recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mihails Ulibins** (krievu: *Михаил Улыбин*; dzimis 1971. gada 31. maijā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1991).

Biogrāfija
----------

Divkārtējais Pasaules junioru šaha čempionātu medaļists - 1989. gadā izcīnījis bronzas medaļu (uzvarējis Vasils Spasovs), bet 1991. gadā - sudraba medaļu. 1990. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Čeļabinskā. FIDE Ulibinam 1990. gadā piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet gadu vēlāk - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Lielākos panākumus sasniedzis 1994. gadā, kad Krievijas šaha čempionātā bijis 2. vietā aiz Pjotra Svidlera, bet Pasaules šaha olimpiādē Krievijas "B" izlases sastāvā ieņēmis 3. vietu komandu kopvērtējumā. Regulāri ar labiem panākumiem piedalās dažādos starptautiskajos šaha turnīros. 2010. gadā uzvarējis spēcīgā šaha turnīrā Zagrebā.

Atsauces
--------

1. ↑  International Tournament Cheliabinsk-A 1990
2. ↑  RUS ch Elista
3. ↑  Zagreb Open 2010 A-turnir International Chess Tournament

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
**Ēvalda Valtera iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Dreiliņos. Ēvalda Valtera iela sākas krustojumā ar Augusta Deglava ielu un beidzas krustojumā ar Biķernieku ielu. Kopējais ielas garums ir 591 metrs, tā ir klāta ar asfalta segumu, daļēji ir bez seguma.

Vēsture
-------

Ielu atklāja 2004. gada jūlijā, kad nodeva ekspluatācija pirmo Dreiliņu mikrorajonā esošo daudzdzīvokļu māju. Atklāšanas ceremonijā piedalījās tā laika Rīgas mērs Gundars Bojārs un Ēvalda Valtera atraitne Vera Gribača. Kopš atklāšanas ielas nosaukums netika mainīts.

Ielu savienojumi
----------------

Ēvalda Valtera iela ir savienota ar šādām ielām:

* Augusta Deglava iela (T veida krustojums);
* Dzilnas iela (T veida krustojums);
* Dzelzavas iela (T veida krustojums);
* Aronas iela (T veida krustojums);
* Biķernieku iela (T veida krustojums).

Sabiedriskais transports
------------------------

Pa ielu posmā no krustojuma ar Dzelzavas ielu līdz krustojumam ar Augusta Deglava ielu kursē 6. maršruta autobusi. Līdz 2021. gada 20. septembrim Ē. Valtera ielā atradās autobusu galapunkts "Dreiliņi", bet kopš maršruta pagarināšanas līdz Biķeriem maršruts kursē pa ielu tikai Abrenes ielas virzienā.

Skatīt arī
----------

* Vidzemes priekšpilsēta
* Dreiliņi

Atsauces
--------

1. ↑  «Atklāta Ēvalda Valtera iela un pirmā Dreiliņu dzīvojamā māja». TVNET. 2004. gada 6. jūlijā.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Ēbelmuižas
* Ebreju
* Eduarda Smiļģa
* Eduarda Šmita
* Edžiņa gatve
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Eksporta
* Elejas
* Elijas
* Elizabetes
* Elkšņu
* Elku
* Elvīras
* Embūtes
* Emīla Dārziņa
* Emiļa Melngaiļa
* Emmas
* Ēnas
* Engures
* Enkura
* Ērgļu
* Ērģeļu
* Ērkšķu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernestīnes
* Ernsta Bergmaņa
* Esplanādes
* Etnas
* Ēvalda Valtera
* Ēveles
* Ezera
* Ezermalas
* Ezernieku
* Ežu
* Ežupes

 |

 |
Ēzes uguns
**Ēze** ir vaļēja krāsns metālu karsēšanai un kausēšanai. Kalšanai nepieciešamā dzelzs temperatūra ir 1100—1300°С, un ēze bija pirmais un vienkāršākais līdzeklis tādu sasniegt. Vēsturiski to lietoja kalēji metāla nokaitēšanai pirms apstrādes — kalšanas un rūdīsanas. Pirmās ēzes zināmas no vairāk kā 4000 gadu senatnes, bet Latvijas teritorijā tās pazīstamas kopš mūsu ēras sākuma. Ēze sastāv no ar ķieģeļiem izlikta, vaļēja pavarda, kurā ievieto degošo vielu — agrāk koku vai ogles, mūsdienās biežāk koksu, mazutu vai deggāzi,— un pievieno tajā vai virs tās karsējamo materiālu. Pavarda sānos vai tā dibenā atstāj caurumus — dūkas, caur kuriem ar plēšām, ventilatoriem vai kompresoriem pievada spēcīgākai degšanai vajadzīgo papildus gaisu. Virs pavarda atrodas dūmgāzu savācējs, parasti ar dūmvadu un skursteni.

Skatīt arī
----------

* Metalurģija
* Kalve

Atsauces
--------

1. ↑  «Виды горнов». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 30. decembrī. Skatīts: 2017. gada 25. novembrī.
2. ↑  «"Latviešu literārās valodas vārdnīca": ēze». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. novembrī. Skatīts: 2017. gada 25. novembrī.
3. ↑  Oxford Dictionaries: ēze[novecojusi saite]
4. ↑  "Latvijas Padomju Enciklopēdija", 3. sējums, 1983. 243. lpp.
**Māris Niklass** (dzimis 1947. gada 21. martā Priekuļos) ir sabiedriskais darbinieks, kultūras pieminekļu atjaunotājs, bijušais Cēsu rajona padomes priekšsēdētājs. Atzinības krusta virsnieks.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1947. gadā 21. martā Priekuļos. Mācījies Madonas vidusskolā, 1965. gadā absolvējis Priekuļu lauksaimniecības tehnikuma automehāniķu nodaļu. 1966. gadā sācis strādāt par vecāko mehāniķi Valmieras meliorācijas pārvaldē, pēc tam pavadījis divus gadus Padomju armijā. No 1969. gada līdz 1970. gadam bijis maiņas mehāniķis Madonas autokombinātā. No 1970. gada līdz 1973. gadam strādājis Madonas rajona kinodirekcijā kā direktors. 1973—1990. gadā bijis skolotājs un vēlāk arī direktora vietnieks mācību darbā Jāņmuižas Lauksaimniecības profesionālā vidusskolā.

Paralēli darbam studējis un absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultāti autoinženieru specialitātē.

1989. gadā ievēlēts Cēsu rajona deputātu padomē. Kopš 1990. gada darbojies kā Cēsu rajona deputātu padomes priekšsēdētāja vietnieks. No 1992. gada līdz 1997. gadam Cēsu rajona padomes priekšsēdētājs, vēlāk no 1997. līdz 2010. gadam Cēsu rajona padomes izpilddirektors.

No 2012. gada strādā Smiltenes tehnikumā par mašīnzinību nodaļas programmu vadītāju.

Māris Niklass ir veicis ieguldījumu Latvijas Republikas brīvības cīņu atceres kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanā. Ar Māra Niklasa līdzdalību ir atjaunotas vairāk kā 11 piemiņas vietas. Ievērojamākās no tām ir Skolnieku rotas piemineklis Cēsīs, Cēsu Uzvaras piemineklis, Māte Latvija, Represēto piemiņas akmens Taurenē un Piemiņas akmens Kārlim Ulmanim Priekuļos.

Apbalvojumi un atzinības
------------------------

Par ieguldījumu profesionālā un sabiedriskajā darbībā, Māris Niklass ir saņēmis 13 apbalvojumus — 3 no Igaunijas Republikas, 1 no Pestīšanas armijas Londonā un 8 no Latvijas Republikas. 1998. gadā viņš ir atzīts par Gada cilvēku Cēsu rajona laikraksta "Druva" aptaujā.

