Trejsavienībai veltīta medaļa, uz kuras attēloti trīs savienības valstu monarhi
**Trejsavienība** bija militārā un politiskā savienība starp Vācijas impēriju, Austroungāriju un Itālijas karalisti, kuru izveidoja 1882. gadā un kas pastāvēja līdz 1915. gadam. Kā atbildes reakcija tai bija pakāpeniska Antantes veidošanās starp Francijas Trešo republiku, Krievijas Impēriju un Lielbritāniju. 

Vācijas impērija un Austroungārija nevēlējās pieļaut 1870. gada franču-prūšu karā sakautās Francijas tuvināšanos ar Krievijas impēriju, tāpēc 1879. gada oktobrī tās izveidoja Divsavienību. Līgums paredzēja, ka abas impērijas sadarbosies, ja nāksies karot pret Krievijas impēriju. Austroungārijas vēlme rast stipru partneri bija saistīta arī ar viņas interesēm Balkānu reģionā, kur tās intereses sadūrās ar Krievijas impērijas vēlmi aizstāvēt radniecīgos dienvidu slāvus un Osmaņu impērijas interesēm par savas varas saglabāšanu Balkānu provincēs. 

Vienlaikus, Itālijas karalistes un Francijas starpā valdīja nesaskaņas un cīņa par ietekmi Ziemeļāfrikā. Vācijas impērija, izmantojot šīs nesaskaņas, pierunāja Itālijas karalisti iesaistīties savienībā. 1882. gada 20. maijā tika izveidota Trejsavienība. Līgums paredzēja to, ka militārā konflikta gadījumā starp vienu no šīm savienības loceklēm un citu valsti, pārējās divas dalībnieces paliks neitrālas. Izņēmums būtu pieļaujams gadījumā, ja uzbrucēja būtu Francija. Tāpat līgumā bija noteikts, ka ja pret vienu no dalībnieci militāri vēršas divas vai vairākas lielvaras, tad parējām divām Trejsavienības loceklēm jānāk palīgā. Itālijas karaliste iesaistoties savienībā vēlējās, lai savienībai nebūtu uzbrūkošs raksturs. Neskatoties uz Trejsavienību, Itālijas un Austroungārijas starpā pastāvēja konflikts par itāļu apdzīvotajiem Alpu un Adrijas jūras piekrastes reģioniem, kurus Itālija vēlējās atņemt Austroungārijai. 20. gadsimta sākumā attiecības starp Franciju un Itāliju uzlabojās. Valstu starpā tika noslēgtas vairākas vienošanās. 

Sākoties Pirmajam pasaules karam Itālija faktiski pameta Trejsavienību, jo neuzsāka aktīvu karadarbību Vācijas un Austroungārijas pusē. Oficiālā Itālijas izstāšanās notika 1915. gada 23. maijā, kad tā iestājās Antantē un sāka karadarbību pret Austroungāriju un Vāciju. Oficiāli Itālijas izstāšanās tika pamatota ar to, ka Austroungārija pieteica karu Serbijas karalistei nevis Serbija uzbruka Austroungārijai, tādēļ šī valsts ir bijusi agresore konkrētajā gadījumā.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma, Vācijas un Austroungārijas pusē nostājās Osmaņu impērija, bet 1915. gada oktobrī šīm valstīm pievienojās arī Bulgārijas Karaliste. Šīs valstis turpmāk sauca par Centrālajām lielvalstīm.

Trejsavienībā bija vairākas ievērojamas personības, kuras ietekmēja tās pastāvēšanu un likteni:
1. Otto von Bismarck: Vācijas impērijas kanzlers un politiskais stratēģis, kurš bija galvenais spēks aiz Trejsavienības izveides.
2. Frans Jozefs I: Austroungārijas imperators, kurš atbalstīja Trejsavienību un centās nodrošināt stabilitāti Eiropā.
3. Umberto I: Itālijas karalis, kurš piekrita Trejsavienībai, lai nostiprinātu Itālijas pozīcijas starptautiskajā arēnā.

Izaicinājumi un liktenis:
1. Itālijas un Austroungārijas starpā pastāvēja konflikts par teritorijām Alpos un Adrijas jūras piekrastē.
2. Pirmā pasaules kara sākumā Itālija faktiski pameta Trejsavienību, pievienojoties Antantei.
3. Trejsavienības pastāvēšana beidzās 1915. gadā, kad Itālija sāka karadarbību pret Austroungāriju un Vāciju.
Trejsavienība bija sarežģīta un interesanta politiskā un militārā savienība, kas ietekmēja Eiropas vēsturi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trejsavienība***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Trejsavienības līgums (franciski)
* Līguma teksta tulkojums (angliski)