recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sēra trioksīds** jeb **sēra(VI) oksīds** (SO3) ir tipisks skābes veidojošais oksīds, kurā sēram ir augstākā oksidēšanas pakāpe +6. Ja kondensējas gāzveida SO3, rodas gaistošs šķidrums, kas sastāv galvenokārt no sēra trioksīda trimēra. To atdzesējot, trimērs sacietē par ledum līdzīgu masu, ko sauc par SO3 ledusveida modifikāciju jeb γ-SO3. Uzglabājot gamma modifikācija pamazām pārvēršas par alfa modifikāciju (α-SO3), kas līdzīga azbestam. Azbestveida modifikācija sastāv no dažāda garuma polimēru ķēdēm un tai nenoteiktā sastāva dēļ nav stingri noteiktas kušanas temperatūras (stingri ņemot, tas vairs nav sēra trioksīds, jo ķēžu gali noslēdzas ar hidroksilgrupām).

Sēra trioksīdu var uzskatīt par sērskābes anhidrīdu.

Molekulas uzbūve
----------------

Gamma-SO3 struktūrformula (trimērs)
Sēra trioksīda molekulai ir plakana, trīsstūrveida forma ar sēra atomu centrā (sērs atrodas *sp2* hibridizācijas stāvoklī). SO3 ir nepolāra molekula, jo ir pilnīgi simetriska. Atsevišķas molekulas eksistē tikai tvaika fāzē, bet šķidrā un cietā stāvoklī sēra trioksīds polimerizējas - šādos polimēros (piemēram, gredzenveida trimērā (SO3)3 vai lineārā zigzagveida polimērā (SO3)∞) sēra atomi ir *sp3* hibridizācijas stāvoklī, kas tiem visvairāk raksturīgs. Šajā stāvoklī sērs veido 4 sigma saites, kas izvietojas tetraedra veidā.

Iegūšana
--------

Rūpnieciski iegūst, kontaktprocesā oksidējot sēra dioksīdu ar gaisa skābekli (kā katalizatorus lieto platīnu vai vanādija oksīdus).

2SO2 + O2 → 2SO3
Laboratorijā var iegūt, pirolizējot nātrija hidrogēnsulfātu. Tas ir divpakāpju process, kur kā starpprodukts veidojas nātrija pirosulfāts:

2 NaHSO4 → Na2S2O7 + H2O (pie 315 °C)
Na2S2O7 → Na2SO4 + SO3 ( pie 460 °C)

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Sēra degšana skābekļa atmosfērā, rodoties sēra dioksīdam, kas tālāk daļēji oksidējas par sēra trioksīdu. Radusies gāze tiek laista cauri metiloranžā šķīdumam, kas kļūst sarkans — tas liecina par skābes rašanos
Sēra trioksīds reaģē ar ūdeni un dažiem citiem ūdeņraža savienojumiem, veidojot skābes, piemēram, sērskābi:

SO3 + H2O → H2SO4
SO3 + HCl → HSO3Cl
SO3 + HF → HSO3F
SO3 + NH3 → HSO3NH2
Reaģē ar sēra dihlorīdu, veidojot rūpnieciski svarīgu savienojumu - tionilhlorīdu SOCl2.

SO3 + SCl2 → SOCl2 + SO2
SO3 ir stipra Lūisa skābe, kas veido kompleksus ar piridīnu, dioksānu un trimetilamīnu.

Izmantošana
-----------

Sēra trioksīdu lieto galvenokārt par izejvielu sērskābes ražošanā.

Literatūra
----------

* N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 337. - 338. lpp.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sēra trioksīds*** |
**Sērens Jensens** (dāņu: *Søren Marinus Jensen*; dzimis 1879. gada 5. maijā, miris 1965. gada 6. janvārī) bija dāņu cīkstonis, kurš piedalījās 1906. (neoficiālajās), 1908. un 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Katrās spēlēs viņš ieguva medaļas, tomēr zelta medaļas, kuras viņš ieguva 1906. gada spēlēs, vairs netiek uzskatītas par olimpiskajām medaļām. Viņš joprojām ir Dānijas veiksmīgākais cīkstonis olimpiskajās spēlēs. Turklāt viņš bija 1905. gada pasaules čempions un ieguva vairākas sudraba medaļas Eiropas čempionātos.

Sporta karjera
--------------

### Pasaules un Eiropas čempionāti

1904. gadā Jensens pirmo reizi cīnījās pasaules čempionātā. Viņš nespēja iekļūt finālā, kur noskaidroja trīs pirmo vietu ieguvējus. Atgriežoties nākamajā gadā, viņš uzvarēja smagajā svarā, iegūstot zelta medaļu. Tas bija vienīgais gadījums, kad viņš uzvarēja pasaules čempionātā, jo 1910. gadā viņš ieņēma trešo vietu. Viņš arī trīs reizes ieņēma otro vietu Eiropas čempionātos.

### Olimpiskās spēles

1906. gada neoficiālajās olimpiskās spēlēs Jensens startēja grieķu-romiešu cīņas divās svara kategorijās — smagajā svarā un atklātajā svarā, kurā varēja piedalīties visu svara kategoriju uzvarētāji. Pirmajā cīņā smagā svara klasē viņš sacentās ar Austrijas cīkstoni Rūdolfu Arnoldu, kuru viņš uzskatīja par savu galveno sāncensi. Pēc stundas cīņas Jensens uzvarēja. Otrajā kārtā viņš cīnījās ar vācu cīkstoni Heinrihu Rondi, kas svēra vairāk nekā 120 kilogramus. Pēc uzvaras pret vācu sportistu, viņš cīņā par zelta medaļu uzvarēja arī Beļģijas pārstāvi Marselu Debuā un austrieti Anrī Bauru. Pēc šīs zelta medaļas viņš sacentās atklātajā svara kategorijā, uzvarēja un ieguva otro zelta medaļu.

Viņš piedalījās arī nākamajās divās olimpiskajās spēlēs, 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs iegūstot bronzas medaļu grieķu-romiešu stila supersmagajā svarā un 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vēl vienu bronzas medaļu grieķu-romiešu stila smagajā svara.

Kaut arī 1906. gada olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja Dānijai divas zelta medaļas, šīs spēles vairs netiek uzskatītas par īstām olimpiskām spēlēm, un tās tiek sauktas par 1906. gada neoficiālajām olimpiskajām spēlēm. Ieskaitot šīs 1906. gada medaļas, Jensens ar četrām medaļām joprojām ir Dānijas veiksmīgākais cīkstonis olimpiskajās spēlēs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Wrestling at the 1906 Athina Summer Games» (angļu). sports-reference.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-01-30. Skatīts: 2019-03-04.
2. 1 2  «Søren Marinus Jensen» (dāņu). brydning.dk. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 30. oktobris. Skatīts: 2019. gada 4. marts.
3. ↑  «Denmark Wrestling» (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-09-27. Skatīts: 2019-03-04.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* «Søren Marinus Jensen». *Hall of Fame* (dāņu). Danmarks Brydeforbund. Skatīts: 2019-03-04.
**Sēra heksafluorīds** SF6 ir sēra un fluora binārais savienojums, kurā sēram ir augstākā oksidēšanas pakāpe +6. Sēra heksafluorīds ir bezkrāsaina, smaga (6 reizes smagāka par gaisu) gāze, kas ir ķīmiski inerta un cilvēkam praktiski nekaitīga. Sēra heksafluorīdu sauc arī par **elegāzi** (saīsinājums no *elektriskā gāze*), jo to lieto elektrotehnikā kā izolējošu vielu. SF6 ūdenī šķīst vāji, labi šķīst nitrometānā.

