recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tamazs Georgadze** (gruzīnu: თამაზ გიორგაძე; dzimis 1947. gada 9. novembrī Tbilisi) ir PSRS un Gruzijas starptautiskais lielmeistars šahā (1977).

Biogrāfija
----------

1969. gadā Drēzdenē PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules studentu šaha komandu čempionātā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, kuros labāko rezultātu sasniedzis 1978. gadā Tbilisi, kad aiz Mihaila Tāla, Vitālija Ceškovska un Ļeva Polugajevska ieņēmis augsto 4. vietu. 1972. gadā uzvarējis Gruzijas šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā bijis otrais Havīržovā (1968), dalījis otro vietu Dečīnā (1975), uzvarējis Dortmundā (1979), bijis otrais Hanoverā (1983) un dalījis pirmo vietu Salamankā (1989). Par panākumiem turnīros FIDE 1975. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1977. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 

Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Maijas Čiburdanidzes sekundants 1978. gada mačā par pasaules čempiones titulu.

1992. gadā beidzis profesionālā šahista karjeru un vairs nav piedalījies FIDE rīkotajos turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: World Student Team Chess Championship :: Tamaz Georgadze
2. ↑  Campeonato de Georgia
3. ↑  «benoni.de/schach/elo: Giorgadze, Tamaz». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 7. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 2. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Talsu Krūmu mākslas grupa**, *Krūmu grupa* jeb *Krūmisti* ir Talsu mākslinieku grupa. Tā ir neoficiāla Talsu mākslinieku apvienība, kura ik pa laikam veic kopīgu izstāžu darbību un sabiedriskas mākslas akcijas Latvijā un citur Eiropā. „Talsu Krūmu mākslas grupa" par savu dibināšanas gadu uzskata 1985. gadu, kad tā pirmo reizi kopīgi devās gleznot uz Talsu pauguraini. 1994. gadā radās nosaukums „Krūmu mākslas grupa". 1995. gadā notika „Talsu Krūmu mākslas grupas" pirmā izstāde trīs muzejos Dānijā, turpmāk tā ir rīkojusi savas izstādes Igaunijā (2003. 2010.), Zviedrijā (2000. 2010.), Holandē (2002.), Čehijā (2007.), Beļģijā (2009.), Lietuvā (2009.). Krūmisti veido arī personālizstādes un piedalās neatkarīgās grupu izstādēs.

Dalībnieki
----------

Grupas dibinātāji ir gleznotāji Andris Vītols, Gunta Kalsere, Andris Biezbārdis, Guna Millersone, kopš 1994.gada grupai pievienojas fotogrāfs Dainis Kārkluvalks un grafiķe Ritma Lagzdiņa. 

Šobrīd grupas kodolu veido 13 mākslinieki:

* Uldis Balga (1953) – fotogrāfija, uguns skulptūras, objekti;
* Andris Biezbārdis (1950) – glezniecība, objekti;
* Laura Feldberga (1975) – glezniecība, instalācijas, performances;
* Ojārs Feldbergs (1947) – tēlniecība, objekti, land art, performances;
* Dainis Kārkluvalks (1957) – fotogrāfija, objekti;
* Gunta Kalsere (1951) – glezniecība, objekti;
* Āris Krauze (1940) – fotogrāfija;
* Guna Millersone (1949) – glezniecība, objekti, performances;
* Zigurds Poļikovs (1955) – glezniecība;
* Modris Sapuns (1978) – glezniecība, grafika;
* Laura Vecmane (1982) – glezniecība;
* Andris Vītols (1951) – glezniecība, objekti;
* Armands Zēfelds (1965) – glezniecība.

Kopā ar Krūmu māksliniekiem izstādēs piedalījušies arī gleznotāji Jēkabs Spriņģis u.c.

Nosaukums
---------

Nosaukums "krūmisti" radies no apstākļa, ka mākslinieks ir saistīts ar vidi, ar dabu. Lai iedvesmotos jaunām idejām, ir jāatrodas svaigā gaisā, jāgūst piedzīvojumi. Nereti, lai mākslinieks iegūtu plašāku redzesloku, gan neskartā vidē, gan pilsētā, viņš ir spiests atkāpties dziļi krūmos. Līdz ar to mākslinieku amats ir cieši saistīts ar krūmiem, krūmu vidi.[*nepieciešama atsauce*]

Nozīmīgākās akcijas
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Gads** | **Izstādes plakāts** | **Nosaukums** |
| *1987* |  | *Plūdi Talsos* |
| *1990* |  | *Katla māksla* |
| *1991* |  | *Tā es ar var!* |
| *1998* |  | *Talsu gods* |
| *2003* |  | *Viena nakts* |
| *2005 - 2007* |  | *Talsu tiesa* |

Atsauces
--------

1. ↑  «Rotko centrs». *rothkocenter.com*. Skatīts: 2023-01-30.
2. ↑  «Talsu Krūmu mākslas grupas izstāde». *jurasvarti.lv*. Skatīts: 2023-01-30.
3. ↑  «"Talsu Krūmu mākslas grupa"». *talsunovads.lv*. Skatīts: 2023-01-30.
**Hatikvah** (ivritā: הַתִּקְוָה, cerība) ir Izraēlas valsts himna.

Vārdi
-----

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Ivritā | Transliterācija | Tulkojums latviešu valodā |
| כל עוד בלבב פנימהנפש יהודי הומיה,ולפאתי מזרח קדימה,עין לציון צופיה, | Kol od baleivav p'nimahNefesh y'hudi homiyahUlfa'atei mizrach kadimahAyin l'tziyon tzofiyah | Kamēr sirds dzīlēsTurpina ebreja dvēsele alkt,Un uz priekšu uz austrumu tālēmUz Cionu vēršas skats, |
| עוד לא אבדה תקוותנו,התקווה בת שנות אלפים,להיות עם חופשי בארצנו,ארץ ציון וירושלים. | Od lo avdah tikvateinuHatikvah bat sh'not alpayimLihyot am chofshi b'artzeinuEretz tziyon viyrushalayim | Mūsu cerība vēl nav zudusi,Divtūkstošgadu cerība:Būt brīviem savā zemēCionas un Jeruzalemes zemē. |

Vēsture
-------

Izraēlas himnas pamatā ir dziesma *Tikvateinu* (Mūsu cerība), kuru sarakstījis Galīcijas ebreju dzejnieks Naftalijs Hercs Imbers. Pirmais dzejas vārdu uzmetiens tika izdarīts 1877. gadā (pēc citiem datiem, 1876. vai 1878. g.) Jasos (Rumānija). Šīs rindas domājams veltītas Petahtikvas pilsētas dibināšanai - tolaik tā bija viena no pirmajām ebreju apmetnēm Osmaņu impērijas kontrolētajā Palestīnā. 1886. gadā dzejolis tika publicēts tā autora pirmajā dzejas krājumā *Rīta zvaigzne* (ivr. ברקאי). Dziesmas pilnais garums ir 10 panti. Izraēlas himnā ietilpst pirmais pants un nedaudz izmainīts piedziedājums. 1888. gadā Šmuels Koens, Rišonlecionā dzīvojošs ebreju imigrants no Besarābijas, sacerēja dziesmai mūziku, par pamatu izmantodams kādas moldāvu tautas dziesmas melodiju.