Māri Niklass ir saņēmis sekojošus Igaunijas Republikas apbalvojumus: 

* "Zelta ērgļa Zelta krusti",
* "Baltās rozes ordenis",
* "Igaunijas Republikas 80. gadu piemiņas medaļa".

No Pestīšanas armijas Londonā Māris Niklass ir saņēmis ordeni "Nopelnu krusts" (kārtas Nr. 285).

Saņemtie Latvijas Republikas apbalvojumi:

* 1991. gada janvāra Barikāžu piemiņas medaļa,
* NBS komandiera apbalvojums "Par nopelniem" I šķira,
* NBS komandiera apbalvojums "Par nopelniem" II Šķira,
* ZS komandiera apbalvojums "Zemessardzei 15 gadi",
* Cēsu Instruktoru skolas piemiņas zīmi,
* Cēsu ZS 27. bataljona piemiņas zīmi,
* Cēsu Rajona padomes "Atzinības rakstu",
* Latvijas ZS 2. brigādes "Goda zīme" (Nr. 2).

2018. gada 3. maijā saņēma IV šķiras Atzinības krustu par "Par ilggadējo nozīmīgo ieguldījumu pašvaldības darbā, kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanā un jaunatnes patriotiskajā audzināšanā".

Atsauces
--------

1. 1 2  «Valsts prezidents Rīgas pilī pasniedz augstākos valsts apbalvojumus» (PDF). Latvijas Valsts prezidenta kanceleja. 2018. gada 3. maijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. decembrī. Skatīts: 2018. gada 7. maijā.
**Robēra Burasas ūdenskrātuve** (franču: *Réservoir Robert-Bourassa*) ir ūdenskrātuve Kanādā, izbūvēta Lagrandas upes baseinā. Pēc tilpuma desmitā lielākā ūdenskrātuve pasaulē. Administratīvi ietilpst Kvebekas provincē. Izbūvēta Džeimsa līča projekta hidroelektrostaciju virknes darbināšanai. Ūdenskrātuve, kā arī aizsprosts un viena no divām elektrostacijām nosaukta bijušā Kvebekas premjerministra Robēra Burasas vārdā.

Ūdenskrātuves 162 m augstais un 2835 m garais aizsprosts uzbūvēts laika posmā no 1974. līdz 1978. gadam. Papildus galvenajam dambim, ūdenskrātuves noturēšanai uzbūvēti vēl 29 dambji. Ūdenskrātuve aizpilda Lagrandas un tās pieteku ieleju 120 km garumā. Aizsprosta ietekmē ievērojami palielinājās arī dienvidos no ūdenskrātuves esošā Sakami ezera platība. Robēra Burasas hidromezgla projekts sākotnēji saucās Lagranda-2 (*La Grande-2*) un tas ir otrais hidroelektrostaciju virknē Lagrandas upē. Lagranda-1 atrodas 75 km lejpus pa straumi no Robēra Burasas aizsprosta, Lagranda-3 — 100 km augšpus pa straumi, bet pēdējā, Lagranda-4 — vēl 175 km augstāk pa straumi. Vairākas spēkstacijas izbūvētas arī Lagrandas pietekās Laforžā un novirzītajā Īstmeinā.

Ūdenskrātuve darbina divas pazemes elektrostacijas, kas izbūvētas līdzās aizsprostam. Kā pirmā 1981. gadā tika nodota ekspluatācijā Robēra Burasas HES (sākotnēji — Lagranda-2) ar 16 turbīnu kopējo jaudu 5616 MW, kas gadā var saražot 31 000 GWh enerģijas. 1992. gadā tika nodota ekspluatācijā Lagranda-2-A, kuras sešu turbīnu kopējā jauda ir 2106 MW.

Aizsprosta būvniecības laikā 1974. gadā notika viens no tolaik ekstrēmākajiem sabotāžas aktiem tāda veida būvniecības projektos. Ar darba apstākļiem un vadības attieksmi neapmierinātie strādnieki ar buldozeriem tīši postīja celtniecības aprīkojumu un dedzināja ēkas. Tiešie postījumi tika nodarīti 2 miljonu CAD apmērā un būvniecība tika aizkavēta par gadu.

Atsauces
--------

1. ↑  Hydro-Québec. The La Grande complex

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 317274197

 |

 |
**Zviedrijas Sociāldemokrātiskā Strādnieku partija** (zviedru: *Sveriges socialdemokratiska arbetareparti*) ir vecākā un lielākā politiskā partija Zviedrijā.

Vēsture
-------

Partija tika dibināta 1889. gadā. Sekojot citu valstu paraugam, tā pieņēma programmu, kas balstīta uz marksistisko šķiru cīņas mācību. Partija par mērķi izvirzīja strādnieku šķiras atbrīvošanu ar sociālistiskas revolūcijas palīdzību. Tomēr jau pirmā priekšsēdētāja Jalmara Brantinga laikā partija atteicās no kategoriskas revolūcijas mācības, priekšplānā izvirzot mērķi sociālistiskas sabiedrības izveidošanu pakāpenisku reformu ceļā. Ne visi atbalstīja reformu ceļa izvēli. Jau 20. gadsimta pirmajos gados partijas iekšienē izveidojās opozīcija, kura 1917. gadā atdalījās no partijas un izveidoja Kreiso sociālistu partiju, kuru pēc diviem gadiem pārdēvēja par Zviedrijas komunistisko partiju.

No 1930. līdz 1990. gadam Sociāldemokrātiskā Strādnieku partija visās Riksdaga vēlēšanās saņēma 40-55% balsu, tādējādi tā ir viena no visveiksmīgākajām politiskajām partijām pasaules demokrātisko vēlēšanu vēsturē. Sociāldemokrāti ir veidojuši lielāko daļu Zviedrijas demokrātiskā perioda valdību un bijuši pie varas nepārtraukti no 1936. līdz 1976. gadam.

Atsauces
--------

1. ↑  Sepo Hentile, Kristians Krecls, Panu Pulma. Ziemeļvalstu vēsture. Nordik. Rīga. 2005. ISBN 9984-751-83-X 204. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 148374950
* LCCN: n50079276
* ISNI: 0000 0001 2180 7290
* SUDOC: 028570812

 |

 |
**Helmuts Puto** (dzimis 1924. gada 24. maijā, miris 1977. gada 8. decembrī) bija scenogrāfs.
Mācījies Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, 1951. gadā beidzis Latvijas Valsts mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu scenogrāfijas specialitātē A. Spertāla vadībā.

Izstādēs piedalījies no 1957. gada.

Radošo darbību sācis Drāmas teātrī (1952), Jaunatnes teātra mākslinieks inscenētājs (1952-1957; J. Tila "Strakoņicu dūdinieks", 1953; A. Arbuzova "Tikšanās ar jaunību", 1953; J. Raiņa "Zelta zirgs", T. Gabes "Meistaru pilsēta", abi 1956; V. Stojanesku, O. Savas "Nulle uzvedībā", 1959; V. Igo "Nožēlojamie", 1960), Valmieras teātra galvenais mākslinieks (1960-1969; G. E. Lesinga "Emīlija Galoti", 1957; M. Gorkija "Saules bērni", 1961; M. un R. Kaudzīšu "Mērnieku laiki", 1962; V. Lāča "Zvejnieka dēls", 1963; E. Voiničas "Dundurs", H. Vuolijoki "Niskavuori maize", A. Arbuzova "Taņa", visi 1964; A. Arbuzova "Mans nabaga Marats", A. Upīša "Zaļā zeme", R. Blaumaņa "Trīnes grēki", visi 1965; A. Griguļa "Cilvēki dārzā", 1966; F. Šillera "Mīla un viltus", 1967; J. Janševska "Dzimtene", 1968; V. Lāča "Cilvēki maskās", 1969).