Vēsture
-------

Sēra heksafluorīdu pirmais ieguva franču ķīmiķis Anrī Muasāns (*Henri Moissan*) savu fluora pētījumu laikā.

Molekulas uzbūve
----------------

Sēra heksafluorīda molekulā centrālais sēra atoms ir *sp3d2* hibridizācijas stāvoklī un veido 6 pilnīgi vienādas hibridizētās orbitāles, tādēļ SF6 molekulai ir pilnīgi simetriska oktaedra forma.

Iegūšana
--------

Sēra fluorīdu var sintezēt no vienkāršām vielām (sadedzinot sēru fluorā):

S + 3F2 → SF6
Tas veidojas arī, sadaloties sarežģītākiem sēra fluorīdiem:

S2F10 → SF6 + SF4

Ķīmiskās īpašības
-----------------

SF6 ir ķīmiski ļoti stabila viela — tā nereaģē ar ūdeni, uz to neiedarbojas ne sārmi, ne skābes.  
 Hidrolīzes reakcijai SF6 + 3H2O → SO3 + 6HF Gibsa brīvās enerģijas izmaiņa ir izteikti negatīva (–460 kJ/mol), tātad tā būtu enerģētiski izdevīga. Tomēr reakcija nenorisinās sēra heksafluorīda izteikti zemās reaģētspējas dēļ — tam ir liels jonizācijas potenciāls, turklāt sēra atoms ir pilnībā piesātināts kā koordinatīvi, tā arī vērtības ziņā.

Karsējot reaģē ar metālisku nātriju (vieglāk reakcija norisinās, ja nātrijs ir izšķīdināts amonjakā):

SF6 + 8Na → 6NaF + Na2S
Spēcīgi karsējot (līdz 400 °C) reaģē ar sērūdeņradi:

2SF6 + 6H2S → S8 + 12HF

Izmantošana
-----------

Tā kā sēra heksafluorīds ir ķīmiski inerts, tam ir labas dielektriķa īpašības un liela molekulas masa, to pielieto par gāzveidīgu izolējošu materiālu augstsprieguma elektroiekārtās (ģeneratoros, loka dzēšanas ierīcēs). Elegāzi lieto arī par tehnoloģisko vidi elektronikas rūpniecībā un metalurģijā. Tā kā sēra heksafluorīdam ir liela siltumietilpība, bet zema siltumvadītspēja un viskozitāte, to var izmantot aukstumiekārtās par aukstumnesēju.

Sēra heksafluorīdu lieto medicīnā ultraskaņas izmeklējumu (doplerogrāfijas un ehokardiogrāfijas) kvalitātes uzlabošanai. Ievadot asinīs, tas paaugstina asiņu ultraskaņas atstarošanas spēju un palielina iegūto attēlu izšķirtspēju.

Interesanti fakti
-----------------

Ieelpojot sēra heksafluorīdu, balss tembrs jūtami pazeminās (tāpat kā, ieelpojot hēliju — paaugstinās).

Literatūra
----------

* N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 336. - 337. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Справочник химика. Том II. Основные свойства неорганических и органических соединеный. Л."Химия", 1971, 203. lpp. (krieviski)
2. ↑  Preparāta SonoVue apraksts[novecojusi saite]
3. ↑  «Mythbusters - Fun With Gas». YouTube. 2008-06-02. Skatīts: 2008-09-09.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sēra heksafluorīds*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85130381
* GND: 4180408-9

 |

 |
**Miglas iezis** (arī Pļavas iezis) ir 14 m augsts kupolveida smilšakmens atsegums, Amatas labajā krastā, aptuveni 300 m lejpus Zvārtes ieža, Rubeņkalna (arī Čūsku kalna) R nogāzē. Ieža pakājē ir Amatas vecupe un avots. 

Informācijas plāksnīte pie Miglas ieža vēsta:
Vietējas nozīmes aizsargājams ģeoloģisks dabas piemineklis. Atrodas ~ 300 m uz ziemeļaustrumiem no Zvārtes ieža.
Miglas iezi vietējie iedzīvotāji agrāk dēvējuši par Pļavas iezi. Iezis kā šaura strēle turpinās mežā. Tur tas senāk saukts par Čūsku kalnu.
Miglas iezis ir augšdevona Gaujas svītas (D3gj) sarkano smilšakmeņu atsegums. Tā garums 90 m, augstums 8-14 m.
Atsegumā novērojams devona smilšakmeņiem raksturīgais slīpslāņojums. Iezī redzamas vairākas ūdens izskalotas nišas un joslas.  Nedaudz tālāk uz ziemeļiem no Miglas ieža atrodas Čūsku iezis. Šis iezis atrodas dziļāk mežā, tālāk no Amatas krasta. Šis iezis ir skatāms tikai pa fragmentiem.  Šeit atrodas mākslīgi izveidotā vai apdarinātā Bēgļu jeb Čūsku ieža ala.

Attēlu galerija
---------------

* Miglas ieža izcilnis skatoties no Raganu pļavas 2002. gadāMiglas ieža izcilnis skatoties no Raganu pļavas 2002. gadā
* Izcilnis 2008. gadāIzcilnis 2008. gadā
* Izcilnis 2014. gadāIzcilnis 2014. gadā
* Smilšu pulksteņa formas veidojumusSmilšu pulksteņa formas veidojumus
* Bijusī taka, kas veda uz Miglas ieža un Čūsku kalna virsotniBijusī taka, kas veda uz Miglas ieža un Čūsku kalna virsotni
* Šajā iezī ir redzami vairāki lūzumiŠajā iezī ir redzami vairāki lūzumi
* Atseguma sākums, kas atrodas vistuvāk Raganu pļavaiAtseguma sākums, kas atrodas vistuvāk Raganu pļavai
* Vieni no vecākajiem gravējumiem ir datējami ar 1899. gaduVieni no vecākajiem gravējumiem ir datējami ar 1899. gadu
* No Miglas ieža paveras skats uz Amatu un Raganu pļavuNo Miglas ieža paveras skats uz Amatu un Raganu pļavu
* Miglas iezī ir atrodamas vairākas nelielas nišasMiglas iezī ir atrodamas vairākas nelielas nišas

Atsauces
--------

1. ↑  vietas.lv objekts Miglas iezis
2. ↑  Čūskas iezis
3. ↑  Čūskas ieža ala
**Jēkabs Grots** (dzimis 1888. gada 15. maijā, miris 1942. gada 17. jūnijā) bija apelācijas tiesas tiesnesis, senators. Rīgas brīvmūrnieku ložas "Jāņuguns" brālis (1929). Studentu korporācijas "Lettonia" filistrs.

Dzīvesgājums
------------

NKVD Sevišķās apspriedes spriedums senatora Grota lietā 1942. gada 16. maijā (krieviski).
Dzimis 1888. gada 15. maijā Saikavas pagastā. 1913. gadā beidza Tērbatas Universitātes Juridisko fakultāti. 
1913.-1915. gadā zvērināta advokāta palīgs Rīgā un Tērbatā. Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, kur dzīvoja 1916.- 1920. gadā. 

1920. gada februārī Grotu pieņēma darbā par Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas Juriskonsultācijas III šķiras sekretāru. 1920. gada aprīlī - oktobrī viņš strādāja par Latvijas Ārlietu ministrijas Starptautisko civiltiesību nodaļas vadītāju. 1920.-1925. gadā bija Apgabaltiesas loceklis. 1925.-1934. gadā Tiesu palātas loceklis. 1934.-1940. gadā — senators Latvijas Senāta Civilkasācijas departamentā. 1940.-1941. gadā strādāja Latvijas PSR Finanšu tautas komisariātā.

1941. gada 14. jūnijā Grotu apcietināja kopā ar sievu Mariju un bērniem Pēteri un Annmariju, nošķīra no ģimenes un aizveda uz Soļikamskas soda nometnēm Molotovas (Permas) apgabalā. 1942. gada 23. martā viņam uzrādīja apsūdzība: "bijis atbildīgos amatos buržuāziskās Latvijas tiesu aparātā, cīnījies pret revolucionāro kustību" (KPFSR KK 58 — 13.p.). 1942. gada 16. maija NKVD Sevišķās apspriedes lēmums: "par cīņu pret revolucionāro kustību — nošaut". 1942. gada 17. jūnijā Grotam izpildīja nāvessodu. Meža kapos simboliskā kapa vietā viņam uzlikta piemiņas zīme.

Ģimene
------

Bija precējies ar Mariju Groti (Celmiņu; 1892. — 1963.), bērni Pēteris Kārlis Grots (1921. - 2011.), Annmarija Jākobsone (1923. — 2001.), Andrejs Jēkabs Grots (dzimis 1927.).

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis

Latvijas Senāts 1938. gada novembrī. Pirmajā rindā (no kreisās): senatori R. Alksnis, J. Balodis, Dr. K. Puriņš, Civillietu kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators O. Ozoliņš, Apvienotās sapulces un Kriminālās kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators A. Gubens, Administratīvā departamenta priekšsēdētājs senators J. Kalacs, virsprokurors F. Zilbers, senatori F. Konradi, K. Ducmanis. Otrajā rindā no kreisās: senators A. Rumpēters, prokurors E. Bite, senatori P. Stērste, J. Grots, M. Čakste, J. Skudre, P. Leitāns, J. Ankravs, T. Bergtāls, prokurors T. Ūdris.

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Ārlietu ministrijas mājas lapa
* Fotogrāfijas Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejā
**Miho Mosulišvili** (gruzīnu: მიხო მოსულიშვილი; dzimis 1962. gada 10. decembrī Tbilisi) ir gruzīnu rakstnieks, pazīstams galvenokārt kā prozaiķis un dramaturgs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1962. gada 10. decembrī Tbilisi, Gruzijā.

1986.gadā Miho Mosulišvili beidza Tbilisi Valsts Universitātes Geoloģijas-ģeogrāfijas fakultāti un ieguva inženiera-ģeologa specialitāti (specializācija ģeoloģiskie izrakumi, pētījumi un minerālo iežu pētniecība). 

Viņš ir studējis paralēli otrā fakultātē laika periodā 1981.—1984. – scenāriju rakstniecību (radošās meistarības studijas pie Erloma Ahvlediani un Davita Agiašvili). Vēlāk viņš strādāja par ģeologu un par žurnālistu dažādos laikrakstos. 

Viņš ir publicējis vairākus stāstus, romānus un lugas gruzīnu valodā un iztulkojis trīs Borisa Akuņina romānus. 

Viņa lugas ir izrādītas Gruzijā teātros, televīzijā un radio. Viņa darbi tikuši tulkoti latvijas, angļu, vācu, armēņu un krievu valodās.

Rakstnieka īsais stāsts par Pore Mosulišvili "Gaisma sniegotā dienā" tika apbalvots literārajā konkursā Maskavā (2006).

Miho Mosulišvili ievērojamākie darbi ir tēlainais romāns "Lidojums bez mucas" (2001.) un biogrāfiskais romāns "Važa Pšavela" (2011.), kas rāda jaunu versiju par Važa Pšavela dzīvi un viņa unikālo domāšanas viedu.

Rakstniece un redaktore no Oklendas Universitātes (Jaunzēlande) Soraija Devinga raksta par Miho Mosulišvili:

"Viņa darbs atgādina Krievijas rakstniekus, kurus esmu studējusi un mīlējusi, kā arī Omara Haijāma "Rubaiyat", kuru tulkojis Edvards Ficdžeralds".

Miho Mosulišvili moto: "Vārds ir sācis visu, un vārds beigs visu šajā pasaulē".

Atbilde par grāmatu
-------------------

Miho Mosulišvili raksta par grāmatu "Mana Sarkanrīklīte" (Skumja, ļoti skumja komēdija), kas tika publicēts latviešu valodā:

"Liels paldies jau minētajiem draugiem un viņu atbalstītājiem, kuri piedalījās šajā nesavtīgajā darbā. Šī ir mana pirmā grāmata, kura izdota aiz Gruzijas robežām, tādēļ esmu ļoti laimīgs un gribu uzaicināt latviešu lasītājus uz Gruziju pie tradicionālā viesmīlības galda, un pirmajā tostā pateikt: "Gagimardžot! Dievs svētī Latviju!"

Ārējās saites
-------------

* Gulbenē izdod grāmatu ar gruzīnu dramaturga Miho Mosulišvili lugas "Mana Sarkanrīklīte" tulkojumu latviešu valodā
* Grāmatas "Mana Sarkanrīklīte" atvēršanas svētki Archived 2016. gada 17. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Mana Sarkanrīklīte
* MOSULISHVILI MIKHO

Atsauces
--------

1. ↑  «Pore Mosulishvili».
2. ↑  «Suraya Dewing».
3. ↑  «Writing is the language of ideas and the spirit». BORBALO. 18th February 2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 72625919
* LCCN: n00049610
* ISNI: 0000 0000 1994 9022
* GND: 1149777044

 |

 |
***Bananarama*** ir angļu popgrupa, kas slavas zenītā bija 80. gados ar tādiem hitiem kā *Venus*, *Love in the First Degree*, *Robert de Niro's Waiting* un *Cruel Summer*. Grupa tika izveidota 1979. gadā kā trio, bet kopš 1991. gada darbību turpina kā duets. Grupa popularitāti iemantojusi kā Lielbritānijā un citās Eiropas valstīs, tā arī ASV, Kanādā un Austrālijā. Pirmo trio sastāvu veidoja Sāra Dalina, Ševona Fāhi un Kerena Vudvorda. 1988. gadā Fāhi grupu pameta, un viņas vietā stājās Džekija O'Salivana, bet pēc O'Salivanas aiziešanas 1991. gadā Dalina un Vudvorda turpina darboties kā duets. Grupa klajā laidusi 12 studijas albumus.

Diskogrāfija
------------

### Studijas albumi

* Deep Sea Skiving (1983)
* Bananarama (1984)
* True Confessions (1986)
* Wow! (1987)
* Pop Life (1991)
* Please Yourself (1993)
* Ultra Violet (1995)
* Exotica (2001)
* Drama (2005)
* Viva (2009)
* In Stereo (2019)
* Masquerade (2022)



1. ↑  «Bananarama to release new album to mark 40th anniversary». *contactmusic.com*. 29.04.2022. Skatīts: 22.07.2022.
**Pāvels Zaha** (čehu: *Pavel Zacha*, dzimis 1997. gada 6. aprīlī) ir Čehijas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Zaha pārstāv NHL komandu Bostonas "Bruins".

2015. gada NHL draftā Zahu ar kopējo sesto numuru izvēlējās Ņūdžersijas "Devils". Iepriekš spēlējis Čehijas Ekstralīgas komandā Liberecas "Bílí Tygři" un Ontārio hokeja līgas komandā Sarnijas "Sting".

2022. gada 13. jūlijā Zahu kā ierobežoti brīvo aģentu "Devils" aizmainīja uz Bostonas "Bruins" apmaiņā pret Ēriku Haulu. Izvairoties no šķīrējtiesas ar Bruins, Zaha vēlāk 2022. gada 8. augustā parakstīja līgumu uz vienu gadu un 3,5 miljonus USD uz 2022.–2023. gada sezonu. 2023. gada 14. janvārī Bruins parakstīja ar Zahu līguma pagarinājumu uz četriem gadiem.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

Atsauces
--------



1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Pāvels Čarnota** (poļu: *Paweł Czarnota*; dzimis 1988. gada 14. aprīlī Olkušā) ir Polijas starptautiskais lielmeistars šahā (2006).

Biogrāfija
----------

Seškārtējais Polijas jauniešu šaha čempions dažādās vecuma grupās. 2005. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā un Akibas Rubinšteina memoriālā Polaņicazdrojā. Divas reizes piedalījies Polijas šaha čempionātu finālos, kuros ierindojies 10. vietā 2005. gadā Poznaņā un 6. vietā 2006. gadā Krakovā. Sekmīgi piedalījies Polijas komandu šaha čempionātos, kuros individuālajā vērtējumā izcīnījis 3 sudraba (2008, 2010, 2016) un 2 bronzas (2015, 2017) medaļas. 2009. gadā dalījis pirmo vietu Krakovas starptautiskajā šaha turnīrā *Cracovia*  un Poznaņā uzvarējis Polijas studentu šaha čempionātā.

Pārstāvējis Polijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 2006. gadā Turīnā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Čarnotam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2006. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Personīgā dzīve
---------------

2013. gadā beidzis Katovices Silēzijas universitāti ar tieslietu maģistra grādu. Viņa māsa Dorota Kika (dzimusi 1987. gadā kā *Čarnota*) ir starptautiskā sieviešu meistare šahā (WIM, 2005).

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Polish Team Chess Championship :: Paweł Czarnota
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Paweł Czarnota
3. ↑  FIDE: Kika, Dorota

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***AMOS-6*** (ivritā: עמוס 6) bija Izraēlas uzņēmuma *Spacecom* sakaru pavadonis, kas zaudēts raķetes eksplozijā 2016. gada 1. septembrī.

Pavadonis
---------

*AMOS-6* izgatavoja uzņēmums *Israel Aerospace Industries* (*IAI*) uz platformas *AMOS 4000* bāzes. 
Līgums ar *IAI* par *AMOS-6* izgatavošanu noslēgts 2012. gada jūnijā.
Pavadonim bija 39 Ku, 24 Ka un 2 S joslas raidītāji.
To bija paredzēts ievadīt ģeostacionārajā orbītā punktā 4° rietumu garuma, kur nomainītu *AMOS-2* un kalpotu sakaru nodrošināšanai klientiem Eiropā, Tuvajos Austrumos un Āfrikā.

Pavadonis pasūtītājam maksāja 200 miljonus ASV dolāru.

Raķetes eksplozija
------------------

*AMOS-6* orbītā bija plānots palaist 2016. gada 3. septembrī 07:00 UTC ar nesējraķeti *Falcon 9 v1.2* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-40*.

Dažas dienas pirms starta, 1. septembrī bija plānota raķetes dzinēju standarta pārbaude, tos uz īsu brīdi iedarbinot. Degvielas uzpildīšanas laikā 13:07 UTC pie augšējās pakāpes sašķidrinātā skābekļa tvertnes notika uzliesmojums, kas izraisīja sprādzienu. Tā kā raķetei jau bija uzmontēta derīgā krava, tad arī *AMOS-6* tika iznīcināts. Sprādzienā bojāts arī starta laukums.

Analizējot datus un atlūzas, secināts, ka avāriju izraisījis caurums otrās pakāpes sašķidrinātā skābekļa tvertnes kriogēnajā hēlija sistēmā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Falcon 9 rocket explosion traced to upper stage helium system Stephen Clark, Spaceflightnow, 2016-09-23
2. ↑  Falcon 9 could launch again in November, Falcon Heavy debut slips to 2017 Stephen Clark, Spaceflightnow, 2016-09-14

Ārējās saites
-------------

* AMOS-6[novecojusi saite] Spacecom (angliski)
* Anomaly Updates SpaceX (angliski)
* AMOS 6 Gunter's Space Page (angliski)
**Benša–Šimē–Benša** (pazīstama arī kā **Franka Vandenbruka memoriālās sacensības**) ir vienas dienas šosejas riteņbraukšanas sacīkstes, kas katru gadu notiek starp Benšu un Šimē, Valonijā, Beļģijā. Sacīkstes iekļautas UCI Eiropas tūrē ar 1.1 kategoriju.

Sacensības sākotnēji notika starp Benšu un Turnē, pirmoreiz tika organizētas 1911. gadā ar nosaukumu **Benša-Turnē-Benša**. Tās netika rīkotas no 1931. līdz 1983. gadam un pēc tam atkal no 1997. līdz 2009. gadam. 2010. gadā tās atsāka organizēt ar nosaukumu "Benša-Turnē-Benša/Franka Vandenbruka memoriālās sacenaības", lai pieminētu riteņbraucēju Franku Vandenbruku, kurš 2009. gada oktobrī gāja bojā 34 gadu vecumā un tobrīd bija pēdējais sacensību uzvarētājs. 2013. gadā maršruts tika mainīts no Turnē uz Šimē, tāpēc nosaukums tika mainīts uz Benša–Šimē–Benša.

Sacensības tradicionāli noslēdz Beļģijas riteņbraukšanas sezonu.

Sacensību pusdistancē ir starpfinišs, kura uzvarētājs iegūst vietējās *Chimay* alusdarītavas alu savā svarā.

Atsauces
--------

1. 1 2  José Been. «Hors Course stage 6: Cycling history and safe havens on the Tour's longest stage». *CyclingTips* (angļu), 2022-07-07. Skatīts: 2022-08-01.
2. ↑  «2018 Binche Chimay Binche/Memorial Frank Vandenbroucke by BikeRaceInfo». *bikeraceinfo.com*. Skatīts: 2022-08-01.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
**Benzoskābe** (benzolkarbonskābe, C6H5COOH) pieder pie aromātiskajām karbonskābēm. Tīrā veidā benzoskābe ir balta, kristāliska viela, kas slikti šķīst ūdenī, bet labi — etanolā. Viens no nozīmīgākajiem benzoskābes atvasinājumiem ir salicilskābe (2-hidroksilbenzoskābe).

Vēsture
-------

Pirmo reizi benzoskābe iegūta XVI gadsimtā, sublimējot benzosveķus — kvēpināmos sveķus, ko iegūst no Dienvidaustrumāzijas koka *Styrax benzoin* (no tā cēlies vielas nosaukums). Šo procesu aprakstījis jau Nostradams.

Atrašanās dabā
--------------

Dabā benzoskābe ir sastopama dažos augos (piemēram, brūklenēs un dzērvenēs), kā arī benzosveķos estera veidā.

Iegūšana
--------

Benzoskābi sintētiski var iegūt, oksidējot benzaldehīdu, vai uzmanīgi dekarboksilējot ftalskābi.

Rūpnieciski benzoskābi iegūst, oksidējot toluolu ar skābekli kobalta vai mangāna naftenātu klātienē.

Izmantošana
-----------

Benzoskābi plaši lieto par konservantu (tīrā veidā **E210**, kā benzoskābes sāļus — E211, E212 un E213). Izmanto arī medicīnā kā antiseptisku līdzekli ādas slimību gadījumos. Benzoskābes esterus patīkamās smaržas dēļ lieto parfimērijā. Benzoskābi un tās atvasinājumus plaši pielieto organiskajā sintēzē krāsvielu un medicīnas preparātu iegūšanai.

Skatīt arī
----------

* Karbonskābes
* Aromātiskie ogļūdeņraži

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās aromātiskās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Benzoskābe
* Toluilskābes
* Feniletiķskābe
* Kanēļskābe
* Ftalskābe
* Naftalskābe
* Melitskābe
* Salicilskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2003009190
* GND: 4144531-4

 |

 |
1918. gada 19. februārī dibinātās Igaunijas Glābšanas komitejas locekļi.
**Konstantīns Koniks** (igauņu: *Konstantin Konik*; 1873—1936) bija igauņu ārsts un politiķis. 
Igaunijas Glābšanas komitejas loceklis (1918).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1873. gada 31. decembrī (19. decembrī pēc VS) Tērbatā važoņa ģimenē. 
Mācījās Tērbatas ģimnāzijā, studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1893—1898), studiju laikā iestājās Igauņu Studentu biedrībā. Strādāja par cukurfabrikas ārstu Ukrainā, tad 1903. gadā nokārtoja medicīnas zinātņu doktora eksāmenu Jaunkrievijas universitātē, strādāja par Odesas slimnīcas ārstu. Piedalījās Krievu - japāņu karā, pēc atgriešanās dzimtenē 1908. gadā aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju un strādāja par Tallinas ārstu, vadīja pilsētas veselības dienestu.

Pēc Februāra revolūcijas gadā Koniks piedalījās Igaunijas Darba partijas (*Eesti Tööerakond*) dibināšanā, bija Autonomās Igaunijas guberņas Veselības aprūpes departamenta vadītājs.
Kad 1918. gada 18. februārī sākās plašs vācu armijas uzbrukums (operācija "Dūres sitiens") no pozīcijām Latvijā un Igaunijas arhipelāga salās, Pagaidu zemes padomes Vecāko padome 19. februārī izveidoja Igaunijas Glābšanas komiteju trīs cilvēku sastāvā, kurā bija Konstantīns Petss, Jiri Vilmss un Konstantīns Koniks. 
Vācu okupācijas laikā 1918. gada augustā Koniku apcietināja un atbrīvota tikai pēc Novembra revolūcijas Vācijā.
Igaunijas brīvības cīņu laikā Koniks bija Iekšlietu ministrijas Vispārējās veselības administrācijas vadītājs (1918—1920) un Satversmes sapulces loceklis (1919—1920).

1920. gadā viņš pārtrauca politisko darbību, bija Tartu Universitātes ķirurģijas profesors (1920-1936), Medicīnas fakultātes dekāns (1920-1931) un Tartu Universitātes Brūču klīnikas vadītājs (1920-1933).

1932. gadā viņu ievēlēja par Parlamenta deputātu un viņš neilgi bija Igaunijas Republikas izglītības un sociālo lietu ministrs Jāna Tenisona ceturtajā valdībā (1933). Miris pēc smadzeņu triekas 1936. gada 3. augustā.

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 4923814
* LCCN: n2005025183
* ISNI: 0000 0000 3469 8399
* GND: 129995258
* BNF: cb113009291 (data)

 |

 |
**AS *AMO Plant*** bija Latvijas autobūves uzņēmums Jelgavā. Dibināts 2004. gadā, bet 2015. gada jūlijā uzņēmumam pasludināja maksātnespēju.

Vēsture
-------

AS *AMO Plant* Uzņēmumu reģistrā tika piereģistrēts 2005. gada 21. jūlijā, bet par uzņēmuma dibināšanas datumu tiek uzskatīts 2004. gada 21. jūnijs. Autobūves uzņēmums Latvijā tika veidots pēc Maskavas mēra Jurija Lužkova iniciatīvas, tā īpašnieki bija Maskavas pilsētas Īpašuma departaments (92,6 %), Jelgavas dome (2,7 %) *AO AMO ZIL* (4,4 %) un AS *Ferrus* (0,3 %).
2007. gadā sākās ēku celtniecība, bet 2010. gada 17. septembrī no rūpnīcas izbrauca pirmais autobuss. Autobusa modelis *Ambassador* tika būvēts uz Nīderlandes uzņēmuma *VDL* autobusa bāzes.
Tomēr uzņēmums jau no paša sākuma cieta zaudējumus, 2013. gadā tam bija gandrīz trīs miljoni eiro zaudējumi. 
2014. gada 26. jūnijā Jelgavas tiesā tika ierosināts *AMO Plant* tiesiskās aizsardzības process, kas izbeigts 14. oktobrī.
2014. gada novembrī uzņēmumam ierosināta maksātnespējas procesa lieta.

2015. gada 8. jūlijā Jelgavas tiesa *AMO Plant* pasludināja maksātnespējas procesu. 15. oktobrī par 2,4 miljoniem eiro valsts finanšu institūcija *Altum* izsolē iegādājās *Amo Plant* īpašuma vērtīgāko daļu — *Altum* ieķīlātos īpašumus.
2016. gada martā *Amo Plant* administratīvo ēku, ražošanas telpas un autotreku iegādājās Vācijas siltumtehnikas ražotāja *AKG* meitas uzņēmums SIA *AKG Thermotechnik Lettland*.

Produkcija
----------

AMO Plant autobuss.
*AMO Plant* darbības laikā pēc Nīderlandes uzņēmuma *VDL* licences ražoja autobusus:

* *AMO Plant-VDL Jonckheere*, skolas autobuss
* *AMO Plant-VDL Ambassador*, zemās grīdas autobuss
* *AMO Plant-VDL Futura Classic FLD-127*, tūrisma autobuss.

Traktori:

* *Daedong DK752/DK902*
* *Belarus 1221T.2*

Atsauces
--------

1. 1 2  Kreditors nosolījis AMO Plant vērtīgāko daļu ar mērķi nākotnē to pārdot un atgūt ieguldītos līdzekļus LETA, 2015. gada 30. oktobris
2. ↑  AMO PLANT, AS Lursoft
3. ↑  No «Amo Plant» izbrauc pirmais Latvijā ražotais autobuss, tvnet.lv, 17.09.2010.
4. ↑  Vērienīgās Maskavas ieceres gals - ierosināta Jelgavas autobusu ražotāja 'AMO Plant' maksātnespēja LETA, 05. novembris 2014
5. ↑  Mašīnbūves uzņēmums iegādājies «Amo Plant» ēkas  jelgavniekiem lv, 2016.03.04.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne (nedarbojas)
* AMO Plant oficiālā pārstāvniecība Krievijā (pēdējie jaunumi 2011. gadā)
* AMO Plant tirdzniecības nams Krievijā
**Baltijas aplis** ir starptautiskās sacensības mākslas vingrošanā, kas notiek katru vasaru Rīgā jau kopš 2000. gada.

Vēsture
-------

Baltijas apļa aizsācēja ir Ludmila Kačkalda. Šis turnīrs ir jau pazīstāms visā pasaulē, jo uz sacensībām atbrauc no dažādām valstīm visstiprākās un spožākās vingrotājas. Visus 14. gadus Latvijā bija atbraukušas mākslinieces no Krievijas, Lietuvas, Igaunijas, Baltkrievijas, Azerbaidžānas, Izrāelas, Vācijas, ASV, Norvēģijas, Bulgārijas, Uzbekistānas, Polijas, Somijas, Latvijas u. t.t. Baltijas aplī uzstājās arī lielā mēroga vingrotājas (2012. gadā uzstājās Olimpiskā čempione Jevgeņija Kanajeva). Sacensībās piedālās arī grupu vingrojumi. Sacensības notiek Olimpiskājā sporta centrā.

Programma
---------

Sacensības ilgst divas dienas. Pirmajā dienā uzstājās visas vingrotājas ar apli, bumbu, vālītēm un lentu. Viņus novertē tiesneši un liek atzīmi par katru vingrojumu. Pastāv liela konkurence, jo deviņām stiprākām vingrotājām būs iespēja nokļūt finālā, kur viņas startēs ar katru veidu un cīnīsies par vietām. Otrā dienā notiek fināls. Šajā dienā skatītāji var redzēt grupu vingrojumu uzstāšanos un individuālos vingrojumus, kā arī priekšnesumus. Pēc fināla tiek uzzinātas uzvarētajas. Tiek apbalvotas pirmās trīs uzvarētajas katrā vingrojumā, kā arī tiek apbalvotas grupu vingrojumu mākslinieces. Tad notiek priekšnesumi, kur meitenes sacenšās par Miss Elegances titulu. Tiek pasniegtas gleznas visskaistākajai un savdabīgākajai vingrotājai.

Organizatori
------------

Sporta un mākslas svētkus "Baltijas aplis" veido Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departaments sadarbībā ar Latvijas Vingrošanas federāciju.

Turnīra elegantākas vingrotājas
-------------------------------

2000. Dace Vende (Latvija), 2001. Bri Robertsone (Austrālija), 2002. Jeļena Posevina (Krievija), 2003. Irina Čaščina (Krievija), 2004. Zarina Mukhitdinova (Krievija), 2005. Ļaisana Utjaševa (Krievija), 2006. Jevgeņija Kanajeva (Krievija), 2007. Marina Špehta (Krievija), 2008. Jana Lukjanova (Igaunija), 2009. Angelika Deičmane (Latvija), 2010. Jeļena Meijerzone (Izraēla), 2011. Zeinaba Džavadli (Azerbaidžāna), 2012. Ļubova Čerkašina (Baltkrievija).

Ārējās saites
-------------

* Baltijas apļa oficiālā mājaslapa
**Baltijas dzegužpirkstīte** (*Dactylorhiza baltica* (Klinge) Nevski vai *D. longifolia*, *Dactylorhiza majalis* ssp. *longifolia*) ir orhideju dzimtas (*Orchidacaea*) suga. Latvijā tā ir diezgan bieži sastopama, bet ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.

Apraksts
--------

Daudzgadīgs, aptuveni 15 - 60 cm augsts lakstaugs. Gumi "pirkstaini" (gr. *dactylos* 'pirksts', *rhiza* 'sakne'), saknes īsas. Stublājs stāvs ar cauru vidu - kas ir svarīga atšķirība no plankumainās dzegužpirkstītes. Lapas lancetiskas, virspusē plankumainas, šaurākas nekā *Dactylorhiza majalis*, no kurienes epitets *longifolia* 'garlapains'. Plankumi uz lapām gandrīz taisnstūrveidīgi, it kā paralēlās rindās. Lieli ziedi, sakārtoti blīvā, garā ziedkopā. Pieziedlapas lancetiskas, violetas. Ziedi purpurvioleti. Lūpa trīsdaivaina, visas daivas ieapaļas. Latvijā zied jūnijā un jūlijā.

Izplatība
---------

Baltijas dzegužpirkstītes areāls plešas no Austrumeiropas līdz Āzijas rietumdaļai. Latvijā Baltijas dzegužpirkstīte pirmo reizi ievākta herbārijā 1880. gadā Lielupes krastā pie Mellužiem.

Biotopi
-------

Aug mitrās pļavās, purvos, pārpurvotās pļavās, upju krastos, krūmājos, retāk skrajos mežos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana kā arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  V.Baroniņa, I.Lodziņa "Populārzinātniskā Latvijas Sarkanā grāmata. Augi.", 1992. ISBN 5-7966-0544-5

* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.
* Mindaugas Ryla: "Lietuvos gegūnių (Dactylorhiza) atpažinimo problemos" *Botanica Lithuanica Suppl.* 5: 47-61, 2003.

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv[novecojusi saite]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baltijas dzegužpirkstīte*** |
**Mārīšzirnekļi** (*Eresus*) ir *Eresidae* dzimtas ģints, kas iekļauj aptuveni divdesmit zirnekļu sugas. Izplatīti Eiropā, Vidusāzijā, Afganistānā, Ziemeļāfrikā. 2014. gada maijā viena ģints suga atklāta arī Latvijā netālu no Garkalnes. 2019. gadā Latvijas Entomoloģijas biedrība mārīšzirnekli izvēlējās par "Gada bezmugurkaulnieku".

Izskats
-------

Neliela izmēra, no 0,5 līdz nedaudz virs 2 cm, tēviņi mazāki par mātītēm. Ķermeņa pamatkrāsa tumša. Tēviņiem vēders intensīvi brūnsarkans ar četriem melniem lielākiem un diviem sīkiem punktiem virspusē. Šis mārītēm raksturīgais krāsojums ir pamatā mārīšzirnekļu nosaukumam. Mātītes ir viscaur melnas, bez raksturīgā punktojuma. Kājas melnas, ar vairākiem šauriem, sarkaniem un gaišiem gredzenveida apļiem. Šādi grāmatā "Dieva dārzs" mārīšzirnekļa tēviņu apraksta Džeralds Darels:

> "*Tas bija mazs zirneklītis, apmēram zirņa lielumā, un pirmajā acu uzmetienā izskatījās pēc dzīva rubīna vai kustīgas asins lāses... Zirnekļa priekšējā daļa jeb galvkrūtis bija samtaini melnas ar sīkiem spilgti sarkaniem plankumiem gar malām. Druknās kājas ieskāva gredzenveida joslas... Taču visuzkrītošākais bija vēders — koši sarkans kā mednieka tērps, ar četriem apaļiem melniem punktiem, ko ieskāva balti sariņi".*
> 
>

Dzīvesveids
-----------

Dzīvo verikālās vai nedaudz izliektās aliņās, kas ieniedzas 5 - 10 cm zemē un ir ap 1 - 2 cm diametrā. No alas ārpusē līdz viena kvadrātmetra platībā ap alas ieeju uz zemes ir medījuma noķeršanai novilkti vairāki haotiska vijuma tīkli. Atšķirībā no vairuma zirnekļu sugu, tēviņš un mātīte ilgu laiku var dzīvot kopā un kopīgi dalīties ar ķeramtīklā nokļuvušo pārtiku.

Atsauces
--------

1. ↑  Mārīšzirneklis *Eresus sandalitus*
2. ↑  ««Gada bezmugurkaulnieks 2019» - indīgais un Latvijā reti sastopamais mārīšzirneklis». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-01-07.

Literatūra
----------

* Džeralds Darels. Dievu dārzs. Nordik. 2009 ISBN 978-9984-792-85-9
**Māsa Kerija** ir Raimonda Paula, Kārļa Pamšes un Jāņa Petera mūzikls pēc amerikāņu rakstnieka Teodora Dreizera romāna "Māsa Kerija" (*Sister Carrie*) motīviem. Šī mūzikla pirmizrāde notika Operetes teātrī 1979. gadā.

Iestudējumi teātrī
------------------

Mūzikla pirmizrāde notika 1979. gadā Operetes teātrī gan latviešu, gan krievu trupā. Latviešu trupā Kerijas lomu atveidoja Renāte Šteinberga, bet Hērstvuda lomu — Edgars Zveja. Iestudējums kļuva ļoti populārs, tas tika izrādīts arī 1981. gada Operetes teātra viesizrādēs Maskavā, un pēc tam iestudēts arī Krievijas teātros. Mūzikls iestudēts arī Rīgas Krievu drāmas teātrī 2000. gadā un Nacionālajā teātrī 2008. gadā.

Skaņu ieraksts
--------------

1979. gadā daļa mūzikla dziesmu ierakstītas arī skaņuplatē, kurā Raimonds Pauls spēlē kopā ar ansambļa "Modo" mūziķiem, vokālās partijas izpilda Mirdza Zīvere, Žoržs Siksna un Vladimirs Sisojevs, papildus balsis dzied Margarita Madrite un Sandra Stepe-Ozolīte.

1. Prologs - 4:57
2. Kerijas dziesmiņa - 3:18
3. Tip-top - 2:04
4. Druē dziesmiņa "Bu-bu" - 3:31
5. Kerijas un Hērstvuda duets - 3:58
6. Deja maskās - 2:37
7. Kerijas dziesma - 3:27
8. Detektīvi - 2:12
9. Lietus lāses 3:05
10. Druē dziesmiņa par zosi - 2:25
11. Hērstvuda dziesma - 2:30
12. Ubagu dziesma - 2:21
13. Epilogs - 3:17

Koncertfilma
------------

Režisors Andris Bērziņš un scenāriste Ligita Viduleja izveidoja televīzijas koncertfilmu "Skumjš stāsts par Keriju", kurā izmantots ieraksts no skaņuplates, bet darbojas, imitējot dziedāšanu, jaunie Dailes teātra aktieri. Galvenajās lomās attēloja Maija Ķirse, Varis Vētra un Andris Bērziņš.

Atsauces
--------

1. ↑  Raimonda Paula "Māsa Kerija" - Valsts Rīgas operetes teātrī, platē un Latvijas Televīzijā. LSM.lv
Salangas tunelis (Afganistāna)Salangas tunelisSalangas tunelisSalangas tunelis
**Salangas tunelis** (puštu: د سالنگ تونل, dari:  تونل سالنگ) ir 1964. gadā atklāts 2,67 kilometrus garš autotranporta tunelis Salangas pārejā Afganistānā, kas savieno valsts ziemeļu daļu ar Kabulu. 

Tunelis tika uzcelts ar PSRS palīdzību un ir vienīgā iespēja ar autotransportu šķērsot Hindukušu ziemas apstākļos. PSRS okupācijas laikā 1982. gada 3. novembrī tunelī izcēlās ugunsgrēks. Oficiālais bojāgājušo padomju karavīru un afgāņu civiliedzīvotāju skaits bija 176 cilvēki. Afganistānas pilsoņu kara laikā pēc PSRS armijas izvešanas tuneļa uzturēšana tika pārtraukta un ap 1998. gadu tas vairs nebija lietojams. Pēc NATO iebrukuma Afganistānā tas ir atjaunots un tuneli ik dienas šķērso 7 līdz 10 tūkstoši automašīnu.

2002. 2009. un 2010. gadā Salangas tunelī un tās apkaimē bija upuri lavīnu izraisīto postījumu rezultātā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Salangas tunelis***.
* Salangas tunelis structurae.net
**Upmalas veronika** (*Veronica anagallis-aquatica*) ir augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Ziemeļāfrikā un Eirāzijā, tostarp visā Latvijas teritorijā mitrās, applūstošās ūdenstilpju krastmalās (t.sk. arī jūras piekrastē) un grāvjos.

Morfoloģija
-----------

Upmalas veronika ir daudzgadīgs 15—70 cm garš lakstaugs. Šai augu sugai ir stāvs vai pacils, vienkāršs, kails un zaļgans stublājs. Auga lapas ir pretējas, sēdošas, iegareni olveidīgas līdz lancetiskas, aptuveni 3—8 cm garas un 0,5—3 cm platas. Lapas plātnes mala ir attāli sīkzobaina vai gandrīz gluda, un gals ir smails.

Ziedi ir blīvos ķekaros lapu žāklēs. To vainags ir nedzidri violets līdz violeti sārts ar tumšākām, violetām dzīslām. Seglapas ir lineāras, ziedu laikā īsākas nekā ziedkāts. Auglis ir pogaļa ar seklu jomu. Zied no jūnija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «upmalas veronika - Veronica anagallis-aquatica L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-26.
**Uliti** (angļu: *Ulithi*) ir atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga rietumu daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Japas pavalstī, kur veido atsevišķu minicipalitāti. Uliti municipalitātei pieder arī Falalopas sala, kā arī neapdzīvotie Tērtlailendas un Sohojoru atoli.

Ģeogrāfija
----------

Uliti ir koraļļu atols Karolīnu salu rietumu daļā. Atola lagūnas kopējā platība ir 548 km², bet tajā aesošo 40 (pēc citiem datiem — 34) saliņu kopējā platība ir 3,57 km². Apdzīvotas ir trīs no atola salām — Mvagmvoga (pašvaldības centrs), Jasora un Fedreja. 1 km uz austrumiem no Uliti atola atrodas 0,93 km² lielā Falalopas saliņa, kurā atrodas lidosta un dzīvo apmēram puse Uliti municipalitātes iedzīvotāju.

Iedzīvotāji
-----------

Salu iedzīvotāju lielākā daļa ir mikronēziešu tauta ulitieši; ulitiešu valoda, kurā runā kopā ap 3000 cilvēku, ir viena no valsts oficiālajām valodām.

Vēsture
-------

Uliti atolu, tāpat kā pārējās Karolīnas salu ārējās salas, domājams, apdzīvoja ieceļotāji no Polinēzijas. Pirmais no eiropiešiem atolu 1525. gadā atklāja portugāļu jūrasbraucējs Djogu da Roča. 1528. gadā tas tika pasludināts par Spānijas īpašumu ar nosaukumu Karaļu salas (*Islas de los Reyes*). Citās spāņu kartēs tās tika atzīmētas kā Aunazirņu salas (*Islas de los Garbanzos*). 1899. gadā Vācija Uliti kopā ar pārējām Karolīnu salām nopirka no Spānijas. Otrā pasaules kara laikā ASV Kara flote ierīkoja Uliti atolā reģiona lielāko jūras spēku bāzi, kas darbojās no 1944. līdz 1945. gadam.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Uliti***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316389030

 |

 |
**Piksteres ezers** ir caurteces ezers Jēkabpils novada Viesītes pagasta ziemeļos uz robežas ar Aizkraukles novadu.

Iztek Piksteres upe uz Daugavu. Dibens — dūņains, sapropelis, vietām - smilšains un lieli akmeņi, austrumos vietām siekstas. Krasti - zemi, lēzeni, ziemeļu krasts stāvs. Ūdens dzidrs, caurredzamība līdz gruntij (vairāk nekā 1,5 metrus). 20. gadsimta divdesmitajos gados ezera līmenis pazemināts par 1,2 metriem, vēlāk regulēta Piksteres upe. Dažkārt ezerā novērojama ūdens ziedēšana.

Makrofīti - niedres, meldri, kosas, ežgalvītes, grīšli, vilkvālītes, bultenes, puplakši, ūdensrozes, lēpes, mazlēpes, glīvenes, daudzlapes, elši, hāras, elodejas.

Ezerā dzīvo ruduļi, līņi, raudas, karūsas, asari, līdakas, ķīši.

Ezera rietumu krastā atrodas 1. līdz 4. gadsimta senkapi. Dienvidaustrumos no ezera - Maizīšu pilskalns, bet uz dienvidrietumiem - Staltānu kalns. Rietumos no ezera atrodas valsts autoceļi V780 (Gūtmaņi–Antjāņi) un V803 (Sala–Zilkalne).

Atsauces
--------

1. ↑  ezeri.lv
2. ↑  «Informācija par objektu: Piksteres ezers». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2016. gada 8. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Maizīšu pilskalns
Piktogrāfiskas brīdinājuma zīmes pie ieejas privātā skvērā
**Piktogramma** (no latīņu: *pictus* — ‘zīmējums’ un grieķu: *γράμμα* — ‘ieraksts’) ir stilizēts attēls vai zīmējums, ko izmanto par rakstzīmi, arī teksts vai tā daļa, kas rakstīts ar šādām zīmēm. Piktogrammas var apzīmēt arī jēdzienus (ideogrammas) un tiem atbilstošos vārdus (logogrammas).

Piktogrammas izmanto vides informācijā (ceļa zīmes, informatīvie norādījumi un brīdinājumi), datorikā (ikonas), kartogrāfijā.

Agrīnās rakstības izmantoja piktogrammas (hieroglifus un vēlāk logogrammas) kā objektus un jēdzienus apzīmējošas rakstu vienības. Šādas piktogrāfiskas rakstības, pilnveidojot grafēmu jēdzienisko vai fonēmisko nozīmi, laika gaitā attīstījās par pilnvērtīgām alfabētiskām, sillabiskām un logogrāfiskām rakstībām. Mūsdienu komunikācijā populāra ir emocijzīmju lietošana, kas dažās subkultūrās attīstīta par pašpietiekošu rakstu sistēmu.

Atsauces
--------

1. ↑  Valodniecības pamatterminu skaidrojošā vārdnīca. R.: Valsts valodas aģentūra, 2007.
2. ↑  Tezaurs.lv Piktogramma
3. ↑  «Ideogrāfiskais raksts». *Latvijas padomju enciklopēdija*. 4. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 163. lpp.
4. ↑  LU Latviešu valodas institūts. Par emocijzīmēm, emodži un multimodalitāti emuāros starptautiskā konferencē Čehijā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Piktogramma***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4174687-9
* NKC: ph115726

 |

 |
**Piku** (portugāļu: *Ilha do Pico* — ‘Pīķa sala’) ir otra lielākā sala Portugālei piederošajā Azoru salu arhipelāgā. Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā, 7 km uz rietumiem atrodas Fajalas sala, 15 km uz ziemeļiem — Sanžoržes sala. Sala savu nosaukumu ieguvusi no tās un visa arhipelāga augstākā kalna — Piku vulkāna (2351 m vjl.). Administratīvi iedalās trijos apriņķos — Lažisa du Piku, Madalena un Sanroke du Piku.

Vēsture
-------

Piku ir ģeoloģiski jaunākā no Azoru salu arhipelāga salām; tās vecumu lēš ap 250 000 gadu. Līdz tam neapdzīvotajā salā ap 1640. gadu sāka ierasties ieceļotāji no Portugāles ziemeļiem. Sākotnēji galvenā nodarbe bija kviešu audzēšana un krāsu mēles (*Isatis tinctoria*) ievākšana, bet jau nedaudz vēlāk salas bagātīgajā augsnē sāka audzēt vīnogulājus, kas kļuva par dominējošo kultūru. 2004. gadā Piku salas vīnogulāji iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  N. A. Dias, L. Matias, N. Lourenço, J. Madeira, F. Carrilho, J. L. Gaspar: *Crustal seismic velocity structure near Faial and Pico Islands (AZORES), from local earthquake tomography* (PDF; 3,35 MB). In: *Tectonophysics* 445, 2007, S. 301–317 (englisch)
2. ↑  Landscape of the Pico Island Vineyard Culture

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 249382329
* GND: 4443762-6

 |

 |
**Skarainais grīslis** (latīņu: *Carex paniculata*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp reti visā Latvijas teritorijā. Auga grupas ir sastopamas purvos un purvainās pļavās.

Apraksts
--------

Skarainais grīslis ir daudzgadīgs, 50-100 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tā vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu augšdaļā.

Augs veido ceru. Stublājs ir asi trīsšķautņains, spēcīgs un raupjš. Lapas ir aptuveni 0,4-0,6 cm platas un tumšzaļas. Pie stublāja pamata ir tumšbrūnas, spīdīgas lapu makstis. Ziedkopa ir 5-10 cm gara, ziedkopas sānzari nedaudz atstāv. Seglapu nav. Vārpiņas ir novietotas tuvu cita pie citas. Augļa pūslītis ir zaļganbrūns, olveidīgs, pie pamata ir saskatāms dzīslojums, galā spārnains knābītis ar sakļautiem zobiņiem. Segplēksne ir gaišbrūna, mala plēvjaina, gals smails, īsāka nekā pūslītis. Zied jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «skarainais grīslis - Carex paniculata L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-30.
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Hronikā aprakstītā kauja notika Sēlijā uz dienvidiem no Aizkraukles un Kokneses.
**Skarjota iebrukums Rīgas arhibīskapijā** notika Livonijas ordeņa mestra Vilekīna valdīšanas sākumā (1282-1285), kad pēc Lietuvas dižkunigaiša Traidena nāves lietuviešu kunigaitis Skarjots nolēma doties sirojumā pāri Daugavai uz Rīgas arhibīskapijas teritoriju. Kad lietuvieši uzzināja, ka Aizkraukles komturs kopā ar Kokneses pilskungu pulcē karaspēku, viņi ar kara laupījumu nolēma atkāpties pāri aizsalušajai Daugavai uz Sēliju, kur kādā mežainā vietā izveidoja nocietinātu apmetni. 

Livonijas karaspēks uzbruka apmetnei un kaujā nogalināja 60 lietuviešu karavīrus, ieskaitot viņu vadoni Skarjotu.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Ordeņa mestra Vilekīna laikā lietuviešu karaspēks Skarjota (hronikā - *Schoriât*) vadībā devās sirojumā uz Rīgas arhibīskapa vasaļu zemēm. Aizkraukles komturs kopā ar Kokneses pilskungu lika pulcēt zemes ļaužu (letgaļu) karaspēku. Lietuvieši ar lielu kara laupījumu pārbrauca pāri aizsalušajai Daugavai, bet Aizkraukles un Kokneses pilīs sapulcējās krustnešu karapulki, kas devās tos vajāt. 
Lietuvieši kādā mežā nocirta kokus un aiz aizžogiem ierīkoja apmetni. Krustneši nokāpa no zirgiem un uzbruka nocietinājumiem, nogalinādami 60 lietuviešus, ieskaitot viņu vadoni Skarjotu. Pamezdami kara laupījumu, viņi bēga uz Lietuvu. Kaujā krita divi ordeņa brāļi un nezināms skaits letgaļu karavīru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (09801. - 09898.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 11. jūnijā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari