recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vatikāna vēsture** ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Vatikāna un apkārtējo Itālijas reģionu (agrākās Pāvesta valsts) teritorijā.

Vēsture
-------

Jau pirms kristietības rašanās šeit bijusi par *ager vaticanus* dēvētā svētvieta pie Senās Romas galvaspilsētas. 1. gadsimtā m.ē. te apglabāts pirmais Romas pāvests Sv. Pēteris. 326. gadā virs viņa kapa uzcelta imperatora Konstantīna bazilika.

962. gadā tā kļuva par Svētās Romas impērijas daļu, bet 1274. gadā par suverēnu valsti. Pāvesta valsts (latīņu: *Status Pontificius*) sastāvā ietilpa Lacio, Marke, Umbrija, Romanja, kā arī daļa no Emīlijas reģiona. Pāvesti kā Pāvesta valsts galvas bija apkārtējo zemju valdnieki līdz pat 1798. gadam, kad Napoleona karu laikā Pāvesta valsts tika pasludināta par Romas Republiku. Pēc karu beigām pāvests atguva savu valsti, bet 1861. gadā tā kļuva par Itālijas Karalistes sastāvdaļu un 1870. gadā Pāvesta valsts beidza pastāvēt.

1929. gadā starp Romas pāvestu un toreizējo Itālijas diktatoru Benito Musolīni tika noslēgti Laterāna līgumi, kura rezultātā Romas pilsētas teritorijā tika nodibināta suverēna pāvesta valsts Vatikāns.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 596. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Eiropas valstu vēsture |
| --- |
|  |
| Ziemeļeiropa | 
* Apvienotā Karaliste
* Dānija
* Igaunija
* Īrija
* Islande
* Latvija
* Lietuva
* Norvēģija
* Somija
* Zviedrija

 |
|  |
| Rietumeiropa | 
* Austrija
* Beļģija
* Francija
* Lihtenšteina
* Luksemburga
* Nīderlande
* Šveice
* Vācija

 |
|  |
| Austrumeiropa | 
* Baltkrievija
* Čehija
* Kazahstāna†
* Krievija†
* Moldova
* Polija
* Rumānija
* Slovākija
* Ukraina
* Ungārija

 |
|  |
| Dienvideiropa | 
* Albānija
* Andora
* Bosnija un Hercegovina
* Bulgārija
* Grieķija
* Horvātija
* Itālija
* Kipra†
* Kosova
* Malta
* Melnkalne
* Monako
* Portugāle
* Sanmarīno
* Serbija
* Slovēnija
* Spānija
* Turcija†
* Vatikāns
* Ziemeļmaķedonija

 |
|  |
| Kaukāzs | 
* Armēnija†
* Azerbaidžāna†
* Gruzija†

 |
|  |
| 
* † Eirāzijas valstis, kas ģeopolitiski daļēji vai pilnīgi tiek pieskaitītas Eiropai

 |

 |
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs"
**Heinrihs Finke fon Oferbergs** (vācu: *Heinrich Vinke von Overberg*, latīņu: *Henricus Finke ab Haverberge*) vai **Heidenreihs Finks no Averbergas** (vācu: *Heidenreich Vincke von Overberg*) bija Livonijas ordeņa mestrs no 1438. gada līdz 1450. gada 29. jūlijam. Pēc viņa šo amatu ieņēma Johans fon Mengede.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika par mestru Heinrihu:  
> 
> 
> 
> 
> "Heinrihs Finks no Averbergas, 36 gadus bija Vācu ordeņa mestrs. Heinrihs Finks kļuva par mestru pēc Heinriha Šungeļa. Viņa laikā notikās divi karagājieni pret krieviem, kuru laikā tika izpostītas teritorijas, kurās viņi nonāca. Viņa valdīšanas laiks bija gandrīz 14 gadi. Šajā laikā tika uzcelta Bauskas pils."
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa mestri

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Heinrihs fon Bokenvorde, saukts Šungels**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1438. gads - 1450. gads | Pēctecis: **Johans fon Mengede**  |
**Keita Kepšova** (*Kate Capshaw*; īstajā vārdā **Ketlīna Sjū Neila**; dzimusi 1953. gada 3. novembrī, Fortvērtā, Teksasā, ASV) ir amerikāņu aktrise. Kļuvusi slavena ar lomu piedzīvojumu filmā "Indiana Džonss un likteņa templis" (1984) un laulību ar kinorežisoru Stīvenu Spīlbergu.

Biogrāfija
----------

Aktrise dzimusi 1953. gada 3. novembrī Fortvērtas pilsētā, Teksasā. Piecu gadu vecumā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Sentluisu. Mācījusies Misūri Universitātē, pēc tam divus gadus pasniedza stundas bērnu-invalīdu skolā. Tur viņa iepazinās ar skolas direktoru Robertu Kepšovu, ar kuru 1976. gadā apprecējās. Šajā pašā gadā Keitai piedzima meita Džesika, bet pēc četriem gadiem viņi šķīra laulību.

Vēlāk Keita, sapņojot par aktrises karjeru, pārvācās uz Ņujorku, kur filmējās televīzijas reklāmās un apmeklēja aktiermeistarības un vokāla kursus. 1982. gadā Keita debitēja kino, filmējoties romantiskā komēdijā *A Little Sex*, un televīzijas drāmā *Missing Children: A Mother's Story*.

1984. gadā Keita piedalījās aktrišu atlasē galvenajai sieviešu lomai filmā "Indiana Džonss un likteņa templis", kur pārspēja 120 pretendentes un ieguva Villijas Skotas, Šanhajas nakts kluba dziedātājas un Harisona Forda varoņa pavadones, lomu. Filmas kinorežisors Stīvens Spīlbergs vēlāk kļuva par aktrises otro vīru. Viņi apprecējās 1991. gada 12. oktobrī. Pāris audzina trīs savus bērnus un divus adoptētus. 1993. gadā Keita pieņēma jūdaismu.

1980. gadu vidū Keita kā aktrise bija diezgan pieprasīta. Viņas kino partneri bija Deniss Kveids trillerī *Dreamscape* (1984), Edijs Mērfijs un Dadlijs Mūrs komēdijā *Best Defence* (1984), Ričards Gīrs drāmā *Power* (1986). Vēlāk viņa sāka filmēties lielākoties otrā plāna lomās.

Keitas pēdējā filma, kurā viņa ir filmējusies, ir televīzijas drāma *Due East* (2002).

Atsauces
--------

1. ↑  Kate Capshaw Biography (1953-)
2. ↑  From 'Schindler's List,' a Jewish Mission - New York Times
3. ↑  Film: Steven Spielberg Faces the Holocaust

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 74052981
* LCCN: no95037046
* ISNI: 0000 0000 8154 3461
* GND: 142133574
* SUDOC: 059220252
* BNF: cb140441045 (data)
* BIBSYS: 98043445
* NKC: xx0151294
* BNE: XX1398866

 |

 |
**Ukraiņu nacionālistu organizācija** (**OUN**) (ukraiņu: *Організація українських націоналістів*) ir ukraiņu sabiedriskā un politiskā organizācija, kuras mērķis bija atjaunot Ukrainas neatkarību, saglabāt un attīstīt to. OUN galvenokārt darbojās Austrumgalīcijas un Volīnijas novados.

