recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karens Asrjans** (armēņu: Կարեն Ասրյան; 1980. gada 24. aprīlis Erevāna — 2008. gada 9. jūnijs Erevāna) bija Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (1997).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt piedalījies Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 1996. gadā Menorkā izcīnījis sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Tajā pašā gadā Maskavā uzvarējis Garija Kasparova kausa izcīņā. 1997. gadā uzvarējis Tigrana Petrosjana memoriālā Maskavā un bijis otrais Mihails Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā. 1998. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskā šaha turnīrā Minskā. 1999. gadā Erevānā pirmo reizi uzvarējis Armēnijas šaha čempionātā. 2000. gadā kļuvis par bronzas laureātu Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2001. gadā dalījis pirmo vietu šaha turnīrā Dubaijā. 2004. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Stepanakertā. Turpinājis sekmīgi piedalījies Armēnijas šaha čempionātos, izcīnot 2 zelta (2007, 2008), sudraba (2005) un bronzas (2006) medaļas.

Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas, kur lielāko panākumu guvis 1999. gadā Lasvegasā, kad tikai 3. kārtā zaudējis nākamajam Pasaules šaha čempionam Aleksandram Halifmanam.

Pārstāvējis Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (1996-2002, 2006). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (2006) un bronzas (2002) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1996) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2007. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (2001-2005). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (2001, 2005) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2005) medaļu.

Pāragri miris no sirdstriekas, atrodoties pie sava auto stūres.

Atsauces
--------

1. ↑  67th Armenian Championship 2007
2. ↑  68th Armenian Championship 2008
3. ↑  1999 FIDE Knockout Matches
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Karen Asrian
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Karen Asrian
6. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Karen Asrian
7. ↑  Karen Asrian, 1980–2008

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Hermans Steiners** (angļu: *Herman Steiner*; 1905. gada 15. aprīlis Dunajska Streda — 1955. gada 26. novembris Losandželosa) bija ASV starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

1909. gadā kopā ar ģimeni emigrējis uz Ņujorku. Sešpadsmit gadu vecumā kļuvis par pilsētas šaha kluba biedru. 1929. gadā dalījis pirmo vietu Ņujorkas štata šaha čempionātā. Gadu vēlāk uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Berlīnē. 1932. gadā sācis vadīt šaha nodaļu laikrakstā *Los Angeles Times*, kuru sekmīgi vadījis 23 gadus līdz pat savai aiziešanai mūžībā. 1943. gadā uzvarējis Kalifornijas atklātajā šaha čempionātā, bet 1945. gadā arī Kalifornijas štata šaha čempionātā (vēlāk šos panākumus atkārtojis 1953.-1955. gadā). 1944. gada februārī mačā pieveicis Rubenu Fainu ar 3½:½. Divas reizes uzvarējis ASV atklātajos šaha čempionātos (1942, 1946). 1946. gadā uzvarējis Londonas starptautiskajā šaha turnīrā. 1946. gadā zaudējis mačā par ASV šaha čempiona titulu pret Arnoldu Denkeru ar 3½:6½. 1948. gadā uzvarējis ASV šaha čempionātā. 1952. gadā Stokholmā piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kur palicis 13. vietā.

Četras reizes ASV komandas sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (1928-1931, 1950). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1931) un sudraba (1928) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1931) medaļu. 1945. gadā radiomačā starp PSRS un ASV šaha komandām bijis vienīgais amerikāņu šahists, kas uzvarējis savu mikromaču (1½:½ pret Igoru Bondarevski).

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Steineram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Pāragri aizgājis no dzīves 1955. gada Kalifornijas štata šaha čempionāta izcīņas laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  London A (1946)
2. ↑  US Championship Match; May 4-18, 1946
3. ↑  7th US Championship; 1948
4. ↑  1952 Stockholm Interzonal Tournament
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Herman Steiner
6. ↑  1945. USSR vs USA (Radio match)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 217056816
* LCCN: no2011181892
* ISNI: 0000 0003 5929 3816

 |

 |
**Brasaī** (franču: *Brassaï*), īstajā vārdā **Ģula Halāss** (ungāru: *Gyula Halász*; dzimis 1899. gada 9. septembrī Brašovā Austroungārijā, miris 1984. gada 8. jūlijā Boljēsirmērā (*Beaulieu-sur-Mer*) Francijā) ir ungāru izcelsmes franču fotogrāfs. Viņš pazīstams ar tādu 20. gadsimta slavenību kā Salvadora Dalī, Pablo Pikaso, Anrī Matisa, Alberto Džakometi, Žana Ženē fotoportretiem. Strādājis kā modes fotogrāfs. Brasaī bija arī tēlnieks, gleznotājs, žurnālists un rakstnieks. Bija aktīvs sirreālisma avangarda aprindās. Draudzējās ar Žaku Prevēru un Henriju Milleru. 1976. gadā tika apbalvots ar Goda Leģiona ordeni. Pirmais saņēma Francijas Kultūras ministrijas 1978. gadā nodibināto Valsts lielo fotogrāfijas balvu (*Grand Prix national de la photographie*). Apglabāts Monparnasas kapsētā. Parīzes 13. apgabalā viņa vārdā ir nosaukts skvērs (*Jardin Brassaï*).

Atsauces
--------

1. ↑  «Brassai.». Centre Pompidou. Skatīts: 2015. gada 1. janvārī.[novecojusi saite]
2. ↑  «Brassaï, un artiste complet avec un amour violent pour Paris.». rfi.fr. Skatīts: 2015. gada 1. janvārī.
3. ↑  Mairie de Paris. «Jardin Brassai». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 19. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 1. janvārī.

### Ārējās saites

* Fotogalerija
* Brasaī intervija *France inter*[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 108228627
* LCCN: n50043233
* ISNI: 0000 0001 2146 868X
* GND: 118839233
* SELIBR: 210828
* SUDOC: 027592189
* BNF: cb11893804v (data)
* ULAN: 500000306
* NDL: 00434214
* NKC: xx0011446
* SBN identifikators MILV024990 nav derīgs.
* BNE: XX828444

 |

 |
**Cjuaņdžou** (ķīniešu: 泉州, piņjiņs: *Quánzhōu*), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Fudzjaņas provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos Taivānas šauruma krastā. Robežojas dienvidos ar Sjameņu, rietumos — ar Džandžou un Lunjaņu, ziemeļos — ar Saņminu, bet austrumos — ar provinces galvaspilsētu Fudžou un Putiaņu. Municipalitātē ietilpst trīs apriņķa līmeņa pilsētas (Šiši, Dzjiņdzjana un Naņaņa), kā arī formāli — Taivānas pārvaldītā Dzjiņmeņas sala.