H. Puto scenogrāfija balstās uz dažādiem glezniecības dekorācijas paņēmieniem, izpildījumā precīzs darbības vietas raksturojums, reizēm ar naturālisma iezīmēm.
***KazSat-1*** bija Kazahstānas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Sakaru pavadoni izmantoja Kazahstānas Republikas kosmisko sakaru centrs. Kosmisko aparātu izgatavoja Krievijas Hruņičeva Valsts kosmiskais zinātniskais ražošanas centrs. Pavadonis palaists 2006. gada jūnijā, bet 2008. gadā sabojājās.

Pavadonis izgatavots uz platformas *Jahta* bāzes. Tam ir plazmas dzinēja sistēma *SPT-70*.
Kosmiskā aparāta retranslācijas aparatūru (200 kg) izgatavoja Itālijas kompānija *Thales Alenia Space*. Tam ir 12 Ku joslas retranslatori, no kuriem 8 no tiem paredzēti fiksēto sakaru nodrošināšanai, 4 — televīzijai.

Līgums ar Hruņičeva centru par *KazSat-1* izgatavošanu tika noslēgts 2004. gada janvārī. Sākotnēji pavadoni orbītā bija paredzēts palaist 2005. gada decembrī. Tā kā tam netika atrasta "līdzbraucēja" krava raķetei *Proton-K*, starts tika pārcelts uz 2006. gadu. Arī vēlāk netika atrasts piemērots otrs pavadonis, tādēļ tika nolemts *KazSat-1* palaist vienu pašu, lai arī raķete bija tikai daļēji noslogota.

*KazSat-1* tika palaists 2006. gada 17. jūnijā 22:44 UTC ar nesējraķeti *Proton-K / Blok-DM3* no Baikonuras kosmodroma. 25. jūnijā paziņots, ka pavadonis sasniedzis ģeostacionārās orbītas punktu 103° austrumu garuma. Augustā tika pabeigti kosmiska aparāta testi, un 6. septembrī visi Kazahstānas sakaru kanāli bija pārslēgti uz *KazSat-1*.

2008. gada jūnijā Kazahstānas kosmosa aģentūra paziņoja, ka zaudēti sakari ar *KazSat-1*. 30. oktobrī izdevās atjaunot kontroli pār pavadoni. 26. novembrī atkal zaudēts kontakts ar *KazSat-1*, bet šoreiz tā darbību neizdevās atjaunot.

Atsauces
--------

1. ↑  Первый казахстанский спутник выведен на заданную орбиту newsru.com, 2006-06-18, (krieviski)
2. ↑  Kazakhstan Keeps Quiet about Kazsat 1 Loss Peter J. Brown , satellitetoday.com, 2008-08-01, (angliski)
3. ↑  KazSat 1 sat-nd.com

Ārējās saites
-------------

* KazSat 1 Gunter Dirk Krebs
* KazSat Anatoly Zak, russianspaceweb.com
**Robērs Marī Žozefs Emīls Anrī Ežēns d'Ellijs** (franču: *Robert Marie Joseph Émile Henri Eugène d'Heill*; dzimis 1876. gada 17. jūnijā, miris 1953. gada 31. oktobrī) bija franču airētājs, divkārtējs Eiropas čempions airēšanā. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Parīzē.

1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs d'Ellijs startēja airēšanas vieninieku sacensībās. Šajās sacensībās viņš izcīnīja 4. vietu finālā.

Laika posmā no 1901. līdz 1903. gadam viņš startēja Eiropas čempionātos airēšanā, kopsummā izcīnot 4 medaļas. 1901. gadā viņš izcīnīja zelta medaļu airēšanas divnieku sacensībās, 1903. gadā viņš izcīnīja vēl vienu zelta medaļu airēšanas vieninieku sacensībās. Sudraba medaļu viņš izcīnīja 1902. gadā airēšanas divnieku sacensībās, bet bronzas medaļu 1903. gadā airēšanas divnieku sacensībās.

Atsauces
--------

1. ↑  «Robert d'Heilly». Olympedia. Skatīts: 2022. gada 3. janvāris.
2. ↑  «Paris 1900 Rowing: single sculls 1x men Results». Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Skatīts: 2021. gada 29. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Robērs d'Ellijs (Olympics profils) (angliski)
* Robērs d'Ellijs (Olympedia profils) (angliski)
* Robērs d'Ellijs (Sports Reference profils) (angliski)
Koordinātas: 46°22′42″N 13°50′12″E﻿ / ﻿46.378333°N 13.836667°E﻿ / 46.378333; 13.836667

**Triglavs** (slovēņu: *Triglav*) ir Slovēnijas un Jūlija Alpu augstākā virsotne. Tas ir viens no Slovēnijas simboliem, attēlots Slovēnijas karogā un ģerbonī, kā arī uz Slovēnijas 50 centu monētas. Ap kalnu izveidots Triglava nacionālais parks. 

1895. gadā kalna virsotnē ierīkoja pretvētras patversmi jeb tā saukto Aļaža torni (*Aljažev stolp*). 19. gadsimta beigās uz Triglava atradās šļūdonis 40 hektāru platībā. 1946. gadā tā platība bija 15 hektāri, bet 2019. gadā tas faktiski bija izzudis. Ar kalnu saistās slovēņu leģenda par ģemzi ar zelta ragiem (*zlatorog*). Otrā pasaules kara laikā pretvācu slovēņu partizāni valkāja cepures "triglavkas", kas simbolizēja kalnu. Bijušais Slovēnijas prezidents Milans Kučans savulaik teicis, ka katram slovēnim vismaz vienreiz mūžā jāuzkāpj Triglavā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Triglavs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 241847396
* GND: 4402445-9
* NKC: ge315160

 |

 |
**Trigonometriska nevienādība** ir nevienādība, kurā ir trigonometriskā funkcija. To var atrisināt, izmantojot inversās trigonometriskās funkcijas.

Trigonometriskās pamatnevienādības {\displaystyle sinz<a,cosz<a,tgz<a,ctgz<a} (zīmes "<" vietā var būt arī jebkura cita no zīmēm ">", "≤", "≥"), kur {\displaystyle z=kx+\phi }, atrisina šādi:

1) uz TRL atzīmē tās argumenta z vērtības, ar kurām funkcijas vērtības ir a;

2) ievērojot trigonometriskās nevienādības zīmi, uz TRL atzīmē tās argumenta vērtības (loku), kurām izpildās dotā nevienādība;

3) uzraksta vienādības atrisinājumu attiecībā uz argumentu z (ievērojot, ka pa atzīmēto loku "jāpārvietojas" pretēji pulksteņa rādītāju kustības virzienam no mazākās argumenta vērtības un lielāko) un pieskaita atbilstošās funkcijas perioda daudzkārtni (iegūst divkāršu nevienādību) 

4) atrisina divkāršo nevienādību un iegūst nevienādības atrisinājumu attiecībā pret mainīgo x.[1]

**Piemērs:**

{\displaystyle sinx>{\frac {1}{2}}}

{\displaystyle {\frac {\pi }{6}}+2\pi n<x<{\frac {5\pi }{6}}+2\pi n,n\in Z}

{\displaystyle x\in ({\frac {\pi }{6}}+2\pi n;{\frac {5\pi }{6}}+2\pi n),n\in Z}

Skatīt arī
----------

* trigonometrisks vienādojums

Atsauces
--------

1. ↑  Kārlis Šteiners, Biruta Siliņa. *Rokasgrāmata matemātikā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 2006. ISBN 978-9984-40-584-1.
**Trijkājis** (statīvs ar trim kājām) ir daļa no komandas apkalpojoša ieroča, izstrādāts lai fiziski balstītu ieroci statiskā pozīcijā. Tā galvenais uzdevums ir nodrošināt stabilu uguns bāzi, kas parasti nozīmē, ka tam jābūt mazliet smagam apbruņojuma elementam. Tas aizkavē komandu no ātras un vieglas pārvietošanās. Kad trijkājis ir ietverts, tas parasti nozīmē, ka cilvēki aiz pievienotā ieroča neplāno drīzumā kaut kur doties. Tas padara ieroci par aizsardzības pozīciju elementu. Komanda sastāv no ložmetējnieka un munīcijas lādētāja vai novērotāja, kas palīdz ložmetējniekam.

