recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dmitro Tišins** (ukraiņu: *Дмитро Тішин*; dzimis 1988. gadā) ir Ukrainas starptautiskais meistars šahā (2000).

Biogrāfija
----------

Odesas šaha skolas audzēknis. Vairākkārt pārstāvējis Ukrainu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 1998. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. Divas reizes piedalījies Ukrainas šaha čempionātu finālos (2002, 2003). Trīs reizes dažādu šaha klubu sastāvos piedalījies Ukrainas komandu šaha čempionātos (2002, 2006, 2009). 2003. gadā uzvarējis nacionālajā šaha turnīrā Iļļičivskā. Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Kopš 2009. gada reti piedalās šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Ukrainian Team Chess Championship :: Dmitry Tishin
2. ↑  Ilyichevsk 2003

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Zemessīļi** (*Podoces*) ir viena no vārnu dzimtas (*Corvidae*) ģintīm, kas apvieno 4 sugas. Zemessīļi dzīvo Centrālāzijas pustuksnešos, Mongolijas Gobi tuksnesi ieskaitot. Zemessīlis ir piemērojies dzīvei uz zemes un ļoti reti ielaižas kādā krūmā vai kokā. Visas sugas ir nometnieki.

Izskats un īpašības
-------------------

Zemessīļiem ir spēcīgas kājas, kas ir piemērotas ātrai skriešanai, kā arī spēcīgie nagi tos notur uz dažādām klinšu un akmeņu radzēm arī ar kājām gaisā. Lai arī zemessīļi var lidot, tie priekšroku dod skriešanai. Salīdzinoši ar citiem vārnu dzimtas putniem, to lidojumi ir īsi un zemi. Ligzda tiek iekārtota krūmos, diezgan tuvu zemei.

To ķermeņi ir 24—30 cm gari. Spārni īsi un noapaļoti. Apspalvojums visām sugām ir pelēks vai pelēkbrūns, spārni un aste melni. Zemessīļiem ir izliekti, biezi knābji, kas piemēroti rakšanai un augsnes uzirdināšanai. Galvenokārt tie barojas ar kukaiņiem un sēklām.

Klasifikācija
-------------

* **Zemessīļu ģints** (*Podoces*)
	+ Baltastes sīlis (*Podoces biddulphi*)
	+ Hendersona sīlis (*Podoces hendersoni*)
	+ Irānas sīlis (*Podoces pleskei*)
	+ Saksaulu sīlis (*Podoces panderi*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Crows, mudnesters & birds-of-paradise, 2020
2. 1 2 3  Podoces
3. ↑  Iranian Ground Jay [Podoces pleskei][novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Pleske's Ground-jay (Podoces pleskei) Archived 2016. gada 15. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Turkestan Ground-jay Podoces panderi[novecojusi saite]
* Mongolijas zemessīļa foto (orientalbirdimages)
**Olli Peka Kallasvuo** (*Olli-Pekka Kallasvuo*, dzimis 1953. gada 13. jūlijā) ir Somijas uzņēmējs. Bijis *Nokia* izpilddirektors.

Kallasvuo ieguvis jurista grādu Helsinku universitātē. Kallasvuo ieņēma dažādus amatus bankā *Union Bank of Finland*.

1980. gadā Kallasvuo pievienojies *Nokia* kā korporatīvais konsultants. 1987. gadā viņš kļuva par juridiskās nodaļas asistējošo viceprezidentu, bet 1988. gadā — par finanšu nodaļas asistējošo viceprezidentu. 1990. gadā viņš kļuva par finanšu nodaļas vecāko viceprezidentu un iekļuva uzņēmuma valdē. 1992. gadā Kallasvuo kļuva par viceizpilddirektoru un finanšu direktoru. 1997. gadā viņš kļuva par ASV operāciju direktoru. 1999. gadā Kallasvuo atgriezās Somijā un turpināja darbu kā finanšu direktors. 2004. gadā viņš tika iecelts par mobilo telefonu nodaļas galveno menedžeri. 2005. gada 1. oktobrī viņš kļuva par uzņēmuma operāciju direktoru. 2006. gada 1. jūnijā Kallasvuo kļuva par *Nokia* izpilddirektoru, nomainot Jormu Ollilu. 2010. gada 23. janvārī viņu izpilddirektora amatā nomainīja Stīvens Īlops. Pēc tam līdz 2011. gada oktobrim Kallasvuo bija *Nokia Siemens Networks* padomes priekšsēdētājs.

Kallasvuo no 2004. gada augusta līdz 2009. gada janvārim bija arī uzņēmuma *EMC Corporation* direktors. Viņš ir darbojies arī citos uzņēmumos.

2012. gada janvarī Kallasvuo kļuva par *TeliaSonera* padomes locekli. 2013. gadā kļuva par *Zenterio AB* direktoru.

Atsauces
--------

1. 1 2  Olli-Pekka Kallasvuo LL.M

  


| Uzņēmējdarbība |
| --- |
| Priekštecis: **Jorma Ollila**  |  ***Nokia* izpilddirektors** 2006—2010 | Pēctecis: **Stīvens Īlops**  |
**Džons O'Hanlons** (angļu: *John O'Hanlon*; 1876. gada 23. aprīlis Portadauna — 1960. gada 20. februāris Dublina) bija Īrijas šahists.

Biogrāfija
----------

Jaunībā aizrāvies ar daudziem sporta veidiem, tostarp arī peldēšanu un akadēmisko airēšanu, taču vēlāk devis priekšroku šaham. 1902. gadā uzvarējis Olsteras provinces šaha čempionātā. Ilgus gadus bijis viens no vadošajiem Īrijas šahistiem un deviņas reizes uzvarējis Īrijas šaha čempionātos (1913, 1915, 1925, 1926, 1930, 1932, 1935, 1936, 1940). Piedalījies arī Lielbritānijas šaha čempionātos, kur labākos panākumus guvis 1910. gadā Oksfordā, kad dalījis 8.-9. vietu, un 1925. gadā Stretfordā pie Eivonas, kad dalījis 7.-9. vietu (abos turnīros uzvarējis Henrijs Etkinss).

Piedalījies arī starptautiskajos šaha turnīros: 1921. gadā Brodsteirā dalījis pirmo vietu ar Maksi Eivi, 1922. gadā bijis 8. vietā Hastingas tradicionālajā jaungada turnīrā, kurā uzvarējis Bora Kostičs, 1928. gadā Jērā (Francija) dalījis 1.-3. vietu ar Marselu Dišānu un Vitāliju Halberštatu, un 1930. gadā Nicā palicis 12. vietā (uzvarējis Savelijs Tartakovers).

Pārstāvējis Īrijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1935, 1939);
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1924. gadā.

Godinot O'Hanlona piemiņu, Īrijas provinces Lensteras šaha savienība viņa vārdā ir nosaukusi kausu, kuru izcīna gadskārtējās šaha komandu sacensībās.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: John O'Hanlon
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: John O'Hanlon
3. ↑  «O'Hanlon Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 2. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 284180498
* ISNI: 0000 0003 9055 3225

 |

 |
**Arkadaga** (turkmēņu: *Arkadag*) ir pilsēta Turkmenistānas dienvidos, Ahala vilajeta administratīvais centrs. Izvietojusies valsts galvaspilsētas Ašgabatas rietumu pierobežā, ietilpst tās aglomerācijā.