Vēsture
-------

Dibināta Tanu dinastijas laikā 718. gadā Dzjiņdzjanas upes grīvā. Sunu dinastijas laikā izaugusi par nozīmīgu tirdzniecības ostu, kas Eiropā bija zināma pēc atvasinātā arābu nosaukuma kā **Zaitona**. Pilsētas apkaimē attīstījās keramikas, cukura, alkoholisko dzērienu un sāls ražotnes. 11.—12. gadsimtā Cjuaņdžou bijusi viena no pasaules lielākajām un kosmopolītiskajām ostām — šeit saglabājušies tā laikmeta apbedījumi ar uzrakstiem arābu, sīriešu un latīņu valodās. Savā laikā Cjuaņdžou osta bijusi kā Ķīnas atskaites punkts attāluma noteikšanai līdz citām zemēm.

13. gadsimtā galvenās eksporta preces bija garšvielas, pērles un porcelāns. No Cjuaņdžou Marko Polo devās atpakaļceļā uz Eiropu. 15. gadsimtā Minu dinastijas izolacionisma laikā Cjuaņdžou panīka. Osta atdzima tikai 19. gadsimta beigās un 20. gadsimtā.

Ekonomika
---------

Vēsturiski galvenās eksportpreces ir tēja, kampars, cukurs, indigo, tabaka, keramika, džuta un daži minerāli. Eksportē arī banānus, līčiju un rīsus. Galvenās rūpniecības nozares ir tekstilrūpniecība, mašīnrūpniecība, papīra rūpniecība un naftas ķīmiskā rūpniecība.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  The Economic History of China: From Antiquity to the Nineteenth Century
3. ↑  The Travels of Marco Polo

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Cjuaņdžou***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Fudzjaņas prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Cjuaņdžou
* Džandžou
* **Fudžou**
* Lunjaņa
* Naņpina
* Ninde
* Putiaņa
* Saņmina
* Sjameņa

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136054622
* LCCN: n81111354
* GND: 4231037-4
* BNF: cb15535090b (data)

 |

 |
**Elburss** (persiešu: ‏البرز‎ — *Alborz*) ir kalnu grēda Irānas ziemeļos starp Kaspijas jūru un Irānas kalnieni. Stiepjas no Azerbaidžānas pierobežas ziemeļrietumos, kur piekļaujas Armēnijas kalnienei, no dienvidiem apliecot Kaspijas jūru, līdz pat Afganistānas pierobežai, kur piekļaujas Sefīdkūha grēdai. Skatoties no tā, kādas no austrumu grēdām pieskaita Elbursam, tā garums ir no 600 līdz pat 900 km. Augstākais kalns ir apdzisušais vulkāns Demāvends (5671 m v.j.l.).

Sastāv no vairākām atsevišķām grēdām: Tališu kalniem rietumos, Centrālā Elbrusa gar Kaspijas jūras krastu, Alādāga Horasānā un citām. Paralēlajām kaļķakmens un smilšakmens grēdām ir stāvas nogāzes un izlīdzinātas virsotnes. Ziemeļu nogāzēs līdz 2000 m v.j.l. meži, augstāk — krūmāji un alpīnās pļavas; dienvidu nogāzēs — pustuksnesis, krūmāji. Divās augstākajās virsotnēs — mūžīgais sniegs. Vara un dzelzs rūdas atradnes, nafta.

Elbursa nosaukums, tāpat kā Elbruss Kaukāzā, domājams, cēlies no irāņu mitoloģijā (Avestā) minētās Harā Berezaitī *(Harā Bərəzaitī)* kalnu grēdas, kas tulkojumā varētu nozīmēt «Augstais sargpostenis».

Atsauces
--------

1. ↑  «Elbursa kalni». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 199. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Elburss***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 238789409
* GND: 4014183-4

 |

 |
**Hermanis no Vartberges**, arī **Vartberges Hermanis** (latīņu: *Hermannus de Wartberge*; vācu: *Hermann von Wartberge*; dzimis ap 1330. gadu Lejassaksijā, miris ap 1380. gadu Livonijā) bija Vācu ordeņa brālis, Livonijas ordeņa mestra kapelāns. Livonijas hronikas autors.

Dzīvesgājums
------------

Uzskata, ka ordeņa brālis Hermanis bija cēlies no tagadējās Lejassaksijas. Livonijā viņš ieradies pēc 1358. gada un piedalījies Livonijas karagājienos. No 1364. līdz 1385. gadam dzīvojis Rīgā.

1366. gadā viņš Dancigā kā Livonijas ordeņa pārstāvis piedalījies disputos pret Rīgas arhibīskapu un Rīgas pilsētu. Iespējams, ka ordeņa starptautiskai aizstāvībai viņš sācis rakstīt savu hroniku pēc 1370. gada un pabeidzis pēc 1378. gada.

Ārējās saites
-------------

* *Chronicon Livoniae* (vāciskais tulkojums)
* Ēvalds Mugurēvičs par hronikas atbilstību arheoloģijas datiem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 29887061
* LNB: 000060275
* LCCN: no96042998
* ISNI: 0000 0000 6131 6544
* GND: 100946097

 |

 |
Bilde ar sudoku nonomino puzli.
**Nonomino** jeb **9-mino** ir polimino, kurš sastāv no deviņiem vienības kvadrātiem, kuri ir savienoti gar malām. Bez rotācijām un spoguļattēla simetrijām, pastāv 1285 unikāli nonomino. Ar rotācijām un spoguļattēliem, kopā pastāv 9910 nonomino pozīcijas.

Simetrija
---------

Visus 1285 nonomino var kategorizēt atkarībā no to simetrijām:

* 1196 nonomino nepiemīt simetrijas.
* 38 sarkanajiem nonomino piemīt spoguļattēla simetrija.

* 26 zaļajiem nonomino piemīt 45 grādu simetrijas ass.

* 19 zilajiem nonomino piemīt simetrija pie 180 grādiem.

* 4 violetajiem nonomino piemīt spoguļattēla simetrija un 180 grādu simetrija.

* 2 jūras zilajiem nonomino piemīt visas simetrijas.

Telpas un plaknes pārklāšana
----------------------------

37 nonomino veido caurumu sevī, līdz ar to pilna kopa ar visiem nonomino nespēj pārklāt to aizņemto rūtiņu taisnstūri. No 1285 unikālajiem nonomino, 960 piepilda Konveja kritēriju un 88 vēl savā starpā var izveidot figūru bez caurumiem un savienojumu visapkārt. Taču ir vēl divi izņēmumi, kuri nesakrīt ar Konveja kritēriju, tomēr spēj aizpildīt plakni. Šie nonomino ir parādīti bildē ar zilajiem nonomino.

Vienam nonomino caurums sastāv no diviem kvadrātiem. Nonomino kopa ir vismazākā polimino kopa ar šādu figūru.
**Lielā Begičeva sala** (krievu: *остров Большой Бегичев*, jakutu: *Бегичев Улахан арыыта*) ir sala Laptevu jūrā, Krievijas Federācijas galējos ziemeļos. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Anabaras ulusā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Laptevu jūras dienvidrietumos pie Hatangas līča ieejas. 13 km platais Ziemeļu šaurums ziemeļrietumos to atdala no Taimiras krasta, bet 9 km platais Austrumu šaurums dienvidaustrumos — no Nordvika pussalas. 14 km uz ziemeļiem atrodas Preobražeņijes sala, bet 9 km platais Pioniera šaurums dienvidrietumos to atdala no Mazās Begičeva salas. Krasta līnija maz izrobota, piekrastē vairākas lagūnas. Salas centrālo daļu aizņem Kirjakas augstiene ar salas augstāko punktu 198 m vjl. Piekrastes un Oļeņijas pussalu dienvidaustrumos aizņem pārpurvotas zemienes, kurās daudz nelielu ezeru. Garākā upe Iļistaja (34 km) notek jūrā salas austrumos. Izplatītas poligonālās tundras un termokarsti. Dominē tundras ainava. Dzīvo ziemeļbriedis, polārlapsa, sastopams polārlācis, introducēts muskusvērsis. Piekrastēs valzirgu kolonijas.

Vēsture
-------

Sala ilgstoši tika uzskatīta par pussalu, kas no austrumiem norobežo Hatangas līci, jo Austrumu šaurums salas dienvidos gandrīz cauru gadu bija pildīts ar ledus masu un nebija caurkuģojams. Var uzskatīt, ka salu 1908. gadā "atklāja" krievu rūpnieks un kuģotājs Ņikifors Begičevs, kurš apceļoja salu pa perimetru un aprakstīja tās pilnu krasta līniju. Salā nav pastāvīgu apdzīvoto vietu, bet tur dolganu briežkopji gana savus ganāmpulkus. Līdz 2000. gadiem salas ziemeļrietumos atradās radionavigācijas stacija, tajā skaitā NAVTEX krasta stacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Полярная Почта. Острова Бегичева (Большой Бегичев и Малый Бегичев)
2. ↑  Счастливые люди острова Большой Бегичев.
3. ↑  Master Plan of the Shore-Based Facilities for the Global Maritime Distress and Safety System

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lielā Begičeva sala***.
* Полярная станция - остров Большой Бегичев. На развалинах империи.
* Никогда не были на острове Большой Бегичев? Тогда пойдём посмотрим.
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Nomales iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Nomales iela** ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Nomales iela sākas krustojumā ar Ormaņu ielu un beidzas krustojumā ar Plūdu ielu. Kopējais ielas garums ir 260 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Nomales ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Nomales iela ir savienota ar šādām ielām:

* Ormaņu iela (T veida krustojums)
* Noras iela (T veida krustojums)
* Plūdu iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Majori

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu N |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| N | 
* Nākotnes
* Neretas
* Nīcas
* Niedru
* Noliktavas
* Nomales
* Nometņu
* Noras

 |

 |
**Hermans fon Gotšalls** (vācu: *Hermann von Gottschall*; 1862. gada 16. oktobris Pozene — 1933. gada 7. marts Gerlica) bija Vācijas šahists un žurnālists.

Biogrāfija
----------

Pirmā vācu šaha žurnāla *Deutsche Schachzeitung* ilggadējs redaktors (1887—1896). Sarakstījis vairākas grāmatas par šahu: "Mazā problēmu skola" (Leipciga 1885. gadā, vācu: *Kleine Problem-Schule*), "Sestais Vācijas šaha savienības kongress" (Breslava 1889. gadā, vācu: *Der sechste Kongress des Deutschen Schachbundes*), "Šaha problēmu kolekcija" (Leipciga 1898.–1908. gadā, vācu: *Sammlung von Schachaufgaben*), vācu: *Der sechste Kongress des Deutschen Schachbundes*), "Ādolfs Andersens, vācu šaha mākslas veterāns" (Leipciga 1912. gadā, vācu: *Adolf Anderssen, Altmeister deutscher Schachspielkunst*), "Ceļojums cauri šaha problēmām" (Berlīne/Leipciga 1926. gadā, vācu: *Streifzüge durch das Gebiet des Schachproblems*). Vairāku šaha uzdevumu autors.

Piedalījies Vācijas šaha savienības kongresos un nacionālos šaha turnīros. 1883. gadā Nirnbergā izcīnījis 3. vietu 3. Vācijas šaha savienības kongresā, tajā pašā gadā uzvarējis turnīrā Berlīnē. 1885. gadā Hamburgā dalījis 13.-14. vietu 4. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Izidors Gunsbergs), bet 1887. gadā Frankfurtē dalījis 17.-18. vietu 5. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Džordžs Makenzijs). 1888. gadā Nirnbergā dalījis 2. vietu ar Žaku Mizesu aiz Zīgberta Tarraša. 1890. gadā Berlīnes šaha turnīrā dalījis 5.-8. vietu (uzvarējuši Emanuels Laskers un Bertolds Laskers). 1892. gadā uzvarējis Halles šaha turnīrā un dalījis 8.-9. vietu Drēzdenē 7. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Zīgberts Tarrašs). 1893. gadā Ķīlē dalījis 4.-6. vietu 8. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējuši Kurts fon Bardelebens un Kārlis Valbrots). 1898. gadā Ķelnē ieņēmis 12. vietu 11. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Eimoss Bērns). 1890. gadā Minhenes šaha turnīrā dalījis 11.-12. vietu (uzvarējuši Gēza Maroci, Harijs Pilsberijs un Kārlis Šlehters). 1902. gadā Hanoverā dalījis 11.-12. vietu 13. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Davids Janovskis). 1904. gadā Koburgā ieņēmis 13. vietu 14. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējuši Kārlis Šlehters un Rūdolfs Sviderskis). 1905. gadā Barmenas šaha turnīrā dalījis 15.-16. vietu (uzvarējuši Davids Janovskis un Gēza Maroci). 1908. gadā Diseldorfā dalījis 14.-15. vietu 16. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Frenks Māršals). Pēc Pirmā pasaules kara 1925. gadā Breslavā ieņēmis 9. vietu 24. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Jefims Bogoļubovs) un 1926. gadā dalījis 7.-8. vietu Hanoveras šaha turnīrā (uzvarējis Ārons Nimcovičs).

Atsauces
--------

1. ↑  Hamburg (1885)
2. ↑  Frankfurt (1887)
3. ↑  8th DSB Kongress (1893)
4. ↑  11th DSB Kongress, Cologne (1898)
5. ↑  13th DSB Kongress (Hanover) (1902)
6. ↑  Barmen Meisterturnier A (1905)
7. ↑  Breslau (1925)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Hermans fon Gotšalls šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"
Noldu dzimtas ģerbonis (1882).
Gothards un Magnuss Noldes.
**Noldes** (vācu: *von Nolde*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Kurzemē 15. gadsimtā, 19. gadsimtā izplatījās arī Krievijā.