Dziesma kļuva par cionistiskās kustības himnu. *Hatikva* kā himna tiek izmantota kopš Izraēlas valsts izveides 1948. gadā, tomēr oficiālais himnas statuss tai ar Kneseta lēmumu tika piešķirts tikai 2004. gada 10. novembrī.
***Tartuosteus maximus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Elga Mark-Kurika 1965. gadā. *T. maximus* holotips ir kreisā branhiālā plātne, kas tika atrasta atsegumā Hallistes upes krastā pie Karksi-Nuijas pilsētas, vidusdevona burtnieku svītas nogulumos. Nosaukums *Tartuosteus maximus* nozīmē vislielākais (*maximus*) tartuostejs. Suga bija izplatīta Igaunijas dienvidos, arukilas un burtnieku svītās.

Apraksts
--------

Ļoti lielu īpatņu suga. Branhiālās plātnes platums (57 cm) pārsniedz garumu gandrīz 1,5 reizes. Laterālā un aizmugurējā mala ir gandrīz taisna. Laterālais stūris ir diezgan ass. Muguras plātne ir gandrīz apaļa (l:w = 0,8) un bez tesērām. Vēdera plātnes sāni veido ar plakanu, ļoti noberztu apakšu 32-52° lielu leņķi. Aizmugurējais izgriezums, kas stiepjas gandrīz līdz centram, vecākiem īpatņiem pilnībā aizaug. Ādas zobi ir mazi vai vidēji lieli (0,3-0,5 mm), četr- līdz sešstūraini, rombiski, vēdekļveidīgi, izstiepti, asimetriski, ar salīdzinoši īsiem, biežiem zobiņiem.

Salīdzinājums
-------------

Pēc izmēriem T. maximus ir līdzīgs *T. giganteus*, taču visdrīzāk daži īpatņi bija lielāki, nekā pēdējie. Branhialā plātne ir platāka. No *T. luhai* branhiālās plātnes atšķiras ar taisnākām ārējām malām un apakšpusē ar šaurāku joslu bez ādas zobiem. Vēdera plātnei ir vienmērīgāks platums, nekā *T. giganteus*. Muguras plātne visvairāk atgādina *Pycnosteus tuberculatus* un *Schizosteus splendens* apaļās plātnes. Augšanas centrs, domājams, arī atrodas ģeometriskā centra rajonā, kā arī plātne visdrīzāk bija bez tesērām. Kornualā plātne pēc formas ir nedaudz tuvāka *Ganosteus stellatus* plātnēm, nekā *Psammolepis proia* plātnēm. Ādas zobi ir lielāki, nekā *T. giganteus* un *T. luhai*. To forma ir variablāka, bet zobiņi īsāki un biežāki. Ornamentējums ļoti līdzīgs *Psammolepis abavica* ornamentējumam.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 118. lpp
**Hatlona** vai **Hatlonas vilojats** (tadžiku: *вилояти Хатлон*) ir viena no Tadžikistānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts dienvidrietumos, aizņemot Hisora Alaja dienvidu atzarus, Pamira rietumu priekškalnes un Tadžikijas depresiju ar Pandžas un Vahšas upju ielejām. Ziemeļos robežojas ar Tadžikistānas republikas pakļautības rajoniem, austrumos — ar Kalnu Badahšānu, dienvidos — ar Afganistānu, rietumos — ar Uzbekistānu. Izveidots 1988. gada septembrī kā **Hatlonas apgabals**, apvienojot likvidētos Kelobas un Kurgontepas apgabalus un Norakas pilsētu. Pēc Tadžikistānas neatkarības pasludināšanas, Hatlonas vilojats likvidēts, sadalot to atkal Kelobas un Kurgontepas vilojatos, bet jau 1992. gada decembrī tie atkal apvienoti, atjaunojot Hatlonas vilojatu.

PSRS laikā Hatlona bija viens no galvenajiem Tadžikistānas lauksaimniecības reģioniem, kurā dominējošā kultūra bija kokvilna. Lai nodrošinātos ar darbaspēku, kampaņveidīgi no kalnu rajoniem uz līdzenumu tika pārvietoti turienes iedzīvotāji. Tas vēlāk radīja klanu nesaskaņas starp šīm iedzīvotāju grupām, kas 1990. gados noveda pie pilsoņu kara starp valdību atbalstošajiem kelobiešiem no vienas puses un garmiešiem un pamiriešiem no otras puses. Hatlonas reģions bija viens no karadarbības visvairāk skartajiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Edward W. Walker. «Ethnic War, Holy War, War O. War: Does The Adjective Matter In Explaining Collective Political Violence?» (PDF). Berkeley Program in Soviet and Post-Soviet Studies
Working Paper Series, Spring 2006. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 12. septembrī. Skatīts: 2006. gada 9. novembris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hatlona***.
Dienvidigauņu valodas izplatības areāls Igaunijas, Latvijas un Krievijas teritorijās 19. gadsimta beigās.
**Tartu dialekts** (*tartu kiil*) vai **tartu valoda** (*tarto kiil*) ir viens no dienvidigauņu valodas dialektiem, kas izplatīts Igaunijas dienvidos, ap Tartu pilsētu. 

No 16. līdz 19. gadsimtam tartu valoda bija viena no divām Igaunijas literārajām valodām. Arī pirmā Jaunā derība *Wastne Testament 1686. gadā* tika izdota tartu valodā. Ievērojami cilvēki, kas saistīti ar tartu valodu, bija Joahims Rosinus (*Joachim Rossihnius*), kas sastādīja baznīcas rokasgrāmatu, Johans Gutslafs (*Johann Gutslaff*), kas sarakstīja gramatiku, dzejnieks Kesu Hans (*Käsu Hans*) u.c. Ievērojamākie avoti tartu valodā ir katoļu rokasgrāmata *"Agenda Parva"*, Gutslafa sastādītā gramatika *"Observationes grammaticae circa linguam Esthonicam"* un Jaunās derības tulkojums *"Meije Issanda Jesusse Kristusse Wastne Testament"* tartu valodā.

19. gadsimta otrajā pusē tartu valodas kā literārās valodas nozīme kritās un priekšplānā izvirzījās ziemeļigaunijas jeb Tallinas valoda, kas pārtapa par igauņu valodas literāro formu. Tam galvenais iemesls bija mazais skaits tartu valodā runājošo un mazāka valodas izplatība.

Mūsdienās vēl joprojām tiek izdoti darbi tartu dialektā. No visiem dienvidigauņu valodas dialektiem tartu dialektam visvairāk līdzību var saskatīt ar mulgi dialektu.

Skatīt arī
----------

* Mulgi dialekts
* Veru valoda
* Setu dialekts

Atsauces
--------

1. 1 2  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 16. novembrī. Skatīts: 2014. gada 6. janvārī.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 14. jūlijā. Skatīts: 2021. gada 20. decembrī.
3. ↑  Valper Valdo, Üldist ja problemaatilist võru kirjanduse näitel, 2005
4. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 15. jūnijā. Skatīts: 2014. gada 6. janvārī.
**Līdakveidīgās** (*Esociformes*) ir īsto kaulzivju (*Teleostei*) kārta, kas pieder lašu apakškohortai (*Protacanthopterygii*). Šajā kārtā ir 11 sugas, kas iedalītas 2 dzimtās. Līdakveidīgo zivju kārta ir tuvu radniecīga lašveidīgajām (*Salmoniformes*) zivīm. Vecākās sistemātikās līdakveidīgās zivis tika iedalītas lašveidīgo zivju kārtā. 

Senākās līdakveidīgās zivis parādījās apmēram krīta perioda vidū. Mūsdienu līdakveidīgās zivis mājo Ziemeļamerikā un Eirāzijā. Latvijā sastopama viena līdakveidīgo zivju suga — līdaka (*Esox lucius*).

Izskats un īpašības
-------------------

Līdakveidīgās zivis ir plēsīgas, kuras medī no slēpņa, pacietīgi gaidot garām peldošu upuri. Līdakas ir daudz lielākas nekā dūņugrunduļi, kuri parasti ir mazāki par 20 cm. Vislielākā no dūņugrunduļu dzimtas ir Aļaskas dallija (*Dallia pectoralis*), kas sasniedz 33 cm garumu. Garākā līdakveidīgo zivju suga ir maskinonga (*Esox masquinongy*), kuras ķermeņa garums var sasniegt 183 cm garumu, bet svars 31,8 kg. Toties smagākā ir līdaka (*Esox lucius*), kuras ķermeņa garums sasniedz 150 cm, bet svars 35 kg.

Sistemātika
-----------

* **Līdakveidīgo zivju kārta** (*Esociformes*)
	+ Dūņugrunduļu dzimta (*Umbridae*)
		- ģints: Dallijas (*Dallia*)
		- ģints: Dūņugrunduļi (*Umbra*)
		- ģints: Olimpikas dūņugrunduļi (*Novumbra*)
	+ Līdaku dzimta (*Esocidae*)
		- ģints: Līdakas (*Esox*)

Atsauces
--------

1. ↑  Līdaku dzimta (Esocidae)
2. ↑  Dallia pectoralis (Bean 1880)
3. ↑  Umbridae
4. ↑  «Esox masquinongy Mitchill, 1824». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 8. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 5. maijā.
5. ↑  Esox lucius Linnaeus, 1758
Koordinātas: 42°34′24″N 45°18′43″E﻿ / ﻿42.57333°N 45.31194°E﻿ / 42.57333; 45.31194

**Tebulo** (gruzīnu: ტებულოს მთა, krievu: *Тебулосмта*) vai **Tulojlams** (čečenu: *Тулой-лам*) ir kalns Kaukāzā, Austrumkaukāza augstākā virsotne. Izvietojies Lielajam Kaukāzam paralēlās Sānu grēdas Tušetijas grēdā uz Gruzijas un Krievijas Čečenijas Republikas robežas. Kalna augstums ir 4493 m vjl, relatīvais augstums — 2145 m.

Kalns veidots no Juras laikmeta māla slānekļiem un smilšakmeņiem. Kalna virsotne klāta ar mūžīgajiem sniegiem; nogāzēs esošo ledāju kopējā platība ap 3 km².

Atsauces
--------

1. ↑  «Peakbagger.com Gora Tebulosmta, Georgia/Russia». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 24. septembrī. Skatīts: 2014. gada 12. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tebulo***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 248733265

 |

 |
***Technophone Ltd*** bija Apvienotās Karalistes mobilo telefonu ražošanas uzņēmums. Dibināts 1984. gadā; 1991. gadā to nopirka *Nokia*.

1988. gadā izlaistais *Technophone PC 107/3*

Vēsture
-------

Uzņēmumu *Technophone Ltd* 1984. gadā dibināja zviedru inženieris Nilss Mortensons (*Nils Mårtensson*), kurš līdz 1978. gadam strādāja Zviedrijas elektronikas uzņēmumā *Ericsson*. Uzņēmums sāka izstrādāt un ražot mobilos telefonus. Tie tika pārdoti ar *Excell* zīmolu ar partneruzņēmumu *Excell Communications*. Tika ražoti arī telefoni pēc *Deutsche Bundespost* un *Olivetti* pasūtījuma.

1986. gadā izlaists pasaulē pirmais kabatā ieliekamais mobilais telefons *PC105T* (*Excell M1*). Tā cena bija 1990 GBP.

*Technophone Ltd* piederēja 80 % *Excell Communications Ltd* kapitāldaļu, līdz 1989. gadā tas tika pārdots *Dial-a-Phone*.

1991. gadā *Technophone* bija kļuvis par Eiropas otru lielāko mobilo telefonu ražotāju.
1991. gadā *Technophone* tika pārdots Somijas uzņēmumam *Nokia* par 34 miljoniem GBP. Rūpnīcā Kemberlijā vēlāk tika pārtraukta mobilo telefonu ražošana, un *Nokia* to izmantoja bāzes staciju iekārtu izstrādei un ražošanai.

Atsauces
--------

1. 1 2  3. Technophone EXCELL PC105T – taking the mobile from the hand into the pocket (1986)
2. ↑  NOKIA TO PAY UKP34m CASH FOR UK CELLULAR PHONE MANUFACTURER TECHNOPHONE
**Eirāzijas āpši** (*Meles*) ir sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) Eirāzijas āpšu apakšdzimtas (*Melinae*) plēsēju ģints, kurā ir 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. 

Vēl nesenā pagātnē Eirāzijas āpšu ģintī bija tikai viena suga — Eiropas āpsis jeb Eirāzijas āpsis (*Meles meles*). Tomēr DNS pētījumi ir ieviesuši izmaiņas āpšu klasifikācijā. Divas Eiropas āpša pasugas ir kļuvušas par sugām: Āzijas āpsis (*Meles leucurus*) un Japānas āpsis (*Meles anakuma*). Daudzos informācijas avotos tās joprojām tiek sauktas par Eirāzijas āpša pasugām: *Meles meles leucurus* un *Meles meles anakuma*.

Izplatība
---------

Eirāzijas āpši dzīvo lielākajā daļā Eirāzijas teritorijas, izņemot ziemeļos, galējos dienvidos un attālākajās salās. Robeža starp Eiropas āpsi un Āzijas āpsi ir Volgas upe. Japānas āpsis ir endēmisks Japānai.

Izskats un īpašības
-------------------

Āpsim patīk sausi meži ar irdenu augsni, kuru ir viegli rakt. Visiem Eirāzijas āpšiem ir masīva ķermeņa uzbūve, pagarināta ķermeņa forma un īsas, spēcīgas kājas. Galvas forma saplacināta, ar trīstūrveida seju. Priekšķepas platas, ar spēcīgiem, gariem nagiem, kas piemēroti zemes rakšanai. Tie dzīvo pašraktās alās, kuras ik pa laikam tiek mainītas. Eirāzijas āpši medī galvenokārt kukaiņus, uzlasa kukaiņu kūniņas un kāpurus, sliekas, kā arī pie izdevības apēd grauzējus, olas, putnus, rāpuļus, vardes un citus mazus dzīvniekus, kā arī ēd graudus, saknes un augļus.

Sistemātika
-----------

**Eirāzijas āpšu ģints** (*Meles*)

* Āzijas āpsis (*Meles leucurus*)
* Eiropas āpsis (*Meles meles*)
* Japānas āpsis (*Meles anakuma*)

Atsauces
--------

1. 1 2  «Meles meles (Eurasian Badger, Badger)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 11. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 10. novembrī.
2. ↑  «Badger Ecology». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 28. martā. Skatīts: 2008. gada 30. augustā.
Lībānu-Jaunzemju avotkaļķu karjers pirms Otrā pasaules kara
**Lībānu—Jaunzemju šūnakmens krauja** ir saldūdens kaļķiežu atsegums Kazu gravas ziemeļrietumos. Augstākajā punktā tā augstums ir 4,5 m, un tas ir aptuveni 50 m garš. Tas sākas netālu no Septiņavotu Lielā ūdenskrituma. Šajā atsegumā ir atrodami pārkaļķotu augu nospiedumi un dažu dzīvnieku fosilijas — lapas, stumbri, saldūdens moluski un citi floras un faunas elementi. Šī krauja ir bijušā avotkaļķu karjera siena. Kaļķakmens ieguves vieta atradās senās Lībānu-Jaunzemju ielejas malā, kas laika gaitā pievienojusies Kazu gravai. Šī krauja izveidojās pateicoties karbonātisko avotu ūdeņu izgulsnēšanai, kas laika gaitā veidojusi 11 — 13 m biezu avotkaļķu kārtu. Lielākā daļa nogulumiežu veidojušās holocēnā, no boreālā līdz subatlantiskajam laikam. Šeit šūnakmens atradne tika izmantota jau no 19. gadsimta nogales līdz 20. gadsimta 60. gadiem, tad tā tika pamesta. Uz šī karjera stāvās malas izveidojās Septiņavotu Lielais ūdenskritums, kas ir viens no iespaidīgākajiem šāda tipa veidojumiem Latvijā.

Attēlu galerija
---------------

* Ieža sākums
* Avotkaļķu siena
* Krauja, skatoties uz Lielā ūdenskrituma pusi
* Ielejā izgulsnējušies avotkaļķi
* Ieža izcilnis
* Izgulsnējušo avotkaļķu veidojums
* Iežu krauja otrpus Lielajam ūdenskritumam
* Sezonāls ūdenskritums Lībānu-Jaunzemju šūnakmens kraujā

Atsauces
--------

1. 1 2  Lībānu-Jaunzemju šūnakmens krauja
2. 1 2  Objekts:Kazu grava(ieleja)
3. ↑  «Kur noder saldūdens kaļķi? la.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 18. novembrī.

Koordinātas: 57°19′56″N 25°19′58″E﻿ / ﻿57.33222°N 25.33278°E﻿ / 57.33222; 25.33278
**Minskas automobiļu rūpnīca** (baltkrievu: *Адкрытaе Акцыянэрнaе Таварыства «Мінскі аўтамабільны завод»*; pazīstama ar zīmolu ***MAZ***) ir Baltkrievijas autobūves uzņēmums, kas ražo kravas un specializētās automašīnas, autobusus, trolejbusus un piekabes. Ietilpst pārvaldītājsabiedrībā *BelavtoMAZ*. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Minskā. Rūpnīca dibināta 1944. gadā.

Autobusi *MAZ-203* un *AZ-206*
*MAZ-447131*

Vēsture
-------

1942. gadā vāciešu okupētajā Minskā *Daimler-Benz* izveidoja rūpnīcu *Gross-K-Werk* automašīnu un tanku remontam. Tajā nodarbināja vairāk nekā 500 cilvēku, un tā kļuva par vienu no lielākajām rūpnīcām okupētajā Austrumeiropā.

Pēc Sarkanās Armijas ienākšanas, 1944. gada 9. augustā PSRS Aizsardzības valsts komiteja izdeva pavēli par automontāžas rūpnīcas izveidi Minskā. Tā tika izveidota uz bijušās *Gross-K-Werk* bāzes. Līdz kara beigām šeit tika montētas kravas mašīnas *GMC* un *Studebaker*, kuras pēc lendlīza vienošanās piegādāja no ASV. Tika būvēti jauni rūpnīcas korpusi.

1947. gadā rūpnīca pēc Jaroslavļas automobiļu rūpnīcā izstrādātās dokumentācijas izlaida pirmos pašizgāzējus *MAZ-205* (*JAZ-205*). Vēlāk Minskas rūpnīcai tika nodota visu *JAZ-200* sērijas divu asu modeļu ražošana.
1948. gadā pabeigta rūpnīcas pirmā, bet 1950. gadā — otrā kārta. 1951. gadā izlaisti 25 tūkstoši mašīnu gadā.

1965. gadā sākta pašu izstrādātas kravas mašīnu sērijas *MAZ-500* sērijveida izlaišana.
1970. gadā izlaists modernizētais modelis *MAZ-500A*.

1974. gadā uz Minskas automobiļu rūpnīcas, Baranoviču, Osipoviču un Kaļiņingradas autoagregātu rūpnīcu un Minskas resoru rūpnīcas bāzes izveidota ražošanas apvienība ***AvtoMAZ***.
1975. gadā uz *AvtoMAZ*, Baltkrievijas un Mogiļevas autorūpnīcu bāzes izveidota ražošanas apvienība ***BelavtoMAZ***.
1976. gadā sākta *MAZ-5335* saimes mašīnu ražošana.
1981. gadā sākta automašīnu saimes *MAZ-6422* izlaišana.
1987. gadā izveidota *BelavtoMAZ* ārējās tirdzniecības firma.

1991. gadā rekonstruēts galvenais konveijers.
1992. gadā sākta autobusu ražošana.
1997. gadā sākta *MAZ-5440* saimes ražošana.
1997. gadā ar Vācijas *MAN* izveidots kopuzņēmums ***MAZ-MAN*** kravas automašīnu ražošanai.
1999. gadā sākta trolejbusu ražošana.

2004. gadā sākta *MAZ* markas automašīnu salikšana Irānā.
2007. gadā sākta *MAZ* markas automašīnu salikšana Azerbaidžānā.
2009. gadā valsts uzņēmums pārveidots par atvērtu akciju sabiedrību

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne
**PSRS Zinātņu akadēmija** (krievu: *Академия наук СССР*) bija Padomju Savienības augstākā zinātniskā iestāde no 1925. līdz 1991. gadam.

Krievijas Zinātņu akadēmijas (1917—1925) pēctece. 1991. gadā no PSRS ZA tika izveidota Krievijas Zinātņu akadēmija.

Izveide
-------

PSRS Zinātņu akadēmija tika izveidota ar Centrālās izpildkomitejas rīkojumu 1925. gada 27. jūlijā no Krievijas Zinātņu akadēmijas (līdz Februāra revolūcijai — Pēterburgas Zinātņu akadēmija). Par pirmo PSRS ZA prezidentu kļuva Krievijas ZA prezidents Aleksandrs Karpinskis. Līdz 1925. gadam Krievijas ZA bija pakļauta Izglītības ministrijai, bet izveidotā PSRS ZA tika tieši pakļauta Tautas Komisāru Padomei. 1927. gada 18. jūnijā TK Padome pieņēma akadēmijas nolikumu. No 1930. līdz 1933. gadam akadēmija bija pakļauta Centrālajai izpildkomitejai. 1934. gada 25. aprīlī izdots TKP rīkojums par akadēmijas pārcelšanu no Ļeņingradas un Maskavu.

Sastāvs
-------

1936. gadā PSRS Zinātņu akadēmijā bija 98 īstenie locekļi, 1989. gadā — 323 īstenie locekļi, 586 korespondētājlocekļi, 138 ārvalstu locekļi.

Augstākais akadēmijas orgāns bija īsteno un korespondētājlocekļu kopsapulce, kura akadēmijas vadīšanai uz 4 gadiem, laikā starp kopsapulces sēdēm, ievēlēja PSRS ZA Prezidiju. Akadēmijas prezidenti:

1. Aleksandrs Karpinskis, 1917.—1936. gads
2. Vladimirs Komarovs, 1936.—1945. gads
3. Sergejs Vavilovs, 1945.—1951. gads
4. Aleksandrs Nesmejanovs, 1951.—1961. gads
5. Mstislavs Keldišs, 1961.—1975. gads
6. Anatolijs Aleksandrovs, 1975.—1986. gads
7. Gurijs Marčuks, 1986.—1991. gads.

Kopš 1956. gada PSRS Zinātņu akadēmijā ietilpa 14 republikāniskās akadēmijas (savas akadēmijas nebija Krievijas PFSR), vēlāk tām pievienojās 3 KPFSR reģionālās nodaļas: Sibīrijas (1957), Tālo Austrumu (1987), Urālu (1987).

Akadēmijas struktūra:

* Fizikāli tehnisko un matemātisko zinātņu sekcija, kurā ietilpa šādas nodaļas: Matemātikas, Kopējās fizikas un astronomijas, Kodolfizikas, Enerģētikas fizikāli tehnisko problēmu, Mehānikas un vadības procesu;
* Ķīmiski tehnoloģisko un bioloģisko zinātņu sekcija, nodaļas tajā: Vispārīgās un tehniskās ķīmijas, Fizikālās ķīmijas un neorganisko materiālu tehnoloģijas, Bioķīmijas, Biofizikas un fizioloģiski aktīvo savienojumu ķīmijas, Fizioloģijas, Vispārīgās bioloģijas;
* Zemes zinātņu sekcija, tostarp nodaļas: Ģeoloģijas, Ģeofizikas un ģeoķīmijas, Okeanoloģijas, Atmosfēras fizikas, Ģeogrāfijas;
* Sabiedrības zinātņu sekcija, nodaļas: Vēstures, Filozofijas un tiesību, Ekonomikas, Literatūras un valodas.
Kalifornijas līcis - ietonēts ar gaišāku zilo krāsu
**Līcis** ir ūdenstilpe, kuru no trim pusēm ieskauj sauszeme. Līcis vienmēr ir daļa no lielākas ūdenstilpes — līcis var būt daļa no okeāna, jūras, ezera, upes, arī mākslīgas ūdenskrātuves.

Līču veidošanās
---------------

Līči bieži veidojas ūdenstilpes krastos ar nevienmērīgu ģeoloģisko uzbūvi, kur viļņu un/vai straumes enerģija ātrāk izskalo mazāk noturīgos iežus un lēnāk — noturīgākos iežus. Līčiem var būt arī cita izcelsme, piemēram tektoniska izcelsme, kad noteikta zemes platība iegrimst un/vai cita paceļas, līčus var veidot arī ledājs, erodējot grunti savā ceļā. Ir arī citi līču veidošanās mehānismi.

Termina robežas
---------------

Ne vienmēr skaidri nošķirama robeža starp līčiem un citu veidu ūdenstilpēm, piemēram, jūrām — šeit vairāk balstās uz tradīciju nevis uz noteiktu ģeogrāfijas definīciju ievērošanu. Piemēram, Baltā jūra ģeomorfoloģiski būtiski neatšķiras no Persijas līča. Ir gadījumi, kad ūdenstilpe tiek saukta par līci, kaut arī tā nav pilnībā nošķirta no trim pusēm — piemēram Adenas līcis ir savienots ar Sarkano jūru.

Latviski par līčiem dēvē gan ļoti lielus okeāna līčus (Bengālijas līcis), gan ļoti mazus upju ielokus. Citās valodās atkarībā no izmēra līčus apzīmē ar dažādiem vārdiem. Piemēram angliski liels līcis saucas *bay*, kamēr mazs līcis — *sound*. Latviski abos gadījumos tiek lietots vārds "līcis".

Pazīstamākie jūras un okeānu līči
---------------------------------

* Rīgas līcis
* Somu līcis
* Botnijas līcis
* Biskajas līcis
* Bengālijas līcis
* Persijas līcis
* Gvinejas līcis
* Hudzona līcis
* Meksikas līcis

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Līcis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85012515
* GND: 4122970-8
* BNF: cb11977336t (data)
* NDL: 00575915

 |

 |
**Padomju Savienības Komunistiskās partijas Centrālās komitejas Politbirojs** (**PSKP CK Politbirojs**, krievu: *Политбюро ЦК КПСС*; no 1952. līdz 1966. bija Prezidijs) bija Padomju Savienības Komunistiskās partijas centrālais valdošais orgāns. Tā kā komunistiskajai partijai piederēja varas monopols Padomju Savienībā, Politbirojs faktiski bija augstākais valsts varas orgāns.

Pirmo (toreiz Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku (boļševiku) partijas) Politbiroju īslaicīgi izveidoja Vladimirs Ļeņins 1917. gada 23. oktobrī, lai vadītu Oktobra revolūciju.

1919. gadā 8. partijas kongress uzdeva partijas Centrālajai komitejai izveidot Politbiroju piecu cilvēku sastāvā svarīgu un ātru lēmumu pieņemšanai. Sākotnējie Politbiroja locekļi bija Vladimirs Ļeņins, Ļevs Trockis, Josifs Staļins, Ļevs Kameņevs un Nikolajs Krestinskis. Staļina diktatūras laikā Politbiroja funkcijas bija ierobežotas, bet pēc Staļina nāves tas atkal atguva iepriekšējo varu. 1990. gadā 28. partijas kongresā Politbirojs piekrita nodot varu PSRS Tautas deputātu kongresam un Augstākajai padomei.
**Indriķis Alunāns**, īstajā vārdā **Heinrihs Remperts Hanss Alunāns** (vecajā ortogrāfijā *H. Allunan*; dzimis 1835. gada 18. augustā Jaunkalsnavā, miris 1904. gada 27. decembrī Jelgavā), bija "Pēterburgas Avīžu" žurnālists, viens no jaunlatviešu kustības dalībniekiem. Pirmais latviešu profesionālais grāmatizdevējs, izdevniecības, grāmatveikala un lasāmbibliotēkas īpašnieks Jelgavā. Viņš bija latviešu dzejnieka Jura Alunāna brālis, "teātra tēva" Ādolfa Alunāna tēvabrālis.

Dzīvesgājums
------------

Indriķis Alunāns dzimis 1835. gada 18. augustā kā jaunākais bērns Jaunkalsnavas muižas nomnieka Andrieva Alunāna un viņa sievas Edes (Hedvigas, dzimušas Sniedzes-Brunovskas) ģimenē. Viņa vecāki bija brīvi ļaudis jau pirms dzimtbūšanas atcelšanas, tādēļ jau no bērnības Indriķis tika audzināts ar pašcieņu un brīviem uzskatiem.

No 1846. gada Indriķis Alunāns kopā ar vecāko brāli Juri mācījās Jelgavas apriņķa skolā, no 1848. gada līdz 1856. gadam Kurzemes guberņas "Cildenajā ģimnāzijā" (*Gymanasium illustre*) Jelgavā. 

1859.—1861. gadā viņš studēja Maskavas, Tērbatas un Pēterpils universitātēs filozofiju, zemkopību, dabas zinātnes. Pēc tēva nāves Alunāns pārtrauca studijas, nodarbojās ar lauksaimniecību Rostovā pie Donas un krievu laikrakstos publicēja rakstus par latviešiem. No 1864. gada viņš bija "Pēterburgas Avīžu" līdzstrādnieks, līdztekus strādāja par mājskolotāju Pēterburgā un Maskavā. 1867. gadā viņš atgriezās Latvijā un strādāja par rakstvedi Bramberģes pagastā (1867—1873). 

1873. gadā Alunāns Jelgavā atvēra savu grāmatveikalu, bet 1892. gadā spiestuvi.

Miris 1904. gada 27. decembrī.

Darbība
-------

Alunāna izdevniecībā iespiests plakāts ar Jura Alunāna dzejoli "Nevis slinkojot un pūstot" (mākslinieks H. Šics, 1873.)
Indriķis Alunāns iztulkoja latviešu valodā Gogoļa "Revidentu" un A. Ostrovska "Pašu ļaudis - gan izlīgsim".
Viņš izdeva latviešu literatūru, tostarp sava brāļa Jura Alunāna "Dziesmiņu" pirmās daļas otru papildinātu izdevumu un "Dziesmiņu" otro daļu, brāļu Kaudzīšu "Mērnieku laikus", Kaudzītes Matīsa apkopotās "Dzejnieku labdienas". Viņa apgāda izdeva arī pirmās latviešu "Konversācijas vārdnīcas 26. un 27. burtnīcu.

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Ādolfa Alunāna tēvs
2. ↑  «Ievērojami cilvēki Jelgavā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2012. gada 25. februārī.
3. ↑  Erik Amburger Datenbank[novecojusi saite]
4. ↑  Teodors Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305062213
* LNB: 000039793
* GND: 1073395650

 |

 |
Koordinātas: 56°52′25.616″N 26°0′30.022″E﻿ / ﻿56.87378222°N 26.00833944°E﻿ / 56.87378222; 26.00833944

**Āriņu kalns** ir 287,0 m augsts paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Izvietojies Madonas novada Bērzaunes pagasta ziemeļdaļā Vestienas aizsargājamajā ainavu apvidū 2,5 km no Gaiziņkalna. Pirmmasīva lielpaugurs, lokveidīgi izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā 1,5 km garumā. Stāvas, saposmotas nogāzes, plakana, lēzeni viļņota virsa ar vairākām virsotnēm, viena no tām – Bolēnu kalns (~283 m v.j.l.). Paugurmasīva virsējo daļu veido bezakmens māls un aleirīti, nogāzēs sarkanbrūna pamatmorēnas mālsmilts un smilšmāls. Austrumu nogāzē sengravā atrodas Bolēnu avots. Gar paugura dienvidu un dienvidaustrumu pakāji iet autoceļš V881.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas augstākās pauguru virsotnes | Oficiālās statistikas portāls». *stat.gov.lv*. Skatīts: 2023-06-02.
2. ↑  «LVM GEO WMS slānis public:Contours».
3. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 158. lpp.
Drakona zobi Zigfrīda līnijas nocietinājumos
**Drakona zobi** ir piramīdas veida dzelzsbetona konstrukcijas, kuras izmanto tanku, kā arī citas tehnikas aizkavēšanai. Šādas aizsargbūves plaši izmantoja Otrā pasaules kara laikā. Par drakona zobiem sauca arī zemē ieraktas granīta bluķu virknes, kuras izmantoja Somija Ziemas kara laikā pret PSRS tankiem.

Zobi bija paredzēti tanku kustības ierobežošanai, kā arī to novirzīšanai uz vietām, kur tanki bija pakļauti prettanku ieročiem. 
Ieviešot drakona zobus, tika cerēts, ka tehnikai nav iespēju tikt cauri šādiem aizsprostojumiem, tomēr izrādījās, ka sapieri, izmantojot speciālu tehniku, iemanījās salīdzinoši viegli tikt galā ar šiem šķēršļiem. 

Vācija drakona zobus (vācu: *Drachenzähne*) plaši izmantoja Zigfrīda līnijas un Atlantijas vaļņa nocietinājumos. 

Granīta bluķu virknes Somijā
Vācieši izmantoja 90—120 cm augstas piramīdveida dzelzsbetona konstrukcijas. Starp zobiem un gar citām nocietinājumu līnijām, bieži vien tika izvietotas mīnas. Drakona zobu priekšā bieži vien bija izvilkta dzeloņstieple kājnieku aizkavēšanai, kā arī zemē bija slīpi saraktas dzelzs brusas tanku atvairīšanai. 

Drakona zobus izmantoja arī Francija Mažino līnijā, kā arī Apvienotā Karaliste, veidojot nocietinājumus 1940.—1941. gadā, gatavojoties Vācijas iebrukumam.

Līdz mūsdienām ir saglabājies liels skaits drakona zobu, jo otrā Pasaules kara laikā tie tika izvietoti milzīgā skaitā.

Mūsdienās drakona zobus aizsardzībai ir gatava izmantot Šveice, kur tie ir novietoti gar stratēģiski nozīmīgiem ceļiem. Pēc nepieciešamības tos var pārvietot uz ceļiem.
Zobi sastopami arī uz robežas starp Ziemeļkoreju un Dienvidkoreju.

Skatīt arī
----------

* Prettanku ezis

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Drakona zobi***.
**Baltija sala** (latīņu: *Balcia*) ir sengrieķu mitoloģijā sastopams apzīmējums lielai salai Eiropas ziemeļos. Plīnijs Vecākais 1. gadsimtā rakstīja, ka tā atrodas trīs dienu jūras brauciena attālumā no Skitijas krasta, kur ik pavasari var savākt pludmales dzintaru.

>  "Ksenofons no Lampsakas stāsta mums, ka trīs dienu burāšanas attālumā no Skītijas krastiem ir milzīga izmēra sala, ko sauc par *Baltia*, kuru Pitejs sauc par Basiliju." [...] "Pītejs saka, ka goti apdzīvo Mentonomona okeāna krastu, viņu teritorija sniedzas sešu tūkstošu stadiju attālumā; vienas dienas braucienā no šīs zemes ir Abalas sala, kuras krastos pavasarī viļņi uzmet dzintaru; tās iedzīvotāji šo dzintaru izmanto kā degvielu un pārdod arī viņu kaimiņiem teitoņiem. Timejs salai ir devis Basilijas vārdu."
> 
> 
> 

Ādams no Brēmenes pirmais lietoja nosaukumu *Mare Balticum* (Baltijas jūra) savā 1073.-1076. gada hronikā.

Atsauces
--------

1. ↑  Pliny the Elder. Natural History. iv.(13).95, xxxvii.(11).35. Translated by D.E.Eichholz (1962)
***Draguta nāve*** ir maltiešu gleznotāja Džuzepes Kali 1867. gadā gleznota eļļas krāsas glezna. Tajā attēlots osmaņu ģenerāļa Draguta nāves brīdis 1565. gada Maltas Lielā aplenkuma laikā.

Apraksts
--------

Gleznas izmēri ir 225 × 170 cm un tā atrodas Maltas tēlotājmākslas muzeja kolekcijā Valletā.

Analīze
-------

Glezna ir tipisks Kali darbs, tiek uzskatīts par labāko viņa veikumu. Tajā attēlota epizode no Maltas Lielā aplenkuma, kurā nāvīgi tika ievainots musulmaņu komandieris Draguts. Pēc Maltas ordeņa vēsturnieka Džakomo Bosio ziņām, 1565. gadā Svētā Elmo forta apšaudes laikā šāviens no Svētā Andželo forta pāri Valletas ostai trāpīja netālu no turku baterijas, nāvējoši ievainojot Dragutu, kurš nomira pēc vairākām dienām. Tomēr pastāv arī pretēji uzskati, ka nāvējošais aplenkuma šāviens nācis no osmaņu nometnes. Draguts esot strīdējies ar lielgabala šāvējiem par ieroču leņķi, kas, pēc komandiera uzstājības, tika pazemināts. Bet lielgabals bija par zemu, un, kad tā lode atsitās pret ierakumu, atdalītais trāpīja Dragutam galvā, nogalinot viņu.

Gleznā manāma Domeniko Morelli un Ežēna Delakruā ietekme. Tā tapa 1867. gadā, kad Kali atgriezās Maltā pēc diviem Neapolē pavadītiem gadiem. Kali bija dzimis Valletā neapoliešu ģimenē.

Uz gleznas redzams mākslinieka paraksts: "G. Cali, 1867"

Gleznu iegādājās Maltas valdība, lai novietotu Valletas pils ieroču glabātuvē.

Atsauces
--------

1. 1 2  ; pārbaudes datums: 25 aprīlis 2016.
2. ↑  H. J. A. *Sire*. «5». *The Knights of Malta*. Ņūheivena un Londona : *Yale University Press*, 1993. 68–70. lpp. ISBN 0-300-05502-1.
3. 1 2  «Death of Dragut». *www.europeana.eu*. Skatīts: 2016-04-28.
4. ↑  *Allied Newspapers* Ltd. «Fascinating new insights into Great Siege legends». *Times of Malta*. Skatīts: 2016-04-28.
5. ↑  *Kenneth Meyer* *Setton*. *The papacy and the Levant*. vol. 4. Filadelfija : *American Philosophical Society*, 1984. 860. lpp. ISBN 9780871691620.
**1200. gada kauja pie Rumbulas un Salaspils aplenkums** bija Livonijas krusta karu pirmā posma turpinājums. Karadarbība notika 1200. gada vasarā pēc tam, kad līvi 1198. gada kaujā pie Rīgas Senā kalna bija nogalinājuši bīskapu Bertoldu un vēlāk, pēc krustnešu karaspēka atgriešanās Vācijā, atteikušies no katoļu ticības.

1200. gada vasarā Daugavgrīvā ar 23 kuģiem ieradās krustneši jaunieceltā bīskapa Alberta vadībā. Bīskaps ar krustnešu vienību devās pa Daugavu augšup uz pirmā Livonijas bīskapa Meinarda uzcelto Ikšķiles baznīcu, taču pie Salaspils viņiem uzbruka līvu karavīri. Kaujā nogalināja priesteri Nikolaju un dažus krustnešus, bet bīskapam Albertam izdevās nokļūt līdz Ikšķilei. Tur līvi noslēdza pamieru uz trim dienām, lai pa to laiku savāktu savu karaspēku.

Pamiera laikā krustneši nocietinājās Salaspilī un bīskaps Alberts sūtīja divus kuģus pēc papildspēkiem uz Daugavgrīvu, kuriem bija jāatved uz viņa jauno rezidences vietu amata simbols - bīskapa krēsls. Pēc Rumbulas krāču šķērsošanas līvu karavīri uzbruka kuģiem un sagrāba vienu to tiem. Tad līvu karaspēks aplenca Salaspili, taču nespēja to ieņemt. Pēc tam, kad pilī aplenktajiem palīgā ieradās frīzu karavīri, līvi nolēma slēgt mieru ar bīskapu Albertu un no jauna kristīties.

Pēc miera līguma noteikumiem Turaidas un Daugavas līvu vecākie bija spiesti dot ķīlniekus un ierādīt bīskapam Albertam vietu jaunas rezidences celšanai pie Rīgas ezera (Rīdzenes upes ietekas Daugavā). Pēc tam bīskaps nosūtīja Turaidas priesteri Teoderihu uz Romu pēc jaunas krusta kara bullas.

Atsauces
--------

1. ↑  Indriķa Livonijas hronika, II. 1.-7

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Rasa Jansone** (dzimusi 1973. gadā) ir latviešu gleznotāja. Rasai ir maģistra grāds glezniecībā, Latvijas Mākslas akadēmijā absolvēta Kristapa Zariņa un Alekseja Naumova meistardarbnīca. Līdz šim viņa piedalījusies dažādās izstādēs un mākslas projektos (tostarp vides mākslas simpozijos Pedvālē, Rīgas pilsētvidē u.c.).

Rasai Jansonei ir bijušas dažādas personālizstādes, piemēram, „Latvieši", „Sniegbaltītes slepenā dzīve", „Mammas cerības", „Es paņemu mazumiņu šeit un nolieku to tur" un "Ģimenes". Izstādē "Ģimenes" atklājas mākslinieces saasinātais skatījums uz "ģimenes lietām". Eksperti ir secinājuši, ka Rasa Jansone pārstāv Latvijas mūsdienu glezniecībā retu – intelektuālu un vienlaikus ekspresīvu – virzienu. Rasa glezno dokumentālus un privātus notikumus, tāpat kā vispārinātus vērojumus un atklāsmes.

Rasa Jansone vairākkārtīgi ir piedalījusies arī vides mākslas simpozijos, kā arī izmēģinājusi roku cīņā ar trešo dimensiju nelielas formas tēlniecības darbos.

Atsauces
--------

1. ↑  «Gleznotāja Rasa Jansone un tēlnieks Ivars Drulle». *klasika.lsm.lv*. Skatīts: 2018-04-09.
2. ↑  «Rasa Jansone gleznās pēta "ģimenes lietas"». *lr1.lsm.lv*. Skatīts: 2018-04-09.
3. ↑  «Bio / Rasa Jansone». *www.rasajansone.com* (angļu). Skatīts: 2018-04-09.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305099216

 |

 |
Ekvadorā pīta un Anglijā šūta panama
**Panama** ir viegla cepure, kas pīta no sausām torkiljas *(Carludovica palmata)* auga lapām. Cēlusies no Ekvadoras, kur šo cepuru tradicionālajai pīšanas tehnoloģijai 2012. gadā piešķirts UNESCO Nemateriālā kultūras mantojuma statuss.[1]

Panamas parasti tiek izgatavotas gaišā krāsā un gaisu labi caurlaidošas, bieži tiek valkātas kopā ar vieglām vasaras drēbēm.

Vēsture
-------

Šāda tipa pītas cepures Ekvadorā tika izgatavotas jau 17. gadsimtā. 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā tās, tāpat kā citas Ekvadorā ražotas preces, vispirms tika nogādātas Panamā un tikai no turienes pircējiem Ziemeļamerikā, Āzijā un Eiropā, no kurienes arī cēlies šī izstrādājuma nosaukums. Šāda tipa cepuru popularitāte strauji auga Kalifornijas zelta druža laikā, kad bieži vien ceļotāji tur nokļuva caur Panamu, kā arī Panamas kanāla būvniecības laikā, kur liela daļa strādnieku valkāja šādas cepures.

Atsauces
--------

1. ↑  «Traditional weaving of the Ecuadorian toquilla straw hat». UNESCO. Skatīts: 2014. gada 24. aprīlis.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Panama***.
**Panamas Republikas ģerbonis** ir viens no Panamas Republikas valsts simboliem. Apstiprināts sākotnējā versijā 1904. gada 4. jūnijā, modificēts 1941. 1946. 2002. un 2006. gadā. Ģerboņa autori ir panamiešu advokāts Nikanors Viljalass Lamela (*Nicanor Villalaz Lamela*) un uz Panamu 1894. gadā emigrējis vācu mākslas zinātņu profesors Maksis Lemms Bīlerts (*Max Lemm Bielert*), kuru ģerboņa variants tika izvēlēts konkursā no iesniegtajiem 103 variantiem.

Apraksts
--------

Vairoga centrā attēlots Panamas zemesšaurums ar to apskalojošām jūrām un debesīm, kurās Mēness aust virs viļņiem un Saule sāk rietēt aiz kalniem, tādējādi apzīmējot svinīgo neatkarības pasludināšanas stundu. Vairoga augšpuse skaldīta divās ceturtdaļās: labajā sudraba laukā pakarināti zobens un šautene, simbolizējot atteikšanos uz visiem laikiem no postošajiem pilsoņu kariem, kreisajā — sarkanā laukā sakrustoti lāpsta un kaplis, simbolizējot darbu. Vairoga gals arī skaldīts divās ceturtdaļās: labajā — zilā laukā pārpilnības rags, kreisajā — sudraba laukā progresa simbols spārnots ritenis.

Virs vairoga ērglis izplestiem spārniem kā suverenitātes simbols ar pa kreisi pavērstu galvu, knābī turot sudraba lentu ar valsts devīzi *PRO MUNDI BENEFICIO* — ‘Visas Pasaules ieguvumam’. Virs ērgļa puslokā zelta piecstaru zvaigznes, simbolizējot valsti veidojošās provinces. Vairogs sānos rotāts ar valsts karogiem pa diviem katrā pusē.

Lai arī ērglis virs ģerboņa jau ir kopš 1949. gada, tikai 2002. gadā ar likumu tika izskaidrots, ka ģerbonī attēlojams Panamas nacionālais putns harpija (*Harpia harpyja*).

Atsauces
--------

1. ↑  Vladimir Berrío-Lemm. «Escudo de Armas de Panamá, versión corregida y simplificada».

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dienvidamerikas valstu ģerboņi |
| --- |
|  |
|  | Neatkarīgās valstis | 
* Argentīna
* Bolīvija
* Brazīlija
* Čīle
* Kolumbija
* Ekvadora
* Gajāna
* Panama1
* Paragvaja
* Peru
* Surinama
* Urugvaja
* Venecuēla

 |
|  |
| Valstu daļas un atkarīgās teritorijas | 
* Aruba1
* Dienviddžordžija un Dienvidsendviču Salas2
* Folklenda Salas
* Gviāna
* Kirasao1

 |
|  |
| 
* 1 tiek pieskaitītas arī Ziemeļamerikai
* 2 tiek pieskaitītas arī Antarktikai

 |

 |
**Gārņi**, **gārņu ģints** (*Ardea*) ir viena no gārņu dzimtas (*Ardeidae*) ģintīm, kas pieder gārņu apakšdzimtai (*Ardeinae*). Gārņu ģintī ir 14 mūsdienās dzīvojošas sugas. Pazīstamākās ir sudrabgārnis un zivju gārnis.

Gārņu sugas ir izplatītas visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Latvijā ir sastopamas 2 gārņu ģints sugas: sudrabgārnis (*Ardea alba*) un zivju gārnis (*Ardea cinerea*). Lielākā sugu dažādība ir sastopama tropos. Tās visas mājo ūdens tuvumā, medījot zivis, vardes un citus ūdens dzīvniekus. Ziemeļos mērenajā joslā ligzdojošās sugas ir gājputni un ziemot tās dodas uz dienvidiem. Dažas sugas migrē tikai tad, ja ligzdo reģionos, kur ziemā sasalst ūdeņi.

Sudrabgārnis jeb lielais baltais gārnis (*Ardea alba*) nesenā pagātnē tika sistematizēts mazo gārņu ģintī (*Egretta*) vai atsevišķā sudrabgārņu ģintī (*Casmerodius*), tomēr mūsdienās tas tiek sistematizēts gārņu ģintī (*Ardea*). Par vienīgo līdzību ar mazajiem gārņiem varētu atzīmēt tā balto apspalvojumu. Tuvākie radinieki gārņu ģintī ir zivju gārnis, lielais zilais gārnis un kokoi gārnis.

Izskats un īpašības
-------------------

Gārņu ģints putni ir lielākie gārņu dzimtā. Tiem ir garas, spēcīgas kājas, knābji un gari kakli. To apspalvojums ir vienkrāsains, visbiežāk zilpelēks. Dažas sugas ir baltas. Uz galvas tiem ir cekuli. Lielākais no visiem ir milzu gārnis (*Ardea goliath*), kura ķermeņa augstums ir 135—150 cm, spārnu plētums 180—210 cm, svars apmēram 5 kg. Lidojumā kā visiem pelikānveidīgajiem putniem to kakli ir saliekti "S" formā, bet kājas izstieptas uz atpakaļu.

Klasifikācija
-------------

* ģints **Gārņi** (*Ardea*)
	+ Austrumu lielais gārnis (*Ardea modesta*)
	+ Baltkakla gārnis (*Ardea pacifica*)
	+ Baltvēdera gārnis (*Ardea insignis*)
	+ Dzeltenknābja gārnis (*Ardea intermedia*)
	+ Kokoi gārnis (*Ardea cocoi*)
	+ Lielais baltais gārnis (*Ardea alba*)
	+ Lielais zilais gārnis (*Ardea herodias*)
	+ Lielknābja gārnis (*Ardea sumatrana*)
	+ Madagaskaras gārnis (*Ardea humbloti*)
	+ Melnkakla gārnis (*Ardea melanocephala*)
	+ Milzu gārnis (*Ardea goliath*)
	+ Raibais gārnis (*Ardea picata*)
	+ Rudais gārnis (*Ardea purpurea*)
	+ Zivju gārnis (*Ardea cinerea*)

Atsauces
--------

1. ↑  gārņu dzimta (Ardeidae)
2. ↑  Martínez-Vilalta, Albert; Motis, Anna (1992), "Family Ardeidae (Herons)", in del Hoyo, Josep; Elliott, Andrew; Sargatal, Jordi, Handbook of the Birds of the World. Volume 1, Ostriches to Ducks, Barcelona: Lynx Edicions, pp. 376–403, ISBN 978-84-87334-10-8
3. ↑  Ardea alba Linnaeus, 1758
4. ↑  «The Heron Group». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 16. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 11. martā.
5. ↑  Goliath Heron

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gārņi***.
Šis raksts ir par Krievijas ģenerāli. Par citām jēdziena **Bagrations** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Pēteris Bagrations** (gruzīnu: პეტრე ბაგრატიონი/*Petre Bagrationi*, krievu: *Пётр Иванович Багратион*; dzimis 1765. gadā, miris 1812. gada 12. septembrī) bija gruzīnu Bagrationi augstmaņu dzimtas Krievijas Impērijas ģenerālis, kurš piedalījās kaujās Napoleona karu laikā un tika nāvējoši ievainots Borodinas kaujā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Kizļarā, Dagestānā, gruzīnu kņaza Ivana Bagrationi ģimenē. Viņa brālis Revazs (Romāns) arī kļuva par Krievijas armijas ģenerāli (brāļa dēls Pēteris Bagrations no 1870. līdz 1876. gadam bija Rīgas ģenerālgubernators).

Iestājās armijas dienestā 1782. gadā, vairākus gadus dienēja Kaukāzā. Piedalījās Krievu-turku karā (1787—1792) (1788. gada Očakovas ieņemšanā), kā arī Kostjuško sacelšanās apspiešanā Polijā. Atzinīgi viņa spējas atzīmēja Aleksandrs Suvorovs pēc Suvorova Alpu pārgājiena.

Napoleona karu laikā Bagrations piedalījās Austerlicas kaujā (1805. gada decembrī), kur cīnījās pret Mirata un Lanna karavīriem, Eilavas kaujā (1807. gada februārī), Heilsbergas kaujā (1807. gada jūnijā) un Frīdlandes kaujā (1807. gada jūnijā). 1808. gadā piedalījās Somijas kampaņā, kuras laikā pāri aizsalušajam Somu līcim ieņēma Olandi. Bija viens no Krievijas armijas komandieriem Krievu-turku kara (1806—1812) laikā.

Napoleonam iebrūkot Krievijā, ģenerālis Bagrations komandēja Otro Rietumu armiju. Ciešot sakāvi pie Mogiļevas 1812. gada 23. jūlijā, viņam tomēr izdevās apvienoties ar krievu armijas galvenajiem spēkiem Mihaila Barklaja de Tolli vadībā. 7. septembrī Borodinas kaujas laikā komandēja krievu armijas kreiso spārnu. Kaujas laukā tika nāvējoši ievainots un pēc piecām dienām mira savas radinieces īpašumā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pēteris Bagrations***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Александр Микаберидзе, "Лев русской армии" 1 (krieviski)
* 2 (angliski)
* Ростунов Иван Иванович, "П. И. Багратион" (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 13087166
* LCCN: no98123024
* ISNI: 0000 0000 5533 3647
* GND: 117535087
* SUDOC: 140837574
* BNF: cb161653562 (data)
* NKC: jo2003168083
* RLS: 000097505

 |

 |