Vēsture
-------

Lēmums par jauna Ahala vilajeta administratīvā centra izbūvi pieņemts 2019. gadā, apvienojot vairākus ciemus Ašgabatas pierobežā un pārvietojot uz turieni Ahala vilajeta administratīvās iestādes no Enevas Ašgabatas austrumu pierobežā. Pilsētas pamatakmens ielikšanā piedalījās tābrīža valsts prezidents Gurbanguli Berdimuhamedovs. Pilsētas statuss piešķirts 2022. gadā. Pilsēta nosaukta Gurbanguli Berdimuhamedova vārdā; viņa oficiālais tituls bija «Arkadags» — ‘aizbildnis’, vai burtiski — ‘Kalns aiz [mums]’.

Pilsētā izbūvēti vai tiek būvēti vairāki nozīmīgi infrastruktūras objekti — zirgkopības akadēmija, hipodroms, stadions, vilajeta centrālā slimnīca, drāmas teātris, cirks u.c.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arkadaga***.
**Arkalika** (kazahu: *Арқалық, Arqalıq*) ir apgabala pakļautības pilsēta Kostanajas apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos 460 km uz dienvidiem no apgabala centra Kostanajas un 530 km no valsts galvaspilsētas Astanas. Kādreiz nozīmīgs kalnrūpniecības centrs, mūsdienās viena no depresīvākajām valsts pilsētām.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta dibināta 1956. gadā kā ģeologu ciemats pie jaunatklātajām bagātīgajām boksītu atradnēm. 1960. gados Arkalika tika pasludināta par tā saukto «komjaunatnes triecienceltni», 1965. gadā tai piešķīra pilsētas statusu, bet 1970. gadā tā kļuva par jaunizveidotā Turgajas apgabala (pastāvēja 1970-1988 un 1990-1997) centru. Pilsētas apkārtnē ierīkotajās raktuvēs ieguva 20% no PSRS izmantotās boksītu rūdas alumīnija ražošanai. Pilsētā tika uzbūvēti vairāki rūpniecības uzņēmumi, tajā skaitā aviodzinēju rūpnīca.

1990. gados pilsētas rūpniecība sāka stagnēt un lielākās daļas uzņēmumu darbība tika apturēta. Iedzīvotāju skaits samazinājās no 62 tūkstošiem 1989. gadā līdz 40 tūkstošiem 2011. gadā; mūsdienās lēnām aug.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arkalika***.
**Ermens Bāliņš** (1933—1995) bija latviešu arhitekts un mūziķis (pianists).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1933. gadā Krievijas PFSR jurista Reinholda Bāliņa ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara beigām kopā ar vecākiem atgriezās Latvijā, viņa tēvs bija advokāts Rīgas 1. juridiskajā konsultācijā. 1955. gadā E. Bāliņš apprecējās ar igauņu dziedātāju Aino Lehmusu, kas pēc meitas Ilonas piedzimšanas pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Spēlēja klavieres Rīgas jūrnieku "Interkluba" džeza kvintetā, kurā bija arī saksofonists Raimonds Raubiško, trompetists Aivars Krūmiņš, kontrabasists Aivars Zītars un bundzinieks Zigurds Rezevskis.

Vēlāk studēja Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras fakultātē. Strādāja par Rīgas pilsētas galvenā arhitekta vietnieku, 1985. gadā piedalījās Uzvaras parka monumenta projektēšanā Rīgā.

Miris 1995. gada 16. maijā Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  «Džeza žurnālists Valērijs Kopmans par Latvijas džeza vēsturi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 11. decembrī. Skatīts: 2018. gada 2. decembrī.
2. ↑  nekropole.info
**Mika Juhani Salo** (dzimis 1960. gada 30. novembrī, Helsinkos, Somijā) ir somu sacīkšu pilots, pazīstams pateicoties savai karjerai Formula 1 čempionātā. Tagad Salo piedalās salonautomobiļu sacīkstēs.

Salo sākotnēji brauca Formula 3, taču izredzes uz F1 superlicenci Salo iznīcināja pēc tam, kad tika pieķerts braucot alkohola reibumā. Apkaunots viņš devās uz Japānu, lai brauktu Formula Nippon sacensībās. Pēc dažiem gadiem tur viņš debitēja F1, sezonas priekšpēdējā posmā, Japānā, iznīkstošajā Lotus komandā. Viņš tur palika arī uz pēdējo kārtu Austrālijā, Adelaidē. 1995. gadā viņš devās uz Tyrrell un tur palika trīs gadus. Tikai dažas reizes viņam izdevās izcīnīt punktus. 1998. gadā viņš brauca Arrows, bet 1999. gadā palika bez vietas pamatsastāvā, tāpēc aizvietoja Rikardo Zontu (BAR) un vēlāk Mihaelu Šūmaheru (Ferrari), kad tas bija nepieciešams. 2000. gadā viņš bija Sauber pilots, bet 2001. gadu pavadīja testējot Toyota formulu. 2002. gadā, kad komanda debitēja, viņš bija tās pirmais pilots, taču pēc sezonas tika atlaists un beidza savu F1 karjeru. Vēlāk Salo nobrauca dažas sacīkstes dažādās salonautomobiļu klasēs un ilgtermiņa vietu kādās sacīkstēs ieguva 2006. gadā, kad kļuva par ALMS sacīkšu sērijas pilotu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mika Salo***.
**Brūnie ibisi** (*Plegadis*) ir ibisu dzimtas (*Threskiornithidae*) pelikānveidīgo putnu ģints, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Ģints sugas sastopamas gandrīz visur pasaulē, izņemot Antarktīdu, kā arī vairākās okeānu salās. No ģints trim sugām visbiežāk sastopamais ir brūnais ibiss (*Plegadis falcinellus*), kas arī Latvijā ir rets ieceļotājs.

Kopīgās īpašības
----------------

Visām brūno ibisu ģints sugām ir tumšs apspalvojums, garas kājas un kakls, garš, izliekts knābis ar smailu galu. Ārēji brūnie ibisi atgādina gārņus, un tiem ir daudz kopīgu īpašību. Tomēr lidojumā ibisiem kakls ir izstiepts.

Brūnie ibisi parasti barojas seklās ūdenstilpēs, ar knābi iztaustot dūņas un dubļus, uzlasot arī no ūdens virsmas dažādus ūdens kukaiņus, moluskus un vardes. Tie barojas arī uz sauszemes, ķerot, piemēram, ķirzakas, scinkus un tārpus. Brūnie ibisi ligzdo kolonijās, kas jauktas ar citiem ūdensputniem. Ligzdai ir sekla bļodas forma, būvēta no žagariem, zāles un niedrēm. Tā parasti atrodas kokā tuvu krasta līnijai, tomēr ligzda var atrasties arī uz klints vai starp akmeņiem. Dējumā parasti ir 2—4 olas. Viena un tā pati ligzda tiek izmantota vairākus gadus.

