskais aktīvists. Baznīca nosaukta un iesvētīta par godu Vojniloviča mirušajiem bērniem Simeonam un Helēnai.

Vēsture
-------

1903. gadā aptuveni 2000 no Minskas Romas katoļiem (galvenokārt etniskie poļi) uzrakstīja petīciju vietējām iestādēm, lūdzot atļauju celt jaunu katoļu baznīcu. Petīcija tika apstiprināta un 1905. gadā sākās baznīcas būvniecība. Baznīca tika iesvētīta 1910. gada 20. septembrī un atvērta 21. septembrī. Šajā laikā Minska bija daļa no Minskas guberņas Krievijas impērijā. 1932. gadā baznīca tika slēgta pēc padomju varas iestāžu lēmuma. Tā tika nodota Baltkrievijas PSR Valsts poļu teātrim. Vēlāk baznīcā atradās kinoteātris. 1941. gadā Otrā Pasaules kara laikā, vācu okupācijas pārvalde atgrieza ēku tās sākotnējā izmantošanas funkcijā kā baznīcu. Pēc kara tā atkal tika slēgta un ēkā atkal tika ierīkots kinoteātris.

1990. gadā pēc diviem badastreikiem, ko organizēja Minskas katoļu aktīvisti Anna Nicievska-Sineviča un Edvards Tarleckis, ēka tika atdota Romas katoļu baznīcai. Baznīcas interjers ir pilnībā atjaunots un pašlaik tas ir nozīmīgs reliģiskais, kultūras un sociālās dzīves centrs Minskā. Tā ir kļuvusi arī par Baltkrievijas grieķu katoļu baznīcas atdzīvinātāju. 2006. gadā baznīcas zemē tika pārapbedīts tās arhitekts Edvards Vojnilovičs un viņa sieva.

Dievkalpojumi baznīcā tiek noturēti baltkrievu, poļu, lietuviešu un latīņu valodā.

Atsauces
--------

1. ↑  GAWIN, TADEUSZ (2013). "Początek odrodzenia". *Magazyn Polski*.
2. ↑  Tadeusz Gawin. *POLSKIE ODRODZENIE NA BIAŁORUSI 1988-2005*. Wyższa Szkoła Administracji Publicznej im. Stanisława Staszica,Białystok, 2010. ISBN 978-83-60772-23-2. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. februārī. Skatīts: 2016. gada 6. aprīlī.
3. ↑  Goliński, Cezary (1991). "Batalia o kościół". *Głos znad Niemna № 5 (7)*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Svētā Simeona un Helēnas baznīca***.
* Baznīcas neoficiālā mājaslapa
* Jurkau kutoczak — Юркаў куточак — Yury's Corner. Касьцёл Сьвятых Сымона і Алены (Чырвоны касцёл) Arhivēts 2020. gada 24. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Photos at Radzima.org
* Photos at Globus.tut.by
Angļu **Latīniskais alfabēts** (angļu: *Romic Alphabet*) ir Henrija Svīta (*Henry Sweet*) izstrādātais fonētiskais alfabēts. Tas ir tiešais priekštecis mūsdienu Starptautiskajam fonētiskajam alfabētam (IPA). Alfabēts atšķiras no iepriekšpiedāvātajām pareizrakstības reformām ar to, ka piedāvāja atgriezties pie latīņu alfabēta skaņu vērtībām (respektīvi — vecangļu alfabēta) tā vietā, lai saglabātu mūsdienu angļu valodas neregulāros elementus. Katrai valodas skaņai bija piešķirts simbols un katrs simbols attēloja vienu skaņu. Netika lietoti lielie burti.

Angļu valodas īsos patskaņus rakstīt ar vienu burtu un ar diviem, ja patskanis garš:

Ja iesācējs vienreiz ir iemācījies, kā izrunā a, e, i, o, u vārdos *glass*, *bet*, *bit*, *not*, *full*, viņam vienkārši jāatceras, ka garais patskanis ir divkāršots, kā biit = *beat* un fuul = *fool*, bet divskaņi ir veidoti novietojot tā elementus vienu aiz otra, kā boi = *boy* un hai = *high*
Svīts piedāvāja izveidot jaunus burtus rotējot esošos angļu alfabēta burtus.

IPA burts <ɔ> saņēma savu skanējumu un pirmoreiz tika lietots šajā alfabētā. Svīts atdzīvināja divus anglosakšu burtus: ash <æ> un eth <ð>, kā arī aizņēmās grieķu burtu theta <θ>, kura izruna ir saglabāta IPA. Vēl <q> lietoja skaņai /ŋ/ un <c> — /tʃ/.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Henrija Svīta latīniskā alfabēta reforma
**Nodosariīdas** (*Nodosariida*) ir foraminīferu kārta, kas pārstāv pārsvarā brīvi peldošas formas. Kārtu 1926. gadā izveidoja amerikāņu protozoologs Garijs Kalkins ar nosaukumu *Nodosalida*, piedēvējot to vācu biologam Ludvigam Rambleram, kurš 1913. gadā bija izveidojis *Nodosamminidae* dzimtu. Nosaukumu *Nodosariida* pirmā sāka lietot padomju zooloģe Valērija Mihalēviča. Ir zināma viena parazītiska suga. Ģeohronoloģiski nodosariānas ir zināmas no silūra perioda līdz mūsdienām.

Apraksts
--------

Čaula ir daudzkameru vai pseidodaudzkameru (Syzraniina), uniseriāla, izvietota taisnā vai izliektā līnijā. Atvere var būt radiāla, ieapaļa, spraugveidīga vai sastāvēt no daudziem caurumiem.. Prolokuls ir bez izliekta kakla.

Sistemātika
-----------

Nodosariīdu kārtas dalījums apakškārtās un virsdzimtās::

* virsdzimta: *Colanielloidea* Fursenko in Rauzer-Chernousova & Fursenko, 1959 †

* apakškārta: *Nodosariina* Calkins, 1926

* virsdzimta: *Nodosarioidea* Ehrenberg, 1838
* virsdzimta: *Stilostomelloidea* Finlay, 1947 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

Mihalēviča Nodosariīdu kārtā vēl ieskaita arī *Syzraniina* apakškārtu, taču *World Foraminifera Database* *Syzraniidae* dzimtu ieskaita *Colanielloidea* virsdzimtā.

Atsauces
--------

1. ↑  Mikhalevich, V. I. (1993). New higher taxa of the subclass Nodosariata (Foraminifera). Zoosystematica Rossica. 2(1): 5-8.
2. ↑  Calkins, G. N. Biology of the Protozoa, Philadelphia and New York: Lea and Febiger, 1926. 355. lpp.
3. ↑  World Foraminifera Database
**Nodosariānas** (*Nodosariana*) ir foraminīferu apakšklase, kas pārstāv pārsvarā brīvi peldošas formas. Apakšklasi 1993. gadā izveidoja Krievijas zooloģe Valērija Mihalēviča. Ir zināma viena parazītiska suga. Ģeohronoloģiski nodosariānas ir zināmas no silūra perioda līdz mūsdienām.

Apraksts
--------

Čaula var būt vienkameru vai daudzkameru, kas var būt izvietotas uniseriāli, spirāliski savītas (visbiežāk involūti) vai izstieptas vienā garā virknē; retos gadījumos var būt biseriāla. Kameras parasti ir apaļīgas, ovālas, iegarenas, trīsstūrveidīgas, V-veidīgas vai palmetveidīgas. Papildus iekšējās septas ir tikai izmirušajai *Colaniellida* ģintij (devons-perms). Kalcīta čaulu sieniņas ir radiāla tipa monofontīnas, klātas ar hialīnu un nosētas ar regulārām pseidoporām. Atvere pat spirāliskajām formām ir termināla, vienkārša (apaļa, ovāla, spraugveidīga vai kapucveidīgs), daudzskaitlīga, radiāla vai ar entozojisku caurulīti. Tās pārsvarā ir brīvi dzīvojošas formas (nepiestiprinās pie substrāta). Ir aprakstīta viena parazītiska suga.

Sistemātika
-----------

Nodosariānu apakšklases dalījums kārtās::

* apakšklase: ***Nodosariana*** Mikhalevich, 1993

* kārta: *Delosinida* Revets, 1989
* kārta: *Lagenida* Delage & Hérouard, 1896
* kārta: *Nodosariida* Calkins, 1926
* kārta: *Polymorphinida* Mikhalevich, 1980
* kārta: *Vaginulinida* Mikhalevich, 1993

Atsauces
--------

1. ↑  Mikhalevich, V. I. (1993). New higher taxa of the subclass Nodosariata (Foraminifera). Zoosystematica Rossica. 2(1): 5-8.
2. ↑  World Foraminifera Database
Nezināma vērtība "Paraksts"

**Viljams "Vills" Īlans Čempions** (angļu: *William "Will" Elan Champion*) ir bundzinieks un vokālists grupā *Coldplay*.

Dzīves sākumposms
-----------------

Vills Čempions ir dzimis Sauthemptonā, Anglijā. Viņa tēvs bija arheoloģijas profesors vietējā universitātē. Jaunībā viņš iespaidojās no īru tautas mūzikas. Viņš uzauga spēlējot ģitāru, bet viņš mācēja spēlēt arī basģitāru, klavieres. Pirms pievienošanās *Coldplay*, viņš spēlēja grupā *Fat Hamster*. No visiem dalībniekiem Čempions grupai pievienojās pēdējais. Sākotnēji viņš neprata spēlēt bungas, taču ātri vien tās apguva.

Blakus projekti
---------------

2004. gadā Čempions kopā ar Gaju Berimenu no *Coldplay* un kā viesmāksliniekam palīdzot *a-ha* taustiņinstrumentālistam Magnem Furuholmenam, ierakstīja albumu *Past Perfect Future Tense*.

Privātā dzīve
-------------

Vills bija pirmais *Coldplay* dalībnieks, kas apprecējās. Viņš apprecēja Marianu Darku. Kāzas notika 2003. gadā. Viņu pirmais bērns, meitene Eva nāca pasaulē 2006. gada 28. aprīlī. 2008. gada 7. maijā pasaulē nāca dvīņi Džuno un Rekss.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājas lapa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 79880159
* ISNI: 0000 0000 5664 1633
* GND: 1109815522
* BIBSYS: 5031896
* NKC: xx0090245
* CiNii: DA18021816

 |

 |
**Kalnu dedestiņa**  (*Lathyrus linifolius*) ir daudzgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs. Latvijā aug tuvu areāla austrumu robežai un ir reti sastopama. Suga ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 2. kategorijā, Baltkrievijas un Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.

Apraksts
--------

Spārnains stublājs ar lapu un pielapēm
Stāvs vai pacils, parasti 15—30 cm, reti līdz 60 cm garš stublājs ar šauriem spārniem. Arī lapu kāti ir spārnoti. Plūksnaini saliktas lapas ar diviem līdz četriem lancetisku lapiņu pāriem, beidzas bez vītnes. Lapiņu garums 2—4,5 cm, platums 0,5—1,5 cm. Pielapes bultveida. Saknes ar bumbuļveida paresninājumiem.

Ziedkopas — īsi, skraji ķekari lapu žāklēs. Ziedi sākumā ir sārti, ziedēšanas beigās kļūst zili. Auglis ir 3—4 cm gara, tumši brūna pāksts ar 6—10 gandrīz apaļām sēklām. Sēklas ir 2,5—4,5 mm garas un 2—3,5 mm platas, sarkanīgi dzeltenā krāsā. Zied maijā, jūnijā.

Kalnu dedestiņai līdzīga suga ir melnējošā dedestiņa (Lathyrus niger). Atšķirībā no tās, kalnu dedestiņas lapai ir mazāks lapiņu skaits, lapiņas ir šaurākas un žāvējot nekļūst melnas.

Izplatība un biotopi
--------------------

Suga izplatīta Rietumeiropā,Viduseiropā un Skandināvijas pussalas dienviddaļā. Tālāk uz ziemeļiem areāls kļūst sadrumstalots, tur kalnu dedestiņas bagātīgi aug tikai nelielās platībās, tad bez skaidri redzama iemesla pakāpeniski izzūd. Iespējams, ka ziemeļu rajonos sugu izplatījuši cilvēki. Somijā ir konstatēta sakarība starp kalnu dedestiņas augšanas vietām un dzelzs laikmeta somu apmetnēm. Šo atbilstību arheologi pat izmanto, lai atrastu seno somu apmetņu relikvijas.

Latvijā suga sasniedz izplatības austrumu robežu. Atsevišķi eksemplāri vai nelielas grupas atrodas galvenokārt Kurzemē, pārējā teritorijā ļoti reti.

Augs sastopams sausos platlapju mežos, platlapju - skujkoku mežos (biežāk gāršās), mežmalās un jaunaudzēs. Aug arī samērā neauglīgos virsājos.

Izmantošana
-----------

Kalnu dedestiņas augšana seno somu apmetņu vietās norāda uz faktu, ka cilvēki to izmantoja pārtikā vai medicīnā un apzināti pārstādīja jaunās dzīvotnēs. Pastāv uzskats, ka auga lietošana saglabā enerģiju un nomāc izsalkuma sajūtu.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Latvijas Sarkanā grāmata* 3.sēj. *Vaskulārie augi*. Rīga: LU Bioloģijas institūts, 2003. 376. lpp. ISBN 9984-559-08-4
2. ↑  *Lathyrus linifolius Berg-Platterbse* Infoflora.ch. Skatīts: 2024.02.22.
3. 1 2 3 4  Kalnu dedestiņa Lathyrus linifolius (Reichard) Bässler Sugu enciklopēdija Latvijas daba. Skatīts: 2024.02.22.
4. 1 2 3  *Bitter Vetch: Lathyrus linifolius*. NatureGate. Skatīts: 2024.02.22.
5. ↑  *New bloom for heath pea as a slimming aid*. 
The Scotsman. Edinburgh. 3 June 2006. Skatīts: 2024.02.22.
**Krievijas Impērijas Ministru padome** bija augstākā izpildinstitūcija Krievijas Impērijas valdībā no 19. gadsimta līdz 1917. gada Februāra revolūcijai. Šī institūcija vadīja izpildvaras darbību, pārvaldīja valsts lietas un nodrošināja koordināciju starp dažādām ministrijām un departamentiem.

Ministru padome regulāri piedalījās sanāksmēs, lai apspriestu svarīgus valsts pārvaldes jautājumus un izstrādātu likumdošanas iniciatīvas. Tās kompetencē bija lēmumu pieņemšana par iekšpolitiku un ārpolitiku, finanšu un nodokļu likumdošanu, aizsardzības un drošības jautājumiem un citiem svarīgiem valsts pārvaldes aspektiem.

Pēc Februāra revolūcijas un Nikolaja II abdikācijas Ministru padome tika atlaista un vara tika nodota Pagaidu valdībai un pēc tam boļševiku vadītajai Tautas komisāru padomei. Laika posmu no 1917. līdz 1918. gadam raksturoja pāreja uz jaunu politisko sistēmu un jaunu valsts varas struktūru veidošana.

Pēdējais Ministru padomes priekšsēdētājs — kņazs Nikolajs Goļicins.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**aizdevums.lv** ir nebanku kreditēšanas pakalpojumu sniedzējs Latvijā, kas saņēmis speciālo atļauju (licenci) patērētāju kreditēšanas pakalpojumu sniegšanai. Pamatdarbības veids ir naudas aizdevumu izsniegšana auto un patēriņa preču iegādei fiziskām personām, kā arī naudas aizdevumu biznesam izsniegšana mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. aizdevums.lv ir viens no pieredzes bagātākajiem nebanku aizdevējiem Latvijā ar 20 gadu pieredzi tirgū. 2020. gadā Latvijā darbojās 11 aizdevums.lv klientu apkalpošanas nodaļas Rīgā, Jelgavā, Cēsīs, Valmierā, Liepājā, Ventspilī, Daugavpilī un Rēzeknē.

Vēsture
-------

1999. gadā darbību sāka uzņēmums Nelss Līzings, ar mērķi apkalpot NELSS būvmateriālu veikalu pircējus. Uzņēmumam attīstoties, Nelss Līzings uzsāk piedāvāt kredītu izsniegšanu auto, patēriņa preču un pakalpojumu iegādei. 2008. gada jūlijā zviedru uzņēmums *Marginalen AB* iegādājās uzņēmumu Nelss Līzings. 2009. gada aprīlī Nelss Līzings nomainīja nosaukumu uz aizdevums.lv.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kapitālsabiedrības, kuras saņēmušas speciālo atļauju (licenci) patērētāju kreditēšanas pakalpojumu sniegšanai». Patērētāju tiesību aizsardzības centrs.
2. ↑  «Arhivēta kopija».. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 17. februārī. Skatīts: 2020. gada 17. februārī.
3. ↑  «Arhivēta kopija».. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 17. februārī. Skatīts: 2020. gada 17. februārī.
4. ↑  «Arhivēta kopija».. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 17. februārī. Skatīts: 2020. gada 17. februārī.
5. ↑  «Arhivēta kopija».. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 17. februārī. Skatīts: 2020. gada 17. februārī.
6. ↑  «"Nelss līzings" pārdots Zviedrijas kompānijai "Marginalen"». tvnet.lv.
7. ↑  «"Nelss līzings" maina nosaukumu uz "aizdevums.lv"». Diena.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
**Aldis Laviņš** (dzimis 1973. gada 5. janvārī) ir jurists, Satversmes tiesas tiesnesis. pašreiz (2023) šīs tiesas priekšsēdētājs.

Biogrāfija
----------

1996. gadā absolvējis Latvijas Policijas akadēmiju. Šobrīd (2020) turpina studijas Latvijas Universitātes doktorantūrā.

1997. gadā sācis strādāt Valsts policijas Galvenās kriminālpolicijas pārvaldes ekonomisko noziegumu izmeklēšanas nodaļā. 1997. un 1998. gadā bijis Latvijas Policijas akadēmijas Civiltiesību katedras asistents. No 1998. gada līdz 1999. gada nogalei strādājis Valsts kases Juridiskajā departamentā.

1999. gadā apstiprināts par Zemgales priekšpilsētas tiesnesi, 2002. gadā apstiprināts tiesneša amatā bez pilnvaru termiņa ierobežojuma.

2005. gadā kļuvis par Tiesnešu disciplinārkolēģijas locekli.

2008. gadā kļuvis par Augstākās tiesas Senāta tiesnesi.

2014. gada 3. aprīlī apstiprināts par Satversmes tiesas tiesnesi. Amatā stājies 2014. gada 25. aprīlī. 2014. gada 6. maijā ievēlēts par Satversmes tiesas priekšsēdētāju. Tiesneša amats kļuva pieejams, jo beidzās pilnvaru termiņš tiesnesei Aijai Brantai. 2017. gada 8. maijā beidzās viņa pilnvaru termiņš. 2022. gada 10. martā atkārtoti ievēlēts par priekšsēdētāju, nomainot Sanitu Osipovu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Aldis Laviņš» (latviešu). Skatīts: 2020-06-30.
2. 1 2 3  Kaspars L. <kaspars@case lv> (css HTML), SIA e-risinājumi (Logic). «Dod pozitīvu atzinumu Laviņa apstiprināšanai par Augstākās tiesas tiesnesi». *AT.GOV.LV* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-08-03. Skatīts: 2020-06-30.
3. ↑  «Laviņu ieceļ par Satversmes tiesas tiesnesi». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2020-06-30.
4. ↑  «Satversmes tiesas priekšsēdētāja amatā ievēl Aldi Laviņu». *www.satv.tiesa.gov.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-04-21.
Holmogoru katedrāle un klosteris (1874. gada zīmējums).
**Holmogori** (krievu: *Холмого́ры*) ir bijusī pilsēta Krievijā, Ziemeļdvinas kreisajā krastā, tagad Arhangeļskas apgabala ciems aptuveni 75 km uz dienvidaustrumiem no apgabala galvaspilsētas Arhangeļskas. Sādžā pie Holmogoriem dzimis krievu zinātnieks Mihails Lomonosovs.

Vēsture
-------

Rakstos pieminēta 1137. gadā, no 14. līdz 15. gadsimtam bija Novgorodas Republikas sastāvā, 15. gadsimtā to pakļāva Maskavas lielkņaziste. No 15. līdz 17. gadsimtam Holmogori bija liela tirdzniecības osta un cietoksnis. No 1744. līdz 1756. gadam Holmogori bija gāztā Krievijas ķeizara Ivana VI (1740–1764) ģimenes trimdas vieta, šeit mira viņa māte bijusī reģente Anna Leopoldovna (1718–1746) un viņa tēvs Braunšveigas-Volfenbiteles hercogs Antons Ulrihs (1714–1774). Tikai 1780. gadā ķeizariene Katrīna II atļāva viņu bērniem ar kuģi doties uz Dāniju.

1784. gadā Holmogori ieguva pilsētas tiesības. Pēc Arhangelogorodas dibināšanas zaudēja savu starptautiskās tirdzniecības pilsētas nozīmi, bet 1923. gadā zaudēja pilsētas tiesības.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Holmogori***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Arhangeļskas apgabala pilsētas |
| --- |
|  |
| Arhangeļskas apgabala ģerbonis | 
* **Arhangeļska**
* *Holmogori* (bijusī pilsēta)
* Kargopole
* Korjažma
* Kotlasa
* Mezeņa
* Mirnija
* Novodvinska
* Ņandoma
* Oņega
* Severodvinska
* Soļvičegodska
* Šenkurska
* Veļska

 | Arhangeļskas apgabala karogs |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141966618
* LCCN: n85255070
* GND: 4286696-0
* SUDOC: 175947449

 |

 |
**Jānis Rožkalns** (1949) ir latviešu disidents, bijušais Latvijas Neatkarības kustības vadītājs, vēlāk viens no organizācijas Helsinki-86 atbalstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1949. gada 13. augustā Cēsu rajona Inešos, viņa tēvs bija sludinātājs Vecpiebalgas draudzē. Mācījās Cēsu sanatorijas Meža skolā un Rīgas 3. tehniskajā skolā apguva universālvirpotāja profesiju.

Darbojās pagrīdes Latvijas Neatkarības kustībā, pavairoja un izplatīja skrejlapas, uzvilka sarkanbaltsarkanos karogus, izdeva "Latvijas Neatkarības Kustības Biļetenu". Kad LNK dibinātāji Pāvils Brūvers un Olafs Brūvers bija spiesti atstāt Latviju, Rožkalns pārņēma grupas vadību, kurā bija 20 cilvēki, arī Gunārs Astra un Jānis Vēveris.

1983. gada 6. janvārī VDK viņa dzīvoklī veica kratīšanu, 20. aprīlī apcietināja un līdz tiesai turēja iesodzījumā Stūra mājā. Viņu tiesāja Latvijas PSR Augstākā tiesa 1983. gada novembrī — decembrī kopā ar Jāni Vēveri, piespriežot piecu gadu ieslodzījumu labošanas Permas apgabala darbu nometnē.

1987. gada 5. februārī Jāni Rožkalnu atbrīvoja un pēc atgriešanās Latvijā viņš iesaistījās cilvēktiesību grupas "Helsinki 86″ Rīgas nodaļas darbā, vēlāk izceļoja uz Vāciju. Pēc 2000. gadā Jānis Rožkalns kopā ar ģimeni atgriezās Rīgā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 2. šķira (1998)

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Rožkalns. Brīvības dēļ
2. ↑  1983. gada politiskās prāvas Latvijā
**Kristians Atsu Tvasams** (angļu: *Christian Atsu Twasam*; dzimis 1992. gada 10. janvārī, miris 2023. gada 6. februārī) bija Ganas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, Ganas futbola izlases dalībnieks. No 2021. gada līdz 2022. gadam Atsu pārstāvēja Saūda Arābijas komandu *Al Raed*.

Savu karjeru sācis Portugāles komandā *Porto*. 2013. gadā Atsu pārcēlās uz Anglijas komandu *Chelsea*. Ticis izīrēts *Vitesse*, *Everton*, *Bournemouth*, *Málaga* un *Newcastle United* komandām. 2017. gada maijā Atsu noslēdza četru gadu līgumu ar *Newcastle United*.

2022. gada 6. septembrī Atsu noslēdza sākotnējo viena gada līgumu ar Turcijas futbola Superlīgas klubu Hatayspor ar iespēju to pagarināt uz vēl vienu gadu. Viņš aizvadīja trīs līgas spēles un vienu Turcijas kausa izcīņā, kā arī guva vienīgos vārtus savā laukumā pret Kasımpaşa 2023. gada 5. februārī pievienotā laika septītajā minūtē, dienu pirms zemestrīces, kurā viņš gāja bojā.

Ganas futbola izlases sastāvā debitējis 2012. gadā. Piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausā.

Gājis bojā 2023. gada Turcijas un Sīrijas zemestrīcē.

Sasniegumi
----------

**Porto**

* Portugāles Premjerlīga: 2012–13
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2012

**Newcastle United**

* Anglijas čempionāts: 2016–17

Ārējās saites
-------------

* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* spēlētāja profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)

Atsauces
--------






1. ↑
2. ↑
**Rocket Lab Launch Complex 1** arī zināms kā Māhijas starta kompekss vai Māhijas kosmodroms ir komerciālais kosmodroms, kurš atrodas Jaunzēlandes Ziemeļsalas Māhijas pussalas dienvidos. Kosmodroms pieder un tajā darbojas privātā ksomosa lidojumu kompānija - *Rocket Lab*, kura izmanto *Electron* nesējraķetes, lai nogādātu dažādus komerciālos CubeSat klases pavadoņus orbītā. Kosmodroms oficiāli tika atklāts 2016. gada 26. septembrī un 2017. gada 25. maijā kļuva par pirmo privāto kosmodromu, kurā veikts mēģinājums sasniegt orbītu. Tas arī bija pirmais orbitālais starts no Jaunzēlandes teritorijas. 2018. gada 21. janvāri veiktais starts veiksmīgi sasniedza orbītu.

Atrašanās vieta
---------------

Kosmodroms atrodas Ahuripointas tuvumā - Māhijas pussalas dienvidu galā. Pussalu veido paaugstināts līdzenums (104 metru augstumā), kuru no trijām pusēm aptver jūra. Vienīgais ceļš ved uz ziemeļiem pāri zemes šaurumam, kas savieno pussalu ar Ziemeļsalu. Tuvākā apdzīvotā vieta ir Nūhakas ciemats, tuvākā pilsēta - Vairo atrodas 50 kilometrus uz ziemeļiem no kosmodroma.

Plānojums
---------

Kosmodroma aprīkojumā sastāv raķešu komplektācijas angārs, degvielas krātuves un divas starta platformas.

### A platforma

A platforma, arī LC-1A tika izmantota pirmajiem *Electron* raķetes izmēģinājumiem. 2017. gadā tika veikts pirmais izmēģinājuma lidojums saukts par "Šis ir tests", lai gan raķete startēja veiksmīgi tā nesasniedza plānoto orbītu. Otrais starts 2018. gada janvāri bija veiksmīgs un orbīta tika nogādāti 4 pavadoņi.

### B platforma

B platformas, arī LC-1B būvniecība sākās 2019. gada decembrī, lai kosmodromā būtu iespēja veikt vairāk startu. Pirmo startu no jaunuzbūvētās platformas veica 2022. gada februāri, orbītā veiksmīgi nogādājot *Synspective's StriX* pavadoni.
**Fēnikss** bija smagā metāla grupa no Ludzas, kas aktīvi darbojās 20. gadsimta 80. gadu beigās un 90. gadu sākumā.

Vēsture
-------

Grupas līderis Aleksandrs Čunskis kopā ar klasesbiedriem sāka nodarboties ar muzicēšanu 1978. gadā. Grupas sastāvs vairākkārt mainījās. Grupas dalībnieki jūsmoja par ārzemju rokmūziku, sevišķi par ansambļiem "Led Zeppelin", "Rainbow", "Aerosmith" un "Judas Priest", tādēļ vēlējās radīt līdzīgu mūziku. Jauns pacēlums grupas attīstībā notika 1988. gada sākumā - nomainījās tās sastāvs un par vokālistu kļuva Viktors Baikovs. Tābrīža Atmodas ideju iedvesmoti, grupas dalībnieki sacerēja un izpildīja dziesmas latgaliešu dialektā. "Fēnikss" ieguva ceturto vietu republikāniskajā vokāli instrumentālo ansambļu skatē Latgales zonā. Pēc tam grupa sāka gūt panākumus. Turpmākajos gados tā spēlēja festivālā "Liepājas dzintars" un Latgales mūzikas televīzijas festivālā. 1991. gada martā grupa piedalījās mazpazīstamo grupu konkursā "Durvis 91", iegūstot 2. vietu un balvā saņemot braucienu uz festivālu Polijā. Par grupas uzstāšanos publicēta cildinoša atsauksme: ""Fenikss" — pagaidām laikam vienīgais latgaliešu dialekta nesējs latviešu rokmūzikā — visprofesionālākais izpildījums, visprofesionālākais vokāls, par vislabāko instrumentālistu atzīts grupas bundzinieks. Un smagais roks, kas atbilst viņu mūzikas uztverei — citādi tas neskanētu tik īsti."

Līdzās kompozīcijām ar latgaliešu tekstiem ansamblis izpildīja dziesmas arī angļu valodā. Grupa piedalījās krievu rokmūzikas koncertā "Звёздный дождь" Rīgas sporta manēžā 1992. gada janvārī, Krievijas festivālā "Gradus ad Parnassum" 1992. gadā un citur, piedalījās "Mikrofona" aptaujā ar dziesmu "Never Come Back Again".

Pēc tam grupas darbība apsīka. V. Baikovs kopš 1994. gada darbojās smagā roka grupā "Taizels", uzstādamies ar skatuves vārdu Pinočets.

2017. gada 5. maijā bija grupa paredzējusi atkal apvienoties Pirmā Latgales latviešu kongresa simtgadei veltītās "Latgaliešu mūzikas nakts" ietvaros.

Sastāvs
-------

* Aleksandrs Čunskis – ğitāra
* Oļegs Sivohins – basğitāra
* Viktors Baikovs – balss
* Andris Boļševics - sitamie instrumenti

Atsauces
--------

1. ↑  Aiga Leitholde. Atradums no 80-tajiem: latgaliski dziedoša glemroka grupa "Fenikss". Par mūziku, 2017, 1. marts.  Arhivēts 2017. gada 9. martā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  L. Lūse. Uz Tukumu pēc... Padomju Jaunatne, 1988, 28. jūnijs.
3. ↑  I. Zivs. "Durvis—91". Latvijas Jaunatne, 1991, 17. martā.
4. ↑  Grupa "Fēnikss" no Ludzas.
5. ↑  Taizels.
Siloamas uzraksts Stambulas Arheoloģijas muzejā
**Senebreju valoda** (לְשׁוֹן הַקֹּדֶשׁ) bija pirmā ebreju valoda, kurā runāja senajā Izraēlā. Agrākās senebreju valodā atrastās epigrāfiskās liecības datējamas ar 10.-9. gadsimtu pirms mūsu ēras. 1. tūkstošgadē pirms mūsu ēras tā tika lietota gan mutiski, gan rakstiski.

Vairāki procesi, kas sākās ar Jūdejas ķēniņvalsts krišanu un beidzās ar pilnīgu ebreju valstiskuma zaudēšanu pēc Otrā tempļa sagraušanas, kā arī dažu ebreju izkliedēšanu diasporā, noveda pie tā, ka 2. gadsimtā pēc Kristus šī valoda tika izņemta no mutvārdu lietošanas, jo to izspieda aramiešu valoda. Par precīzu laiku, kad senebreju valodu pārtrauca lietot kā ikdienas valodu, joprojām ir diskutējams jautājums.

Mūsdienu ivrits ir atjaunota senebreju valodas forma.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Senebreju valoda***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph118845

 |

 |
**Grigorijs Lučanskis** (krievu: *Григорий Эммануилович Лучанский*; dzimis 1945. gada 8. februārī Uzbekijas PSR, Taškentā) ir starptautisks ebreju izcelsmes uzņēmējs, dzīvojis arī Latvijā. Dibinājis ietekmīgo enerģētikas uzņēmumu grupu "Nordex". Ieņemti arī vadošie amati Starptautiskajā rūpnieku un uzņēmēju kongresā, kā arī Krievijas Investīciju projektu un programmu centrā. Krievijas Ebreju kongresa Prezidija biroja loceklis.

Dzīvesgājums
------------

### Izglītība

1968. gadā absolvēja Maskavas Tērauda un sakausējumu institūtu, iegūstot inženiera-metalurga specialitāti.

1973. gadā absolvēja Sergo Ordžonikidzes Maskavas Aviācijas institūtu, iegūstot ekonomista specialitāti celtniecībā.

### Profesionālā darbība

1969. gadā sāka vadīt Latvijas PSR celtniecības vienību, bijis nodaļas vadītājs. Darbojās arī kā Latvijas PSR komjaunatnes Centrālkomitejas revīzijas komisijas priekšsēdētājs.

1974. gadā tika iecelts par Latvijas Valsts universitātes prorektoru administratīvajā-finanšu jomā.

1983. gadā tika atzīts par vainīgu sociālistiskā īpašuma piesavināšanās gadījumā 2564 rubļu apmērā, kā arī dienesta stāvokļa ļaunprātīgā izmantošanā, tiekot sodīts ar 7 gadiem cietumā. 1985. gadā, pēc 2 cietumā pavadītiem gadiem, tika atbrīvots, norīkojot piespiedu darbā tautsaimniecības būvēs. Šajā laikā izveidoja un vadīja PSRS pirmo aptverošo celtnieku brigādi. Tāpat arī tika uzaicināts strādāt par agrofirmas "Ādaži" direktora Alberta Kaula vietnieku.

1989. gadā, pēc agrofirmas apmeklējuma, PSRS komunistiskās partijas Centrālās Komitejas ģenerālsekretārs Mihails Gorbačovs tai piešķīra atļauju ekonomiskajai darbībai ārzemēs. Līdz ar to, Lučanskis izveidoja PSRS pirmo nevalstisko ārējās tirdzniecības uzņēmumu — "Ādaži Impex". Jau pēc gada tai bija apgrozījums ap 50 miljoniem dolāru, bet 1990. gadā Lučanskis Austrijā nodibināja uzņēmumu "Nordex", kas kļuva par pirmo uzņēmumu Rietumos ar kapitāla līdzdalību no PSRS.

### Privātā dzīve

Dzīvo Krievijā un Austrijā. Precējies, ir trīs meitas un dēls.

Atsauces
--------

1. ↑  «Структура Российского еврейского конгресса». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-02-24. Skatīts: 2011-02-08.
2. 1 2  Jānis Domburs. «Kapitālista evolūcija — no Ādažiem līdz Vīnei». *www.periodika.lv*, 1993-02-27. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-05-15. Skatīts: 2020-10-18. Arhivēts 2019-05-15 *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------