Vēsture
-------

Organizācija tika nodibināta 1929. gadā Vīnē, apvienojot Ukrainas militāro organizāciju ar mazākām, galvenokārt jauniešu, radikāli nacionālistiskām labējām grupām. OUN bija lielākā un viena no nozīmīgākajām labējām ukraiņu organizācijām, kas darbojās starpkaru periodā Polijas teritorijā.

Organizācija īstenoja vardarbības, terorisma un slepkavību stratēģiju, lai izveidotu etniski homogēnu Ukrainas valsti.

Otrā pasaules kara laikā, 1940. gadā, OUN sadalījās divās grupās. Mērenākie biedri atbalstīja Andrija Meļnika vadīto OUN-M, bet radikālākie atbalstīja Stepana Banderas vadīto OUN-B.

OUN-B brošūra
1941.gada 30. jūnijā Ļvivā OUN pasludināja Ukrainas neatkarīgās valsts dibināšanu, tomēr jau drīz pēc tam vācieši arestēja Stepanu Banderu, kuru līdz 1944. gadam turēja ieslodzījumā Zaksenhauzenas koncentrācijas nometnē. Ukraiņu nacionālisti aizgāja pagrīdē. 1944. gada oktobrī Bandera tika atbrīvots no ieslodzījuma un apmetās Rietumvācijā, kur vadīja UNO rietumvalstīs bāzētās grupas.

Aukstā kara laikā un pēc tā Rietumu izlūkdienesti, tostarp CIP, slepeni atbalstīja OUN.

Mūsdienās organizācija joprojām aktīvi darbojas Ukrainā. Līdz ar Ukrainas neatkarības atgūšanu OUN sāka pārcelt savas struktūras uz Kijevu un atjaunot savu tīklu visā valstī. Pašcieņas revolūcijas laikā 2014. gada janvārī tika izveidots Jevhena Konovaleca vārdā nosauktais OUN 1. Kijivas simtnieks.Tika izveidots OUN brīvprātīgo bataljons, kas no 2014. gada augusta līdz 2015. gada aprīlim cīnījās Krievijas—Ukrainas karā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Головна». *Добровольчий Рух ОУН* (ukraiņu). Skatīts: 2023-04-04.
2. ↑  Дмитро Шурхало. «Історія ОУН. Її створили 16 галичан і 14 наддніпрянців». *Радіо Свобода* (ukraiņu), 2023-01-01. Skatīts: 2023-04-04.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ukraiņu nacionālistu organizācija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Olivera Prokopoviča** (serbu: *Оливера Прокоповић*; 1949. gada 26. decembris — 2007. gads, arī **Olivera Bjelajaca-Prokopoviča**) bija Serbijas starptautiskā meistare šahā (1979), Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1978).

Biogrāfija
----------

1970. gadu beigās un 1980. gadu sākumā bijusi viena vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. 1978. gadā uzvarējusi papildu mačā par Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempiones nosaukumu. 1979. gadā Alikantē piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar savu tautieti Gordanu Markoviču dalījusi 13.-14. vietu. Divas reizes pārstāvējusi Dienvidslāviju Pasaules šaha olimpiādēs (1978, 1980). Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1979 Alicante Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Olivera Prokopović». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Heimirs Hadlgrimsons** (islandiešu: *Heimir Hallgrímsson*; dzimis 1967. gada 10. jūnijā) ir islandiešu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis aizsarga pozīcijā. Kopš 2022. gada ir Jamaikas futbola izlases galvenais treneris.

Karjera
-------

Futbolista karjeru sācis 1986. gadā dzimtās pilsētas Vestmannaeijaras klubā ÍBV. 1993. gada sezonu aizvadījis *Höttur*, bet uzreiz pēc tam atgriezies ÍBV. Vēlāk spēlējis zemāko līgu komandās, paralēli uzsākot trenera darbu.

Pirmā pieredze trenera darbā tika iegūta 1993. gadā, kad, spēlējot *Höttur* klubā, trenēja tā sieviešu komandu. No 1998. līdz 2011. gadam strādāja ÍBV kluba sistēmā, sākumā trenējot bērnu un sieviešu komandas, bet vēlāk kļūstot arī par vīriešu komandas galveno treneri.

2011. gada oktobrī, kad par Islandes futbola izlases galveno treneri tika apstiprināts Lāšs Lāgerbeks, Hatlgrimsons kļuva par viņa asistentu. Islande kvalificējās 2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas izslēgšanas spēlēm, tomēr tajās divu spēļu summā piekāpās Horvātijai un finālturnīrā neiekļuva. Drīz pēc tam tika iecelts par otru galveno treneri līdzās Lāgerbekam.

Abu treneru kopvadībā Islandes izlase kvalificējās 2016. gada Eiropas čempionāta finālturnīram, kurā aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam. Pēc tam, kad Lāgerbeks darbu ar Islandes izlasi vairs neturpināja, kļuva par vienīgo tās galveno treneri. Viņa vadībā izlase pirmo reizi vēsturē iekļuva FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kvalificējoties 2018. gada čempionātam Krievijā. Pēc tam, kad komanda nespēja izkļūt no grupas Pasaules kausa finālturnīrā, galvenā trenera amatu atstāja.

No 2018. līdz 2021. gadam strādāja Katarā, vadot *Al-Arabi*. 2022. gada septembrī tika iecelts par Jamaikas futbola izlases galveno treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Lars Lagerback tekur við landsliðinu» (islandiešu). fotbolti.net. 2011. gada 14. oktobris. Skatīts: 2018. gada 2. jūnijā.
2. ↑  «Lagerbäck og Heimir áfram með landsliðið» (islandiešu). mbl.is. 2013. gada 25. novembris. Skatīts: 2018. gada 2. jūnijā.
3. ↑  «Heimer Hallgrímsson hired to coach Jamaica’s national team». *apnews.com* (angļu). 2022. gada 16. septembris. Skatīts: 2023. gada 14. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Heimirs Hadlgrimsons***.
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
"***Live Is Life***" (no angļu — "Koncerti ir dzīve") ir Austrijas grupas *Opus* dziesma.

1985. gada vasarā šī dziesma sasniedza 1. vietu vairāku Eiropas valstu topos un vēlāk sasniedza Ziemeļameriku, 1986. gadā sasniedzot 1. vietu Kanādā un iekļūstot labāko dziesmu TOP 40 ASV.

Kopš tā laika dziesmu ir pārdziedājuši vairāki slaveni mākslinieki, tostarp *Laibach* un *Hermes House Band*.

Vēsture
-------

"*Live Is Life*" ir otrais grupas *Opus* singls, tas tika izdots 1985. gadā un guva milzīgus panākumus. Tad dziesma bija daudzu valstu topu augšgalā, tostarp Austrijā (astoņas nedēļas pirmajā vietā), Vācijā, Francijā (septiņas nedēļas) un Zviedrijā (četras nedēļas).

Francijā tas ir visu laiku 149. visvairāk pārdotais singls (ar 857 000 eksemplāru pārdošanas apjomu).

Dziesma tika ierakstīta koncertā Obervarthā 1984. gada 2. septembrī, kad grupa svinēja vienpadsmit gadu jubileju. Tā tika ierakstīta tiešraidē koncertā, auditorijai dziedot līdzi. Pastāv arī studijas versija, taču tā nekļuva populāra, un radiostacijas to aizstāja ar tiešraides versiju, kas joprojām ir populāra. Dziesmas teksts pauž grupas "valdzinošo mīlestību uz skatuves sniegumu" (angļu: *the enthusiastic attachment of the group to the stage*).

1994. gadā par godu tā gada FIFA pasaules kausam *Opus* izlaida vēl vienu dziesmas "*Live Is Life*" versiju. Šī versija Austrijā sasniedza pirmo desmitnieku.

Kaverversijas
-------------

Slovēnijas avangarda grupa *Laibach* savā 1987. gada albumā *Opus Dei* iekļāva divas šīs dziesmas kaverversijas. Pirmā versija *Leben Heißt Leben* tika dziedāta vācu valodā. Otra versija, *Opus Dei*, bija angļu valodā. Dziesma *Opus Dei* tika izdota kā atsevišķs singls, un tās videoklips (tur nosaukts *Life is Life*) tika bieži atskaņots Amerikas kabeļmūzikas kanālā MTV. *Opus Dei* daļa oriģināltekstu angļu valodā palika, taču dziesma tika prezentēta tādā mūzikas stilā, ka šo pantu nozīmi varēja interpretēt dažādi. *Laibach* graujošā šīs dziesmas interpretācija pozitīvu, priecīgu himnu pārvērta par triumfējošu, enerģisku militāru gājienu. Šī daļa nav videoklipā, bet, kad koris ir izpildīts tulkojumā vāciski, tas ir lielisks piemērs tam, kā tā nozīme var mainīties atkarībā no konteksta.

Piezīmes
--------

1. ↑  «Les Meilleures Ventes Tout Temps de 45 T. / Singles» (franču). InfoDisc. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015-09-24. Skatīts: 2010-10-24.
12. gadsimta Uldevena koka pils rekonstrukcija
**Uldevene** bija Daugavas līvu Lielvārdes pilsnovada vecākais, kas arī pēc vācu nostiprināšanās Lielvārdes Dievukalnā palicis līvu pils un reizē novada vecākais. 1213. gadā lietuviešu sirotāji sagūstīja Uldeveni, bet Zobenbrāļu ordenis viņu izpirka no gūsta.

Kopš 1997. gada Rembates parkā pie Daugavas mākslinieks Agris Liepiņš no jauna uzcēla koka pili, kas varētu izskatīties kā Lielvārdes novada virsaiša Uldevenes rezidence.

Personvārds
-----------

Personvārda "Uldevene" nozīme varētu būt vai nu "liela auguma cilvēks", vai "ilgdzīvotājs" (Alvre 1984). Rainis par "tautas dziesmu piecos cēlienos" dēvētajā lugā "Pūt, vējiņi!" (1905) par Uldi nosaucis bagātu Vidzemes puses precinieku, kas pāri Daugavai ieradies Kurzemes puses sētā. Kopš tā laika Uldis ir viens no populārākajiem latviešu personvārdiem.

13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki Uldevenes laikā
----------------------------------------------------------------------

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Lielvārdes līvu vecākais sākotnēji bija Polockas kņaza Valdemāra vasalis, bet 1201. gadā Lielvārdes līvu zemi Livonijas bīskaps Alberts izlēņoja savam vasalim Daniēlam. Saskaņā ar Jersikas miera līgumu Polocka tikai 1212. gadā atteicās no pretenzijām uz Līvzemi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Lielvārdes līvu vecākais  Uldevene** pirms un pēc 1213. gada | Pēctecis: **Livonijas bīskapa vasaļi**  |
| Priekštecis: **Volodars no Minskas (1167—1184)  Ginvils (Jurijs) (1192—1199)**  |  **Polockas kņazi  Vladimirs Vseslavičs (1184—1216)**
Boriss II Vseslavičs (1216—1222) **Dažu kņazu valdīšanas gadi nav precīzi zināmi** | Pēctecis: **Svjatoslavs Mstislavičs (1222—1223)**  |
| Priekštecis: **Bertolds (1196—1198)**  |  **Livonijas bīskapi  Alberts fon Bukshēvdens (1199—1229)**  | Pēctecis: **Nikolajs fon Nauens (1229—1253)**  |
| Priekštecis: **Venno (1204—1209)**  |  **Zobenbrāļu Ordeņa mestri  Folkvins (1209—1236)**  | Pēctecis: **Livonijas Ordeņa mestrs Hermans Balke (1237—1239)**  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Uldevena koka pils». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 30. oktobrī. Skatīts: 2014. gada 26. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Uldevenes pils rekonstrukcija Lielvārdē
* Mājaslapa
**Armēnijas Vērtspapīru birža** jeb ***AMX*** (angļu: *Armenia Securities Exchange*, armēņu: Հայաստանի ֆոնդային բորսա), agrāk — *NASDAQ OMX Armenia*, *Armex*, ir Armēnijas fondu birža. Tās birojs atrodas Erevānā. Birža ietilpst *Nasdaq* grupā.
Armēnijas Vērtspapīru birža ir Eiropas Āzijas fondu biržu federācijas (*FEAS*) biedrs.

Vēsture
-------

Armēnijas fondu birža (***Armex***) tika dibināta 2001. gada 13. februārī.

2007. gada novembrī Armēnijas fondu birža tika pārveidota par akciju sabiedrību. 2007. gada 21. novembrī Zviedrijas *OMX AB* vienojās ar Armēnijas Centrālo banku par Armēnijas fondu biržas un Armēnijas centrālā depozitārija pirkšanu; darījums pabeigts 2008. gada 7. janvārī. Pēc tam, kad 2008. gada februārī tika pabeigta ASV *NASDAQ* un *OMX* apvienošanās, izveidojot *NASDAQ OMX Group*, 2009. gada 27. janvārī Armēnijas fondu birža tika pārdēvēta par ***NASDAQ OMX Armenia***.

2019. gada 18. janvārī *NASDAQ OMX Armenia* tika pārdēvēta par **Armēnijas Vērtspapīru biržu** un zīmolota kā ***AMX*** (angļu: *Armenia Securities Exchange*).

Kotētie uzņēmumi
----------------

Biržā kotēto akciju uzņēmumi. Iekavās — saīsinājums.

|  |
| --- |
| **B saraksts*** *ARTSAKH HEK* (*AHEK*)
* *Arpa-Sevan* (*ASEV*)
* *ARMENIAN ECONOMY DEVELOPMENT BANK* (*HEZB*)

**C saraksts*** *Almast* (*ALMS*)
* *ARARATBANK* (*ARBK*)
* *Yerevan Jewellery Factory* (*EJWG*)
* *Yerevan Factory of Champagne Wines* (*ESHG*)
* *Yerevan Jewellery Factory - 1 Gnomon* (*EVG1*)
* *Pure Iron Plant* (*MQER*)
* *UNIBANK* (*UNIB*)
 |

Ārējās saites
-------------

* NASDAQ OMX Armenia Archived 2018. gada 16. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
**Riau arhipelāgs** (indonēziešu: *Kepulauan Riau*) ir Indonēzijai piederoša salu grupa Dienvidķīnas jūrā. Administratīvi ietilpst Riau Salu provincē; dalās divās pilsētās un divos apriņķos. Lielākā apdzīvotā vieta ir Batama (1207 082 iedzīvotāji) Batamas salā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Indonēzijas rietumdaļā Dienvidķīnas jūras (Natunas jūras) dienvidrietumos, pieder Lielajām Zunda salām. Ap 15 km platais Singapūras šaurums to atdala no Malakas pussalas un Singapūras ziemeļos, bet rietumos no salām sākas Malakas šaurums. Lielākās salas ir Bintana (1173 km²), Batama (415 km²), Kundura (304 km²), Rempana (165 km²) un Karimuna (133 km²). Salas zemas, tajās valda tropiskais klimats, ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Vēsture
-------

Vēsturiski Riau arhipelāgs atradies Malakas sultanāta un vēlāk Džohoras sultanāta kontrolē. 17.—18. gadsimtā par ietekmi arhipelāgā cīnījās Lielbritānija un Nīderlande, līdz 1824. gadā nonāca Nīderlandes Austrumindijas kompānijas kontrolē. Pēc Indonēzijas neatkarības pasludināšanas nonāca tās sastāvā. 1957. gadā tika izveidota Riau, province, kas ietvēra Riau arhipelāgu un daļu Sumatras salas. 2002. gadā Riau provinces salu daļa tika nodalīta atsevišķā Riau Salu provincē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Riavu arhipelāgs». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 595. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Riau arhipelāgs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 136164574
* GND: 4312865-8

 |

 |
**Heinrihs Georgs fon Jannavs** (*Heinrich Georg von Jannau*, dzimis 1789. gada 14. augustā, miris 1869. gada 18. septembrī) bija vācbaltu mācītājs Vidzemes guberņas igauņu daļā, literāts. Studējis Tērbatas un Jēnas universitātē. Filozofijas doktors (1816.). Kurzemes literatūras un mākslas biedrības goda biedrs (1825.), Baltijas provinču vēstures un senlietu pētīšanas biedrības dibinātājs (1834.), Igaunijas zinātņu biedrības loceklis (1838.), Vidzemes evaņģēliskās konsistorijas loceklis (1842.) un Parīzes vēstures institūta korespondētājloceklis (1842.). Tallinas brīvmūrnieku ložas „*Isis*" brālis (1817.).

Darbi
-----

* *Johann Heinrich Rosenplänter, Heinrich Georg von Jannau. Beiträge zur genauern Kenntniss der ehstnischen Sprache. Neunzehntes Heft* (1828.)
* *Heinrich Georg von Jannau. Ueber die Grund- und Ursprache der Ehsten* (1828.)

Ārējās saites
-------------

* Digital Text Repository for Older Estonian Literature Archived 2007. gada 14. augustā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 309673911
* GND: 1055210490

 |

 |
**Armēnijas kalniene** (armēņu: Հայկական լեռնաշխարհ, *Haykakan leṙnašxarh*; azerbaidžāņu: *Ermənistan yaylası*; gruzīnu: სომხეთის მთიანეთი, *Somkhetis mtianeti*; arābu: المرتفعات الأرمنية, *al Murtafaeat al 'Arminia*; persiešu: سرزمین کوهستانی ارمنستان; turku: *Ermeni Yaylası*) ir kalnu sistēma Āzijā, Anatolijā un Kaukāzā. Lielākā daļa atrodas Turcijas teritorijā, bet iestiepjas arī Gruzijā, Armēnijā, Azerbaidžānā, Irānā, Irākā un Sīrijā. Plašākā nozīmē ietver arī Mazo Kaukāzu, Armēnijas Tauru un Kurdistānas kalnus. Kalniene ir galvenais reģions, kurā veidojusies armēņu nācija. Nosaukumu «Armēnijas kalniene» 1843. gadā ieviesa vācu ģeologs Hermans Abihs (*Hermann Abich*) savā darbā *Über die geologische Natur des armenischen Hochlandes*.

Ģeogrāfija
----------

Armēnijas kalniene izvietojusies starp Anatolijas plato rietumos, Kaukāzu ziemeļos, Kūras-Araksas zemieni ziemeļaustrumos, Irānas kalnieni dienvidaustrumos un Mezopotāmijas zemieni dienvidos. Kalnienes centrālo daļu aizņem Armēnijas plato, kur dominē kalnu stepes un pustuksnešu ainava, bet to ieskauj Austrumpontijas kalni ziemeļos, Mazais Kaukāzs austrumos un Austrumtaurs dienvidos, kur savukārt dominē mitrs piejūras klimats.

Kalnieni veido mezozoja un kainozoja vulkāniskie un nogulumieži ar granatoīdu un hiperbazītu intrūzijām. Dzelzs, mangāna, hroma, vara, arsēna, polimetāla rūdu, vārāmās sāls un akmeņogļu atradnes. Augstākie vulkāniskie masīvi ir Ararats (5165 m), Sebalans (4811 m), Džilo (4168 m) un Aragacs (4090 m). Vairākas tektoniskas ieplakas, no kurām lielākā ir Ararata līdzenums. Armēnijas kalnienē sākas Eifrata, Tigra, Kūra, Araksa un citas upes. Padziļinājumos vairāki ievērojami ezeri, lielākie no kuriem ir Vanas ezers, Sevana ezers un Urmijas ezers.

Vēsture
-------

Kalnienes reģions zināms kopš dzelzs laikmeta kā Urartu. Vēlāk zināma kā Lielā Armēnija (*Armenia Major*), kas līdztekus Mazajai Armēnijai, Sofēnai un Kommagenai bija viens no četriem armēņu ģeopolitiskajiem reģioniem. Lielāko daļu zināmās vēstures armēņi bijuši kalnienes pamatiedzīvotāji līdz 1915. gada armēņu genocīdam, kad kristieši tika padzīti no kalnienes Turcijas daļas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 57. lpp.
2. ↑  Г.У.Мелик-Адамян, Х.В.Хачанов. Герман Абих - первооткрыватель «Армянского Нагорья»

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Armēnijas kalniene***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 241879122
* GND: 4701002-2

 |

 |
Šajā lapā ir apkopoti **1655. gada notikumi Latvijā**. Šajā laikā Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs Jans II Kazimirs Vāsa.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē valdīja hercogs Jēkabs Ketlers.
* Zviedru Vidzemē valdīja karalis Kārlis X Gustavs.

Notikumi
--------

1655. gada jūlijā Zviedrijas karaspēks no Zviedru Vidzemes iebruka Poļu Livonijas teritorijā. Kurzemes hercogs Jēkabs pasludināja neitralitāti. 11. jūlijā zviedru karaspēks ieņēma Daugavpils cietoksni, pēc tam izgāja cauri Sēlijai un ieņēma Biržu pili, vēlāk visu Žemaitijas rietumu daļu.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

* 25. maijs - Pauls Einhorns (*Paul Einhorn*), luterāņu mācītājs (dzimšanas gads nav zināms)

Attēlu galerija
---------------
**Liviu-Dīters Nisipjanu** (rumāņu: *Liviu-Dieter Nisipeanu*; dzimis 1976. gada 1. augustā Brašovā) ir Rumānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1997), kas no 2014. gada līdz 2023. gadam pārstāvēja Vāciju.

Biogrāfija
----------

Rumānijas šaha čempionātos izcīnījis četras medaļas: trīs zelta (1993, 1996, 2002) un sudraba (1997).

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. 1996. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Budapeštā un izcīnījis sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Divus gadus pēc kārtas uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Bukarestē. 1999. gadā Lasvegasā iekļuvis Pasaules šaha čempionāta pēc izslēgšanas sistēmas pusfinālā, apspēlējot tādus lielmeistarus kā Aleksejs Širovs un Vasiļs Ivančuks, taču pusfinālā nācies piekāpties Aleksandram Halifmanam. 2003. gadā kopā ar Rustamu Kosimdžonovu dalījis pirmo vietu starptautiskā šaha turnīrā Punē. 2004. gadā Tripolē Pasaules šaha čempionāta pēc izslēgšanas sistēmas iekļuvis 4. kārtā. 2005. gadā Zegžē uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2006. gadā kopā ar Magnusu Karlsenu un Vladimiru Malahovu dalījis pirmo vietu Sarajevas starptautiskajā šaha turnīrā *Bosna*.

Pārstāvējis Rumānijas un Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 8 reizes (1996-1998, 2002-2008, 2014-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1999, 2005, 2009, 2015).

Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā Nisipjanu piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1997. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE Transfers in 2014
2. ↑  FIDE Transfers in 2023
3. ↑  «Federaţia Română de Şah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2017. gada 15. martā.
4. ↑  1999 FIDE Knockout Matches
5. ↑  «2004 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 15. martā.
6. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Liviu-Dieter Nisipeanu». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 15. martā.
7. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Liviu-Dieter Nisipeanu

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
Viena no speciāli aizsargājamajām teritorijām — Šekltona būda Roidsa ragā
**Antarktikas speciāli aizsargātie areāli** (**ASPA** no angļu: *Antarctic Specially Protected Areas*) ir areāli Antarktīdas kontinentā vai subantarktiskajās salās, kam tiek piemērots speciāls aizsardzības statuss. Aizsargājamās teritorijas tika iedibinātas 1964. gadā saskaņā Pieņemtajiem pasākumiem antarktiskās floras un faunas aizsardzībai *(Agreed Measures for the Conservation of Antarctic Fauna and Flora)* Antarktikas līgumu sistēmas, kas pārrauga visas zemes un akvatorijas uz dienvidiem no 60° dienvidu paralēles, ietvaros. 1991. gadā līdz tam iedibinātās aizsargājamo teritoriju kategorijas tika aizstātas ar Vides protokola 5. pielikumu un saskaņā ar ko Antarktikā ir Antarktikas speciāli aizsargātie areāli un Antarktikas speciāli pārvaldītie areāli.

Kādai antarktiskās teritorijas daļai var tikt piešķirts speciāla areāla statuss lai aizsargātu specifiskas vides, zinātniskās, vēsturiskās, estētiskās vai dabas vērtības vai arī to kombinācijas, kā arī notiekošus vai plānotus zinātniskus pētījumus. Aizsardzības statuss tiek piemērots, lai pasargātu šajās teritorijās vidi vai tur notiekošos vai plānotos pētījumus no cilvēku ietekmes, kā arī lai novērstu iespējamos konfliktus, veicinātu plānošanu un kooperēšanos.

Aktivitātes šādās teritorijās ir jāsaskaņo ar tām izstrādātajiem pārvaldības plāniem un iekļūšanai tajās nepieciešama speciāla atļauja. Katras teritorijas statusa nominēšanu nodrošina kāda no Antarktikas Līguma dalībvalstīm, kas izstrādā pārvaldības plānu un atbild par tā uzturēšanu.

2011. gadā Antarktikas Līguma darbības zonā bija 71 teritorija ar speciālas aizsardzības statusu, ko pārraudzīja Austrālijas, Jaunzēlandes, ASV, Lielbritānijas, Čīles, Francijas, Argentīnas, Polijas, Krievijas, Norvēģijas, Japānas, Indijas un Itālijas atbildīgās institūcijas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Area Protection and Management / Monuments». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 18. novembrī. Skatīts: 2011. gada 7. novembrī.
2. ↑  Committee on Environmental Protection
3. ↑  Status of Antarctic Specially Protected Area and Antarctic Specially Managed Area Management Plans

Ārējās saites
-------------

* Antarktikas speciāli aizsargāto teritoriju uzskaitījums
Drigalska  
ledus mēle
**Drigalska ledus mēle** (angļu: *Drygalski Ice Tongue*) ir peldoša ledāja mēle Rosa jūras rietumu krastā Antarktīdā. Atrodas Skota krastā Viktorijas Zemē. Atklājis britu polārpētnieks Roberts Skots 1902. gada janvārī un nosaucis par godu ievērojamajam vācu polārpētniekam profesoram Ēriham fon Drigalskim.

Ledus mēle ir peldošs ledājs un veidojas Deivida glečera ledum noplūstot Rosa jūrā. Mēle ir 70 - 100 km gara un 14 - 24 km plata, tā pārvietojas ar ātrumu ap 0,7 km gadā (10 km laika posmā no 1988. līdz 2002. gadam). Tā ir vismaz 4000 gadus veca un veido stabilu struktūru.

2005. gada martā un aprīlī 3000 km² lielais B-15A aisbergs sadūrās ar Drigalska ledus mēli, atdalot divus apmēram 70 km² lielus ledus gabalus. 2006. gada marta beigās līdzīgā mēles sadursmē ar aisbergu C-16 tika atdalīts ap 100 km² liels ledus gabals.

Atsauces
--------

Aisberga C-16 sadursme ar Drigalska ledus mēli 2006. gada 30. martā.

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Drigalska ledus mēle
2. ↑  «Antarctica’s Drygalski Ice Tongue». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 27. maijā. Skatīts: 2010. gada 12. februārī. Archived 2010. gada 27. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Antarctica B-15A iceberg monitoring in Ross Sea». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2005. gada 5. martā. Skatīts: 2005. gada 5. martā. Archived 2005. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
Antarktiskā konverģence
**Antarktiskā konverģence** ir Antarktiku pilnībā apskaujoša līkne, kas iezīmē robežu, kur uz ziemeļiem plūstošās aukstās ūdens masas no dienvidiem sastopas ar Subantarktikas relatīvi siltākajām ūdens masām. Konverģences zona ir aptuveni 30—50 km plata un tās atrašanās ģeogrāfiskais platums sezonāli var mainīties 150 km robežās. Antarktisko konverģenci pirmais aprakstījis angļu astronoms un ģeofiziķis Edmonds Halejs 1700. gadā.[1]

Konverģences līnija šķērso Atlantijas, Indijas un Kluso okeānus starp 48° un 61° dienvidu paralēlēm ziemeļos no Rietumvēju straumes. Šo līniju dažkārt uzskata par Dienvidu okeāna dabisko ziemeļu robežu.[2]

Konverģences zonā aukstākais un blīvākais Antarktikas ūdens iegrimst zem siltākā no ziemeļiem plūstošā ūdens aptuveni 800 m dziļumā un turpina plūst ziemeļu virzienā. Uz iegrimšanas robežas ūdens temperatūra var strauji kristies no +8 °C līdz +2 °C. Ūdens konverģences zona ir ļoti produktīva vide jūras organismiem, sevišķi Antarktikas krilam. 1980. gadā tika noslēgta konvencija Antarktikas jūras resursu aizsardzībai, kur konverģences līnija tika definēta šādām koordinātām: 50°S, 0°; 50°S, 30°E; 45°S, 30°E; 45°S, 80°E; 55°S, 80°E; 55°S, 150°E; 60°S, 150°E; 60°S, 50°W; 50°S, 50°W; 50°S, 0°.[3]

Atsauces
--------

1. ↑  Alan Gurney, *Below the Convergence: Voyages Toward Antarctica, 1699-1839*, Penguin Books, New York, 1998.
2. ↑  «Antarctic Convergence». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 18. martā. Skatīts: 2009. gada 18. martā.
3. ↑  Convention for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources 1980, Article 1(4).
**Gaidis Andrejs Zeibots** (1945) ir bijušais jūras kara flotes virsnieks, viceadmirālis (1999), Latvijas Republikas Nacionālo Bruņoto spēku (NBS) komandieris (2003-2006).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1945. gada 26. jūnijā Valkas apriņķa Cirgaļu pagastā Jūlija Zeibota un viņa sievas Martas ģimenē. Tēvs nepārnāca no Otrā pasaules kara, un viņa māte nodibināja jaunu ģimeni ar Eduardu Paiķenu. Mācījās Gaujienas vidusskolā (1952-1963) un Smiltenes mūzikas skolā.

Mācījās Ļeņingradas Augstākajā jūras kara radioelektronikas inženieru skolā (1964-1969), 1968. gadā apprecējās ar medicīnas māsu Dzintru Kalniņu. Pēc skolas beigšanas bija Fregates radiotehniskā dienesta priekšnieks Tallinas jūras kara bāzē (1969-1970) un Liepājas jūras kara bāzē (1970-1972), bija Fregates komandiera vecākais palīgs (1973-1975), tad Fregates "Stepennij" komandieris (1976-1978).
Pēc studijām Jūras akadēmijā Ļeņingradā (1978-1980) bija Raķešu kuģu divīzijas štāba priekšnieka vietnieks Baltijskā (1980-1986), Liepājas jūras kara bāzes komandiera vietnieks (1987-1988), PSRS Kuģu diviziona komandieris Gdiņā, Polijā (1988-1991).

1992. gadā viņu iecēla par Latvijas Republikas Aizsardzības Jūras spēku pārvaldes priekšnieku. Tā paša gada 8. februārī G. Zeibots Liepājas Jūras koledžā pieņēma pirmo Latvijas kara jūrnieku zvērestu un 11. aprīlī uz pirmā Latvijas Jūras spēku kuģa "Sams" pacēla karakuģa karogu. Latvijas NBS Jūras spēku komandieris (1993-1999), Latvijas NBS komandieris (1996). Papildinājās Dž. Maršala stratēģisko pētījumu un aizsardzības ekonomikas koledžā Vācijā (1995) un ASV Armijas kara koledžā Karlailā Pensilvānijas štatā (1999).
1999. gada 26. augustā G. A. Zeibotu paaugstināja viceadmirāļa dienesta pakāpē, viņš bija Latvijas Republikas Aizsardzības ministrijas NATO integrācijas izpildsekretārs (2000-2002), Apvienoto operatīvo spēku komandieris un NBS komandiera vietnieks, NBS komandieris (2003-2006).

Pēc divu Speciālo uzdevumu vienības karavīru izpletņlēcēju traģiskās bojāejas 2006. gada maijā iesniedza atlūgumu Valsts prezidentei Vairai Vīķei-Freibergai. Pēc atvaļināšanas no dienesta bija Rīgas Kuģu būvētavas padomes loceklis.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordeņa zelta zīme (1997);
* Norvēģijas Karaļa Bruņinieka ordenis (1998);
* Lietuvas Karaļa Ģedimina ordenis (2001);
* Viestura ordeņa 1. šķira (2004).

Literatūra
----------

* Edīte Sondoviča. *Gaidi mani, Gaidi...* Rīga: Cita izdevniecība; 2011. — 135 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  GAIDIS ANDREJS ZEIBOTS[novecojusi saite]
2. ↑  «latvijaslaudis.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 8. jūnijā.

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Raimonds Graube**  |  **Latvijas Nacionālo bruņoto spēku komandieris** 2003. gada 31. janvāris — 2006. gada 6. jūlijs | Pēctecis: **Juris Maklakovs**  |
Antarktikas  
šaurums
Aisbergi Antarktikas šaurumā
**Antarktikas šaurums** (zviedru: *Antarctic-Sund*, angļu: *Antarctic Sound*, spāņu: *Estrecho Antarctic* vai *Paso Antarctic*) ir ap 65 km garš un 15—20 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Triniti pussalas ziemeļaustrumu galu no Žuenvila salu grupas un savieno Brensfīlda šaurumu ar Vedela jūras Erebusa un Terora līci.

Šaurumu atklāja Francijas 1837.—1840. gadu ekspedīcija Dimona d'Irvila vadībā. Pirmā to caurkuģoja un nokartēja zviedru ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā 1902. gada 15. janvārī un vēlāk nosauca par godu ekspedīcijas kuģim *Antarctic*, kas gāja bojā Eretusa un Terora līcī 1903. gada 13. februārī.[1]

Šauruma krastā darbojas trīs polārstacijas — argentīniešu vissezonas stacija Esperansa un urugvajiešu vasaras stacija Eličiribeeti Hopa līča krastā Triniti pussalas ziemeļaustrumos un argentīniešu vasaras stacija Petrela Dandī salas rietumos.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica

Koordinātas: 63°20′S 56°45′W﻿ / ﻿63.333°S 56.750°W﻿ / -63.333; -56.750
**Gaiduļu ezers** ietilpst Daugavas baseinā. Administratīvi tas atrodas Rēzeknes novada Ozolaines pagastā. Pēc hidroloģiskā režīma tas pieskaitāms caurteces tipa ezeriem. Tajā ietek strauts no Krivojes ezera un iztek strauts uz Kivku ezeru. Ezera spoguļvirsmas platība ir 66,1 ha. Pēc izcelsmes tas ir subglaciāls. Uz tā ir viena 0,1 ha liela sala. Ezera dibena struktūru veido galvenokārt māls un smilšmāls.

Ezera tuvumā atrodas skrajciemu tipa apdzīvotas vietas - Gaiduļi, Rubuļi un Križevņiki. Tā rietumu krastā izvietojušās vairākas viensētas. Ezers atrodas 5 km no Rēzeknes pilsētas un aptuveni 2,5 km attālumā no autoceļa A-13.

Ezera makrofīti ir niedres, meldri, kosas, puplakši, šaurlapu vilkvālītes, pameldri, ūdensrozes, lēpes, peldošās un visgarās glīvenes, daudzlapes, hāras, pūslenes, elši un elodejas.

Zivis
-----

|  | suga |
| --- | --- |
|  | līdaka |
|  | rauda |
|  | asaris |
|  | vēdzele |
|  | karūsa |
|  | plaudis |
|  | vīķe |
|  | rudulis |

Atsauces
--------

1. ↑  www.ezeri.lv datubāze
Armēņu kvartāls bez apgabala, ko Izraēla uzskata daļu no ebreju kvartāla. Patriarhātā (gaiši pelēkā krāsā) ietilpst Svētā Jēkaba katedrāle (tumši pelēkā krāsā)
**Armēņu kvartāls** (arābu: حارة الأرمن, *Harat al-Arman*; ivritā: הרובע הארמני, *Ha-Rova ha-Armeni*; armēņu: Հայոց թաղ) ir viena no Jeruzalemes vecpilsētas četrām daļām. Tā atrodas vecpilsētas dienvidrietumu stūrī, un nokļūt tajā var caur Ciānas vārtiem un Jaffas vārtiem. Kvartāla platība ir 0,126 km² (126 dunami), kas ir 14% no kopējās vecpilsētas platības. 2007. gadā iedzīvotāju skaits tajā bija 2424 (6,55% no vecpilsētas iedzīvotājiem). Abos kritērijos tas ir pielīdzināms ebreju kvartālam. Armēņu kvartāls no Kristīgā kvartāla ir atdalīts ar Dāvida ielu, bet no Ebreju kvartāla pa Šabada ielu.

Armēņu klātbūtne Jeruzalemē datējama no mūsu ēras 4. gadsimta, kad Armēnija pieņēma kristietību kā valsts reliģiju un armēņu mūki apmetās Jeruzalemē. Tādējādi tā tiek uzskatīta par vecāko dzīvo diasporas kopienu ārpus armēņu dzimtenes. Kvartāls pakāpeniski izveidojās ap Svētā Jēkaba klosteri, kas dominē šajā kvartālā, un 19. gadsimtā ieguva savu moderno veidolu. Klosterī atrodas Armēņu Apustuliskās baznīcas Jeruzalemes patriarhāts, kas 7. gadsimtā tika dibināta kā diacēze. Patriarhāts ir kvartāla *de facto* administrators un darbojas kā "maza labklājības valsts" armēņu iedzīvotājiem.

Lai gan armēņi ir oficiāli nošķirti no Grieķu pareizticīgās un latīņu (katoļu) baznīcām, viņi uzskata savu ceturtdaļu par daļu no Kristiešu kvartāla. Jeruzalemes trīs kristiešu patriarhāti un Armēnijas valdība ir publiski paudušas savu pretestību jebkurai abu valstu politiskajai sašķeltībai. Galvenie iemesli atsevišķa armēņu kvartāla pastāvēšanai ir armēņu monofizitisms un atšķirīgā valoda un kultūra, kas atšķirībā no lielākās daļas kristiešu Jeruzalemē (arī Izraēlā un Palestīnā) nav ne arābu, ne palestīniešu.

Atsauces
--------

1. ↑  Sevan Deyirmenjian. «Քանի մը դրուագ Երուսաղէմէն Սուրբ Յակոբի հովանիին ներքոյ». *Jamanak* (armēņu) (Istambul), 2013. gada 6. maijs. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 28. marts. ...պաշտօնապէս իսկ կոչուելով «Հայոց թաղ» անունով:
2. ↑  «Երուսաղէմահայը (The Jerusalemite)». *armenische-kirche.ch* (armēņu). Zürich : Diocese of the Armenian Apostolic Church in the German Switzerland. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 25. marts. Skatīts: 2015. gada 11. novembris. Իսկ հայոց թաղի բնակիչները...
3. ↑  Patricia Golan. «A Cloistered Community». *The Jerusalem Post*, 2005. gada 11. februāris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 1. februārī. Skatīts: 2020. gada 21. martā.()

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Armēņu kvartāls*** |
**Antablements** ir klasiskās arhitektūras elements — klasiskā ordera augšējā daļa, ko balsta kolonnas vai pilastri. Parasti antablements sastāv no arhitrāva, frīzes un dzegas (dažkārt frīzi mēdz izlaist — piemēram, Diānas templī Efesā).

Antablementa struktūra katrā no klasiskajiem orderiem — doriskajā, joniskajā un korintiskajā — mainās. Katrā no tiem arhitrāva, frīzes un dzegas proporcijas ir atšķirīgas (atkarīgas no kolonnas proporcijām). Romiešu un renesanses laika interpretācijās antablements parasti sasniedz aptuveni ceturtdaļu kolonnas garuma.

Ārpus klasiskās arhitektūras antablementu izmanto reti.

Antablementu veidi: 1. grieķu doriskais, 2. romiešu doriskais, 3. toskāniskais, 4. joniskais, 5. korintiskais, 6. kompozītordera.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Antablements***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
**Gaigalas** jeb **niras**, **gaigalu ģints** (*Bucephala*) ir viena no pīļu dzimtas (*Anatidae*) ģintīm, kas pieder gauru apakšdzimtai (*Merginae*). Gaigalu ģintī ir 3 mūsdienās dzīvojošas sugas.

Gaigalas ir maza auguma ziemeļu puslodes ūdensputni, kas ligzdo koku dobumos. Tās ir sastopamas Eirāzijā un Ziemeļamerikā. To dzīves veids ir līdzīgs nirpīlēm, jo, lai barotos, tās ienirst dziļi zem ūdens. Visām sugām ir melnbalts apspalvojums. Gaigalas tāpat kā gauras barojas ar zivīm, vēžveidīgajiem un citiem nelieliem ūdens dzīvniekiem.

Gaigalas Latvijā
----------------

Latvijā ir sastopama viena gaigalu ģints suga - gaigala (*Bucephala clangula*). Tā ir parasta caurceļotāja visā teritorijā. To bieži var novērot, ziemojot jūrā un neaizsalušajos piejūras ezeros. Gaigala arī diezgan bieži ligzdo Latvijas iekšzemē dažādu ūdenstilpju krastos. Vasaras beigās jūrā reizēm koncentrējas lieli spalvmetēju bari.

Klasifikācija
-------------

* **Gaigalu ģints** (*Bucephala*)
	+ Gaigala (*Bucephala clangula*)
	+ Islandes nira (*Bucephala islandica*)
	+ Mazā nira (*Bucephala albeola*)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas putnu sistemātiskais saraksts
2. ↑  «Gaigala». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 10. februārī. Skatīts: 2010. gada 21. decembrī.
3. ↑  «Putni Daba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. maijā. Skatīts: 2015. gada 4. jūlijā.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gaigalas*** |
**Avitals Boruhovskis** (ivritā: אביטל בורוחובסקי; dzimis 1997. gada 15. martā) ir Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (2014).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējis Izraēlu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kurās izcīnījis divas medaļas: zeltu (2014. gadā Batumi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā) un sudrabu (2012. gadā Prāgā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā). 2015. gadā Izraēlas komandas sastāvā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas jauniešu komandu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.

Divas reizes (2012, 2013) pārstāvējis Izraēlas šaha klubu *Hapoel Kfar-Saba* Eiropas vīriešu šaha klubu kausa izcīņā. 2013. gadā pārstāvējis Izraēlas komandu Eiropas komandu šaha čempionātā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā Boruhovskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2014. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  24th EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2014 U18 Open
2. ↑  European Youth Chess Championship B16 Prague 2012 - Boys Under 16
3. ↑  OlimpBase :: European Boys' U18 Team Chess Championship :: Avital Boruchovsky
4. ↑  OlimpBase :: European Men's Chess Club Cup :: Avital Boruchovsky
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Avital Boruchovsky
6. ↑  83rd FIDE Congress, Istanbul, TUR, 27 Aug - 10 Sept 2012
7. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting, Khanty-Mansiysk, RUS, 29 March - 1 April 2014

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Armēriju plaukšķene** (latīņu: *Silene armeria*) ir dekoratīvs augs neļķu dzimtā. Tas savvaļā ir sastopams Centrāleiropā un Dienvideiropā. Latvija atrodas tālu ziemeļos no sugas dabiskā izplatības areāla, taču tā ir valsts teritorijā sastopama kā ļoti rets ievazāts (adventīvs) augs vai dārzbēglis — atrasta Rīgā uz dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Armēriju plaukšķene ir viengadīgs, 15—50 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stumbru. Augs ir ar zilganu apsarmi un ziedkopā parasti dakšveidīgi zaro. Lapas uz stublāja ir pretējas, sēdošas, iegareni eliptiskas vai ovālas, lapas plātnes mala ir gandrīz gluda, gals smails. Ziedi ir izvietoti stāvā, vairogveidīgā dihāzijā stublāja un zaru galā. Kauss ir sarkanīgi brūns, šauri stobrveidīgs. Vainags ir purpursarkans, vesels, un gals —jomains. Uz vainaga ir vainadziņš ar lancetiskām daļām. Putekšņlapas pārsniedz vainaga apmali. Auglis ir šauri iegarena pogaļa. Zied jūlijā, augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «armēriju plaukšķene - Silene armeria L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-17.
Uz mūsdienu Libānas konfesiju izvietojuma ar raustītu līniju iezīmētas aptuvenās mutašerifāta robežas.
Libānas kalnu mutašerifāts
Druzu (dzeltens) un maronītu (zils) atdalītie apgabali, 1862
**Libānas kalnu mutašerifāts** (turku: *Cebel-i Lübnan Mutasarrıflığı*) pārsvarā kristīgo maronītu apdzīvota, autonoma, Eiropas lielvaru iespaidā radīta Osmaņu impērijas teritoriālā vienība, kas pastāvēja mūsdienu Libānas teritorijā no 1861. gada līdz 1918. gadam.

Reliģiskie slaktiņi
-------------------

Pēc 1840. gada asiņainajām sadursmēm starp druziem un maronītiem, Eiropas lielvaras ieteica Osmaņu impērijas sultānam Abdulmedžidam I nodalīt maronītu un druzu apgabalus vienu no otra. 1842. gada 7. decembrī sultāns pieņēma austriešu valstsvīra Meterniha plānu un uzdeva Beirutas vilajeta gubernatoram sadalīt Libānas kalnus divos apgabalos: maronītu apgabalu ziemeļos un druzu apgabalu dienvidos. Abu apgabalu pārvaldnieki tika pakļauti Sidonas vilajeta gubernatoram, kura rezidence bija Beirutā.

1860. gada maijā pie Beirutas sākās kārtējās sadursmes maronītu un druzu starpā. Nākamo nedēļu laikā sadursmes aptvēra visu reģionu, bojā gāja vismaz 10 000 maronītu.

Mutašerifāta izveidošana
------------------------

1860. gada 5. septembrī sanāca Francijas, Britu impērijas, Austrijas impērijas, Prūsijas karalistes, Krievijas impērijas un Osmaņu impērijas pārstāvju konference, kuras uzdevums bija noskaidrot slaktiņa iemeslus un ieteikt risinājumus turpmāku slaktiņu novēršanai. Konference pieņēma 1861. gada Libānas statūtus, kas paredzēja apvienot druzu un maronītu teritorijas kristiešu mutašerifa (pilnvarotā pārstāvja) pakļautībā. Mutašerifs bija ārpus Libānas dzimis kristietis, kuru amatā iecēla Osmaņu sultāns un tā kandidatūru apstiprināja Eiropas lielvaras. Teritorijas pārvaldīšanā mutašerifam palīdzēja administratīvā padome 12 cilvēku sastāvā kura veidošanai divus pārstāvjus izvirzīja katra no teritorijas sešām galvenajām reliģiskajām grupām — maronītiem, druziem, sunnītiem, šiītiem, grieķu ortodoksiem un melkītiem.

Šāda sistēma pastāvēja līdz 1915. gadam, kad Pirmā pasaules kara laikā turki paši iecēla teritorijas gubernatorus.

Mutašerifu saraksts
-------------------

* Daud paša, Garabets Artins, armēņu katolis no Istanbulas (1861—1868)
* Franko paša, Nasri Franko Kussa, sīriešu katolis no Aleppo (1868—1873)
* Rustem paša, Rustems Mariani, katolis no Florences (1873—1883)
* Vassa paša, Paško Vasa Škodrani, albāņu katolis no Škoderas (1883—1892)
* Naum paša, Naums Kussa, Nasri Franko Kussas dēls (1892—1902)
* Muzafer paša, Ladislas Czajkovskis, poļu katolis (1902—1907)
* Yusuf paša, Jousefs Kussa, Nasri Franko Kussas dēls (1907—1912)
* Ohannes paša, Ohannes Koujomdžians, armēņu katolis (1912—1915)

Demogrāfija
-----------

1870. gadā teritorijas iedzīvotāju skaits bija 110 000.

1895. gadā iedzīvotāju skaits bija 399 530, no kuriem 79,9% bija kristieši un 20,1% musulmaņi.

1913. gadā iedzīvotāju skaits bija 414 747, no kuriem 79,4% bija kristieši un 20,6% musulmaņi.