Sistemātika
-----------

* **Brūno ibisu ģints** (*Plegadis*)
	+ Briļļu ibiss (*Plegadis chihi*)
	+ Brūnais ibiss (*Plegadis falcinellus*)
	+ Punas ibiss (*Plegadis ridgwayi*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Ornitofaunistika: Brūnais ibiss Plegadis falcinellus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 25. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 12. februārī.
2. 1 2 3 4  Beauty of Birds: Plegadis - bird genus (Ibises)

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Plegadis
**Mijo Udovčičs** (horvātu: *Mijo Udovčić*; 1920. gada 11. septembris Stara Jošava — 1984. gada 8. septembris Zagreba) bija horvātu izcelsmes Dienvidslāvijas starptautiskais lielmeistars šahā (1962).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Dienvidslāvijas šaha čempionāta dalībnieks. 1952. gada Dienvidslāvijas šaha čempionātā kopā ar Petaru Trifunoviču un Andriju Fudereru dalījis 3.-5. vietu (uzvarējuši Svetozars Gligoričs un Borislavs Miličs). 1961. gada Dienvidslāvijas šaha čempionātā kopā ar Petaru Trifunoviču dalījis 2.-3. vietu (uzvarējis Stojans Pucs). Lielāko panākumu guvis 1963. gadā Zenicā, kad kopā ar Borislavu Ivkovu šajā turnīrā dalījis pirmo vietu. 
Starptautiskajos šaha turnīros bijis trešais 1955. gadā Ļubļanā un dalījis otrās vietas 1961. gadā Dortmundē, 1962. gadā Berlīnē un 1969. gadā Zagrebā.

Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1964. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2 reizes (1961-1965) un abas reizes gan komandu, gan individuālā vērtējumā izcīnījis sudraba medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Udovčičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1962. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais horvātu šahists, kas saņēmis šaha lielmeistara nosaukumu.

1970. gadu sākumā beidzis savu aktīvo šahista karjeru. Pēc profesijas bijis jurists un strādājis par Zagrebas municipālās tiesas tiesnesi.

Atsauces
--------

1. ↑  Campeonato de Yugoslavia
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Mijo Udovčić
3. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Mijo Udovčić

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Larisa** (sengr: *Λάρισα ή Κάστρο Λάρισας*) ir Argosas akropole, nocietināts paugurs, uz kura atrodas Larisas cietoksnis. Atrodas apmēram 3 km uz rietumiem no Argosas pilsētas centra.

Vēsture
-------

Akropole atrodas uz 289 metrus augstā Larisas paugura. Paugurs nosaukts Pelazga (Argosas dibinātāja) meitas Larisas vārdā. Uz šīs augstienes akropole atrodas vēl no Mikēnu perioda, kad šeit tika izveidoti pirmie nocietinājumi. Pausanijs piemin tur Larisas Zeva un Atēnas tempļus. Senākie kulta priekšmeti tur datējami ar 8. gadsimtu pr.Kr. 6-5. gadsimtos pr.Kr. fortifikācijas būves tika paplašinātas (5. gadsimta akmens krāvumu var labi redzēt sienas pamatos). 146. gadā romieši un 395. gadā vestgoti Alariha vadībā ieņēma cietoksni. Ap 600. gadu cietoksnis nonāca slāvu kolonistu rokās, kas ieradās Peloponēsā. 12. gadsimtā bizantieši uzcēla jaunus nocietinājumus. Tos 1205. gadā iekaroja krustneši Gotfrīda fon Villehardvena vadībā. Tas nodeva cietoksni Atēnu hercogam Otto de la Rošam, lai no viņa dabūtu ieroču atbalstu. 1212. gadā cietoksnis tika pilnībā atjaunots, izmantojot seno celtņu būvmateriālus. 1394. gadā tas tika nodots Venēcijas Republikai, bet 1463. gadā osmaņi galīgi pārņēma cietoksni savā varā. 1821. gadā Grieķijas neatkarības karā cietoksni ieņēma Dmitrioss Ipsilantis. Nākamajā laikā cietoksnis savu militāro nozīmi zaudēja.

Mūsdienu stāvoklis
------------------

Līdz mūsdienām ir saglabājušās cietokšņa ziemeļu un rietumu daļas. 1928. gadā holandiešu arheologs Volfgrāfs Larisas cietokšņa iekšējā teritorijā atraka bizantiešu Dievmātes baziliku, kuru Argosas bīskaps Nikita uzcēla 1166. gadā.

Cietokšņa paliekas netiek apsargātas un ir atvērtas brīvam apmeklējumam. Līdz cietoksnim ved labi izremontēts ceļš, ļaujot automašīnām piebraukt samērā tuvu cietoksnim. No cietokšņa paveras plaša Argosas pilsētas un Argolika panorāma. Vakarā Larisas cietoksnis tiek apgaismots un ir saskatāms pat no Nauplijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Елси Спафари, Коринфия-Арголида, издания ЕСПЕРОС, Афины, 2010. 108. lpp.
Harkivas Universitātes Ekonomikas fakultāte
**Harkivas kauja** (ukraiņu: *Битва за Харків*) bija karadarbības Harkivas pilsētā un Harkivas apgabalā starp Krievijas bruņotajiem spēkiem un Ukrainas bruņotajiem spēkiem Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā laikā. Kaujas ilga no 2022. gada 24. februāra līdz 2022. gada 11. septembrim un beidzās ar Ukrainas uzvaru un Krievijas karaspēka atkāpšanās.

Krievijas karaspēks uzbruka Harkivai pirmajās iebrukuma dienās. Uzbrukumi ļoti smagi skāra reģiona iedzīvotājus, 2022. gada marta vidū Harkivas iestādes paziņoja, ka Krievijas triecienos dzīvojamām ēkām un sabiedriskajām ēkām nogalināti vismaz 500 civiliedzīvotāju.

Atsauces
--------

1. ↑  «С начала вторжения России в Харьковской области погибли более 500 мирных жителей — глава ОВА». *nv.ua* (krievu). Skatīts: 2023-06-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Harkivas kauja***.
*Harlem Shake* LTV1 rīta informatīvās programmas "Labrīt, Latvija!" izpildījumā.
***Harlem Shake*** nereti latviski arī saukts par **Hārlemas kratekli** ir interneta fenomens, kas sācies 2013. gada februārī portālā *YouTube*. Tas ir video formātā un katrs šis video tiek ierakstīs līdzīgā konceptā.

Koncepts
--------

Šie video ir no 30 līdz 32 sekundēm gari un tiem fonā tiek atskaņota amerikāņu dīdžeja *Baauer* dziesma *Harlem Shake*. Video sākumā cilvēks, kuram apkārt atrodas citi uzmanību nepievēršoši cilvēki, piecpadsmit sekundes vienatnē dejo. Pēc vārdiem "*then do the Harlem shake*" video tiek apgriezts līdz pēdējās 15 sekundes notiek traka deja, kurā iesaistās arī citi cilvēki. Deju gan nevajadzētu jaukt ar oriģinālo *Harlem Shake* deju. Turklāt, video otrajā daļā cilvēkiem ir ļoti maz drēbju, vai arī viņi ģērbjas ļoti dīvainās drēbēs.

Vēsture
-------

Šāda veida video izgudroja pieci pusaudži no Kvīnslendas Austrālijā, kuri šādi gribēja parādīt savas izklaides. Šis video tika augšupielādēts portālā *YouTube* 2013. gada 2. februārī. Pēc kāda laika daudzi cilvēki sāka augšupielādēt savas versijas *YouTube*, tādējādi to var saukt par interneta fenomenu.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Harlem Shake*** |

1. ↑   Hārlemas krateklis baseinā. Atjaunināts: 2013. gada 26. februārī.
2. ↑  ««Urlas» piedzīvo «Hārlemas kratekli» bobikā». *tvnet.lv*. Skatīts: 2013. gada 26. februārī.
3. ↑  «Interneta hits "Hārlemas krateklis" gūst popularitāti arī Latvijā. VIDEO». *jauns.lv*. Skatīts: 2013. gada 26. februārī.
Oguzu valsts (750—1055)
**Oguzi**, arī **oguzu tjurki**, bija viduslaiku tjurku tauta, kas sastāvēja no 24 lielām ciltīm un līdz 11. gadsimtam apdzīvoja Centrālāzijas un Mongolijas stepes.

Sākotnēji būdami Hazāru kaganāta austrumu vasaļi oguzi pakāpeniski iekaroja Irānu, Bizantiju un gandrīz visu arābu pasauli, nodibinot Seldžuku, Osmaņu un citas dinastrijas.

Oguzus dēvē arī par rietumu tjurkiem, jo viņi pēc Tjurku kagagāta sabrukuma pārcēlās vistālāk uz rietumiem no pārējiem tjurkiem. 950. gadā oguzi pieņēma islāmu, un šo reliģiju pieņēmušos oguzus sāka dēvēt par **turkmēņiem**. Laika gaitā islāms kļuva par oguzu vidū dominējošo reliģiju.

Etniskais sastāvs un valodas
----------------------------

Oguzu valodas mūsdienāsOguzi ir mūsdienu tjurkvalodīgo tautu — turkmēņu, Sīrijas turkmēņu, Irākas turkmēņu, Horezmas uzbeku, azerbaidžāņu, Anatolijas turku, Meshetijas turku, Kipras turku, gagauzu un salaru — tiešie priekšteči. Oguzi piedalījušies kazahu, tatāru, baškīru un citu tautu etnoģenēzē.

Oguzu (seldžuku) iebrukums austrumu Aizkaukāzijā un Irānas ziemeļrietumos 11.—13. gadsimtā izraisīja ievērojamu vietējo iedzīvotāju turkizāciju, izveidojoties azerbaidžāņu tautai.

Oguzu valodas ir tjurku valodu dienvidrietumu oguzu apakšgrupas valodas. Lielākās mūsdienu grupas pārstāves ir turku valoda (75 miljoni pratēju) un azerbaidžāņu valoda (līdz 40 miljoni pratēju).

Skatīt arī
----------

* Tjurki
* Pantjurkisms
* Tjurku valstu organizācija

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oguzi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
***Omniva*** ir starptautisks pasta un loģistikas uzņēmums, kas reģistrēts Tallinā, Igaunijā, bet darbojas visās Baltijas valstīs. Līdz 2014. gada jūnijam uzņēmuma nosaukums bija ***Eesti Post***.

No 2014. gada jūnija vienotais zīmols *Omniva* iekļauj pakalpojumus, kas iepriekš bija pazīstami ar citiem nosaukumiem, piemēram, *Post24* pasta sūtījumu automātus, ELS kurjeru pakalpojumus, *Kirjakeskus* pasta centru un *eArvekeskus* e-rēķinu centru. *Omniva* joprojām izmanto nosaukumu *Eesti Post* nodaļai, kas nodarbojas ar pasta pakalpojumiem Igaunijā.

Piezīmes
--------

1. ↑  «- "Estonian state postal company Eesti Post changes name to Omniva" Baltic Business News, 03.06.2014». Arhivēts no oriģināla, laiks: 15.08.2016. Skatīts: 20.12.2016.
2. ↑  Omniva brand story » about company
3. ↑  «Eesti Post unveil new international name».. Skatīts: 2014. gada 3. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Raksts PostAndParcel.info par nosaukuma maiņu
**Vēverveidīgie** grauzēji (*Sciuromorpha*) ir viena no grauzēju kārtas (*Rodentia*) apakškārtām. Vāverveidīgo grauzēju grupa ir izveidota, balstoties uz anatomisku īpatnību, veidu, kā ārējais gremošanas muskulis ir pievienots pie vaiga kaula. 

2005. gadā, balstoties uz morfoloģiskajiem un ģenētiskajiem pētījumiem, zinātnieki nonāca pie slēdziena, ka pie vāverveidīgo apakškārtas var pieskaitīt 3 mūsdienās dzīvojošas un 3 izmirušas grauzēju dzimtas. Zinātniekiem pārsteigums bija susuru dzimta. Ārēji susuri vairāk atgādina peles, un līdz 2005. gadam tie tika klasificēti pie peļveidīgajiem grauzējiem.

Latvijā
-------

Latvijā sastopamas 6 vāverveidīgo apakškārta sugas: meža susuris (*Dryomys nitedula*), dārza susuris (*Eliomys quercinus*), lielais susuris (*Glis glis*), mazais susuris (*Muscardinus avellanarius*), parastā vāvere (*Sciurus vulgaris*) un lidvāvere (*Pteromys volans*).

Sistemātika
-----------

* **Vāverveidīgo apakškārta** (*Sciuromorpha*)
	+ Kalnu bebru dzimta (*Aplodontiidae*)
	+ Susuru dzimta (*Gliridae*)
	+ Vāveru dzimta (*Sciuridae*)
	+ dzimta †*Allomyidae*
	+ dzimta †*Mylagaulidae*
	+ dzimta †*Reithroparamyidae*

Atsauces
--------

1. ↑  Carleton, M. D. and G. G. Musser. 2005. Order Rodentia. Pp745-752 in Mammal Species of the World A Taxonomic and Geographic Reference (D. E. Wilson and D. M. Reeder eds.). Baltimore, Johns Hopkins University Press.
2. ↑  «Latvijas Daba: Susuru dzimta». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 8. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 8. aprīlī.
3. ↑  Latvijas Daba: Vāveru dzimta
**Josra Alā El Dina** (angļu: *Yosra Alaa El Din*; dzimusi 1986. gadā) ir Ēģiptes starptautiskā meistare šahā (2008).

Biogrāfija
----------

2007. gadā Vindhukā Āfrikas šaha čempionātā sievietēm ierindojusies trešā vietā un izcīnījusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas. Piedalījusies 2008. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Naļčikā, kurā 1. kārtā zaudējusi Humpi Koneru. 2009. gadā Tripolē Āfrikas šaha čempionātā sievietēm ierindojusies 7. vietā. 2011. gadā Maputu Āfrikas šaha čempionātā sievietēm ierindojusies 8. vietā.

Pārstāvējusi Ēģipti Pasaules šaha olimpiādēs:

* 2008. gadā pie ceturtā galdiņa 38. sieviešu šaha olimpiādē Drēzdenē (+2, =3, -5),
* 2012. gadā pie trešā galdiņa 40. sieviešu šaha olimpiādē Stambulā (+0, =1, -4).

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 2012. gada reti piedalās šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  4th African Women's Chess Championship :: Windhoek 2007
2. ↑  2006 FIDE Knockout Matches
3. ↑  5th African Women's Chess Championship :: Tripoli 2009
4. ↑  6th African Women's Chess Championship :: Maputo 2011
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Yosra Alaa El-Din

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Prokrieviskie separātisti Doneckā, Ukrainas austrumos
**Rusofīlisms** ir apbrīna un mīlestība pret Krieviju (ieskaitot arī Padomju Savienību un/vai Krievijas Impēriju), Krievijas vēsturi un krievu kultūru. 

19. gadsimtā rusofīliju bieži saistīja ar panslāvisma paveidiem.

Rusofīlisms Eiropā
------------------

Mīlestība vai vismaz simpātijas pret atsevišķām krievu kultūras izpausmēm Eiropā ir radušās dažādos laikos, tostarp kā apbrīna par krievu literatūras klasiku. Simpātijas pret krieviem Rietumvalstīs var balstīties arī uz masu kultūras stereotipiem — "krievu laipnība", "tradicionālā krievu viesmīlība" u. c.

No mūsdienu politiķiem bijušais Vācijas kanclers Gerhards Šrēders bieži tiek kritizēts par pārmērīgu rusofīlismu.

Rusofīlisms Ukrainā
-------------------

Pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas 1991. gadā ukraiņi, galvenokārt valsts austrumos un dienvidos, balsoja par Maskavai labvēlīgāku valdību. Krievijai un Ukrainai ir bijušas īpaši ciešas ekonomiskās saites, savukārt rusofīliskā politiskā partija Reģionu partija 2006. gadā kļuva par lielāko partiju Ukrainas parlamentā. Tā palika dominējošais spēks Ukrainas politikā līdz pat Eiromaidanam (2013−2014). Kopš Krievijas—Ukrainas kara sākuma 2014. gadā ukraiņu vispārējā attieksme pret Krieviju un krieviem ir kļuvusi daudz negatīvāka, lielākā daļa ukraiņu atbalsta dalību NATO un Eiropas Savienībā.

Skatīt vēl
----------

* Rusofobija

Atsauces
--------

1. ↑  Анна Розэ. «С деньгами, но без репутации. Как Шрёдер стал подчиненным Путина». *Радио Свобода* (krievu), 2022-08-12. Skatīts: 2023-07-02.
2. ↑  «3. Ukrainian Public Opinion: Dissatisfied with Current Conditions, Looking for an End to the Crisis | Pew Research Center». *web.archive.org*. 2021-10-31. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-10-31. Skatīts: 2023-07-02.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rusofīlisms***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph292484

 |

 |
**Rudiks Makarjans** (krievu: *Рудик Макарян*; dzimis 2004. gada 30. jūlijā, Samche-Džavahetijā) ir Gruzijā dzimis armēņu izcelsmes Krievijas starptautiskais meistars šahā (2019).

Biogrāfija
----------

Piedzimis Alatumana ciemā Samche-Džavahetijā. Ģimene vēlāk pārcēlusies uz dzīvi Armēnijā, bet vēl pēc gada sākusi dzīvot Maskavā. Šahu iemācījies spēlēt četru gadu vecumā. Desmit gadu vecumā pirmo reizi uzvarējis Maskavas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Šo panākumu dažādās vecuma grupās atkārtojis vēl piecas reizes.

2019. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2020. gadā bijis labākais Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

2021. gadā kvalificējies FIDE Pasaules kausa izcīņai pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā piekāpies Polijas lielmeistaram Kacperam Pjorunam ar ½:1½.

2022. gada novembrī Antaljā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā O18 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2019. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Юноша из села Алатуман покорил шахматный олимп России
2. ↑  Praggnanandhaa and Polina dominate World Youth 2019
3. ↑  Rudik Makarian Wins Russian Junior Championship
4. ↑  «Tournament tree — FIDE World Cup 2021». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 28. oktobrī. Skatīts: 2022. gada 21. novembrī.
5. ↑  European Youth Chess Championship 2022 - Open 18

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Le Palamède*** bija pasaulē pirmais preses izdevums (žurnāls) pilnībā veltīts tikai šaham. Ar nelieliem pārtraukumiem tas iznāca Parīzē no 1836. gada līdz 1847. gadam.

Žurnāla apraksts
----------------

### Nosaukums

Žurnāls nosaukts grieķu mitoloģiskā varoņa Palamēda vārdā. Uzskatīja, ka viņš izgudrojis alfabētu, ciparus, garuma un masas mērvienības, kā arī dažādas spēles, tai skaitā šahu. Žurnāla titullapu rotāja rakstnieka Servantesa vārdi: "Dzīve ir līdzīga šaha partijai."

1864.—1865. gadā Parīzē iznācis žurnāls ar līdzīgu nosaukumu *"Le Palamède français"*. 

### Žurnāla redaktori

* Luijs Šarls de Laburdonē un Žozefs Meri (1836—1839);
* Pjērs Sentamāns (1842—1847)

### Žurnāla saturs

Žurnāls plaši atspoguļoja Francijas, Lielbritānijas, Vācijas, Itālijas un citu valstu šaha dzīvi. Līdz ar šaha partijām un uzdevumiem žurnāls publicēja teorētiskus rakstus, bibliogrāfiskus un vēsturiskus materiālus, tai skaitā Filidora, Laburdonē un citu franču šahistu analīzes un vēstules, rakstus par šaha kafejnīcu *"Café de la Régence"*.

1843. gadā franču šahists Aleksandrs Dešapels žurnālā analizējis atklātni, kura vēlāk nosaukta par latviešu gambītu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Mitoloģijas vārdnīca / sast. Ilze Vjatere*. Rīga : Avots. 2004. 245. lpp. ISBN 9984757366.
2. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 283—284. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās atsauces
---------------

* Žurnāls *Le Palamède* - 1836. gads
* Žurnāls *Le Palamède* - 1837. gads
* Žurnāls *Le Palamède* - 1838. gads
* Žurnāls *Le Palamède* - 1842. gads
* Žurnāls *Le Palamède* - 1846. gads
* Žurnāls *Le Palamède* - 1847. gads
**"Svari"** bija latviešu satīrisks mākslas žurnāls, kurš iznāca no 1920. līdz 1931. gadam.

Žurnāla pirmsākumi meklējami Pēterburgā, kur no 1906. līdz 1907.g. Jānis Roberts Tilbergs izdeva t.s. "vecos *Svarus*". Pēc Pirmā pasaules kara iznāca no 1920.g. līdz 1931.g. reizi nedeļā Rīgā. Redaktora pienākumus pildīja Jānis Roberts Tilbergs (1880—1972), Alfrēds Purītis (pseidonīms — Purvics, 1878—1936), Arnolds Ruberts (pseidonīms — Ačuks, 1893—1960), Ernests Blanks (1894—1972), Ernests Rirdancis (pseidonīms — Rirdāns,1901—1954) u.c.

Žurnāls bija politiski satīrisks, tomēr ieturēja tolerantu un korektu līniju. Žurnālā darbojās daudzi latviešu satīriķi un humoristi — piemēram, L. Šanteklērs (īst.vārdā — M. Gailis), Kuri-Beri (īst. vārdā — A. Valdmanis), Dr. Pigors (īst.vārdā — K. Mellups) un citi. Kā ilustratori darbojās vairāki pazīstami mākslinieki — J. R. Tilbergs, Kārlis Padegs, Indriķis Zeberiņš, Jēkabs Bīne, Jānis Dreslers, Ernests Rirdāns u.c.

Žurnāls pārstāja iznākt līdzekļu trūkuma dēļ 1931. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Žurnāls "Svari"». *literatura.lv* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-05-05. Skatīts: 2021-05-05.
2. ↑  «JG70 Valentīns Pelēcis. NO JAUNĀS STRĀVAS LĪDZ JAUNAJAI GAITAI». *jaunagaita.net*. Skatīts: 2021-05-05.
**Ruskija** (krievu: *остров Русский* — ‘Krievu sala’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā, tā lielākā sala. Izvietojusies arhipelāga ziemeļos. Dienvidos salai piekļaujas Litkes salas, bet Ļeņina šaurums dienvidrietumos to atdala no Civolkas salām. Sala veidota galvenokārt no metamorfiem slānekļiem un smilšakmens. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir ūdensšķirtne Oļeņji Bugri 38 m vjl salas vidusdaļā. Krasta līnija mēreni robota, austrumu un dienvidu piekrastē vairākas plašas lagūnas, ko norobežo smits—grants sēres.

Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Gada vidējā temperatūra -14,3 °C, jūlija vidējā temperatūra +1,2 °C. Arhipelāgs ietilps Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

Vēsture
-------

Salu 1740. gadā atklāja Lielās Ziemeļu ekspedīcijas grupa Ņikifora Čekina vadībā. Nākamā gada vasarā to kartē kā Taimiras pussalas ziemeļu krastu atzīmēja Haritona Lapteva ekspedīcija. 1901. gadā salu apsekoja Fjodora Matisena ekspedīcijaun kartē atzīmēja kā Krievu salas *(Русские острова)*, noturot to par vairāku salu grupu. 1932. gadā salu apsekoja ekspedīcija ar ledlauzi *Taimir* un piešķīra tai tagadējo nosaukumu.

No 1935. līdz 1999. gadam salas ziemeļaustrumu galā darbojās vissezonas polārstacija Ostrovruskija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Флора Таймыра. Остров Русский». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. novembrī. Skatīts: 2020. gada 12. februārī.
2. ↑  «Большой Арктический государственный природный заповедник». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 12. jūlijā. Skatīts: 2022. gada 13. janvārī.
3. ↑  «ТОПОНИМИКА МОРЕЙ СОВЕТСКОЙ АРКТИКИ. 10. АРХИПЕЛАГ НОРДЕНШЕЛЬДА». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 13. februārī. Skatīts: 2020. gada 12. februārī.
4. ↑  Русский, остров, МГ-2

Ārējās saites
-------------

* T-46-XXVIII,XXIX,XXX topogrāfiskā karte 1:200 000 (rietumu daļa)
* T-47-XXV,XXVI,XXVII topogrāfiskā karte 1:200 000 (austrumu daļa)
Tiltiņš un ūdenskritums Arkādijas dārzā
**Arkādijas parks** ir viens no tipiskākajiem ainavu parkiem Rīgā, Torņakalnā. Tā platība ir 6,92 ha. 

1808. gadā šajā vietā ierīkoja privātu dārzu. 1885. gadā peļņas nolūkā dārzā uzcelts teātris, ierīkota bumbotava, pārvēršot dārzu par izpriecu vietu. 1896. gadā to ieguva Rīgas pilsēta un nosauca par **Torņakalna parku**. 1905. gadā Arkādijas parku paplašināja, ierīkoja jaunus stādījumus un zālienus, izmainīja caur parku tekošās Mārupītes gultni, uzcēla dārznieka māju. Vecās gultnes platākajās vietās izveidoja savstarpēji saistītus dīķus, ūdenskritumus, izbūvēja tiltiņus, ierīkoja jaunus kājceliņus. 1911. gadā parka izbūvi pabeidza un tas tika pārdēvēts par Arkādijas parku. 1927. gadā pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta uzcēla mūzikas estrādi, kas ir nodegusi un demontēta. Daļu parka iznomāja, lai iegūtu līdzekļus tā uzturēšanai. Nomnieks uzcēla restorānu, ko 1958. gadā pārveidoja par kinoteātri.

Blakus Arkādijas parkam atrodas arī 1950. gadā izveidotais, 1,45 ha lielais Mazais Arkādijas parks.

Atsauces
--------

1. ↑  Demontēs ugunsgrēkā cietušo kinoteātra ēku Arkādijas parkā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arkādijas dārzs***.
* Arkādijas dārzs portālā Cita Rīga

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas dārzi un parki |
| --- |
|  |
| Centra rajons | 
* Esplanāde
* Kanālmalas apstādījumi
* Vērmanes dārzs

 |
|  |
| Ziemeļu rajons | 
* Dauderu parks
* Kronvalda parks
* Ozolaines parks
* Sarkandaugavas parks
* Saules dārzs
* Viestura dārzs
* Ziemeļblāzmas parks

 |
|  |
| Vidzemes priekšpilsēta | 
* Bukultu parks
* Lielie kapi
* Strazdumuižas parks
* Krēgermuižas parks

 |
|  |
| Zemgales priekšpilsēta | 
* Arkādijas parks
* Ēbelmuižas parks
* Jaunatnes dārzs
* Mazais Arkādijas dārzs
* Māras dīķa apstādījumi
* Mārupītes mežaparks
* Meteora (Kobes) dārzs
* Uzvaras parks
* Lucavsalas parks

 |
|  |
| Kurzemes rajons | 
* Anniņmuižas parks
* Dzegužkalna parks
* Nordeķu parks
* Tekstilnieku parks

 |
|  |
| Latgales priekšpilsēta | 
* Grīziņkalns
* Kojusalas dārzs
* Ķengaraga parks
* Klusais dārzs
* Latgales parks
* Miera dārzs
* Pļavnieku parks
* Vecā ebreju kapsēta
* Vladimira Kudojara parks
* Ziedoņdārzs

 |

 |
**Slāpekļa(V) oksīds** (N2O5) ir slāpekļa un skābekļa binārais savienojums — slāpekļa oksīds, kurā slāpeklis ir augstākajā oksidēšanas pakāpē +5. Slāpekļa(V) oksīds ir bezkrāsaina, ļoti gaistoša kristāliska viela. Istabas temperatūrā ļoti nestabils, var bez iemesla eksplodēt. Temperatūrā, zemākā par 10 °C, kļūst stabils. Ar N2O5 jāapietas uzmanīgi, jo tā ir toksiska viela, kas sadaloties dod ļoti indīgo NO2 gāzi.

Vēsture
-------

Slāpekļa(V) oksīdu pirmais ieguvis franču ķīmiķis Anrī Etjēns Devils (*Henri Étienne Sainte-Claire Deville*) 1849. gadā, iedarbojoties ar hloru uz sudraba nitrātu.

Iegūšana
--------

Iegūst, atņemot slāpekļskābei ūdeni ar fosfora pentoksīdu:

2HNO3 + P2O5 → 2HPO3 + N2O5
Var iegūt slāpekļa(IV) oksīda reakcijā ar ozonu:

2NO2 + O3 → N2O5 + O2

Molekulas uzbūve
----------------

Gāzveida fāzē slāpekļa(V) oksīds sastāv no atsevišķām molekulām ar struktūru O2N−О−NO2, kur abas NO2 grupas izvietotas dažādās plaknēs. Kristālisks N2O5 sastāv no nitronija joniem NO2+ un nitrāta joniem NO3−, tādēļ to sauc arī par **nitronija nitrātu**. Slāpekļa(V) oksīds ir rets piemērs vielai, kas var pastāvēt kā molekulārā, tā arī sāļiem līdzīgā formā. Ļoti ātri atdzesējot gāzveida N2O5, var iegūt metastabilus molekulāros kristālus, kas pie −70 °C eksotermiski pārvēršas jonu kristālos.

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Slāpekļa(V) oksīds ir tipisks skābais oksīds. Tas kāri reaģē ar ūdeni, rodoties slāpekļskābei, tādēļ šo oksīdu sauc arī par **slāpekļskābes anhidrīdu**.

N2O5 + H2O → 2HNO3
Ar sārmiem reaģē, veidojot nitrātus:

N2O5 + 2NaOH → 2NaNO3 + H2O
Reaģē ar organiskām vielām, tai skaitā polimēriem, tādēļ jāuzglabā stikla traukos. 

Viegli sadalās:

2N2O5 → 4NO2 + O2

Reaģē ar hlora(I) oksīdu, rodoties hlora nitrātam (jādzesē ar šķidru gaisu):

N2O5 + Cl2O → 2ClNO3

Izmantošana
-----------

Hloroformā izšķīdinātu slāpekļa(V) oksīdu lieto par nitrējošu aģentu.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***dislāpekļa pentoksīds*** |

1. ↑  M.H. Deville (1849). "Note sur la production de l'acide nitrique anhydre". *Compt. Rend.* 28: 257–260.
2. ↑  Jai Prakash Agrawal. *High Energy Materials: Propellants, Explosives and Pyrotechnics*. Wiley-VCH, 2010. gada 19. aprīlis. 117–. lpp. ISBN 978-3-527-32610-5. Skatīts: 2011. gada 20. septembris.
3. ↑  Nails Ahmetovs. *Neorganiskā ķīmija*. Rīga : Zvaigzne, 1978, 376. lpp.
4. ↑  Г. Реми. *Курс неорганической химии*. Том I. Москва : Издательство иностранной литературы, 1963, 641. lpp. (krieviski)

|  |
| --- |
| **Slāpekļa oksīdi** |
|  Dislāpekļa oksīds (N2O) |  Slāpekļa(II) oksīds (NO) |
|  Slāpekļa(III) oksīds (N2O3) |  Slāpekļa dioksīds (NO2) |  Slāpekļa(V) oksīds (N2O5) |
| Arktikas un Antarktikas zinātniski pētnieciskais institūts |
| --- |
|  |
|
| Veids | valsts iestāde |
| Dibināts | 1920. gada 4. martā |
|
| Galvenais birojs | Sanktpēterburga, Karogs: Krievija Krievija |
|
|
|
| Vadība | Aleksandrs Makarovs |
|
|
|
|
|
| Nozare | polārpētniecība |
|
| Mājaslapa | aari.ru |

**Arktikas un Antarktikas zinātniski pētnieciskais institūts** (krievu: *Арктический и антарктический научно-исследовательский институт, ААНИИ*) ir vecākā Krievijas (agrāk — PSRS) zinātniski pētnieciskā iestāde, kas nodarbojas ar Zemes polāro reģionu komplekso izpēti. Izpēte tiek veikta tādās zinību nozarēs, kā okeanogrāfija, ledus fizika, meteoroloģija, okeāna un atmosfēras mijiedarbība, ģeofizika, jūras leduszinības, glacioloģija, polārā ģeogrāfija, hidroķīmija, upju grīvu hidroloģija, ekoloģija, polārā medicīna.

Par institūta pirmsākumiem tiek uzskatīta 1920. gada 4. martā dibināta Ziemeļu zinātniski rūpnieciskā ekspedīcija (*Северная научно-промысловая экспедиция*, *Севэкспедиция*). 1925. gadā ekspedīcija tiek reorganizēta par Ziemeļu izpētes institūtu (*Институт по изучению Севера*), ko 1930. gadā pērdēvē par Vissavienības Arktikas institūtu (*Всесоюзный арктический институт*). Institūts kļūst par PSRS arktisko apgabalu izpētes centru, kā arī veic Ziemeļu jūras ceļa kuģošanas nodrošinājumu.

1930. gados notika ekspedīcijas ar ledlaužiem *G. Sedov*, *A. Sibirjakov*, *Čeļuskin*, *Sadko* un citiem, kuru gaita tika izpētītas Ziemeļu Ledus okeāna piekrastes jūras. 1937. gadā tika noorganizēta pasaulē pirmā dreifējošā polārstacija *Severnij poļus-1*. 1939. gadā institūtu pārdēvē par Arktikas zinātniski pētniecisko institūtu, bet 1958. gadā, sakarā ar darbu sākšanu Antarktīdā, institūts iegūst tagadējo nosaukumu. Par institūta vadītājiem strādājuši tādi ievērojami zinātnieki, kā Rūdolfs Samoilovičs (1920-1930, 1932-1938) un Oto Šmits (1930-1932).

Institūta vārdā nosauktas Arktiskā institūta salas Karas jūrā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Государственный научный центр "Арктический и антарктический научно-исследовательский институт" - лидер российской полярной науки». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 24. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 17. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* ИСТОРИЧЕСКАЯ СПРАВКА О СОЗДАНИИ И ДЕЯТЕЛЬНОСТИ АРКТИЧЕСКОГО И АНТАРКТИЧЕСКОГО НАУЧНО-ИССЛЕДОВАТЕЛЬСКОГО ИНСТИТУТА Archived 2020. gada 11. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
**Slāpekļūdeņražskābe** (HN3) ir viens no slāpekļa un ūdeņraža binārajiem savienojumiem. Tā ir bezkrāsains, gaistošs, toksisks, nestabils šķidrums ar asu smaku. Tā ir vāja skābe. Slāpekļūdeņražskābes sāļus sauc par **azīdiem**.

Iegūšana
--------

Slāpekļūdeņražskābi iegūst, paskābinot nātrija azīda šķīdumu (vai vienkārši to atšķaidot, bet tad ir mazāks reakcijas iznākums). Tīru skābi iegūst, destilējot iegūto šķīdumu zemā temperatūrā.

To var iegūt arī hidrazīna un slāpekļpaskābes reakcijā:

N2H4 + HNO2 → HN3 + 2H2O
Nātrija azīdu iegūst, iedarbojoties ar dislāpekļa oksīdu uz nātrija amīdu:

N2O + NaNH2 → NaN3 + H2O
To savukārt izmanto par izejvielu citu azīdu iegūšanai.

Īpašības
--------


Ūdens šķīdumā slāpekļūdeņražskābe pēc stipruma līdzīga etiķskābei. Atšķaidīti šķīdumi ir praktiski stabili (lēnām sadalās, veidojot slāpekli un hidroksilamīnu):

HN3 + H2O → N2 + NH2OH
Slāpekļūdeņražskābe var būt kā oksidētājs (tās molekulā viens slāpekļa atoms ir ar oksidēšanas pakāpi +5), tā reducētājs (diviem slāpekļa atomiem ir oksidēšanas pakāpe −3). Tās oksidējošās īpašības atgādina slāpekļskābes īpašības. Tāpat kā slāpekļskābe var oksidēt neaktīvus metālus (piemēram, varu), izdaloties slāpekļa(II) oksīdam un ūdenim, tā arī slāpekļūdeņražskābe oksidē metālus un izdalās slāpeklis un amonjaks:

Cu + 3HN3 → Cu(N3)2 + N2 + NH3
Slāpekļūdeņražskābes un sālsskābes maisījums iedarbojas tāpat kā karaļūdens (atomārā hlora izdalīšanās dēļ).

Izmantošana
-----------

Slāpekļūdeņražskābi galvenokārt lieto par šķīdumu konservantu. Dažus slāpekļūdeņražskābes sāļus, piemēram, svina azīdu, lieto detonatoros. Azīdiem uzsprāgstot, veidojas slāpeklis un brīvs metāls. Nātrija azīds karsējot sadalās bez sprādziena, to izmanto sevišķi tīra slāpekļa iegūšanai.

Literatūra
----------

* N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 378. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Slāpekļūdeņražskābe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85063479
* GND: 4183290-5

 |

 |
**Ogļūdeņraži** ir organiski savienojumi, kas satur tikai oglekli un ūdeņradi. Ogļūdeņraži parasti ir nepolāras, ūdenī nešķīstošas vielas. To agregātstāvoklis normālos apstākļos ir atkarīgs no molekulmasas. Ogļūdeņraži ar 4-5 oglekļa atomiem molekulā ir gāzes, 4-5 līdz ~20 oglekļa atomiem molekulā ir šķidrumi, un, ja ir vairāk oglekļa atomu, tad tie ir cietas vielas.
Ogļūdeņražus iedala piesātinātajos (kur visi oglekļa atomi ir *sp3* hibridizācijā) un nepiesātinātajos (kur daļa vai visi oglekļa atomi ir *sp2* vai *sp* hibridizācijā).

Ogļūdeņraži ir galvenā naftas sastāvdaļa.

Ogļūdeņražu iedalījums
----------------------

* Piesātinātie ogļūdeņraži

Alkāni
Cikloalkāni, tos bieži vien apskata kopā ar alkāniem
* Nepiesātinātie ogļūdeņraži

Alkēni
Alkīni
Alkadiēni
* Arēni jeb aromātiskie ogļūdeņraži

Cikloalkēnus un cikloalkīnus parasti īpaši neizdala un apskata attiecīgi pie alkēniem un alkīniem. Arēni būtībā arī ir nepiesātinātie ogļūdeņraži, taču tiem ir atšķirīgas ķīmiskās īpašības, tāpēc tos nodala atsevišķi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ogļūdeņraži***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85063372
* GND: 4125165-9
* BNF: cb119369263 (data)
* NDL: 00572658
* NKC: ph116523

 |

 |
**Anna Dorofejeva** (krievu: *Анна Геннадьевна Дорофеева*; dzimusi 1979. gada 15. februārī Kirovā) ir Krievijas starptautiskā meistare šahā (1998).

Biogrāfija
----------

Šahu sākusi spēlēt pamatskolas trešajā klasē. Daudzkārtējā Kirovas un Kirovas apgabala sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja, kā arī Krievijas jauniešu šaha čempionātu laureāte. 1997. gadā Tallinā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 1998. gadā Elistā pārstāvējusi Krievijas otro izlasi 33. šaha olimpiādē.
 Divkārtējā Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (2002, 2004). Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Dorofejevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 2007. gada šaha turnīros piedalās reti.

1996. gadā iestājusies Krievijas Valsts fiziskās kultūras, sporta, jaunatnes un tūrisma universitātē (krievu: *Российский государственный университет физической культуры, спорта, молодёжи и туризма*), kuru beigusi 2002. gadā. Kopš 2002. gada strādā kā trenere, kura nodarbojas ar jauno šahistu apmācību. Vairāku bērnu šaha mācību grāmatu autore.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Anna Dorofeeva
2. ↑  Шахматы | Международный мастер А. Г. Дорофеева
3. ↑  «Дорофеева Анна Геннадьевна». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 25. septembrī. Skatīts: 2018. gada 13. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Anda Kubuliņa** (dzimusi 1942. gada 14. augustā Kārsavā) ir latviešu literatūras kritiķe un literatūrzinātniece, pētījusi galvenokārt 20. gadsimta dzeju.

Biogrāfija
----------

A. Kubuliņa beigusi Sabiles vidusskolu (1962) un Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti (1970). No 1970. līdz 1972. gadam strādājusi Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzejā, no 1972. līdz 1982. gadam Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūtā. No 1992. gada bijusi Latvijas Kultūras akadēmijas bibliotēkas vadītāja. Latvijas Rakstnieku savienības biedre (1987).

Zinātniskas publikācijas kopš 1970. gada. Pētījumi par laikmetīgās dzejas formu, tradīciju pārmantojamību. Publicējusi problēmrakstus, gada pārskatus par latviešu dzeju, kā arī daudz recenziju galvenokārt par dzejas grāmatām, kurās strukturālisma idejas apvienotas ar subjektīviem, nereti kategoriskiem ētiskiem spriedumiem: "Bēg mākslinieciskais konflikts" (*Literatūra un Māksla*, 1986, 21. martā), "Nihilisms jauno dzejā" (*Karogs*, 1999, Nr. 6), "Formas aktualitāte mūsdienu latviešu dzejā" (*Kultūras Forums*, 2010, 12. febr.). 

Pievērsusies atsevišķu dzejnieku poētikai (Vizma Belševica, Ojārs Vācietis, Edvarts Virza, Anna Dagda, Jānis Rokpelnis), popularizējusi viņu daiļradi, organizējusi zinātniskas konferences.

Apbalvota ar Atzinības krustu (4. šķira, 2019).

Bibliogrāfija
-------------

### Pētījumi

* *Kontūras*. Rīga: Liesma, 1981.
* *Ērkšķu kronis katram savs*. Rīga: Liesma, 1987.
* *Vizma Belševica*. Rīga: Preses nams, 1997.

### Sastādītās grāmatas

* Anna Dagda. *Raksti. 1. sējums*. Rīga: Nordik, 2001.
* *Cilvēka brīvība. Cilvēka balss* [par O. Vācieti]. Rīga: Pils, 2005.
* Edvarts Virza. *Raksti 7 sējumos*. Rīga: Zinātne, 2005-2018.
* Inta Ezergaile. *Raksti*. Rīga: Zinātne, 2011.
* *Ceļojums dzejnieku pasaulē* [par M. Čaklo un E. Plaudi; kopā ar I.E. Kalniņu]. Rīga: LU LFMI, 2013.
* *Parīzes noburtie* [dzejas izlase]. Rīga: Jumava, 2014.
* *Ceļojuma pieteikumi Annas Dagdas pasaulē*. Rīga: LU LFMI, 2016.
* *Griezīgo šķautņu romantiķis: Jānis Rokpelnis*. Rīga: LU LFMI, 2016.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Zinātne, 2003, 325. lpp.