Raksturojums
------------

Trijkāji parasti tiek ražoti, lai balstītu konkrētu ieroci, izmantojot tapskrūvi, kas fiziski savieno ieroci ar trijkāja kājām. Tie ir izgatavoti galvenokārt no alumīnija un nerūsošā tērauda. Trijkāji dod iespēju balstītam ierocim veidot horizontāla un vertikāla tēmējuma leņķi pār plašu apšaudāmo lauku ar nolūku nospiest to. Šāda veida nolūkam īpaši laba ieroča kontrole nav vajadzīga. Tomēr daži trijkāji ir ar divām piestiprināšanas vietām: tapskrūves balsta, stiprinājuma pie līdzsvara punkta un horizontālā un vertikālā tēmējuma leņķa mehānisma, kas uzstādīts ieroča aizmugurē. Šis mehānisms nodrošina stabilitāti un labu kontroli pār ierobežoto apšaudāmo lauku. Ja ir šis mehānisms, apšaudāmais lauks ir ierobežots 6 grādos horizontālā leņķa un 25 grādos vertikālā. Mehānisms var tikt noņemts, lai atļautu ložmetējniekam apšaudīt daudz plašāku lauku — apmēram 120 grādus horizontāla leņķa un 60 grādus vertikāla. Ir divi trijkāju veidi.

Vieglie trijkāji
----------------

Vieglie trijkāji (≈2.27 kg) ir izstrādāti vieglākiem ieročiem, tādiem kā vieglie ložmetēji un mērenie ložmetēji, un daži automātiskie granātmetēji. Tie nav noslēpjami, bet tie ir vieglāki un ērtāk pārvietojami kā smagie trijkāji. Lietojot šāda tipa ieročus uz vieglajiem trijkājiem, atsitiena kompensēšana ir ekvivalenta 4 punktiem.

Smagie trijkāji
---------------

Smagie trijkāji (≈8.26 kg) ir izstrādāti smagajiem ieročiem, tādiem kā automātiskajiem granātmetējiem un smagajiem ložmetējiem. Smagie trijkāji nav noslēpjami, bet lietojot šāda veida ieročus uz šiem trijkājiem, atsitiena kompensēšana ir ekvivalenta 6 punktiem.

Ložmetējs M240G uz trijkāja
Ja tiek lietots horizontālā un vertikālā tēmējuma leņķa mehānisms (≈1.36 kg) uz jebkura no šiem trijkājiem, atsitiena kompensēšana ir ekvivalenta 8 punktiem.

Lietošana
---------

Trijkāji prasa divas komplicētas darbības, lai to uzstādītu. Tas jālieto no sēdošas vai guļošas pozīcijas. Ja tiek lietots horizontālā un vertikālā tēmējuma leņķa mehānisms, uzstādīšana var prasīt ļoti ilgu laiku un necik pirms tam noteiktai sakauto zonai. Laiks, kas vajadzīgs šī mehānisma uzstādīšanai, ir atkarīgs no situācijas. Tam ir vajadzīga liela uzmanība. Otra sarežģīta darbība vajadzīga, lai to noņemtu.
**Kauņas geto** (lietuviešu: *Kauno getas*) bija geto ebreju iedzīvotājiem, ko Vācijas okupācijas iestādes ierīkoja Kauņā Otrā pasaules kara laikā. Geto izveidoja 1941. gada vasarā Kauņas pilsētas Vilijampoles jeb Slobodkas rajonā Neres upes labajā krastā. Tajā tika ieslodzīti apmēram 30 000 cilvēki. Geto pamazām tika samazināts, daļu tā iedzīvotāju pārvietojot uz koncentrācijas un nāves nometnēm, daļu nošaujot IX fortā. 1943. gadā geto tika pārveidots par koncentrācijas nometni, bet 1944. gada jūlijā, tuvojoties Sarkanajai armijai, nometne tika likvidēta, tās iedzīvotājus pārvietojot vai nošaujot, bet ēkas nopostot. 

Geto darbības laikā apmēram 500 tā iedzīvotājiem izdevās izglābties uz Lietuvas un Baltkrievijas meža masīviem. No pirmskara Kauņas 37 000 ebrejiem pārdzīvot karu izdevās apmēram 3000. Geto ieslodzīto vidū bija arī vēlākais Izraēlas Augstākās tiesas prezidents Aharons Baraks (1936).

Ārējās saites
-------------

* Kauņas geto slēptā vēsture, ASV Holokausta muzeja izstāde (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 9638154260543424480004

 |

 |
**Trigonometrisko funkciju integrēšana** ir apgrieztā darbība trigonometrisko funkciju atvasināšanai (tiek meklēta tāda funkcija, kuru atvasinot iegūst sākotnēji doto funkciju).

Nenoteiktais integrālis
-----------------------

Apskatīsim vispārīgu metodi, kā noteikt integrāli

{\displaystyle \int \sin ^{p}x\cos ^{q}x\,\mathrm {d} x,}
kur *p* un *q* ir reāli skaitļi, no kuriem vismaz viens ir pozitīvs nepāra skaitlis. Piemēram, *p* = 2*n* + 1, kur *n* ir naturāls skaitlis vai nulle. Izmantojot sakarību

{\displaystyle \sin ^{p}x\,\mathrm {d} x=\sin ^{2n+1}x\,\mathrm {d} x=(\sin ^{2}x)^{n}\sin x\,\mathrm {d} x=-(1-\cos ^{2}x)^{n}\,\mathrm {d} (\cos x),}
integrāli pārveido šādi:

{\displaystyle \int \sin ^{p}x\cos ^{q}x\,\mathrm {d} x=-\int (1-\cos ^{2}x)^{n}\cos ^{q}x\,\mathrm {d} (\cos x).}
Pēc iekavu atvēršanas tiek iegūta summa no šāda tipa integrāļiem:

{\displaystyle \int \cos ^{m}x\,\mathrm {d} (\cos x)={\frac {\cos ^{m+1}x}{m+1}}+C.}
Līdzīgi var apskatīt arī gadījumu, kad *q* = 2*n*′ + 1, kur *n*′ ir naturāls skaitlis vai nulle.