Vēsture
-------

Dzimtas vēsture izsekojama līdz 15. gadsimtam, kad Noldes bija Livonijas ordeņa vasaļi, sākotnēji viņiem piederēja Vārves muiža (*Warwen*, 1505-1672).
Pēc ordeņa sabrukuma Noldes ieguva arī Stukmaņu, Gramzdas un Mazgramzdas (1560—1799), kā arī Kalētu (1560—1920) un Virgas (1575—1920) muižas.
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes sadalīšanas Johans fon Nolde (1568—1610) 1601. gadā tika ievēlēts par Kurzemes bruņniecības vadītāju. Kurzemes hercogs Vilhelms apstrīdēja Magnusa Noldes (1569—1615) tiesības uz Kalētu muižu. Jelgavā sasauktajā Kurzemes landtāgā radušos strīdu dēļ 1615. gada 20. augustā pēc hercoga Vilhelma pavēles brāļi Magnuss un Gothards (1576—1615) Noldes tika nogalināti. Tādēļ 1617. gada 4. aprīlī Skrundā sasauktajā Kurzemes landtāgā hercogam Vilhelmam atņēma hercoga titulu un uz visiem laikiem izraidīja no hercogistes.

1620. gadā Noldu dzimta tika ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā un ieguva īpašumā Aizputes un Jaunauces muižas (1681—1713). 1862. gadā Krievijas impērijas Senāts atzina Noldes dzimtas tiesības uz barona titulu.

Slaveni Noldes
--------------

* Aleksandrs Nolde (*Александр Эмильевич Нольде*, 1873—1919), tieslietu profesors
* Eduards fon Nolde (1849—1895), vācbaltiešu Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas apceļotājs, dzimis Kalētu muižā
* Emanuēls fon Nolde (*Эммануил Юльевич фон Но́льде* 1854—1909), Krievijas impērijas Valsts padomes loceklis
* Boriss fon Nolde (diplomāts) (*Борис Эммануилович фон Нольде*, 1876—1948), diplomāts, jurists un vēsturnieks
* Boriss fon Nolde (virsnieks) (*Борис Александрович фон Нольде*, 1885—1936), jūras virsnieks, polārpētnieks
* Leonīds fon Nolde (1899—1962), gleznotājs

* Eduards fon Nolde (1849—1895), ceļotājs
* Emanuēls fon Nolde (1854—1909), Valsts padomes loceklis
* Boriss fon Nolde (1876—1948), diplomāts
* Boriss fon Nolde (1885—1936), virsnieks

Atsauces
--------

1. ↑  vesture.eu
**Ersans Iljasova** (turku: *Ersan İlyasova*; dzimis 1987. gada 15. maijā) ir turku basketbolists, visbiežāk spēlē kā spēka uzbrucējs, dažkārt kā vieglais uzbrucējs. Turcijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Jūtas "Jazz".

Karjera
-------

Profesionāļa karjeru uzsāka 15 gadu vecumā Turcijas klubos. Augstākajā līgā nokļuva kopā ar Stambulas "Ülkerspor", kura sastāvā ieguva Turcijas kausu un piedalījās Eirolīgas turnīrā.

Pēc vienas sezonas Turcijas augstākajā līgā E. Iljasova pieteicās NBA draftam, kur 2005. gada draftā viņu ar 36. numuru otrajā kārtā izvēlējās Milvoki "Bucks". Pirmo sezonu pēc drafta E. Iljasova aizvadīja komandas fārmklubā Talsas "66ers" D līgā. Nākamajā sezonā viņš spēlēja "Bucks", tomēr spēles laiks un produktivitāte nebija lieli. Tāpēc 2007. gadā viņš atgriezās Eiropā, kur aizvadīja divas sezonas *FC Barcelona*, kļūstot par Spānijas čempionu un sasniedzot Eirolīgas pusfinālu.

2009. gada vasarā E. Iljasova atgriezās NBA un noslēdza trīs gadu līgumu ar "Bucks", kura sastāvā divu sezonu laikā kļuva par vienu no vadošajiem spēlētājiem. 2011. gada NBA lokauta laikā spēlēja Turcijā Stambulas "Anadolu Efes" sastāvā. Pēclokauta sezonu uzsāka ļoti produktīvi, iespaidīgāko spēli aizvadot 2012. gada 19. februārī uzvarā pret Ņūdžersijas "Nets", gūstot 29 punktus un savācot 25 bumbas zem groziem.

2015. gada jūnijā E. Iljasovu aizmainīja uz Detroitas "Pistons" pret Kāronu Batleru un Šovnē Viljamsu. Sekojošās sezonās bieži mainījis komandas, līdz 2018. gada vasarā trešo reizi atgriezās savā pirmajā NBA komandā Milvoki "Bucks". 2020. gada novembrī viņš tika atbrīvots no "Bucks" sastāva (komanda sezonas nogalē kļuva par NBA čempionvienību). 2021. gada martā E. Iljasova pievienojās Jūtas "Jazz".

### Turcijas izlase

Spēlējis visu vecumu Turcijas jaunatnes izlasēs. 2006. gadā atzīts par Eiropas U20 čempionāta labāko spēlētāju (čempionāts notika Turcijas pilsētā Izmirā un mājinieki izcīnīja sudraba medaļas). Turcijas pieaugušo izlases sastāvā spēlējis 2006. gada Pasaules čempionātā (komanda ieguva augsto 6. vietu), 2007. gada Eiropas čempionātā un 2009. gada Eiropas čempionātā. Lielākais panākums izlases rindās tika paveikts 2010. gadā, kad E. Iljasova bija viens no līderiem izlasē, kas Turcijā notikušajā Pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļas, tikai finālā piekāpjoties ASV izlasei.

Atsauces
--------

1. ↑  BUCKS REACH AGREEMENT WITH ILYASOVA Archived 2009. gada 27. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. NBA.com

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ersans Iljasova***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *Basketball Reference* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)
* Eirolīgas profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Olaines iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Olaines iela** ir iela Jūrmalā, Priedaines apkaimē. Olaines iela sākas krustojumā ar Upmalas ielu un beidzas krustojumā ar Mangaļu ielu. Kopējais ielas garums ir 450 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Olaines ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Olaines iela ir savienota ar šādām ielām:

* Upmalas iela (T veida krustojums)
* Lielais prospekts
* Mangaļu iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Priedaine

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu O |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| O | 
* Odu ceļš
* Ogres
* Olaines
* Olgas
* Oļģerta
* Oļu
* Omnibusa
* Orhideju
* Ormaņu
* Oskara Kalpaka prospekts
* Oškalna
* Ošu
* Otas
* Otīlijas
* Ozolu

 |

 |
Osmaņu pretuzbrukums, 1918
**Erzindžanas pamiers** tika noslēgts 1917. gada 5. decembrī starp Osmaņu impēriju un Aizkaukāza Komisariātu, ko pārstāvēja Krievijas Kaukāza frontes komandieris Mihails Prževaļskis. Pamieru parakstīja Krievijas okupētajā Erzindžanas pilsētā. Par pamiera iemeslu kalpoja 2. decembra Brestļitovskas pamiers, kuru Centrālās lielvalstis parakstīja ar jauno boļševiku valdību. Pamiers stabilizēja frontes līniju, kuru revolucionārā sabrukuma skartā Krievijas impērijas armija vairs necentās noturēt. Decembrī tika paveikta Krievijas karaspēka izvešana no Persijas. 1918. gada sākumā Aizkaukāza Komisariāts sāka veikt demoralizēto armijas vienību atbruņošanu, un jaunu karaspēku vienību veidošanu, kas parasti balstījās nacionālajā principā — gruzīnu, armēņu, musulmaņu (azerbaidžāņu). 1918. gada 30. janvārī, aizbildinoties ar armēņu veiktu turku slaktiņu, osmaņu armija sāka uzbrukumu, ātri atgūstot zaudētās teritorijas un iebrūkot armēņu un gruzīnu zemēs.
**Eross Rikio** (itāļu: *Eros Riccio*; dzimis 1977. gada 1. decembrī Lukā) ir Itālijas starptautiskais lielmeistars korespondencšahā (2010).

Biogrāfija
----------

Viens no Itālijas vadošajiem korespondencšahistiem. Trīs reizes uzvarējis Itālijas korespondencšaha čempionātos (2006, 2009, 2012). Itālijas izlases sastāvā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas komandu korespondencšaha 7. čempionātā un bronzas medaļu Pasaules komandu korespondencšaha 17. olimpiādē. 2013. gadā uzvarējis Mihaila Umanska memoriālā. Par panākumiem turnīros Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) 2007. gadā Rikio piešķīrusi starptautiskā korespondencšaha meistara (ICM) un vecākā starptautiskā korespondencšaha meistara (SICM), bet 2010. gadā - starptautiskā korespondencšaha lielmeistara (CGM) nosaukumu.

Pazīstams kā viens no vadošajiem tā sauktā "uzlabotā šaha" (angļu: *Advanced chess*) vai "brīvā stila šaha" (angļu: *Freestyle chess*) spēlētājiem. Šajā šaha paveidā spēlētāji var lietot datora palīdzību, bet spēles parasti notiek ar interneta starpniecību. 2011. gadā uzvarējis *FICGS* (angļu: *Free Internet Correspondence Games Server*) Pasaules čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  «54° Italian Championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 8. novembrī. Skatīts: 2017. gada 7. aprīlī.
2. ↑  «57° Italian Championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 2. decembrī. Skatīts: 2017. gada 7. aprīlī.
3. ↑  «61° Italian Championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 2. decembrī. Skatīts: 2017. gada 7. aprīlī.
4. ↑  Umansky Memorial
5. ↑  ICCF Player Details
6. ↑  Eros Riccio is the new FICGS chess champ

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eros Riccio*** |

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
Kuņģa pilienu RFF iepakojums un pudelīte
**Kuņģa pilieni RFF** ir Latvijā, Rīgas farmaceitiskā fabrikā ražotas bezrecepšu zāles, kas ir augu izcelsmes zāles, kuras lieto funkcionālu kuņģa-zarnu trakta gremošanas traucējumu gadījumos.

Sastāvs
-------

*Kuņģa pilieni RFF* aktīvās vielas uz 1 ml ir 0,1 ml vilkogas tinktūras 1:10 (ekstraģents: etilspirts 40 tilpuma %), 0,2 ml piparmētras tinktūras 1:20 (ekstraģents: etilspirts 90 tilpuma %), 0,3 vērmeles tinktūras 1:5 (ekstraģents: etilspirts 70 tilpuma %), 0,4 ml baldriāna tinktūras 1:5 (ekstraģents: etilspirts 70 tilpuma %).

Citas sastāvdaļas ir etilspirts un attīrīts ūdens.

Lietošana
---------

Pirms lietošanas ieteicams izlasīt sadaļu, kādos gadījumos nelietot šos pilienus. Pieaugušajiem ieteicamā reizes deva ir 15-20 pilieni maksimums 3 reizes dienā. Pusaudžiem no 12 gadiem un gados vecākiem cilvēkiem ieteicamā reizes deva ir 2—5 pilieni maksimums 3 reizes dienā. Šīs zāles nedrīkst lietot bērni līdz 12 gadu vecumam. Ja pēc 14 dienām nejūtaties labāk vai jūtaties sliktāk, nepieciešams konsultēties ar ārstu. Lai izvairītos no blaknēm, ieteicams nepārsniegt ieteicamo dienas devu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Kuņģa pilieni RFF – Latvijas Zāļu reģistrs». *dati.zva.gov.lv*. Skatīts: 2022-05-29.
Polijas Skautu Krusts
***Skautu Krusts*** (poļu: *Krzyż harcerski*) Polijas Skautu un gaidu kustības zīme, ko pasniedz Polijas skautiem, vecskautiem un roveriem. Pirmo reizi to pasniedza pagrīdes Skautu organizācija Varšavā 1912.gadā. Zīmi veidojis Kazimirs Ļutoslavskis, un tās izskats kopš tā laika praktiski nav mainījies. Zīmi piestiprina krūšu kreisajā pusē, divu pirkstu platumā virs kabatas. 

1918. gada novembrī Polijas Kara ministrs noteica, ka Skautu krusts ir vienīgais civīlais (nevalstiskais) apbalvojums, ko drīkst nēsāt pie militārā formastērpa. Šis noteikums ir spēkā arī šobrīd.

Simboli
-------

Krusta meta autors ir katoļu priesteris Kazimirs Ļutoslavskis, poļu komponista Vitolda Ļutoslavska tēvocis. Krusta forma norāda uz grūto ceļu, kas vienmēr ejams. Tajā arī ir simboliska atsauce uz Polijas augstāko militāro apbalvojumu Virtuti Militari, drosmes un nelokāmības simbolu.

  

Krusta centrālais elements ir stilizēts lilijas zieds Fleur-de-lys, sens tikumības un skaidrības simbols. Tas ir plaši lietots starptautiskās skautu kustības simbols.

Lilijas zieds ir ieskauts aplī, pilnības un skautu vienības simbolā. Stari apļa iekšpusē simbolizē latīnisko teicienu "*per aspera ad astra*" ("caur šķēršļiem uz zvaigznēm").

Vainags ap krusta vidu sastāv no divām daļām. Kreisajā pusē ir ozollapu vija, kas simbolizē spēku, drosmi, varonību un veiklumu. Labajā pusē - lauru lapu vija, uzvaras simbols. Skautam ir biežāk jāgūst uzvaras pār savu vājumu nekā ienaidnieku. Pie tam lauru lapas simbolizē zināšanas un prasmi. saite, kas savieno abas vainaga vijas ir kā ikdienas atgādinājums katram skautam, katru dienu izdarīt kādu labu darbu. 

Krusts pildīts ar smilšu graudiņiem. Tie simboliski norāda skautu lielo skaitu uz Zemes un akmeņaino ceļu, kas skautam ejams. Vārds *Czuwaj* (latviski - "Esi modrs" ir Polijas skautu devīze un sveiciens.
**Jūlijs Jaunkalniņš** (dzimis 1866. gada 16. martā Ieriķos, miris 1919. gada 14. februārī Petrogradā) bija latviešu gleznotājs, Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas pedagogs, latviešu ziedu glezniecības skolas iedibinātājs. Viens no mākslinieku pulciņa "Rūķis" dibinātājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1866. gada 16. martā Ieriķu muižas vagara ģimenē. 1881. gadā beidza Cēsu apriņķa skolu. Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties J. Lakšes - Laksmaņa zīmēšanas, būvniecības un amatniecības skolā līdz 1885. gadam. Vēlāk mācījās Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas Dekoratīvās glezniecības klasē, ko beidza 1893. gadā. Lai sagatavotos tekstila kompozīcijas klases atvēršanai šajā skolā, papildinājās Francijā Lionā un Parīzē, kā arī Itālijā un Vācijā. Atgriezdamies Pēterburgā, uzņēmās minētās klases izveidi un vadību, kur arī mācīja ornamenta mākslu un zīmēšanu, puķu gleznošanu. 1899. gadā ievēlēts par skolas inspektoru, viņa laikā palielinājās studējošo latviešu skaits un skolas popularitāte. Skolā beidzis darbu 1918. gadā. Miris 1919. gada 14. februārī, apbedīts Pēterburgas Aleksandra Ņevska klostera kapos.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Gleznojis ainavas, visbiežāk akvareļa tehnikā. Darinājis arī zīmējumus audumu paraugiem. Mākslinieks uzskatāms par latviešu ziedu glezniecības konsekventu iedibinātāju.

Izstādes
--------

Izstādēs sācis piedalīties 1910. gadā.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  «www.biblioteka.cesis.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2011. gada 22. jūlijā.
2. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 220. lpp.
Ar sarkanu iezīmētas Polijas kroņa zemes 1635. gadā
**Polijas kroņa zemes** (poļu: *Korona Królestwa Polskiego*, latīņu: *Corona Regni Poloniae*) ir nosaukums poļu pārvaldē esošajām zemēm Polijas-Lietuvas personālūnijas periodā no 1386. līdz 1569. gadam un Polijas-Lietuvas ūnijas periodā no 1569. līdz 1795. gadam. Pirms Ļubļinas ūnijas noslēgšanas Polijas kroņa zemēm tika pievienota līdz tam Lietuvas kontrolētā Ukraina.

Kroņa zemes koncepts
--------------------

Kroņa zemes ideja radās Luksemburgu dinastijas pārvaldītajā Bohēmijā un arī Ungārijas Karalistē, kurās monarhijas teritorijas tika sauktas attiecīgi par Svētā Vāclava kroņa zemēm un Svētā Štefana kroņa zemēm. It sevišķi spēcīgi šis koncepts attīstījās Ungārijā, kas oficiāli tika saukta par Svētā Ištvāna kroņa zemi līdz 20. gs.

Dinastisko karaļu varas periodā, kad vēl nepastāvēja nacionālās valsts koncepts vai parlamenta vara, kroņa zemes koncepts nodalīja valsts teritoriju no monarha personas un uzskatīja valsts teritoriju par nedalāmu vienību. Kroņa zemes koncepts saprot valsti kā eksistējošu paražu un zemes robežu vienību, kuru katram jaunajam valdniekam ir jārespektē. Valdnieks, kāpjot tronī iegūst kroni un tā zemes. Valdniekam nav tiesību samazināt valsts teritoriju pēc saviem ieskatiem. Tādējādi valsts teritorija un identitāte tiek nostādīta augstāk par tīri dinastiskajām interesēm.

Polijā termins *Polijas karalistes kronis* pirmo reizi parādās pēdējā Pjastu dinastijas karaļa Kazimira Lielā (1333.-1370.) valdīšanas laika dokumentos, taču savu nozīmi iegūst tikai pēc Pjastu dinastijas beigām 1370. gadā, kad Polija tronī kāpj Ungārijas karalis Lajošs I. 1374. gadā Lajošs apņemas *saglabāt mūsu karalistes kroni veselu un negraujamu un nekādas tā zemes vai tās daļas no tās neatraut un nesamazināt*. Tādējādi kroņa zemes veidoja poļu valsti, kas pastāv neatkarīgi no monarha un nav viņa personīgais īpašums.

Polijas nosaukums
-----------------

Pēc Polijas un Lietuvas ūnijas izveidošanas, Polija Karaliste tiek saukta par Kroni. Arī iestādes un amati, kas līdz šim bija „karaliskie", kļūst par „kroņa".

Atsauces
--------

1. ↑  Kodeks dyplomatyczny Wielkopolski, t. III nr 1709, s. 425—426. Przeł. H. Paszkiewicz, Dzieje Polski, Warszawa 1925, s. 213—216.
Koordinātas: 56°03′22″N 160°38′39″E﻿ / ﻿56.05611°N 160.64417°E﻿ / 56.05611; 160.64417

**Kļuču sopka** (krievu: *Ключевская Сопка*) ir aktīvs stratovulkāns Krievijā, Kamčatkas pussalā. Augstākais kalns pussalā un augstākais aktīvais vulkāns Eirāzijā. Tuvākā apdzīvotā vieta ir Kļuču ciemats 30 km uz ziemeļrietumiem, kas devis kalnam nosaukumu. Ciematā atrodas Kamčatkas vulkanoloģiskā stacija.

Kļuču sopka ir viens no kontinenta aktīvākajiem vulkāniem, tā izvirdumi novēroti vairāk kā 50 reizes kopš 1697. gada. Kalnā pirmoreiz uzkāpa Daņiils Gauss ar diviem pavadoņiem 1788. gadā, bet kopš tās reizes tas atkārtots tikai retumis, jo pastāv nepārtrauktas izvirduma briesmas. 1931. gadā alpīnistu grupa gāja bojā lavas izvirdumā.

1996. gadā Kļuču sopka kopā ar citiem vulkāniem un vairākiem rezervātiem iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā Kamčatkas vulkāni.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 364. lpp.
2. ↑  World Heritage List. Volcanoes of Kamchatka

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kļuču sopka***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315129650

 |

 |
**Jakobs Johans Hastfers** (vācu: *Jacob Johann von Hastfer*, 1626—1677) bija vācbaltiešu karavīrs un valstsvīrs. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1687—1695) un feldmaršals (1690).
Viņa vadībā tika veikta Vidzemes muižu redukcija.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1647. gada 11. decembrī Tallinā Kostiveres un Udevas muižnieka Evolda fon Hastfera un viņa sievas Emerencijas Veronikas, dzimušas fon Mengdenas, ģimenē.
1674. gadā viņš salaulājās ar Sigrīdu Jillenšernu no Lundhomas (*Gyllenstierna af Lundholmiga*, 1638—1700), 1678. gadā viņam piešķīra Kostiveres barona titulu.

1686. gadā Kārlis XI viņu iecēla par Vidzemes gubernatoru, 1687. gadā par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru, bet 1687. gadā piešķīra Gripenborgas grāfa titulu un 1690. gadā feldmaršala pakāpi. Viņa vadībā tika veikta Vidzemes muižu redukcija, kuras rezultātā Zviedrijas kroņa rokās nokļuva vairāk kā 70% no muižu zemes. Lai aizkavētu muižnieku politiskās varas sabrukumu, Vidzemes bruņniecība 1690. gadā sūtīja savu delegāciju uz Stokholmu. Viens no tās vadītājiem bija Johans Reinholds fon Patkuls, kas līdz ar citiem muižniecības vadoņiem tika tiesāts zviedru tiesā.

1690. gadā viņš panāca Gustava-Kārļa akadēmijas (*Academia Gustavo-Carolina*) atjaunošanu Tērbatā, ko 1695. gadā pārcēla uz Pērnavu.
Miris 1695. gada 24. decembrī Rīgā.

Literatūra
----------

* Agathon Hammarskjöld. Grefve Jakob Johan Hastfer. Stockholm: Historisk tidskrift, 1888

Atsauces
--------

1. ↑  August Wilhelm Hupel: *Historisch-chronologisch-biographische Nachrichten von den liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren und Statthaltern des Schlosses zu Riga zur königl. schwedischen Regierungszeit.* In: *Nordische Miscellaneen* St. 18—19, Riga: Hartknoch 1789 S. 491
2. ↑  Edgars Dunsdorfs. Latvijas vēsture 1600—1710. Upsāla, 1962.
3. ↑  Johannes Wallmann. *Theologie und Frömmigkeit im Zeitalter des Barock: gesammelte Aufsätze.* Band 1, 1995, S. 278.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jakobs Johans Hastfers***.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Kristers Horns**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1687 — 1695 | Pēctecis: **Ēriks Dālbergs**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 4444149544594400490007
* GND: 1189950111

 |

 |
Barons **Frīdrihs fon Līdinghauzens Volfs** (vācu: *Friedrich von Lüdinghausen Wolff*; dzimis 1643. gada 26. oktobrī, miris 1708. gada 15. aprīlī) bija Daugavpilī dzimis Volfu fon Līdinghauzenu dzimtas jezuīts, diplomāts, teoloģijas un filozofijas profesors, Svētās Romas imperatora Leopolda I uzticības persona, Vroclavas Universitātes dibinātājs un tās pirmais kanclers.

Kalpojis par pāžu Jana II Kazimira galmā. 16 gadu vecumā iestājās Jezuītu ordenī. Mācījies jezuītu skolās Braunsbergā, Neisē un Olmicā. No 1661. līdz 1671. gadam studēja teoloģiju un filozofiju Prāgas Kārļa Universitātē, kur jau mācību laikā pasniedza. 1671. gadā ordinēts par priesteri. 1675. gadā kļuva par Kārļa Universitātes filozofijas doktoru. No 1687. līdz 1691. gadam un no 1694. līdz 1697. gadam Breslavas jezuītu kolēģijas rektors. Imperatora Leopolda I uzdevumā pildījis diplomātiskus uzdevumus Hanoverā un Prūsijā. Atteicās no iespējas kļūt par Prāgas arhibīskapu, kaut imperators to piedāvāja.

Ārējās saites
-------------

* Frīdrihs fon Līdinghauzens Volfs Allgemeine Deutsche Biographie (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 86049658
* ISNI: 0000 0000 1955 7651
* GND: 13787846X

 |

 |
Šis raksts ir par Prūsijas karali. Par Brandenburgas kūrfirstu no Hābsburgu dinastijas skatīt rakstu Frīdrihs Vilhelms I Hoencollerns (kūrfirsts).

**Frīdrihs Vilhelms I** (vācu: *Friedrich Wilhelm I.* saukts arī par **Zaldātu ķēniņu** (*der Soldatenkönig*); dzimis 1688. gada 14. augustā, miris 1740. gada 31. maijā) bija Hoencollernu dinastijas Prūsijas karalis un Brandenburgas kūrfirsts no 1713. gada līdz savai nāvei 1740. gadā. Frīdrihs Vilhelms I izveidoja Prūsijas armiju par vienu no visefektīvākajām tā laika armijām. Eiropā plaši pazīstami bija t.s. Potsdamas milži (*Potsdamer Riesengarde*, tautā *Lange Kerls*) — karaspēka daļa, kurā bija atlasīti gara auguma kareivji.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Berlīnē, pirmā Prūsijas karaļa Frīdriha I ģimenē. Savas vadīšanas laikā veica reformas valsts pārvaldē, aizstādams obligāto muižniecības karadienestu ar nodokli un optimizēdams, dažkārt visai drastiski, valsts pārvaldes izdevumus. Veicināja Austrumprūsijas kolonizēšanu, lai likvidētu mēra epidēmijas sekas. Kaut arī Prūsijas armijai viņš līdzekļus netaupīja, ārpolitiski ieturēja visumā miermīlīgu politiku. Tikai 1713. gadā, kad krievi nodeva prūšiem zviedriem atņemto Štetīnas cietoksni, Frīdrihs Vilhelms I iesaistījās Lielajā Ziemeļu karā.

Lai arī ārpolitiski miermīlīgs, ģimenē Frīdrihs Vilhelms I bija visai despotisks. Sevišķi stingri viņš audzināja savu vecāko dēlu Frīdrihu (nākamo Prūsijas karali Frīdrihu Lielo) jau no mazotnes audzinādams to militāristiskā garā. Kad 18 gadu vecumā Frīdrihs neveiksmīgi mēģināja kopā ar savu draugu Hansu fon Kati aizbēgt uz Angliju, Frīdrihs Vilhelms I lika fon Kati sodīt ar nāvi, bet Frīdriham noskatīties nāvessoda izpildē.

Bija precējies ar Lielbritānijas un Īrijas karaļa Džordža I meitu Sofiju Doroteju fon Hanoveri, no kuras piedzima 4 dēli un 6 meitas.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Frīdrihs Vilhelms I Hoencollerns***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Par Frīdrihu Vilhelmu I (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Frīdrihs I**  |  **Prūsijas karalis** 1713—1740 | Pēctecis: **Frīdrihs II Lielais**  |
| Priekštecis: **Frīdrihs I**  |  **Brandenburgas kūrfirsts(Frīdrihs Vilhelms II)** 1713—1740 | Pēctecis: **Frīdrihs II Lielais**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 27862866
* LCCN: n50057300
* ISNI: 0000 0001 1023 2639
* GND: 118535978
* SELIBR: 314424
* SUDOC: 031308759
* BNF: cb12254866x (data)
* BIBSYS: 1581514958348
* NLA: 35104712
* NKC: xx0105063
* SBN identifikators BVEV067820 nav derīgs.
* BNE: XX1692072
* CiNii: DA11401036

 |

 |
**Melnais lori** (*Chalcopsitta atra*) ir papagaiļveidīgo kārtas suga, kas apdzīvo Doberai pussalu Jaungvinejas rietumos un vairākās tai pieguļošās salās.

Tas ir viens no pirmajiem zinātniski aprakstītajiem lori. Latīnisko nosaukumu sugai piešķīra dabaspētnieks Džovanni Antonio Skopoli. Viņš pats gan neizpētīja nevienu sugas eksmplāru, bet vadījās no dabaspētnieka un ceļotāja Pjēra Sonnerata 1776. gadā izdotās grāmatas *Voyage a la Nouvelle-Guinee*. Sugas apraksts ir pietiekami precīzs tās atpazīšanai, un Skopoli ir atzīts par šī taksona autoru.

Izskats
-------

Melnais lori Prāgas zoodārzā
Ķermeņa garums 32 cm, svars 260 grami. Tēviņi un mātītes ārēji līdzīgi.

Apspalvojums spīdīgi melns, muguras daļā melnīgsnēji zilu toni, kuru nokrāsa katrai pasugai atšķirīga. Astes iekšējās spalvas sarkani dzeltenas, pie pamatnes zilganas. Laukumi ap acīm un pie knābja pamatnes melni, kaili.

Melnais lori ir viens no retajiem papagaiļu pasaules pārstāvjiem, kura apspalvojums ir gandrīz pilnībā melns.

Izplatība
---------

Apdzīvo Domberai, Oninas un Bomberai pussalas Jaungvinejas rietumu daļā, kā arī vairākas blakus esošās Radža Ampata salas — Salavati, Batantu un Misoolu.

Dzīvesveids un barība
---------------------

Apdzīvo tropu lietus mežu nomales, piekrastes savannas, zālainas savannas, mangroves, purvainas vietas, pat atklātus panīkušus kaļķakmeņu mežus. Pārtiek no augļiem, ziediem, putekšņiem, arī kukaiņiem un to kāpuriem.

Ligzdošana
----------

Melnie lori Tamanas Safari Indonēzijā
Perējumā parasti 2 olas. Perēšanas ilgums 24—25 dienas. Jaunie putnēni apspalvojas pēc aptuveni 10 nedēļām, kļūst neatkarīgi no vecākiem vēl pēc 6—8 nedēļām.

Sistemātika
-----------

Melnajam lori ir trīs pasugas:

* ***Chalcopsitta atra atra***, Scopoli, 1786 — rietumu melnais lori apdzīvo Doberai pussalas rietumdaļu un tai pieguļošās salas — Salavati un Batanti. Apspalvojums galvenokārt melns, mugura violeti zilu nokrāsu;
* ***Chalcopsitta atra bernsteini'***, Rosenberg, 1861 — Misolas melnais lori sastopams Misolas salā uz rietumiem no Doberai pussalas. Mugura tumši zilu nokrāsu. Purpursarkani plankojumi pieres daļā un uz augšstilbiem;
* ***Chalcopsitta atra insignis***, Oustalet, 1878 — austrumu melnais lori apdzīvo Doberai pussalas austrumu daļu, Oninas un Bomberai pussalu, Rumberponas salu (uz dienvidaustrumiem no Doberai pussalas). Mugura zilganu nokrāsu. Galvu klāj pelēcīgi zili svītrojumi. Apspalvojums virs knābja, rīkles spalvas un spārnu apakšējā daļa vietām sarkaniem raibumiem; augšstilbi sarkani;

***Chalcopsitta atra spectabilis*** zināma tikai no viena 1876. gada parauga, kas iegūts pie Kenderevasiha līča. Ārēji tas līdzinās pasugai *insingis*, taču iespējams tā ir *C. atra* X *C. scintillata* hibrīdforma.

Atsauces
--------

1. ↑  *Scopoli's Ornithological papers from his Deliciae florae et faunae insubricae (Ticini 1786—1788)* Edited by Alfred Newton (1882). London: The Willughby Society
2. 1 2 3  Handbook of the Bird of the World
3. 1 2  «Beauty of Birds». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 14. martā. Skatīts: 2016. gada 15. janvārī.
4. 1 2  BirdCare. Largest Australia's Aviculture web site
5. ↑  World Parrot Trust
**Svalbāras raķešu poligons** (norvēģu: *Svalbard Rakettskytefelt* vai *SvalRak*) ir zondēšanas raķešu palaišanas komplekss Arktikā. Atrodas Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas ziemeļrietumos netālu no Nīolesunnas pētniecības pilsētiņas. Raķešu palaišanas poligons pieder Norvēģijas Annejas kosmosa centram.

Vēsture
-------

Svalbāras raķešu palaišanas poligons izveidots 1997. gadā un izvietots ziemeļrietumos no Nīolesunnas lidostas skrejceļa. Raķešu palaišanas komplekss aprīkots ar vienu palaišanas rampu, no kuras iespējams izšaut līdz 4 tonnas smagu raķešu kompleksu. Raķešu telemetrijas un datu nolasīšanai tiek izmantots mobils aprīkojums. Pirmā testa raķete no kompleksa tika palaista 1997. gada 15. novembrī. Pirmais zondēšanas starts bija Indijas raķete *Rohini RH-300 MkII* 20. novembrī. Starts ar augstāko apogeju tika veikts 2000. gada 4. decembrī — Japānas ISAS raķete SS-520 jonosfēras pētniecības misijā pacēlās līdz 1108 km augstumam.

*SvalRak* pētījumi īpaši vērsti uz Arktikas augšējās atmosfēras pētījumiem, tajā skaitā dienasgaismas polārblāzmu.

Atsauces
--------

1. ↑  [andoyaspace.no/sounding-rockets-balloons/ Andøya Space Center. Sounding Rockets]
2. ↑  STORE NORSKE LEKSIKON. SvalRak
3. ↑  Astronautix.com SvalRak

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Norvēģijas polārstacijas Valsts karogs: Norvēģija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* *Framheima*
* *Modheima*
* *Norveja*
* Tora
* Trolla

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Cepelīna
* *Kartverket*
* Sverdrupa

 |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polārstacijas Nīolesunnā |
| --- |
|  |
| 
* ARS Valsts karogs: Apvienotā Karaliste
* AWIPEV Valsts karogs: Francija / Valsts karogs: Vācija
* Cepelīna Valsts karogs: Norvēģija
* Dasana Valsts karogs: Dienvidkoreja
* Diridžibile Italia Valsts karogs: Itālija
* Himādri Valsts karogs: Indija
* Huanhe Valsts karogs: Ķīna
* *Kartverket* Valsts karogs: Norvēģija
* Nīderlandes polārstacija Valsts karogs: Nīderlande
* NIPR observatorija Valsts karogs: Japāna
* Sverdrupa Valsts karogs: Norvēģija

 |

 |