recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ingmārs Zemzaris** (dzimis 1973. gada 21. novembrī Rīgā) ir latviešu komponists un ērģelnieks.

Dzimtas saknes ir Valmierā un Rūjienā. Profesora Endzelīna mazmazdēls, mākslinieku Līvijas Endzelīnas un Ulda Zemzara mazdēls, muzikoloģes Ingrīdas Zemzares un komponista Imanta Zemzara dēls.

Mācījies klavierspēli un kompozīciju (pie Pētera Vaska) EDMV (1981–1992). 1989. gadā par "Četrām Ziemassvētku dziesmām" vijolei un klavierēm ieguvis l. vietu Latvijas jauno komponistu konkursā. Skolu beidzot, sarīkojis savu pirmo autorkoncertu. Studējis Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas Teoloģijas seminārā (1992–1993), kur apguvis ērģeļu spēli. Privāti papildinājies klavierspēlē pie Valda Janča. Kalpojis par ērģelnieku Rīgas Misiones baznīcā (1989–1993), palīgmācītāju Rīgas Jaunajā Sv. Ģertrūdes baznīcā, Rūjienā un Ogrē (1994–1995). Bijis lektors Rūjienas (1995–1996) un Jaunpiebalgas (2000–2001) tautskolās. Kopš 1996. gada ir mācītājs Glūdā un Šķibē. 2000. gadā lasījis lekcijas UNESCO kultūras un menedžmenta studiju kursā Citavas/Gerlicas (*Zittau/Görlitz*) augstskolā Vācijā.

Komponējis solo un kora dziesmas, kā arī lielas formas skaņdarbus. Zemzara darbi atskaņoti Latvijā, Vācijā, Čehijā, Polijā, Portugālē, Dānijā, Zviedrijā un Somijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Ingūna Rībena: Domas: Domubiedri». *www.ingunaribena.lv*. Skatīts: 2023-10-17.
2. 1 2  «Ingmars Zemzaris | LMIC». *www.lmic.lv*. Skatīts: 2023-10-17.
**Oksidēšanas pakāpe** ir ķīmiskā elementa atoma nosacīts elektriskais lādiņš molekulā (pieņemot, ka savienojums sastāv no joniem un elektronu pāreja no viena atoma pie otra ir pilnīga). Par oksidēšanas pakāpi (retumis **oksidēšanas stāvokli**) šis lielums nosaukts tādēļ, ka elektronu atdošana, veidojoties ķīmiskajai saitei, ir oksidēšanās. Oksidēšanas pakāpe ir pozitīva, ja elektroni ir atvilkti nost no atoma un negatīva, ja tie ir pievilkti klāt atomam. 

Kovalentajos savienojumos oksidēšanas pakāpe ir skaitliski vienāda ar pievilkto vai atvilkto elektronu pāru skaitu (kovalentās saites veidošanā vienmēr piedalās divi elektroni). Tie atomi, kuri dotajā savienojumā ir elektronegatīvāki, elektronus pievelk sev klāt. Piemēram, slāpeklis ir elektronegatīvāks par ūdeņradi un amonjaka NH3 molekulā trīsvērtīgā slāpekļa oksidēšanas pakāpe ir −3. Savukārt slāpekļa trifluorīda NF3 molekulā trīsvērtīgajam slāpeklim oksidēšanas pakāpe ir +3, jo fluors ir elektronegatīvāks. 

Oksidēšanas pakāpes skaitliskais lielums bieži (bet ne vienmēr) ir vienāds ar elementa vērtību. Vienkāršās vielās atomu oksidēšanas pakāpes ir 0, kaut arī vērtība ir cita (piemēram, F2 molekulā fluora vērtība ir 1, bet N2 molekulā slāpekļa vērtība ir 3). Tāpat oksidēšanas pakāpe atšķiras no vērtības, ja molekulā ir savstarpēji savienojušies vienādi atomi (piemēram, etāna C2H6 molekulā oglekļa oksidēšanas pakāpe ir -3, kaut gan vērtība, kā parasti organiskos savienojumos, ir 4). Propāna C3H8 molekulā oglekļa oksidēšanas pakāpe jau ir daļskaitlis. Neitrālā molekulā atomu oksidēšanas pakāpju algebriskā summa vienmēr ir nulle.

Oksidēšanas pakāpi parasti ķīmiskās formulās apzīmē virs elementa simbola, vispirms rakstot zīmi, tad ciparu (apzīmējot jonu lādiņus, vispirms raksta ciparu, tad zīmi).

{\displaystyle {\stackrel {+1}{\mbox{Na}}}{\stackrel {-1}{\mbox{Cl}}},} {\displaystyle {\stackrel {+2}{\mbox{Mg}}}{\stackrel {-1}{\mbox{Cl}}}\_{2},} {\displaystyle {\stackrel {-3}{\mbox{N}}}{\stackrel {+1}{\mbox{H}}}\_{3},} {\displaystyle {\stackrel {+2}{\mbox{C}}}{\stackrel {-2}{\mbox{O}}},} {\displaystyle {\stackrel {+4}{\mbox{C}}}{\stackrel {-2}{\mbox{O}}}\_{2},}

{\displaystyle {\stackrel {+1}{\mbox{Cl}}}{\stackrel {-1}{\mbox{F}}},} {\displaystyle {\stackrel {+1}{\mbox{H}}}{\stackrel {+5}{\mbox{N}}}{\stackrel {-2}{\mbox{O}}}\_{3},} {\displaystyle {\stackrel {-4}{\mbox{C}}}{\stackrel {+1}{\mbox{H}}}\_{4},} {\displaystyle {\stackrel {+1}{\mbox{K}}}{\stackrel {+7}{\mbox{Mn}}}{\stackrel {-2}{\mbox{O}}}\_{4}.}

Nestehiometriskiem savienojumiem oksidēšanas pakāpes jēdziens nav pielietojams.
**Santa Ratniece** (dzimusi 1977. gadā) ir latviešu komponiste. 

Santa Ratniece dzimusi Jelgavā, mūzikas studijas sākusi Valmieras Mūzikas skolā klavierspēles klasē. 1992. gadā viņa uzsāka mūzikas teorijas mācības Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā Rīgā. Muzikālo izglītību turpināja J. Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur absolvējusi muzikoloģiju (2000) un kompozīciju (2002). Vēlāk viņa studēja kompozīciju pie angļu komponista Deivida Roulenda Enšedes konservatorijā Nīderlandē. Pēc tam Santa Ratniece turpināja studijas Igaunijas Mūzikas un teātra akadēmijā pie igauņu komponistes Helēnas Tulves un 2007. gadā ieguva maģistra grādu. 

Santa Ratniece ir saņēmusi šādus apbalvojumus:

* Petunia iegūst 1.vietu jauno komponistu konkursā Tallinā (2003);
* sens nacre - labākais 2004 International Rostrum for composers (kategorija lidz 30 gadiem);
* Glittering Promenade pirmatskaņojums Berlīnes Filharmonijā (2005);
* Alvéoles pirmatskaņojums Radio France Parīzē (2006);
* Saline iegūst Dienas Gada balvu kultūrā (2006);
* Sens nacre – Autortiesību Bezgalības balva (2007);
* Saline – rekomendētais skaņdarbs 2008 International Rostum for composers.

Ratnieces mūziku atskaņojuši Latvijas Radio koris, ansamblis Altera Veritas, Trio Palladio, Sinfonietta Rīga, Liepājas Amber Sound Orchestra, Latvijas Nacionālais simfoniskais orķestris, orķestris RIGA, Igaunijas Nacionālais vīru koris, Morāvijas Filharmonijas orķestris, Cappella Amsterdam, Musiques Nouvelles, Kronos Quartet, Arditti kvartets, Nederlands Kamerkoor, Kanādas stīgu kvartets Quatuor Molinari, Sidnejas simfoniskais ansamblis, International Contemporary Ensemble, Ensemble Recherche, Ensemble Fractales, Ensemble Sarband, Scordatura Ensemble, Lichtzwang Ensemble, Forbidden City Chamber Orchestra, koris The Crossing, Kamerkoris Īrijā un citi.

Ārējās saites
-------------

* Skaņdarbi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 48998348
* LNB: 000156905
* LCCN: no2007013904
* ISNI: 0000 0000 5392 4582
* GND: 1037756142
* BNF: cb165591548 (data)
* NKC: mzk2015863776

 |

 |
PSRS ģerbonis
**Padomju identitāte** jeb **padomju tauta** (krievu: *Советский народ*) bija pilsoniskā identitāte PSRS.

Plakāts ar uzrakstu "Visa pasaule būs mūsu!"

Vēsture
-------

Lai panāktu pilnīgu sabiedriskās domāšanas vienveidību, bija jārada jauns — padomju cilvēks. Miljoniem vienādi domājošu padomju cilvēku veidotu labi funkcionējošu, komunistiskajai partijai paklausīgu masu. Tādēļ 20. un 30. gados PSRS tika izveidots vienots ideoloģiskais mehānisms. Tas balstījās uz ideoloģiskās audzināšanas un represīvās valsts drošības sistēmas, kā arī masu saziņas līdzekļu, izglītības sistēmas un oficiālās kultūras savijumu. Tas bija centralizēti organizēts un katrā līmenī parasti pakļauts komunistiskās partijas ideloģisko sekretāru ķēdei.

20. gadsimta 80. gadu beigās, kad perestroikas ietekmē pastiprinājās separātisma tendences, padomju identitātes pamati tika satricināti. Pēc PSRS sabrukuma šī pārnacionālā identitāte pakāpeniski izzuda.

Kritika
-------

PSRS nebija vienlīdzības ne tikai starp tautām, bet arī starp atsevišķām sociālajām šķirām. Padomju sabiedrība būtībā bija šķiru sabiedrība, ko veidoja no vienas puses priviliģētā valdošā šķira — nomenklatūra un no otras puses, beztiesīgie zemnieki, strādnieki un inteliģence. Šo šķiru sabiedrību būtiski nemainīja urbanizācijas process. Šajā ziņā nepatiess ir arī Padomju Savienības Komunistiskās partijas apgalvojums, ka padomju valsts pastāvēšanas laikā tika nodrošināta padomju pilsoņu sociālā un politiskā vienlīdzība.

Mūsdienās
---------

Krievijas Federācijā jēdziens "daudznacionālā padomju tauta" ir aizstāts ar jēdzienu "daudznacionālā Krievijas Federācijas tauta". Pēdējos gados Krievijas propagandā tiek lietots jauns termins "Krievu pasaule", kas tiek arī aktīvi popularizēts bijušās Krievijas Impērijas un PSRS teritorijās.

Skatīt vēl
----------

* Padomju dzīvesveids

Atsauces
--------

1. ↑  «Padomju cilvēka audzināšana». *www.diena.lv*. Skatīts: 2023-04-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Padomju identitāte***.
**Afganistānas Islāma Republika** (puštu: د افغانستان اسلامي جمهوریت, *Da Afġānistān Islāmī Jumhoryat*; dari: جمهوری اسلامی افغانستان, *Jumhūrī-yi Islāmī-yi Afġānistān*) bija valsts, kas no 2004. līdz 2021. gadam pārvaldīja Afganistānu. Tā tika dibināta 2004. gadā pēc ASV iebrukuma Afganistānā, pārņemot lielāko valsts daļu no talibu pārvaldītā Afganistānas Islāma Emirāta. Islāma Republika 2021. gadā augustā zaudēja kontroli pār lielāko daļu valsts teritorijas *Taliban* kaujiniekiem, galu galā zaudējot Kabulu 2021. gadā 15. augustā.

2021. gadā NATO karaspēkam atkāpjoties, talibi maijā sāka masīvu militāru ofensīvu, kas ļāva viņiem trīsarpus mēnešu laikā pārņemt kontroli pār valsti. Afganistānas Islāma Republikas bruņotie spēki ātri izjuka. Republikas institūcijas faktiski sabruka 2021. gada 15. augustā, kad *Taliban* spēki ienāca Kabulā un Afganistānas prezidents Ašrafs Gani aizbēga no valsts.

Valsts pārvalde
---------------

Prezidentāla republika, ko pārvaldīja prezidents, valdība, Nacionālā asambleja un pašvaldību padomes.

Konstitūcija pieņemta 2004. gada janvārī.

### Parlaments

Divpalātu parlaments — Nacionālā asambleja — uzsāka darbu 2005. gada 19. decembrī pēc 2005. gada 18. septembrī notikušajām vēlēšanām. Vēlēšanu kandidātes sievietes bija apmēram 10% no kopējā kandidātu skaita un pateicoties kārtībai rezervēt vietas sievietēm deputātēm, sievietes ieguva 27,3% vietu apakšpalātā un gandrīz 30% vietu pašvaldību padomē. Vēlēšanu laikā nogalināja astoņus kandidātus un vairākus darbiniekus, kas iesaistīti vēlēšanu darbā. ES Vēlēšanu Novērošanas Misija ziņoja par pārkāpumiem un krāpšanu vairākās provincēs.

### Ārpolitika

Afganistāna Islāma Republika bija pievienojusies Dienvidāzijas reģionālās sadarbības asociācijai (SAARC). Attiecības ar ES balstījās uz partnerattiecību nolīgumu "Ieguldot jaunā ES — Afganistānas partnerībā", ko parakstīja 2005. gada 16. novembrī Strasbūrā.

Skatīt arī
----------

* Afganistānas nosaukums
* Afganistānas valsts vadītāji

Atsauces
--------

1. ↑  Eiropas Parlamenta rezolūcija par Afganistānu — 2006. gada 18. janvāris
"Latgales (Poļu Vidzemes) un kaimiņapgabalu flora" (1895).
**Eduards Lēmanis** (vācu: *Eduard Lehmann*, 1841−1902) bija vācbaltiešu ārsts, ceļotājs un botāniķis. Pētīja Latgales un Sēlijas floru. Aleksandra Bunges māceklis. Rīgas Dabaspētnieku biedrības korespondētājloceklis (1893).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1841. gada 2. jūnijā (20. maijā pēc VS) Rīgā Kara hospitāļa ārsta Johana Eduarda Lēmaņa un viņa sievas Šarlotes, dzimušas Jānecas (*Jahnentz*), ģimenē. 1858. gada vasarā, uzturoties pie radiem Kalkūnes muižā, veica regulāras ekskursijas no Ilūkstes rietumos līdz Lielbornei austrumos, pētot Sēlijas floru. Pētījumu rezultātus viņš nopublicēja rakstā Tērbatas Dabaspētnieku biedrības zinātniskajā žurnālā.
Pēc mācībām ģimnāzijā studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1860-1864) un papildinājās botānikā pie profesora Aleksandra Bunges. Strādāja par ārstu Varakļānos (1866-1874) un no 1874. gada Rēzeknē. Publicēja rakstu par 1872. gada izrakumiem Stirnienes senkapos.

Sākot ar 1882. gadu, E. Lēmanis sāka veikt regulāras ekskursijas pa Pēterburgas–Varšavas un Rīgas–Orlas dzelzceļa līniju stacijām, kā arī daudzu muižu centriem. 1890. gada maijā un jūnijā viņš apsekoja Daugavas ieleju pie Krāslavas, bet 1891. gada vasarā kopā ar zviedru fitopaleontologu A. G. Nathorstu Rēzeknes apkārtni. Plašos un ilggadīgos Latgales floras pētījumus 1895. gadā E. Lēmanis apkopoja un izdeva apjomīgajā monogrāfijā „Latgales un kaimiņapgabalu flora".

Miris 1902. gada 18. maijā Rēzeknē.

Darbi
-----

* *Beitrag zur Kenntniss der Flora Kurlands*. Archiv für die Naturkunde Liv-, Ehst- und Kurlands (1859) Dorpat. – 2. Serie. – Bd. 1. – S. 539 – 580.
* *Bericht über die Gräberaufdeckungen bei Stirnian im Herbst 1872*, in: Verh. GEG 7 H. 3/4 (1873), 106-15
* *Nordischer Drachenkopf: Heidekieferwald bei Presna (Antonopol)*; *Lichte Waldhange bei Nummern*. (Ruiša pūķgalve; Atradne: viršu priežu mežs pie Prensas (Antonopoles); gaiša meža nogāze pie Numernes) (1888. gada 10. jūlijā)
* *Flora von Polnisch Livland mit besonderer Berücksichtigung der Florengebiete Nordwest-Rußlands, des Ostbaltikums, der Gouvernements Pskov und St. Petersburg, sowie die Verbreitung der Pflanzen durch Eisenbahnen*, in: Arch. f. Naturk. v. Liv-, Est- u. Kurland 11, 2. Ser. (Jurjew [Dorpat] 1895) ["Latgales un kaimiņapgabalu flora"]

Atsauces
--------

1. ↑  latgalesdati.du.lv
2. ↑  [BOTĀNISKO PĒTĪJUMU VĒSTURE DIENVIDAUSTRUMLATVIJĀ] Uvis Suško, Pēteris Evarts-Bunders
3. ↑  Baltisches Biografisches Lexikon digital
**Dommaradžu Gukešs** (tamilu: குகேஷ்; dzimis 2006. gada 29. maijā, Čennai) ir Indijas starptautiskais lielmeistars šahā (2019).

Biogrāfija
----------

2015. gadā uzvarējis Āzijas skolnieku šaha čempionātā U9 vecuma grupā. 2018. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čmepionātā U12 vecuma grupā. 2018. gadā izcīnījis piecas zelta medaļas Āzijas jauniešu šaha čempionātā, uzvarot U12 vecuma grupā individuālajā un komandu vērtējumā ātrajā šahā un šaha ātrspēlē, kā arī individuāli klasiskajā šahā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 75. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 81. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Indijas komandu Pasaules šaha olimpiādē un 2022. gadā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā un individuālo zelta medaļu pie 1. galdiņa.

Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2019. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Par lielmeistaru kļuvis 12 gadu, 7 mēnešu un 17 dienu vecumā, kļūstot par otru jaunāku lielmeistaru šaha vēsturē pēc Sergeja Karjakina.

Atsauces
--------

1. ↑  «Gukesh D: The story behind a budding talent». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. aprīlī. Skatīts: 2021. gada 1. decembrī.
2. ↑  Chess: India's Gukesh, Savitha Shri bag gold medals in U-12 World Cadets Championship
3. ↑  Gukesh wins 5 gold medals in Asian Youth Chess Championship
4. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
5. ↑  2023 FIDE Grand Swiss
6. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Open
7. ↑  Gukesh becomes second youngest GM in history

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Koordinātas: 84°20′S 166°25′E﻿ / ﻿84.333°S 166.417°E﻿ / -84.333; 166.417

**Kērkpatrika kalns** (angļu: *Mount Kirkpatrick*) ir kalns Antarktīdā, Transantarktīdas kalnu augstākā virsotne. Izvietojies Karalienes Aleksandras grēdā. Kalnu atklāja britu ekspedīcija (1907—1909) Ernesta Šekltona vadībā un nodēvēja par godu ekspedīcijas sponsoram, skotu biznesmenim no Glāzgovas Aleksandram Braisam Kērkpatrikam (*Alexander Bryce Kirkpatrick*).

Kērkpatrika kalns ir viena no bagātīgākajām fosiliju atradnēm Antarktīdā. To 1991. gadā atklāja amerikāņu paleontologa Viljama Hamera (*William R. Hammer*) vadītā ekspedīcija aptuveni 4100 metru augstumā vulkāniskajā Hansona formācijā. Fosilijas lielākoties attiecas uz mezozoja ēru. Kalnā tika atklāts arī *Cryolophosaurus* — pirmā kontinentā atklātā plēsīgo dinozauru suga.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kerkpatrika kalns». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 353. lpp.
2. ↑  Dinosaur World. Cryolophosaurus ellioti

Ārējās saites
-------------
**Ūdenssuņi** jeb **Amerikas proteji** (*Necturus*) ir proteju dzimtas (*Proteidae*) ģints, kas apvieno 5 mūsdienās dzīvojošas astaino abinieku sugas un vairākas izmirušas aizvēsturiskās sugas. Tās sastopamas Ziemeļamerikā, sākot ar Kanādas centrālo daļu, cauri ASV centrālajai daļai, austrumos sasniedzot Ziemeļkarolīnu, bet dienvidos Misisipi un Džordžiju. Pazīstamākā un visvairāk pētītā no visām sugām ir ūdenssuns (*Necturus maculosus*).

Kopīgās īpašības
----------------

Ūdenssuņi ir ūdenī dzīvojoši dzīvnieki, kas atšķirībā no daudzām citām salamandrām, kļūstot pieauguši, nezaudē savas žaunas, neskatoties uz to, ka tiem attīstās arī plaušas. Plaušām praktiski gandrīz nav nozīmes šo dzīvnieku elpošanā, jo šie dzīvnieki nekad nepamet ūdeni. Ūdenssuņi skābekli uzņem arī caur ādu un ļoti retos gadījumos ieelpojot gaisu pie ūdens virsmas. Lielākā daļa šīs ģints sugu ir līdz 28 cm garas, vienīgi ūdenssuns sasniedz 40 cm garumu. To ķermenis ir spēcīgs un masīvs, tumši brūnā, pelēkā vai melnā krāsā, turklāt ķermeņa augšpusē ar raibumojumu. Kājas masīvas, gan priekškājām, gan pakaļkājām ir četri pirksti.

Savu nosaukumu "ūdenssuņi" šīs sugas ieguvušas tādēļ, ka spēj izdot skaņas, kas atgādina suņa rejas. Ūdenssuņiem ir gaļīgas lūpas, kas neļauj barībai izbēgt no mutes dobuma tās iesūkšanas brīdī. Augšžoklī tiem iztrūkst priekšzobu kauliņa.

Dzīves veids
------------

Ūdenssuņu sugas apdzīvo ezerus un nelielas upītes. Tie barojas ar baktērijām, vienšūņiem, bezmugurkaulniekiem un nelielām zivtiņām. Par šo sugu vairošanos ir ļoti maz zināmu faktu. Piemēram, ūdenssuns pārojas rudenī, bet ikrus nērš nākamajā pavasarī. Ikri tiek piestiprināti pie akmeņiem un nogrimušiem kokiem. Ūdenssuņiem abi dzimumi izrāda zināmu vecāku aprūpi par ikriem, uzturoties to tuvumā. Kāpuri tikai pēc vairākiem gadiem izaug par pieaugušiem īpatņiem.

Sistemātika
-----------

* Ūdenssuņi (*Necturus*)
	+ Alabamas ūdenssuns (*Necturus alabamensis*)
	+ Mazais ūdenssuns (*Necturus punctatus*)
	+ Nūsas ūdenssuns (*Necturus lewisi*)
	+ Raibais ūdenssuns (*Necturus beyeri*)
	+ Ūdenssuns (*Necturus maculosus*)
* †*Orthophyia*
	+ †*Orthophyia longa*
* †*Paranecturus*
	+ †*Paranecturus garbanii*
* †*Mioproteus*
	+ †*Mioproteus caucasicus*
	+ †*Mioproteus wezei*

Atsauces
--------

1. ↑  Mudpuppy
2. 1 2  Harris, J.P. Jr. (1959). "The natural history of Necturus: II.". Field and Laboratory 27 (2): 71–77.
3. 1 2 3 4  «ADW: Olms, Waterdogs, Mudpuppies». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 17. martā.
4. 1 2  «Tolweb: Proteidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 5. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 17. martā.
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par citām jēdziena **Silva** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Silva** ir ciems Vidzemē, Smiltenes novada Launkalnes pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Silva ir Smiltenes priekšpilsēta, tikai 3 km attālumā no pilsētas centra. Cauri ciemam iet reģionālais autoceļš P27 (Smiltene—Gulbene), 4 km uz dienvidaustrumiem — Vidzemes šoseja A2. Attālums līdz Rīgai — 130 km.

Silva atrodas Vidzemes augstienes ziemeļu nomalē, Mežoles paugurainē, Abula labajā krastā.

Ciems (no latīņu: *silva* — ‘mežs’) veidojies kā kokapstrādes, mežizstrādes un koksnes izpētes centrs, kad 1957. gadā pie Smiltenes mežniecības izveidoja Smiltenes MRS (mežrūpniecības saimniecību). Silvā atrodas AS "Latvijas valsts meži" Austrumvidzemes mežsaimniecība, Valsts meža dienesta birojs, vairāki kokapstrādes uzņēmumi, Silvas dendroloģiskais parks, BMX trase.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 189 | —     |
| 1979 | 303 | +60.3% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 476 | +57.1% |
| 2000 | 465 | −2.3% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 389 | −16.3% |
| 2021 | 334 | −14.1% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. daļa. R:, AS Preses nams, 2001, 558. lpp.
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Launkalnes pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* **Launkalne**
* Mežmuiža
* Saltupi
* Silva

 |

 |
Cēsu reālskolas ēka (pēc 1894).
**Cēsu reālskola** jeb **Kārļa Millera reālskola** bija privāta mācību iestāde Cēsīs, kas darbojās no 1892. gada līdz Pirmajam pasaules karam. Kopš 1894. gada skola atradās Lielajā Līvu ielā 1, agrākajā pilsētas ārsta Alekša Ādolfi namā pie Līvu laukuma. Tajā mācīja vācu un franču valodu, aritmētiku, algebru, dabaszinības, vēsturi un ģeogrāfiju, rasēšanu, zīmēšanu, dziedāšanu.

Vēsture
-------

Dibināta 1892. gadā Baltijas pārkrievošanas laikā, kad vācu valodas kā mācību valodas dēļ slēdza Bērzaines ģimnāziju. Vecpiebalgas draudzes skolas augstākās klases skolotājs Kārlis Millers Plāmša mājā Gaujas un Palasta ielas stūrī (Gaujas ielā 6) Cēsīs atvēra privātu sešklasīgu reālskolu zēniem ar mācībām krievu valodā. Līdz ar skolotāju Milleru uz Cēsīm pārnāca arī daļa viņa Vecpiebalgas audzēkņu, pievie­nojās arī daļa slēgtās Bērzaines ģimnāzijas skolēnu.

1894. gadā skola pārcēlās uz ēku Līvu laukumā, 1896. gadā to pārveidoja par II šķiras mācību
iestādi ar 4-klasīgu reālskolas kursu. Tajā laikā skolā mācījās no 120 līdz 140 zēnu.
1907. gadā Kārlim Milleram atļāva skolu atkal pārveidot par sešklasīgu reālskolu ar kroņa [valsts] skolas tiesībām.
1910. gadā reālskolā darbu uzsāka matemātikas skolotājs Longīns Ausējs. 1911. gada vasarā Kārlis Millers pārdeva reālskolu Longīnam Ausējam.

1912. gadā Cēsu reālskolai piešķīra pilnas kroņa reālskolas tiesības.

Audzēkņi
--------

Komponists Alfrēds Kalniņš, literāts un arhitekts Artūrs Kramiņš, režisors Alfrēds Zommers, psihiatrs Hermanis Buduls, literāti Apsesdēls, Jānis Lapiņš, Jēkabs Poruks, Arveds Švābe, ķīmiķis un sabiedriskais darbinieks Jūlijs Auškāps, tēlnieks Kārlis Jansons, pulkvežleitnants Artūrs Jansons, žurnālists un tulkotājs Aleksandrs Būmanis. politiķis Artūrs Žers un daudzi citi.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Cēsu reālskola*** |

1. ↑  Kārlis Millers un viņa skola Māra Baķe, "Druva" Nr. 174 2020. gada 13. novembrī

Koordinātas: 57°18′38″N 25°16′3″E﻿ / ﻿57.31056°N 25.26750°E﻿ / 57.31056; 25.26750
**Frīdrihs Vilhelms III** (vācu: *Friedrich Wilhelm III.*; dzimis 1770. gada 3. augustā, miris 1840. gada 7. jūnijā) bija Hoencollernu dinastijas Prūsijas karalis no 1797. gada līdz savai nāvei 1840. gadā un Brandenburgas kūrfirsts līdz Svētās Romas impērijas likvidēšanai 1806. gadā. Frīdriha Vilhelma III valdīšanas laiks iekrita Napoleonu karu laikā. Pēc Napoleona sakāves Frīdrihs Vilhelms III bija viens no Svētās Savienības balstiem. Tautā par pašu Frīdrihu Vilhelmu III populārāka bija viņa skaistā sieva — Luīze fon Meklenburga-Štrēlica, kura bija izteikta Napoleona pretiniece.

Dzīvesgājums
------------

Frīdrihs Vilhelms dzimis Potsdamā kā vecākais dēls Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma II ģimenē. Saskaņā ar prūšu valsts tradīcijām jaunībā viņš dienēja armijā. 1793. gadā apprecējās ar Meklenburgas-Štrēlicas princesi Luīzi. 1797. gadā pēc tēva nāves kļuva par Prūsijas karali, un sāka vairākas svarīgas reformas valstī.

Sākoties Napoleona kariem, Prūsija centās saglabāt neitralitāti. Tomēr vēlāk galmā virsroku guva kara piekritēji Frīdriha Vilhelma III sievas vadībā, un 1806. gada oktobrī Prūsija iesaistījās karā pret Franciju. Tomēr tā paša gada 16. oktobrī cieta smagu sakāvi Jēnas-Auerštetes kaujā un Frīdrihs Vilhelms III bija spiests pilnībā pakļauties Napoleona un Krievijas Impērijas ķeizara Aleksandra I diktātam. Galms pārcēlās uz Mēmeli, bet Prūsija zaudēja visas poļu teritorijas un teritorijas uz rietumiem no Elbas. 1809. gadā Frīdrihs Vilhelms III viesojās Rīgā, kur Muses biedrības namā viņam rīkoja pieņemšanu.

Pēc Napoleona sakāves 1812. gada karā Prūsija pieslējās Krievijai cīņā pret Napoleonu un prūšu karaspēks spēlēja būtisku lomu Napoleona sagrāvē.
Vīnes kongresā Prūsija izcīnīja vairākus teritoriālus ieguvumus. Pēc Napoleona sagrāves Frīdrihs Vilhelms III realizēja daudz konservatīvāku politiku nekā valdīšanas sākumposmā. Mira 1840. gadā un Prūsijas troni mantoja viņa dēls Frīdrihs Vilhelms IV.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Frīdrihs Vilhelms III Hoencollerns***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Frīdrihs Vilhelms II**  |  **Prūsijas karalis** 1797—1840 | Pēctecis: **Frīdrihs Vilhelms IV**  |
| Priekštecis: **Frīdrihs Vilhelms II**  |  **Brandenburgas kūrfirsts** 1797—1806 | Pēctecis: **Svētā Romas impērijas likvidēšana(pievienota Prusijai)**  |
| Priekštecis: **nodibināta**  |  **Lejasreinas lielhercogs** 1815—1840 | Pēctecis: **(pievienota Prusijai)**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 774683
* LNB: 000212192
* LCCN: n81147121
* ISNI: 0000 0001 0899 8205
* GND: 118535986
* SELIBR: 231953
* SUDOC: 02759808X
* BNF: cb120234251 (data)
* NKC: jx20060302003
* SBN identifikators IEIV059328 nav derīgs.
* CiNii: DA14961401

 |

 |
**Pakauša kauls** (os occipitale) ir galvaskausa smadzeņu daļas nepāra kauls. Pakauša kauls veido galvaskausa mugurējo daļu un pamatni, kuras pamatnē atrodas lielā pakauša atvere (*foramen magnum*), caur kuru muguras smadzenes pāriet galvas smadzenēs. Tā ir vislielākā atvere galvaskausā.

Uzbūve
------

Pakauša kaulam ir četras daļas, kas norobežo lielo pakauša atveri (*foramen magnum*). Pakauša kaulam izšķir:

* pamata daļu (*pars basilaris*) - lielās atveres priekšā
* sānu daļas (*partes laterales*) - lielās atveres sānos
* pakauša kaula zvīņu (*squama occipitalis*) - uz mugurpusi no atveres

**Pamata daļa** ir visbiezākā, atrodas uz priekšu no lielās atveres (*foramen magnum*). Pamata daļa ~18 gadu vecumā saaug ar spārnkaula ķermeni, izveidojot galvaskausa pamata kaulu (*os basilare*). Pamata daļai ir divas virsmas - smadzeņvirsma un ārējā virsma. Smadzeņvirsma ar turku sedlu muguru veido nogāzi (*clivus*), kā arī smadzeņvirsmas sānos atrodas akmenssinusa rieva (*sulcus sinus petrosi inferioris*). Ārējās virsmas vidū atrodas rīkles pauguriņš (*tuberculum pharyngeum*).
**Sānu daļas** novietojas uz sāniem no lielās atveres (*foramen magnum*), to iekšējās malas ir gludas. Ārējā mala veido jūga ierobu (*incisura jugularis*), kuru mugurpusē norobežo jūga izaugums (*processus jugularis*). Mediāli no jūga izauguma kaula, smadzeņvirsmā ir S veida sinusa rieva (*sulcus sinus sigmoidei*). S veida sinusa rievas priekšpusē atrodas jūga pauguriņš, bet zem tā ir zemmēles nerva kanāls (*canalis hypoglossi*). Zem kanāla pakauša kaula ārējā virsmā ir pakauša locītavpaugurs (*condylus occipitalis*), kā mugurpusē ir locītavpaugura bedre (*fossa condylaris*). Locītavpaugurs veido savienojumu ar pirmo kakla skriemeli.
**Zvīņas daļa** novietojas lielās atveres mugurpusē un tās malas ir robotas. Uz zvīņas daļas ārējās virsmas atrodas pakauša ārējais paugurs (*protuberantia occipitalis externa*), kas ir viegli sataustāms zem pakauša ādas. No šī paugura uz sāniem atiet augstākā un augšējā pakauša līnija (*linea nuchae suprema et superior*) pie kurām stiprinās kakla muskuļi. Zemāk, paralēli augšējām pakauša līnijām iet apakšējā pakauša līnija (*linea nuchae inferior*). Iekšējā virsmā ir krustveida pacēlums (*eminentia cruciformis*) - tas sadala iekšējo virsmu divās pāra bedrēs: apakšējās ir smadzenīši bedrītes, bet augšējās smadzeņu bedrītes. Krustveida pacēluma vidus ir stipri izvirzīts un veido iekšējo pakauša pauguru (*protuberantia occipitalis interna*).

Papildus attēli
---------------

* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pakauša kauls***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
Skolotājs Kārlis Millers.
**Kārlis Millers** (1844–1911) bija latviešu skolotājs un rakstnieks, Cēsu reālskolas dibinātājs un vadītājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1844. gada 15. decembrī Dobeles pagastā zemnieka ģimenē. Mācījās Bērzes muižas pagastskolā, Dobeles latviešu draudzes ķesterskolā (1858–1860) un Jelgavas ģimnāzijā (1861–1866). 
Studēja filoloģiju Tērbatas Universitātes Vēstures un klasiskās filoloģijas fakultātē (1866–1872), kur piedalījās Ata Kronvalda rīkotajos latviešu studentu vakaros. 1871. gadā publicēja aprakstu "Staburadze" laikrakstā "Baltijas Vēstnesis".

Strādāja par mājskolotāju Jaunpils pastorātā (1873–1875).
Pēc Ata Kronvalda nāves bija Vecpiebalgas draudzes skolas augstākās klases skolotājs (1876–1892), līdztekus darbojās Vecpiebalgas Labdarības biedrībā.

Baltijas pārkrievošanas laikā 1892. gadā viņš Cēsīs nodibināja privātu sešklasīgu reālskolu ar mācībām krievu valodā, kuru vadīja līdz 1911. gadam.

Miris 1911. gada 10. decembrī Cēsīs, apglabāts pilsētas kapos.

Darbi
-----

Rakstīja periodikā par skolu lietām, latviešu valodu un mitoloģiju, vairākkārt par Ati Kronvaldu. 
1898. gadā daļa viņa rakstu apkopota grāmatā "Rakstu krājums".

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv
**Ahilleja un bruņurupuča** paradokss ir viens no daudzajiem pazīstamajiem, aplamajiem secinājumiem, kurus radījis grieķu filozofs Zēnons Elejietis. Tajā ir mēģinājums pierādīt, ka tāds ātrs skrējējs kā Ahillejs sacensībās nekad nevar panākt bruņurupuci, ja tas atrodas tikai gabaliņu tam priekšā. Šī argumenta pierādījums ir šāds:

Pirms Ahillejs apsteidz bruņurupuci, viņam jāpieveic attālums, par kuru bruņurupucis ir viņam priekšā. Taču, laikā, kas viņam tam nepieciešams, bruņurupucis ir jau pavirzījies, lai gan mazliet, taču uz priekšu, kuru Ahillejam atkal jāuzveic. Arī, ja tas viņam ir izdevies, bruņurupucis vienalga ir viņam priekšā. Pārsvars, par kuru bruņurupucis ir priekšā, vienmēr samazinās, bet vienalga paliek pārsvars, un, lai arī ātrais skrējējs pietuvojas arvien vairāk, viņš nekad nepanāk un neapsteidz bruņurupuci.

Patiesībā ātrākais vienmēr var panākt lēnāko, tikai tam nepieciešams pietiekoši laika. Panākšanai nepieciešamais laiks ir proporcionāls pārsvaram un apgriezti proporcionāls abu skrējēju ātruma atšķirībai un pie līdzvērtīgas abu ātrumu saglabāšanas apgriezti proporcionāls viens otram.

Ģeometrisks pierādījums ar staru likumu (optimāli Ahilleja izejas punktam izvēlas 45° leņķis.
Zēnona aplamajā secinājumā ir divas kļūdas:

1. Viņš neņem vērā, ka bezgalīgai rindai var būt bezgalīga summa
2. Ceļš, kuru Ahillejs veic no izejas punkta līdz bruņurupuča satikšanai, var tikt iespējami sīki sadalīts. Taču šis bezgalīgais sadalījums nenosaka, ka šis pārsvara gabals ir nebeidzami garš vai ka ir nebeidzami daudz laika tā veikšanai.

Ir dažādi uzskati, ko Zēnons ar saviem paradoksiem gribēja parādīt. Parasti tiek apgalvots, ka viņš gribēja atbalstīt elejiešu (Parmenīds no Elejas) tēzi, ka realitātē pastāv tikai viens vienīgs nemainīgs un nesagraujams veselums un ka visa daudzveidība un kustība ir tikai šķietama. Skaidrs ir tomēr, ka šis antīkais uzskats deva ieguldījumu bezgalības jēdziena formulēšanā un arī šodien tiek pielietots vēl kā piemērs.

Šis paradokss netika tieši nodots tālāk, bet gan minēts Aristoteļa „Fizika" un „Simplikios" komentāros.

Citi paradoksi, kurus aprakstījis Zēnons, ir dalīšanas paradokss un bultas paradokss. Saturiski tas nav radniecīgs Luisa Kerola īsajā dialogā „Ko bruņurupucis teica Ahillejam? „(*What the Tortoise Said to Achilles* izteiktajam argumentam, ar kuru viņš uzsver atšķirību starp objekta un metavalodisko implikāciju, kas tiek saukta arī par Kerola paradoksu.
**Kaori Momoi** (japāņu: 桃井 かおり; dzimusi 1952. gada 8. aprīlī) ir japāņu aktrise un dziedātāja.

Biogrāfija
----------

Kaori Momoi dzimusi Tokijā, Japānā, starptautiskās politikas profesora un dārgakmeņu dizaineres ģimenē. Viņa sāka studēt baletu 12 gadu vecumā Londonā, Lielbritānijas Karaliskajā dejas akadēmijā. Pēc trim studiju gadiem viņa atgriezās Tokijā. Absolvējusi Japānas Bungakudzas dramatiskās mākslas skolu.

1971. gadā Momoi debitēja režisora Kona Itikavas filmā *Ai Futatabi* (*To Love Again*). Kopš debijas viņa ieguvusi daudzas balvas gan Japānā, gan starptautiskos kinofestivālos, kļūstot par vienu no vadošajām aktrisēm Japānā. Kā dziedātāja izdevusi 15 mūzikas albumus. Darbojusies teātrī un televīzijā, vadījusi džeza vakariņu šovus ar slaveniem japāņu džeza mūziķiem, piemēram, Hino Terumasa.

Kaori Momoi filmējusies daudzu Japānas režisoru filmās, tai skaitā arī režisora Akira Kurosava filmā "Karavīra ēna" (*Kagemusha*, 1980). Viņa attēlojusi lomu krievu režisora Aleksandra Sokurova filmā "Saule" (2005) un piedalījusies ASV režisora Roba Māršala filmā "Geišas atmiņas" (*Memoirs of a Geisha*, 2005). Attēlojusi nelielu lomu ASV režisora Rūperta Sandersa filmā "Rēgs bruņās".

Filmējusies vairākās latviešu režisora Māra Martinsona filmās — *Amaya* (2010), "Oki — okeāna vidū" (2014), "Maģiskais kimono" (2017). Par lomu filmā *Amaya* nominēta Lielā Kristapa balvai kategorijā "Labākā aktrise".

Darbojusies arī kā filmu režisore. Uzņēmusi trīs filmas, bijusi arī scenāriju autore. Viena no viņas filmām *Ichijiku no kao* (*Faces of a Fig Tree*, 2006) saņēma piecas balvas starptautiskos kinofestivālos, tai skaitā arī Berlīnes starptautiskā kinofestivāla balvu *Netpac Award*.

Apbalvojumi
-----------

Momoi sešas reizes nominēta Japānas Kinoakadēmijas balvai, no kurām divas reizes to ieguvusi — kā labākā aktrise filmā *Kamisamaga kureta akanbô* (*No More Easy Life*, 1979) un kā labākā otrā plāna aktrise filmā *Shiawase no kiiroi hankachi* (*The Yellow Handkerchief*, 1977). Saņēmusi balvu kā labākā aktrise 1983. gada Ņujorkas starptautiskajā filmu festivālā par lomu filmā *Giwaku* (*Suspicion*, 1982).

Kaori Momoi apbalvota ar Japānas Goda medaļu (2008), Kinujo Tanakas balvu (2015) un Uzlecošās saules ordeni (4. šķira, 2022).

Atsauces
--------

1. 1 2  «Kaori Momoi - Biography». IMDB.
2. ↑  «Kaori Momoi». filmas.lv.
3. ↑  «Režisors Māris Martinsons jau trešo reizi sadarbosies ar japāņu aktrisi Kaori Momoi». Diena.
4. ↑  «Latvian National Film Festival, 2012 Awards». IMDB.
5. ↑  «Berlin International Film Festival, 2007 Awards». IMDB.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kaori Momoi***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 1454149108666568780009
* LCCN: nr2004025395
* ISNI: 0000 0000 8405 1593
* GND: 1072826208
* SUDOC: 113607377
* BNF: cb150407269 (data)
* NDL: 00046446
* NKC: xx0110936
* BNE: XX4433619
* CiNii: DA07400120

 |

 |
Šurkovska olimpiskās medaļas kopija un autogrāfs  *Sporta zvaigžņu avēnijā Dzivnovā* 
**Rišards Jans Šurkovskis** (poļu: *Ryszard Jan Szurkowski*; 1946. gada 12. janvāris—2021. gada 1. februāris) bija Polijas šosejas riteņbraucējs, vēlāk treneris, leģendāra personība Polijas sportā.

Karjera
-------

Velosportam pievērsās 10 gadu vecumam, iespaidojoties no sava tautieša Stanislava Krulaka uzvaras Miera velobraucienā 1956. gadā.

Sākotnēji trenējies pastsāvīgi, no 1966. gada armijas komandā Radomā, no 1968. gada Vroclavas komandā *Dolmel* pie nacionālās izlases trenera Henrika Lasaka. Savās pirmajās lielākajās sacensībās — 1968. gada Polijas čempionātā Prudņikā izcīnīja 1. vietu apļu braucienā (viena no čempionāta kategorijām).

Šurkovskis izcīnīja pa sudraba medaļai komandu braucienā 1972. un 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī ieguva trīs zelta un vienu sudraba medaļu Pasaules čempionātā amatieriem. 1973. gadā viņs ieguva divas zelta medaļas, bet 1975. gadā zeltu komandu braucienā un sudrabu grupas braucienā. Šurkovskis četras teizes uzvarēja Miera velobraucienā (1970, 1971, 1973 un 1975). Divas reizes uzvarēja arī *Dookoła Mazowsza* (1977 un 1978).

Sportista karjeru noslēdza 1980. gadā. 1984. gadā pabeidza Fiziskās kultūras akadēmiju Vroclavā. 1984.—1988. gadā bija Polijas šosejas riteņbraukšanas izlases treneris. Olimpiskajās spēlēs Seulā viņa trenētā komanda ieguva sudraba medaļu 100 km komandu braucienā. 1988.—1989. gadā vadīja pirmo Polijas profesionālo riteņbraukšanas komandu *Exbud*, 1991. gadā Varšavā izveidoja sporta klubu *Szurkowski*.

Politiķa karjera
----------------

1985.—1989. gadā Šurkovskis bija Polijas Tautas Republikas Sejma deputāts. 2005. gadā kandidēja Polijas Sejma vēlēšanās, bet netika ievēlēts.

Privātā dzīve
-------------

Viņs dēls, Norberts, gāja bojā 2001. gada 11. septembra uzbrukumos ASV.

2018. gadā Šurkovskis iekļuva kritienā velosacensību laikā Vācijā, guva smagus savinojumus, to skaitā traumējot muguras smadzenes. Pēc šīm traumām viņš neatguvās un kļuva paralizēts. Pēc piecu mēnešu terapijas viņš bija atguvis jutību pirkstos.

Viņš mira 2021. gada 1. februārī, divdesmit dienas pēc savas 75. dzimšanas dienas.

Atzinība
--------

1971. un 1973. gadā laikraksta *Przegląd Sportowy* aptaujā atzīts par Polijas Gada sportistu, bet 1985. gadā par Gada treneri.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Kamil Wolnicki (1 February 2021), Odeszła legenda polskiego sportu. W ostatnich latach walczył o zdrowie, onet.pl
2. ↑  databaseOlympics Arhivēts 16 October 2012 *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Olympics at Sports-Reference.com
4. ↑  «Remembering September 11, 2001: Norbert P. Szurkowski Obituary». *Legacy.com*. Skatīts: 2021-03-26.
5. ↑   Zmarł Ryszard Szurkowski, najbardziej utytułowany polski kolarz. Miał 75 lat, TVP Sport, 1 February 2021

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rišards Šurkovskis***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
**Nacionālā enciklopēdija** ir universāla enciklopēdija latviešu valodā. Tās elektronisko versiju atvēra 2018. gada 18. decembrī. Enciklopēdijas redakcija darbojas Latvijas Nacionālās bibliotēkas paspārnē.

Kopsavilkums
------------

Nacionālās enciklopēdijas projekts darbu sāka 2014. gada nogalē. 2014. gada 18. decembrī par elektroniskās platformas piegādātāju izvēlēts uzņēmums "Tilde". Nacionālās enciklopēdijas redakcija darbu sāka 2015. gada jūlijā. Enciklopēdijas izveidi pārrauga Nacionālās enciklopēdijas padome, kuru vada kultūras ministre Agnese Logina. Nacionālās enciklopēdijas redakcija sastāv no sešām redaktorēm un galvenā redaktora, vēstures zinātņu doktora Valtera Ščerbinska. Nozaru redakcijas kolēģijā darbojas 46 nozaru konsultanti, un to vada Latvijas Nacionālās bibliotēkas direktors Andris Vilks.

Finansējums no 200 000 līdz 250 000 eiro gadā Nacionālās enciklopēdijas izveidei piešķirts no 2014. līdz 2018. gadam, kopā sasniedzot 1 100 000 eiro.

Enciklopēdija 2018. gadā oktobrī izdota papīra formā, pirmajā sējumā ir 864 lappuses, tas maksā no 38,50 eiro. Drukātais sējums ir tematiski fokusēts uz Latviju un veltīts Latvijas Republikas simtgadei. Interese par šo izdevumu bija tik liela, ka dažu dienu laikā tas tika izpārdots un tika drukāta papildu tirāža. Kopš 2018. gada decembra enciklopēdija ir pieejama elektroniskā versijā. Interneta versija nav tematiska un aptver visdažādākās tēmas par pasaules kultūru, zinātni, tautsaimniecību u.c.

Elektroniskā versija
--------------------

2019. gada februārī Nacionālās enciklopēdijas vietnē bija ap 900 šķirkļu. 2023. gada jūlijā to skaits bija pieaudzis līdz 3948.

Atsauces
--------

1. ↑  «VIDEO: Atklāj nacionālās enciklopēdijas elektronisko vietni «enciklopedija.lv»». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-12-18.
2. ↑  Enciklopēdijas satura izstrādes un publicēšanas tehnoloģiskās platformas un enciklopēdiska rakstura informācijas datu masīva iegāde Arhivēts 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. iepirkums, Latvijas Nacionālā bibliotēka
3. ↑  «Padome». *enciklopedija.lv*. Skatīts: 2023. gada 29. oktobrī.
4. ↑  Valstiskās audzināšanas apakškomisija: Nacionālā enciklopēdija būs ieguldījums latviešu valodas stiprināšanā 2015-10-06
5. 1 2  Top Latvijas Nacionālā enciklopēdija LETA, 2015-10-06
6. ↑  Iepazīsimies ar Valteru Ščerbinski Baiba Haringtona, Laikraksts Latvietis Nr. 327, 2014-09-19
7. 1 2  Linda Balode, Aiga Dambe (LV portāls) - Klajā nāk Nacionālā enciklopēdija
8. ↑  «Pirms valsts svētkiem laiž klajā Nacionālās enciklopēdijas pirmo drukāto sējumu • IRIR.lv». *IRIR.lv* (lv-LV). 2018-10-15. Skatīts: 2018-10-16.
9. ↑  «FOTO, VIDEO: Atver enciklopēdiju nācijas gudrībai». *LA.lv* (lv-LV). Skatīts: 2018-11-15.
10. ↑  «Lielās intereses dēļ drukās Nacionālās enciklopēdijas papildu tirāžu». *LSM.LV* (lv-LV). 2018-10-20. Skatīts: 2019-02-03.
11. ↑  LSM.LV: "Valters Ščerbinskis: Īsā laikā Nacionālā enciklopēdijā būs pieejams «skolas somā» nepieciešamais".

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
Lofēlijas koraļļi Atlantijas okeāna batiālajā zonā
**Batiāle** (no grieķu: *βαϑύς* (*bathýs*) — 'dziļš') jeb **batiālā zona** ir Pasaules okeāna zona, kas atrodas dziļumā no 200—500 līdz 2000 metriem, aizņemot platību starp šelfa sublitorāli un dziļūdens abisālo zonu. Citos avotos batiāles apakšējā robeža ir minēta 2500 vai 3000 metru dziļumā. Kopsummā tā aizņem 20% no kopējās Pasaules okeāna platības. Ģeomorfoloģiski batiāle aptuveni atbilst kontinentālajai nogāzei. Augšējā robeža ir atkarīga no dziļuma, kurā lēzenais kontinentālais šelfs pāriet samērā stāvā nogāzē. Batiāli raksturo šādi parametri: ūdens spiediens līdz 25 MPa (t.i. līdz 250 atm.), strauja dziļuma un spiediena palielināšanās, gandrīz pilnīga tumsa, nenozīmīgas sezonālās temperatūras un ūdens blīvuma svārstības, salīdzinoši neliela (tomēr lielāka nekā abisālē) ūdens kustība, bieži vien posmots dibena reljefs, nogulumu (batiālie nogulumi) nevienmērīgs biezums un bieži pamatiežu atsegumi.

Bioloģija
---------

Hidrobioloģijā batiāli sauc par organismu apdzīvoto zonu, kur seklūdens faunu nomaina dziļūdens fauna. Fotosintezējošo augu šajā zonā nav, bet ir tikai baktērijas un sēnes. Dzīvnieki pārtiek no barības vielām, kas pienāk no augšējiem ūdens slāņiem. Bentosa biomasa parasti sastāda dažus gramus vai reizēm dažus desmitus gramu uz m². Bentosu apdzīvo daudz vienveidīgāka fauna, nekā sublitorālē, taču tā ir samēra bagāta (vairāki tūkstoši dzīvnieku sugu). Šeit ir raksturīgas specifiskas foraminīferu, sūkļu, zarndobumaiņu, tārpu, sūneņu, pleckāju, vēžveidīgo, kā arī skrimšļzivju un kaulzivju sugas. Vairākas zivju sugas batiālajā zonā, kā piemēram garastes, beriksas, lielgalvji, melnās mencas un paltusi tiek samēra intensīvi zvejotas. Īpašu biocenozi veido 1979. gadā atklātās "dzīvības oāzes" blakus zemūdens termālo ūdeņu izplūdēm rifta lūzumu rajonos. Šajos ūdeņos intensīvi attīstās autotrofās hemosintezējošās baktērijas, uz kuru rēķina pastāv bagāta un savdabīga bentiskā fauna (piemēram, pogonoforas — vestimentiferas ar caurulīšu garumu līdz 3 m un diametru līdz 5 cm) ar biomasu līdz vairākiem kilogramiem uz m².

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
2. ↑  Значение слова БАТИАЛЬ в Большой советской энциклопедии, БСЭ
3. ↑  Rebecca Morelle. «Deepest ever' living fish filmed». *BBC News*, 2008. gada 7. oktobris. Skatīts: 2017. gada 5. jūnijs.
Visu Vācijas teritoriju sabiedrotie militāri okupēja kopš Berlīnes deklarācijas pasludināšanas 1945. gada 5. jūnijā līdz Rietumvācijas izveidošanai 1949. gada 23. maijā. Pēc tam, kad nacistiskā Vācija padevās sabiedroto karaspēkam un sabruka 1945. gada 8. maijā, četras sabiedroto lielvalstis (ASV, Apvienotā Karaliste, Padomju Savienība un Francija) Berlīnes deklarācijā 1945. gada 5. jūnijā apliecināja kopīgu varu un suverenitāti pār okupēto Vāciju ar Sabiedroto kontroles padomi.

Potsdamas konferencē 1945. gada 1. augustā tika noteikta jauna Vācijas austrumu robeža, piešķirot Polijai un Padomju Savienībai visus Vācijas reģionus uz austrumiem no Oderas—Neises līnijas un sadalīja atlikušo Vācijas teritoriju četrās okupācijas zonās ASV, Apvienotās Karalistes, Francijas un Padomju Savienības pakļautībā.

Lai gan trīs sabiedroto lielvaras (ASV, Apvienotā Karaliste un Padomju Savienība) iepriekš vienojās par Vācijas okupāciju, sadalīšanu un jaunajām robežām 1943. gada Teherānas konferencē, par četrām okupācijas zonām vienojās tikai 1945. gada februāra Jaltas konferencē.

Visas Austrijas un Čehoslovākijas teritorijas, kuras Vācija anektēja, tika atdotas atpakaļ šīm valstīm. Lietuvas Klaipēdas apgabalu, ko īsi pirms kara Vācija anektēja, 1945. gadā anektēja Padomju Savienība un nodeva Lietuvas PSR. Visas Beļģijas, Francijas, Itālijas, Luksemburgas, Polijas un Dienvidslāvijas teritorijas, kuras Vācija kara laikā okupēja un anektēja, tika atdotas atpakaļ.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  United States. *Treaties and Other International Agreements of the United States of America, 1776-1949: Multilateral, 1931-1945*. Department of State, 1968.
**Perejaslava** (ukraiņu: *Переяслав*) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabala austrumdaļā Trubižas upes krastos, 78 km no Kijivas. Pilsēta ir Perejaslavas-Hmeļnickas rajona administratīvais centrs (rajonā neietilpst). Tā ir viena no senākajām Ukrainas pilsētām (līdz 1943. gadam **Perejaslava**), bijusi Perejaslavļas kņazistes centrs.

Vēsture
-------

Vēstures avotos Perejaslava pirmoreiz minēta 907. gadā kņaza Oļega līgumā ar Bizantiju. Nosaukums, domājams, cēlies no leģendas, ka kādā kaujā ar pečeņegiem vienkāršs karotājs no kņaza karaspēka uzveicis pečeņegu spēkavīru un pārņēmis tā slavu (*перея славу*) sev. Kņaza Vladimira laikā šeit uzbūvēja lielu cietoksni, kas aizsargāja Krievzemes robežu pret klejotājiem, un pilsēta tika saukta par **Perejaslavļu-Ruskiju** (*Переяславль Руський*; (lai atšķirtu no Perejaslavļas-Zaļeskas Vladimiras-Suzdaļas kņazistē). Pēc tam, kad kņazs Jaroslavs 1054. gadā sadalīja zemes starp saviem dēliem, tika izveidota Perejaslavas kņaziste.

1239. gadā Prejaslavu nopostīja mongoļu karspēks un pilsēta ietilpa Mankermanas (Kijivas) tatāru ulusā. Vēlāk Prejaslava minēta 1545. gada turku un 1580. gada poļu dokumentos. 1585. gadā pilsētai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1645. gadā Prejaslava kļuva par kazaku pulka pilsētu un bija tāda līdz 1782. gadam. 1654. gadā Perjaslavas rada Bohdana Hmeļnicka vadībā zvērēja uzticību Krievijas caram.

1943. gadā pēc pilsētas iedzīvotāju ierosinājuma Perejaslavas nosaukums tika papildināts ar Hmeļnicka vārdu (**Perejaslava-Hmeļnicka**). 2019. gada pilsētai atgrieza vēsturisko nosaukumu **Perejaslava**.

Atsauces
--------

1. ↑  Ukrainas iedzīvotāju skaits 2019. gada 1. janvārī; pārbaudes datums: 1 jūlijs 2019.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Perejaslava***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kijivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| Pilsētas | 
* Berezaņa
* Bila Cerkva
* Bohuslava
* Bojarka
* Borispiļa
* Brovari
* Buča
* Čornobiļa
* Fastiva
* Irpiņa
* Jahotina
* Kaharlika
* Miroņivka
* Obuhiva
* Perejaslava
* Pripjata
* Ržiščiva
* Skvira
* Slavutiča
* Tarašča
* Tetijiva
* Ukrajinka
* Uzina
* Vasiļkiva
* Višhoroda
* Višneve

 |
|  |
| Pilsētciemati | 
* Babinci
* Barišivka
* Borodjanka
* Borova
* Čabani
* Dimera
* Dosļidnicke
* Hlevaha
* Hostomeļa
* Hrebinki
* Ivankiva
* Kaliņivka (Brovaru rajons)
* Kaliņivka (Vasiļkivas rajons)
* Kalita
* Klavdijevo-Tarasove
* Kocjubinske
* Kodra
* Kožanka
* Kozina
* Krasjatiči
* Makariva
* Nemišajeve
* Piskivka
* Rokitne
* Stavišče
* Terezine
* Velika Dimerka
* Volodarka
* Vorzeļa
* Zhurivka

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 140478931
* LCCN: n93085307
* GND: 4136878-2
* NKC: ge579936

 |

 |