Piemērs
Lai aprēķinātu integrāli

{\displaystyle \int {\frac {\cos ^{3}x\,\mathrm {d} x}{\sqrt {\sin x}}},}
izmanto sakarību

{\displaystyle \cos ^{3}x\,\mathrm {d} x=\cos ^{2}x\cos {x}\,\mathrm {d} x=(1-\sin ^{2}x)\,\mathrm {d} (\sin x).}
Sekojot vispārīgajai metodei, iegūst

{\displaystyle {\begin{aligned}\int {\frac {\cos ^{3}x\,\mathrm {d} x}{\sqrt {\sin x}}}&=\int (1-\sin ^{2}x)\sin ^{-{\frac {1}{2}}}x\,\mathrm {d} (\sin x)\\&=\int \sin ^{-{\frac {1}{2}}}x\,\mathrm {d} (\sin x)-\int \sin ^{\frac {3}{2}}x\,\mathrm {d} (\sin x)\\&={\frac {\sin ^{\frac {1}{2}}x}{\frac {1}{2}}}-{\frac {\sin ^{\frac {5}{2}}x}{\frac {5}{2}}}+C\\&=2{\sqrt {\sin x}}-{\frac {2}{5}}\sin ^{2}x{\sqrt {\sin x}}+C.\end{aligned}}}

Skatīt arī
----------

* Integrālis
* Trigonometriskās funkcijas

Atsauces
--------

1. ↑  Augstākā matemātika, R.: Zvaigzne, 1970, 203. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vitolds Gedroics, 1.7. Trigonometrisko funkciju integrēšana, lekciju materiāli (Daugavpils Universitāte, 2002).
* Nalaļja Budkina, Trigonometrisku funkciju integrēšana[novecojusi saite], lekciju materiāli (Rīgas Tehniskā universitāte, 2008).
* Pēteris Daugulis, Trigonometrisku funkciju integrēšana Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. 12. lpp. lekciju materiāli (Rēzeknes Augstskola, 2004).
Jozefa Vēbere priekšnesumā kopā ar Šikanedera trupu. Vēbera atrodas priekšplānā, turot tenora Benedikta Šaka roku.
**(Marija) Jozefa Vēbere** (vēlāk **Jozefa Hofere**, **Jozefa Meijere**; 1758— 1819) bija klasiskā laikmeta vācu soprāns. Viņa bija Volfganga Amadeja Mocarta svaine un pirmā, kas izpildīja Nakts karalienes lomu Mocarta operā "Burvju flauta" (1791).

Dzīvesgājums
------------

Viņa ir dzimusi mazā ciematā, kas atrodas mūsdienu Bādenē-Virtembergā, Vācijā, kā Fridolīna Vēbera meita. Viņai bija trīs jaunākās māsas, tai skaitā Konstance, kura apprecējās ar Mocartu 1782. gadā. Komponists Kārlis Maria fon Vēbers bija Jozefas tēva pusbrāļa dēls.

"Burvju flautas" ļoti veiksmīgajā pirmizrādē 1791. gadā Vēbere ieņēma vokāli prasīgo Nakts karalienes lomu. Viņa turpināja izpildīt šo lomu līdz 1801. gadam, kad viņa no tās atteicās 43 gadu vecumā.

Jozefa Vēbere ir precējusies divas reizes. Viņas pirmais vīrs (laulājušies 1788. gada 21. jūlijā Svētā Stefana katedrālē Vīnē) bija mūziķis Francs de Paula Hofers (1755—1796). Hofers strādāja par vijolnieku Austrijas Imperatora galmā. Viņas otrais vīrs (1797) bija dziedātājs Sebastians Meijers (1773—1835). Meijers pirmais izpildīja Pikaro lomu Bēthovena operā *Fidelio*.

Jozefa Meijere 1805. gadā beidza savu dziedāšanas karjeru un nomira Vīnē 1819. gada 29. decembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  Online *New Grove*, article "Mozart"
2. ↑  Deutsch 1965, 321
3. ↑  Deutsch (1965, 321) gives 1789 as the starting date of Hofer's employment; however, a document discussed by Michael Lorenz on his blog () indicates he was already employed there as of 21 July 1788.
**Jozefs Halumbireks** (vācu: *Josef Halumbirek*; dzimis 1891. gada 7. martā, miris 1968. gada 23. jūnijā) bija Austrijas šaha problēmists un šaha žurnālists.

Pēc profesijas Halumbireks bijis matemātikas profesors, no 1945. līdz 1956. gadam ģimnāzijas direktors.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1932. līdz 1943. gadam bijis žurnāla *Deutsche Schachzeitung* redaktors. No 1957. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā un FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas viceprezidents (1957-68).

Pēc sākotnējiem mēģinājumiem čehu skolas virzienā, vēlāk, pievienojies loģiskai jeb jaunvācu skolai un kļuvis par tās teorētiķi. Viņš bija specializējies daudzvilču minimālu (uzdevumi ar tikai divām balto figūrām) sastādīšanā. Publicējis apmēram 500 šaha uzdevumus.

Pamatojoties uz dzīves laikā sasniegtiem rezultātiem, 2016. gadā WFCC viņam piešķīra starptautiskā meistara titulu.

Šaha uzdevuma piemērs
---------------------

**№ 1.** **Hanss Lepušīcs  
Jozefs Halumbireks**  
 *Deutsche Schachzeitung*, 1942   
1. godalga**Mats 5 gājienos** 
**Atrisinājums**

**1. ♔f5!** (draud 2. ♕d8+ ♕d7 3. ♕×d7#)
**1. ... ♕d3+ 2. ♔g4** (draud 3. ♕d7#) **2. ... ♕b5 3. ♖e5+ ♔×d4 4. ♕c3+ ♔×c3 5. ♖e3#**

Atsauces
--------

1. ↑  «March 7th. Josef Halumbirek» (angļu). Chess Composers. Skatīts: 2016-10-15.
2. ↑  Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā Archived 2017. gada 1. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
3. ↑  «Biography. Halumbirek Josef» (angļu). Chess Network Company. Skatīts: 2016-10-16.[novecojusi saite]
4. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 10. martā.

Ārējās saites
-------------

* J. Halumbireka šaha kompozīcijas PDB vietnē.
* J. Halumbireka minimāli PDB vietnē

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 290520153
* ISNI: 0000 0003 9574 1452

 |

 |
**Jovanka Houska** (angļu: *Jovanka Houska*; dzimusi 1980. gada 10. jūnijā Londonā) ir Lielbritānijas starptautiskā lielmeistare šahā (2000).

Biogrāfija
----------

No 1988. līdz 2000. gadam vairākkārt pārstāvējusi Angliju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 2000. gadā uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Izcīnījusi arī divas bronzas medaļas: 1990. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā un 1998. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Četras reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (2008, 2009, 2010, 2011).

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā 1999. gadā dalījusi otro vietu Klatovā (Čehija), 2007. gadā dalījusi pirmo vietu ar Antoanetu Stefanovu dāmu konkurencē Gibraltāras šaha festivālā un dalījusi otro vietu ar Lelu Džavahišvili Monreālas turnīrā *MonRoi International Women's Grand-Prix Final* (uzvarēja Pīa Kramlinga). 2008. gadā Belgradā kopā ar Svetlanu Matvejevu dalījusi otro vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā. 2009. gadā dalījusi otro vietu Londonas starptautiskajā šaha turnīrā *London Chess Classic Open*.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 43. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas:

* 2006. gadā Jekaterinburgā 1. kārtā uzvarējusi Almīru Skripčenko, bet 2. kārtā zaudējusi Cjiņai Kaņjinai;
* 2010. gadā Antakjā 1. kārtā uzvarējusi bez spēles, bet 2. kārtā zaudējusi Humpi Koneru.

Pārstāvējusi Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 9 reizes (1998-2010, 2014-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 8 reizes (1999-2011, 2015). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (2001) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (2015) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Houskai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2000. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2005. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Vairāku grāmatu autore par pusatklātajām atklātnēm.

Grāmatas
--------

* *Play the Caro-Kann: A Complete Chess Opening Repertoire Against 1 e4*, Everyman Chess, 2007, ISBN 1-85744-434-5
* *Starting Out: The Scandinavian*, Everyman Chess, 2009, ISBN 1-85744-582-1
* *Dangerous Weapons: The Caro-Kann: Dazzle Your Opponents!*, Everyman Chess, 2010, ISBN 1-85744-635-6

Atsauces
--------

1. ↑  British Chess Champions
2. ↑  2021 FIDE Chess.com Women's Grand Swiss
3. ↑  2006 FIDE Knockout Matches
4. ↑  «2010 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2017. gada 13. aprīlī.
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Jovanka Houska
6. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Jovanka Houska

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par mākslinieku. Par citām jēdziena **Lada** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Jozefs Lada** (čehu: *Josef Lada*; dzimis 1887. gada 17. decembrī Hrusicē miris 1957. gada 14. decembrī Prāgā) bija čehu gleznotājs un rakstnieks. 

Viņš ir plašāk zināms kā Jaroslava Hašeka Pirmā pasaules kara romāna "Krietnais kareivis Šveiks" ilustrators. Viņš radīja aptuveni 600 zīmējumu ar Šveika varoņiem, attēlojot Austroungārijas virsniekus un amatpersonas kā nekompetentus, rupjus un bieži vien piedzērušos. Visas turpmākās Šveika ilustrācijas sekoja Ladas stilam.

Dzimis nelielajā Hrucices ciematā, kurpnieka ģimenē, viņš devās uz Prāgu 14 gadu vecumā, lai kļūtu par grāmatu iesējēja mācekli. Viņam patika zīmēt un gleznot. Pilnībā pašmācības ceļā, viņš radīja savu stilu kā karikatūrists laikrakstos, vēlāk strādājot par ilustratoru. Viņš sarakstīja un ilustrēja bērnu grāmatu par *Mikešu*, mazu melnu kaķi, kurš prata runāt. Grāmata izdota arī latviski.

Lada gleznoja ainavas, veidoja freskas un radīja tērpus izrādēm un filmām. Gadu gaitā viņš radīja gleznu un zīmējumu sēriju, attēlojot tradicionālas čehu nodarbes.

1963. gadā viņš ieguva apbalvojumu *Deutscher Jugendliteraturpreis*.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jozefs Lada*** |

* Biogrāfija (čehiski)
* Jozefa Ladas muzejs Hrusicē (čehiski)
* Satīriķis, ilustrātors un ainavists Jozefs Lada - Čehijas radio (angliski)

* Jozefa Ladas dzimšanas vietaJozefa Ladas dzimšanas vieta
* Muzejs Ladas villā HrusicēMuzejs Ladas villā Hrusicē
* Viens no zīmējumiem no romāna Krietnais kareivis ŠveiksViens no zīmējumiem no romāna Krietnais kareivis Šveiks

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 64007805
* LNB: 000018730
* LCCN: n50041332
* ISNI: 0000 0000 8142 8690
* GND: 118568639
* SELIBR: 253410
* SUDOC: 026959399
* BNF: cb119105562 (data)
* BIBSYS: 90682450
* ULAN: 500202454
* NLA: 35287571
* NDL: 00446633
* NKC: jk01071364
* BNE: XX996141
* CiNii: DA03535004

 |

 |
**PSRS Pārtikas programma** tika pieņemta PSKP Centrālkomitejas 1982. gada maija plēnumā, lai pārvarētu pārtikas preču trūkumu valstī. To pieņēma laika posmam līdz 1990. gadam, un tā paredzēja intensificēt lauksaimniecības produktu ražošanu.

Pārtikas produktu trūkums pastāvēja gandrīz visu PSRS pastāvēšanas laiku. Pēdējais lielais bads bija 1947. gadā. PSRS vadītāji neatlaidīgi uzskatīja, ka pārtikas problēmu atrisinās aizvien lielākas investīcijas neefektīvajā kolhozu sistēmā. Valsts arī subsidēja pārtikas produktu cenas veikalos, uzturot tās zemākas par iepirkuma cenām. Piemēram, gaļas cena veikalā bija 2-3 reizes zemāka par tās ražošanas izmaksām. Vēl viens iemesls preču trūkumam bija apgrozībā esošās naudas apjoma pieaugums. Augot iedzīvotāju ienākumiem, preču cenas desmitgadēm palika nemainīgas, tādējādi veicinot jau tā trūkstošo pārtikas produktu ātrāku izpirkšanu. Taču PSRS vadība nebija gatava nekādiem cenu paaugstinājumiem, lai neizraisītu iedzīvotāju protestus. Lai arī PSRS gandrīz 30% no budžeta tērēja lauksaimniecības izdevumiem, tā joprojām nespēja nodrošināt valsti ar pārtiku. Pieauga kviešu imports no Rietumiem. 1970. gadu sākumā PSRS importēja ap 7 miljoniem tonnu kviešu, bet 1982. gadā jau 45 miljonus tonnu. 1981. gadā PSRS kļuva par lielāko gaļas importētāju pasaulē – tā ieveda 1 miljonu tonnu gaļas. Vienlaikus, mākslīgi zemu uzturētā maizes cena bija zemāka par lopbarības cenu un zemnieki cūkas bieži baroja ar maizi.

Pārtikas programmas pieņemšana bija atzīšanās tajā, ka valstī pastāv akūtas problēmas ar pārtiku. Par programmas autoru uzskatīja Mihailu Gorbačovu, kurš tajā laikā Politbirojā bija atbildīgs par lauksaimniecības nozari.

Programma paredzēja palielināt pārtikas preču ražošanu 2,5 reizes laikā līdz 1990. gadam. Tā paredzēja lielākas investīcijas tehnikā un mēslojumā, kolhoznieku motivācijā, kā arī lielāku agrorūpniecisko kompleksu veidošana. Paredzētie uzlabojumi nerisināja padomju lauksaimniecības patieso problēmu – neefektīvos kolhozus – bet paredzēja tiem dot vēl vairāk naudas. Programmas izvirzītos pārtikas produktu patēriņu mērķus vēl 2011. gadā Krievijas Federācijai nebija izdevies sasniegt.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pārtikas Programmas Atspoguļojums Kuldīgas Rajona Laikrakstā "Padomju Dzimtene"1982. Gadā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 9. septembrī. Skatīts: 2015. gada 31. jūlijā.
2. ↑  Продовольственная программа СССР на период до 1990 года
Elementārdaļiņu fizikā un kosmoloģijā par **brānu kosmoloģiju** jeb **brānu teoriju** (vārds "brāna" ir darināts no vārda "membrāna") sauc teoriju kopumu, kas galvenokārt ir iegūtas no superstīgu teorijas un M-teorijas.

Šī teorija radās no vēlmes gravitāciju izskaidrot kvantu līmenī.

No četrām Visuma fundamentālajām mijiedarbībām (elektromagnētiskā mijiedarbība, gravitācijas mijiedarbība, stiprā mijiedarbība, vājā mijiedarbība) gravitācija ir visvājākā. Šis fakts mudināja dažus zinātniekus uzdot jautājumu: "Vai gravitācija patiešām ir tik vāja vai arī tikai šķiet tāda, jo darbojas attālumos, kādus mēs nespējam aptvert?"

Ja pieņem, ka membrāna ir divdimensiju virsma, kas atdala divas trīsdimensiju telpas, tad saskaņā ar brānu teoriju četras zināmās dimensijas (trīs dimensijas telpai un viena - laikam) patiesībā var būt membrānas analogs — brāna — starp telpām kosmosā, kam piemīt vēl papildu dimensijas. Šīs telpas augstākās dimensijas mums ir nesasniedzamas tāpēc, ka gan mēs, gan zināmās fundamentālās mijiedarbības (izņemot gravitāciju) ir saistītas ar brānu.

Šīs teorija potenciāli izskaidrotu to, kāpēc gravitācija izrādās tik vāja mijiedarbība. Šī teorija apgalvo, ka telpai varētu būt 11 dimensijas - četras līdz šim zināmās, un vēl citas septiņas, kuras tiek uzskatītas par eksistējošām.

Papildu literatūra
------------------

* Hokings, Stīvens (2003), Visums rieksta čaumalā, Jāņa Rozes apgāds, ISBN 9789984230511.
* Randall, Lisa (2006), Warped Passages: Unraveling the Mysteries of the Universe's Hidden Dimensions, Harper Perennial, ISBN 9780060531096.

Skatīt arī
----------

* Lielais hadronu pretkūļu paātrinātājs
* M-teorija
* Superstīgu teorija
**Jozefs Plahuta** (vācu: *Josef Plachutta*, arī *Josip Plachutta, Josip Plahuta*; dzimis 1827. gada 13. maijā, miris 1883. gada 22. jūlijā) bija šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Jozefs Plahuta dzimis Zadorā. Viņa vecāki bija slovēņu skolotāji, kas nākuši no Nova Goricas. Viņš strādāja kā ierēdnis dažādās Austroungārijas pilsētās.

Šaha kompozīcija
----------------

Plahuta sastādīja apmēram 300 šaha uzdevumus. No 1862. gada viņš vairākkārt bija laureāts nacionālajos un starptautiskajos turnīros (Londona 1862, Berlīne 1876). 1858. gadā viņš publicēja šaha uzdevumu, kurā realizētā tēma vēlāk tika nosaukta viņa vārdā.

### Piemērs

**Jozefs Plahuta**  
 *Österreichische Schachzeitung*, 1874**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1.♖c3!** (draud 2.♖bc5)
**1. ... ♔×c3 2.♖c5+ ♔b4 3.♘a6#**
**1. ... ♖×b5 2.♘×b5+ ♔d5 3.e4#**
**1. ... ♖×c2 2.♖b4+ ♔×c3 3.♘d5#**
1. ... ♗×c3 2.♘e6+ ♔c4 3.♗d3#

Atsauces
--------

1. 1 2  «Plachutta, Josef (1827-1883), Schachmeister und Beamter» (vācu). Österreichisches Biographisches Lexikon. Skatīts: 2018-02-27.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Jozefa Plahutas šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Jozefa Plahutas profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 263760590
* ISNI: 0000 0003 8207 7193
* GND: 1026197503

 |

 |
**Jānis Burdajs**(dzimis gadā Drustu pagastā, miris 1941. gadā) bija latviešu jurists un dzejnieks.

Dzīves gājums
-------------

Jānis Burdajs dzimis 1909. gadā Drustu pagastā. Studējis Juridiskajā fakultātē. Uzsācis darbu Latvijas Sabiedrisko lietu ministrijā Preses departamentā. Šajā darbā Burdajs nonāca saskarsmē ar literatūru un radošiem cilvēkiem, veidojās kā dzejnieks un stāstnieks.

Burdajs vairāk darbojās kā dzejnieks. Prozā sarakstīti īsie stāsti un viens romāns. Dzejnieka darbus ievēroja vairākas laikrakstu un žurnālu izdevniecības, kuras sāka regulāri publicēt viņa dzejoļus un stāstus savos izdevumos.

Dzejnieks bieži devās ārpus pilsētas. Šādā ceļojumā viņš satika savu nākamo sievu, ar ko pavadīja visu atlikušo mūžu. Viņiem bija dēls. Dienesta laikā armijā Burdajs bija saslimis ar smagu plaušu slimību, vairākus gadus pavadīja slimnīcās un sanatorijās, tomēr nespēja atgūt veselību un spēku. Miris 1941. gadā.

Ievērojamākie darbi
-------------------

* "Vīna dārzs" (izdevējs SIA "Kopa", 1992, 143 lpp.)

Atsauces
--------

1. ↑  Vīna dārzs, izdevējs SIA "Kopa", 141 lpp

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 71287469
* LNB: 000048451
* LCCN: nr96008291
* ISNI: 0000 0000 4999 7818

 |

 |
**Aleksandrs Heinrihs Birznieks** (1882—1951) bija latviešu skolotājs un diplomāts. Latvijas ģenerālkonsuls Ļeņingradā (1925—1930) un Dancigas brīvpilsētā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1882. gada 19. novembrī Olainē lauksaimnieka Kriša Birznieka un viņa sievas Marijas ģimenē.
Mācījās Nikolaja ģimnāzijā, studēja Maskavas Universitātes vēstures un filoloģijas fakultātē, ko absolvēja 1910. gadā. Studentu korporācijas "Fraternitas Lettica" filistrs. Strādāja par skolotāju Ārensburgas pilsētas skolā Sāmsalā (1910), Luda Bērziņa ģimnāzijā Dubultos (1911) un privātģimnāzijā Gomeļā (1912), vēlāk Lodzas (1913), Lomžas valsts ģimnāzijā (1914), kas Pirmā pasaules kara laikā tika evakuēta uz Ribinskas, vēlāk uz Tambovas pilsētu Krievijā.

1920. gadā A. Birznieks atgriezās Latvijā. Ārlietu ministrs Zigfrīds Meierovics 1920. gada 15. decembrī viņu iecēla par pirmo sekretāru resora austrumu valstu nodaļā, 1921. gada 14. martā par šīs nodaļas vadītāju.
1923. gada augustā A. Birznieks kļuva par padomnieku Latvijas sūtniecībā Maskavā, 1925. gada 22. oktobrī par ģenerālkonsulu Ļeņingradā. 1927. gada 5. jūlijā Pēterpils Jēzus baznīcas mācītājs J.Zālītis salaulāja A. Birznieku ar, kā teikts latviski rakstītajā laulības apliecībā, jaunavu, pareizticīgu Helēnu Aleksandra m. Bek-Melik Tangijevu.
1930. gada 16. jūlijā A. Birznieku pārcēla par ģenerālkonsulu uz Dancigu. Pēc Polijas kampaņas 1939. gada oktobrī un Dancigas brīvpilsētas inkorporācijas 1940. gada 26. janvārī viņu atcēla no amata. No piedāvājuma kļūt par pilnvaroto lietvedi Buenosairesā viņš atteicās.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 23. novembrī Latvijas PSR Tautas komisāru padome Birznieku atbrīvoja no amata ārlietu resora likvidācijas dēļ.

Līdz 1945. gadam Birznieks dzīvoja Dancigā, pēc kara beigām dzīvoja protestantu baznīcas patversmē Kannās, pēc tam Lekrezo (Sonas un Luāras departamentā).
Miris 1951. gada 26. martā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Valsts vēstures arhīvs, 2570.f. 14.apr. 163.1. 2.lp.
2. 1 2  No tautskolotāja par diplomātu Rihards Treijs "Latvijas Vēstnesis" 27.02.2003. Nr. 32
3. ↑  timenote.info
Šis raksts ir par upi Krievijā, Amūras apgabalā. Par pilsētu Krievijā, Amūras apgabalā skatīt rakstu Zeja (pilsēta).
Šis raksts ir par upi Krievijā, Amūras apgabalā. Par pilsētu Krievijā, Tatarstānā skatīt rakstu Zainska.

**Zeja** (krievu: *Зея*) ir upe Amūras apgabalā, Krievijā. Tās kopējais garums ir 1242 km, baseins — 233 000 km2. Pēc dziļuma, platuma un caurplūduma pārspēj Amūru abu upju satekā, tomēr vēsturiski Zeja ir Amūras kreisā krasta pieteka.

Tecējumu Zeja sāk Stanovoja kalnu grēdas dienvidu nogāzē. Kā kalnu upe savā augštecē tā ir ar šauru un dziļu ieleju, tālāk līdzenumā krastos ieleja ar plašu palieni. Šķērsojot Tukuringras un Soktahana grēdas, raksturīga klinšaina aiza, ko sauc par Zejas vārtiem, šeit darbojas Zejas HES, veidojot Zejas ūdenskrātuvi. Lejtecē upi iekļauj plaša ieleja, kurai raksturīgas pārpurvotas terases un palienes.

Upes krastos izvietojušās vairākas pilsētas — Zeja, Svobodnija un Blagoveščenska. Zejai ir vairākas pietekas, no kurām lielākās labajā krastā — Brjahta, Giļuja, Urkana, savukārt kreisajā — Depa, Selemdža, Toma. Ziemas mēnešos upi klāj ledus. Zeja ir kuģojama 650 km garumā līdz Zejas pilsētai, kur atrodas piestātne.

20. gadsimta sākumā, kad ar Krievijas impērijas valdības atbalstu notika intensīva Sibīrijas un Tālo Austrumu kolonizācija, Zejas un tās pieteku krastos izveidojās vairākas latviešu kolonijas — viensētu grupas —, kas vēlāk tika pārveidotas ciemos — Amūras Baltija (Urkanas krastos), Aizupe, Vidussala, Čalbači, Ujutnoje.

Atsauces
--------

1. ↑  Erna Lakstīgala. «Так было», 1997. Arhivēts no oriģināla, laiks: 17.03.2016. Skatīts: 30.10.2018.
2. ↑  Vilberts Krasnais. *Latviešu kolonijas*. Rīga : Latvju Nācionālās Jaunatnes Savienība, 1938.
3. ↑  «Aizupe, Amūras Baltija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 24.10.2018. Skatīts: 30.10.2018.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zeja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Zejas ūdenskrātuve** (krievu: *Зейское водохранилище*) ir ūdenskrātuve Zejas upes vidustecē, Krievijā. Pēc tilpuma devītā lielākā ūdenskrātuve pasaulē un trešā lielākā Krievijā. Administratīvi ietilpst Amūras apgabala Zejas rajonā.

Ūdenskrātuves aizsprosta būvdarbi uzsākti 1965. gadā, bet Zejas gultne tika aizšķērsota 1972. gadā. Pirmā Zejas HES kārta nodota ekspluatācijā 1975. gadā, bet pēdējā sestā — 1980. gadā. Pilnībā būvdarbi tika pabeigti 1985. gadā, bet pieņemšanas ekspluatācijā akts parakstīts tikai 2002. gadā. Lejpus aizsprosta izauga Zejas pilsēta, kuras iedzīvotāju lielākā daļa nodarbināti enerģētikā — spēkstacijas un hidromezgla apkalpošanā.

Ūdenskrātuve stiepjas 227 km garumā. Pirmos 40 km no aizsprosta tā aizpilda šauru Zejas ieleju Tukuringras kalnu grēdā. Augšpus tās ūdenskrātuve aizpilda plašu teritoriju Augšzejas ieplakā, kur tās platums sasniedz 30 km. Lielākās ūdenskrātuvē ietekošās Zejas pietekas ir Brjanta, Argi un Giļuja. Applūdušajās pieteku ielejās veidojas līdz pat 50 km gari (Giļujas ielejā) līči. Ziemā ledus segas biezums sasniedz 120—150 cm. Gar ūdenskrātuves ziemeļaustrumu krastu iet Baikāla-Amūras maģistrāle. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Verhņezejska, Beregovoja un Sņežnogorska.

Zejas HES 6 turbīnu kopējā jauda ir 1330 MW, gadā tiek saražots 4,9 TWh elektroenerģijas.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zejas ūdenskrātuve***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Pa kreisi - taisns riņķa konuss, pa labi - slīps riņķa konuss
Vienkāršākajā variantā **konuss** ir rotācijas ķermenis, kurš veidojas, taisnleņķa trijstūrim rotējot ap vienu no katetēm. Tas ir taisns riņķa konuss. Vispārīgajā gadījumā konuss ir virsma, kuru veido taisnes, kas iet caur plaknes līkni un krustojas savā starpā kādā punktā virs līknes. Līkne var būt jebkāda, taču parasti apskata noslēgtas līknes. Ja līkne ir riņķa līnija, tad tas ir riņķa konuss, ja līkne ir elipse, tad tas ir eliptisks konuss, ja līkne ir daudzstūris, tad tas ir piramīda. Ja konusa virsotne atrodas virs līknes centra, tad tas ir taisns konuss, ja konusa virsotne atrodas ārpus līknes centra (var atrasties arī ārpus līknes perimetra), tad tas ir slīps konuss.

Figūru, kas veidojas konusam nogriežot gabalu virsotnes (ar plakni, kas nav paralēla konusa asij), sauc par **nošķeltu konusu**. Nošķeltu konusu var uzskatīt par rotācijas figūru, kas veidojas, taisnleņķa trapecei rotējot ap īsāko sānu malu. 

Par **divdobumu konusu** sauc tādu punktu kopu telpā, kuru koordinātas apmierina vienādojumu {\displaystyle {\frac {x^{2}}{a^{2}}}+{\frac {y^{2}}{b^{2}}}-{\frac {z^{2}}{c^{2}}}=0}.

Taisns riņķa konuss
-------------------

Par konusa aksiālšķēlumu sauc trijstūri, kas novilkts caur konusa asi. Konusa aksiālšķēlums vienmēr ir vienādsānu trijstūris.

### Formulas

* Sānu virsmas laukums {\displaystyle ~S=\pi Rl}, kur *R* - pamata rādiuss, *l* - konusa veidule (attālums no pamata līdz virsotnei pa sānu malu)

* Pilns laukums {\displaystyle S=\pi Rl+\pi R^{2}}

* Tilpums {\displaystyle V={1 \over 3}\pi R^{2}H}, kur *H* - konusa augstums

{\displaystyle V={\frac {R^{2}\cdot \pi }{H^{2}}}\cdot {\frac {H^{3}}{3}}}
{\displaystyle V={\frac {R^{2}\cdot \pi \cdot H}{3}}={\frac {1}{3}}\cdot R^{2}\cdot \pi \cdot H}.

  

* Veidules garums {\displaystyle l={\sqrt {H^{2}+R^{2}}}}

* Augstums {\displaystyle H={\sqrt {l^{2}-R^{2}}}}

* Pamata rādiuss {\displaystyle R={\sqrt {l^{2}-H^{2}}}}

* Jebkura konusa smaguma centrs atrodas 1/4 no tā augstuma attālumā no tā pamata.

Skatīt arī
----------

* Cilindrs
* Piramīda
**Zebrus ezers**  ir ezers Dobeles novada Bikstu pagastā.

Iekļauts Zebrus un Svētes ezera dabas liegumā, tiek aizsargāts no 1957. gada. Netālu dienvidos, tai pašā ieplakā, atrodas Svētes ezers, ko nošķir 0,5 km platais Svētes purvs. Senāk abi ezeri bija apvienoti. Vietām ezera krasti stāvi, paceļas pat 30 metrus virs ezera līmeņa (Ezerlūku pilskalns). Gultne dūņaina, vietām pat 8 metrus biezs sapropeļa slānis. Eitrofs. Izteka regulēta, ūdens līmenis pazemināts.

Dienvidu daļa saucas Grīvgals. Ezera krastā Ezerlūku pilskalns, Smiltnieku pilskalns, Lejascīsku apmetnes vieta, Elkus kalns. Ziemeļaustrumu krastā aizsargājams dabas piemineklis — Zebrus avoti, kuri ir arī populāra ūdens ņemšanas vieta. Viena sala, platība 1 ha. Pie zema ūdens līmeņa parādās vēl viena akmeņaina saliņa. Konstatētas 6 sugu zivis. Novērota zilaļģu un pirofītaļģu ziedēšana.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Zebrus ezers». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2020. gada 12. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv