recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jānis Vādons** (īstajā vārdā **Jānis Veckrācis**, dzimis 1979. gada 4. februārī Kuldīgā) ir latviešu dzejnieks un literatūrzinātnieks.

Biogrāfija
----------

Beidzis V. Plūdoņa Kuldīgas 1. vidusskolu (1997). Ventspils Augstskolas Tulkošanas studiju nodaļā ieguvis bakalaura grādu (2001) un profesionālā maģistra grādu vadībzinātnē (2003). No 2009. gada studējis doktorantūras studijas programmā "Valodniecība" Ventspils Augstskolā un Liepājas Universitātē, ieguvis filoloģijas doktora grādu (2017). 2005. gadā apmeklējis Literārās Akadēmijas dzejas meistardarbnīcu (vadītāja Amanda Aizpuriete). 

Strādājis par tulkotāju. Kopš 2013. gada Ventspils Augstskolas Tulkošanas studiju fakultātes docents. 

Kopš 2015. gada žurnāla "Domuzīme" literatūras nodaļas vadītājs. Periodikā publicētas J. Vādona esejas. Dzejas publikācijas kopš 2005. gada. Izdoti dzejoļu krājumi "Virve" (2011), "Pagaidām iesāpas elpa" (2014) un "Klusuma forma" (2019). Atdzejojis Josifa Brodska dzeju. Pētījumi dzejas tulkošanā. 2019. gadā ar Jāņa Veckrāča vārdu izdota monogrāfija "Linguistic and Translatological Aspects of Poetry Translation: Joseph Brodsky’s Texts in Russian, English and Latvian". Saņēmis Literatūras gada balvu par krājumu "Klusuma forma", tai bijis nominēts arī krājums "Virve".

Bibliogrāfija
-------------

* dzejas krājums *"Virve"*. Rīga: Pētergailis, 2011.
* dzejas krājums *"Pagaidām iesāpas elpa"*. Rīga: Pētergailis, 2014.
* dzejas krājums *"Klusuma forma"*. Rīga: Pētergailis, 2019.
* monogrāfija *"Linguistic and Translatological Aspects of Poetry Translation: Joseph Brodsky's Texts in Russian, English and Latvian"* (latv. val.: Dzejas tulkošanas lingvistiskie un translatoloģiskie aspekti: Josifa Brodska teksti krievu, angļu un latviešu valodā). Akadēmiskā izdevniecība "PETER LANG", 2019.

Atsauces
--------

1. ↑  Literatura.lv - Jānis Vādons

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 712151112558437180002
* LCCN: no2019091232
* ISNI: 0000 0004 1713 8030
* GND: 1180753356
* SUDOC: 240090950

 |

 |
Organizācijas zīmogs
*Grand Orient de France*
***Grand Orient de France*** (GODF) (akronīms GODF, tulkojas kā "Francijas Lielais Orients") ir vecākā un lielākā no vairākām masonu organizācijām, kas atrodas Francijā, un vecākā kontinentālajā Eiropā (izveidota no vecākas Francijas Lielās ložas 1773. gadā un īsā laika posmā līdz 1799. gadam sevī iekļāva visu vecās organizācijas sastāvu, tās dibināšanu varētu datēt ar 1728. vai 1733. gadu). *Grand Orient de France* parasti tiek uzskatīta par kontinentālās brīvmūrniecības "mātes ložu".

Devīze *Liberté, Egalité, Fraternité*, ko tā pieņēma 1848. gadā un citi organizācijas likumi, laika gaitā iegājās Francijas Republikas likumdošanā.

Atsauces
--------

1. ↑  17 janvier 1773 : naissance du Grand Orient de France
2. ↑  Le Grand Orient de France fête ses 250 ans : d’où vient la franc-maçonnerie ?
3. ↑  Le Grand Orient de France, promoteur de la devise de la République

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Grand Orient de France***.
* Britu enciklopēdijas Grand Orient de France

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129735891
* LCCN: n80149088
* ISNI: 0000 0001 2156 4567
* GND: 3009525-6
* SUDOC: 026451581
* BNF: cb11869722b (data)
* NKC: kn20121008002

 |

 |
Šis raksts ir par literatūras žurnālu. Par simbolu skatīt rakstu Karogs.

**Karogs** bija latviešu literatūras žurnāls, kas iznāca no 1940. līdz 2010. gadam.

Literatūras un mākslas mēnešraksts "Karogs" tika nodibināts pēc padomju okupācijas 1940. gadā. Tā pirmais numurs iznāca 1940. gada septembrī, tā galvenais redaktors bija rakstnieks Andrejs Upīts, redakcijā strādāja arī Vilis Lācis, Jūlijs Lācis, Žanis Spure un Arvīds Grigulis. Žurnālā mērķtiecīgi tika popularizēta padomju rakstnieku daiļrade un sociālistiskā reālisma metode. Tajā publicējās padomju varai lojālie latviešu rakstnieki. Žurnāls iznāca reizi mēnesī līdz 1941. gada jūnijam, kad Latvijas teritorijā ienāca nacistiskās Vācijas karaspēks.

Otrā pasaules kara laikā žurnāls neregulāri iznāca evakuācijā Krievijā ar apakšnosaukumu "**Literatūras almanahs**". 1945. gada sākumā tas atkal sāka iznākt Latvijā, līdzās A. Upītim un V. Lācim redakcijā strādāja arī Jānis Sudrabkalns, Fricis Rokpelnis, Anna Sakse, Jūlijs Vanags un Kārlis Kraujiņš.

No 1948. līdz 1964. gadam žurnāla atbildīgais redaktors bija dzejnieks Andrejs Balodis. No 1967. līdz 1989. gadam "Karoga" galvenais redaktors bija dzejnieks Andris Vējāns. No 1989. līdz 2000. gadam galvenā redaktore bija Māra Zālīte, no 2001. līdz 2003. gadam — dzejnieks Māris Čaklais. No 2003. gada līdz žurnāla darbības izbeigšanai 2010. gadā galvenā redaktore bija literatūrkritiķe un tulkotāja Ieva Kolmane.

Atsauces
--------

1. ↑  *Karogs*, 1945, Nr. 1/2, 3. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Berelis, Guntis. Cienījama vecuma "Karogs" (2010)
Liepājas jūrskola (1877. gada zīmējums).
**Liepājas jūrskola** bija 1843. gadā dibināta privāta mācību iestāde.

Vēsture
-------

Jūrskola dibināta 1843. gadā kā privāta jūrskola, kur mācības notika vācu valodā. Darbojusies līdz 1861. gadam, kad pārveidota par navigācijas klasi Liepājas proģimnāzijas sastāvā. Līdz 1876. gadam klasi beidza 130 audzēkņi. 

1876. gadā navigācijas klase, balstoties uz 1867. gada jūrskolu likuma, pārveidota par I (zemākās) kategorijas jūrskolu (vācu: *Navigationsschule*), kuru uzskata par Liepājas Jūrniecības koledžas priekšteci. 1880. gadā to pārveidoja par III (augstākās) kategorijas jūrskolu. Līdz 1897. gadam skolā bija mācījušies 1250 skolnieki un diplomus ieguvuši: 97 tālbraucēju kapteiņi, 131 tuvbraucēju kapteiņi un tālbraucēju stūrmaņi un 67 tuvbraucēju stūrmaņi.
Pēc 1902. gada jūrskolu likumdošanas izmaiņām Liepājas jūrskola bija I (augstākās) kategorijas jūrskola, kurā sagatavoja 1. un 2. šķiras stūrmaņus. Jūrskola darbojās līdz Pirmajam pasaules karam, kad to evakuēja uz Iekškrieviju.

Vēsture Latvijas republikā
--------------------------

1929. gadā Liepājā tika atvērta jūrskola ar kuģu vadītāju, kuģu mehāniķu un zvejniecības nodaļu. Jūrskolā mācījās 131 audzēknis. Sākoties ekonomiskajai krīzei, samazinājās pieprasījums pēc diplomētiem jūrniekiem un jūrskolu 1936. gadā pārdēvēja par Valsts zvejniecības un zivkopības skolu ar mācību ilgumu 4 mēneši. Skolas darbojusies līdz 2. pasaules karam.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Latvijas Jūrniecības vēsture, Rīga, 1998.
Haņu karagājieni
Haņu impērijas centrālā teritorija un kontrolētie reģioni
**Rietumu reģionu protektorāts**, izveidots Ķīnas Haņu dinastijas laikā, apzīmē ķīniešu impērijas kontrolei pakļautu Centrālāzijas reģionu, kas centrējās mūsdienu Siņdzjanas teritorijā esošajā Tarimas ieplakā.

Par Rietumu reģionu robežu uzskatīja Lielā Ķīnas mūra Jumeņas vārtus, no kuriem sākās Zīda ceļš. 

Haņu impērijai karojot ar sjonnu klejotāju ciltīm, 2. gadsimtā p.m.ē. ķīniešu vara sasniedza šo reģionu, kuru apdzīvoja indoeiropieši. Atbilstoši ķīniešu hronikām, oāzēm bagātajā reģionā pastāvēja 36 nelielas pilsētvalstis (Turfana, Aksu, Kuča, Kašgara u.c.). Iedzīvotāju vairums bija budisti. Ķīnieši sākotnēji šeit izvietoja garnizonus sev lojālo pilsētu aizsardzībai. 59/60. gadā p.m.ē oficiāli izveidoja militārā ģenerālprotektora amatu, kas bija augstākais Haņu varas pārstāvis reģionā. 

Haņu dinastijas nestabilitāte 1. gadsimta pirmajā pusē noveda pie kontroles zaudēšanas, reģiona valstiņām pakļaujoties klejotāju varai, vai karojot savā starpā. 1. gadsimta beigās ķīniešiem pakāpeniski izdevās atjaunot kontroli pār reģionu. 89. gadā Haņu impērija beidzot uzvarēja ilgajā karā ar sjonnu klejotājiem, un protektorāta militārā nozīme samazinājās. 2. gadsimta otrajā pusē Haņu dinastijā sākas iekšējais sabrukums, un protektorāta uzturēšanai vairs nebija iespējama. 

Kīniešu kontrole šajā reģionā atgriezās vairākus gadsimtus vēlāk, Tanu dinastijas laikā.
Baltkrievijas bruņoto spēku emblēma
**Baltkrievijas Bruņotie spēki** (baltkrievu: *Узброеныя сілы Беларусі*) ir Baltkrievijas Republikas bruņotie spēki, kas saskaņā ar 1992. gada 6. decembra valsts doktrīnu izveidoti, lai nodrošinātu valsts suverenitātes aizsardzību, neuzskatot nevienu konkrētu valsti par savu potenciālo ienaidnieku un neiejaucoties citu valstu bruņotos konfliktos.

Militārais dienests valstī ir obligāts vīriešiem, kuri noteiktā kārtībā ir atzīti par derīgiem militārajam dienestam. Bruņotajos spēkos var dienēt pilsoņi, kuri ir derīgi dienestam, neatkarīgi no izcelsmes, sociālā vai mantiskā stāvokļa, rases, etniskās piederības, izglītības, valodas, attieksmes pret reliģiju, nodarbošanās veida, politiskās vai citas pārliecības. Iesauktie tiek pieņemti dienestā vecumā no 18 līdz 27 gadiem. Dienesta laiks ir atkarīgs no izglītības, tādējādi personām bez augstākās izglītības jādienē 18 mēneši, personām ar augstāko izglītību — 12 mēneši, bet ar militāro izglītību — 6 mēneši. Militārajā dienestā var dienēt arī sievietes, kuras atbilst prasībām.

Pilsoņi var patstāvīgi izvēlēties, kurā no divām valsts valodām (krievu vai baltkrievu) viņi nodos zvērestu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baltkrievijas Bruņotie spēki***.
**Navahu valoda** (navahu: *Diné bizaad*) ir Ziemeļamerikas indiāņu navahu valoda, kas izplatīta Savienoto Valstu dienvidrietumos. Tā ir viena no na-dene valodu saimes valodām. Ģeogrāfiski un lingvistiski pieder pie atapasku valodu dienvidu atzara. Tā ir plašākā Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju valoda uz ziemeļiem no Meksikas, ko prot 120 000—170 000 cilvēku. Ap 75% valodas pratēju dzīvo Navahu Nācijas rezervātā.

Navahu valoda ir apdraudēta, jo samazinās bērnu skaits, kas tajā sazinās. Kopš 1986. gada skolās tiek īstenota valodas imersijas programma. Radiopārraides noris navahu un angļu valodās. Kopš 2012. gada ir pieejama *iPhone* navahu tastatūra, bet 2013. gada augustā navahu tastatūru ieviesa *Android* operētājsitēmā. 2013. gadā navahu valodā tika pārtulkota filma Zvaigžņu kari: Jaunā cerība. Tā bija pirmā lielā kinofilma, kuru pārtulkoja kādā no indiāņu valodām.

Otrajā Pasaules karā cīņās pret japāņiem un Korejas karā ASV armijā dienēja navahu radisti, kas ziņojumus pa rāciju un telefonu nodeva pretiniekiem nasaprotamajā navahu valodā.

Atsauces
--------

1. ↑  "Zvaigžņu kari tiks tulkoti navahu valodā" angl. NPR, 20 jūnijs 2012
2. ↑  "Zvaigžņu kari tiks pārtulkoti navahu valodā" angl. *Navajo Times*, 13. jūlijs 2013

Ārējās saites
-------------

* Navahu valoda angl.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85090350
* GND: 4126384-4
* BNF: cb11945144s (data)
* NDL: 00567962

 |

 |
**Mārtiņš Bariss** (1947—2021) bija viens no kustības Helsinki-86 dibinātājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1947. gada 9. septembrī Lēdurgā. Mācījās Saukas profesionāli tehniskajā skolā, darbojies tautas lietišķās mākslas studijā "Dzintars". Strādāja Liepājas galantērijas kombinātā "Lauma" par elektriķi.

1986. gadā kopā ar Linardu Grantiņu un Raimondu Bitenieku nodibināja cilvēktiesību aizstāvības grupu Helsinki-86, 1988. gadā vadīja šīs organizācijas Liepājas grupu, bija Latvijas Tautas frontes kongresu delegāts, Pilsoņu kongresa Latvijas komitejas loceklis. Bija ievēlēts Latvijas Tautas frontes domē.
5. Saeimas vēlēšanās viņš kandidēja "Tēvzemei un Brīvībai" sarakstā.

Vēlāk bija "Latvenergo" darbinieks.

Miris 2021. gada 22. aprīlī.

Apbalvojumi
-----------

1996. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces
--------

1. ↑  Mūžībā aizgājis viens no "Helsinki 86" dibinātājiem Mārtiņš Bariss "Kurzemes Vārds" 25.04.2021
2. ↑  Mūžībā devies viens no «Helsinki 86» dibinātājiem Mārtiņš Bariss lsm.lv 2021. gada 25. aprīlī
**Brendons Hanters** (angļu: *Brandon Hunter*; dzimis 1980. gada 24. novembrī Sinsinati, Ohaio štatā, ASV, miris 2023. gada 12. septembrī Orlando, Floridā) bija amerikāņu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja pozīcijā. Vairākas sezonas aizvadījis Nacionālajā basketbola asociācijā (NBA), bet pēc tam spēlējis Eiropas klubos, tostarp BK Ventspils. Vērtējot pēc aizvadīto spēļu skaita un snieguma tajās, B. Hanters ir līdz šim NBA sevi vislabāk apliecinājušais spēlētājs, kurš pēc karjeras NBA spēlējis Latvijas klubā.

Karjera
-------

B. Hanters aizvadīja lielisku koledžu basketbola karjeru Ohaio universitātē. Pēdējā sezonā viņā bija NCAA labākais atlēkušo bumbu vācējs, sezonu beidzot ar vidēji gūtiem 21,5 punktiem, 12,6 atlēkušajām bumbām un 1,2 blokiem vidēji spēlē. Sezonā viņš sasniedza ekskluzīvo summu 2000 punktu un 1000 atlēkušās bumbas (2003. gadā to spēja vēl arī Niks Kolisons un Deivids Vests).

2003. gada NBA draftā viņu izraudzījās Bostonas "Celtics" ar kopējo 56. kārtas numuru, šajā un nākamajā sezonā B. Hanters spēlēja NBA. "Celtics" vinš nospēlēja 36 spēles, gūstot vidēji 3,5 punktus un 3,3 atlēkušās bumbas debijas sezonā NBA. 2004. gada jūnijā viņu NBA paplašināšanās draftā starp komandu neaizsargātajiem spēlētājiem izraudzījās Šarlotas "Bobcats", bet, šajā komandā nespēlējis, B. Hanters novembrī tika aizmainīts uz Orlando "Magic" pret Kītu Bogansu. "Magic" sastāvā viņš piedalījās 31 spēlē, vidēji sezonā gūstot 3,1 punktu un 2,2 atlēkušās bumbas spēlē. Pirms 2005.—2006. gada sezonas B. Hanters pievienojās Milvoki "Bucks", taču laukumā tās sastāvā nedevās, tāpat pirms nākamās sezonas iekļauts Klīvlendas "Cavaliers" sastāvā viņš tomēr tika atbrīvots pirmssezonas pārbaudes spēļu laikā.

Pēc 2005.—2006. gada sezonas, kuras laikā B. Hanteram neizdevās iegūt vietu NBA klubu sastāvā, viņš pārcēlās uz Eiropu, kur šajā un nākamajās sezonās spēlēja pārsvarā Itālijas, bet arī Grieķijas, Turcijas un Izraēlas klubos.

2011. gada martā B. Hanters noslēdza līgumu ar Latvijas basketbola līgas klubu BK Ventspils. Tā sastāvā izcīnīja Latvijas čempionāta sudraba medaļas. Vērtējot pēc aizvadīto spēļu skaita un snieguma tajās, B. Hanters ir līdz šim NBA sevi vislabāk apliecinājušais spēlētājs, kurš pēc karjeras NBA spēlējis Latvijas klubā.

Pēc sezonas pārgāja uz Vācijas Bundeslīgas klubu Baireitas BBC. Profesionālā basketbola karjeru noslēdza 2013. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  'Ventspils' pastiprinās ar spēka uzbrucēju Brendonu Hanteru, Delfi

Ārējās saites
-------------

* NBA profils (angliski)
***Chess.com*** ir interneta šaha vietne, forums un šaha sociālais tīkls. Tā ir viena no lielākajām šaha platformām pasaulē.

Vietne darbojas, izmantojot Freemium biznesa modeli: visas tās pamatfunkcijas ir bezmaksas, bet papildu funkcijas ir pieejamas, iegādājoties premium profilu. Spēlēt var gan pašā vietnē, gan izmantojot Android, iOS vai Windows Phone aplikācijas. 

2022. gada 16. decembrī *Chess.com* sasniedza 100 miljonu lietotāju atzīmi.

Kopš Krievijas iebrukuma Ukrainā sākuma vietne ir paudusi atbalstu Ukrainai, kā arī organizējusi vairākus līdzekļu vākšanas pasākumus. Aprīlī tīmekļa vietne aizstāja Krievijas spēlētāju karogu ar saiti, kas ved uz ierakstu par *Chess.com* nostāju karadarbības jautājumā, kurā tā aicināja Krievijas valsts iestādes izvest karaspēku.

Atsauces
--------

1. ↑  David Waldstein. «Think Cheating in Baseball Is Bad? Try Chess». *The New York Times* (en-US), 2020-03-15. ISSN 0362-4331. Skatīts: 2023-06-07.

Ārējās saites
-------------
**Evelina Nikolova** (bulgāru: *Евелина Георгиева Николова*; dzimusi 1993. gada 18. janvārī) ir bulgāru brīvā stila cīkstone, Olimpisko un Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

2015. gadā Evelina Nikolova pārstāvēja Bulgāriju Eiropas spēlēs, kas notika Baku, Azerbaidžānā. Svara kategorijā 55 kg viņa cīņā par trešo vietu pārspēja Irinu Ologonovu un ieguva vienu no bronzas medaļām. Tajā pašā gadā viņa ieguva bronzas medaļu arī pasaules čempionātā, kas notika Lasvegasā, Amerikas Savienotajās Valstīs. Šoreiz cīņā par bronzu viņa svara kategorijā 55 kg pieveica ķīnieti Panu Cjaņui. 

2019. gada Eiropas cīņas čempionātā, kas notika Bukarestē, Rumānijā, viņa svara kategorijas 55 kg finālā zaudēja Irinai Gusjakai un ieguva sudraba medaļu. 2020. gadā viņa piedalījās Eiropas čempionātā svara kategorijā 55 kg, kur zviedriete Sofija Matsone viņu jau pirmajā mačā pieveica un no tālākām cīņām izslēdza. Matsone šajā čempionātā izcīnīja vienu no bronzas medaļām. 2021. gada Eiropas čempionāta astotdaļfinālā Nikolova zaudēja Baltkrievijas cīkstonei Irinai Kuračkinai, kas vēlāk kļuva par šī turnīra uzvarētāju, bet uzvarēja abās gandarījuma cīņas un ieguva bronzas medaļu.

2021. gada augustā Tokijā 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 57 kg Evelina Nikolova atkal zaudēja Irinai Kuračkinai, šoreiz pusfinālā, bet cīņā par trešo vietu pārspēja krievieti Valēriju Koblovu un ieguva bronzas medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «2015 European Games Results». *United World Wrestling*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 15. aprīlis. Skatīts: 2020. gada 15. aprīlis.
2. ↑  Michael Pavitt. «Azerbaijan celebrate Baku 2015 gold medal as women’s wrestling events begin». *InsideTheGames.biz*, 2015. gada 15. jūnijs. Skatīts: 2020. gada 14. februāris.
3. ↑  Daniel Etchells. «Ukraine top team standings after first day of women's finals at European Wrestling Championships». *InsideTheGames.biz*, 2019. gada 11. aprīlis. Skatīts: 2020. gada 11. aprīlis.
4. ↑  «2019 European Wrestling Championships Results». *United World Wrestling*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 12. aprīlis. Skatīts: 2020. gada 12. aprīlis.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Evelina Nikolova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Kristiāns Zelts** (dzimis Rīgā 1995. gada 30. augustā) ir latviešu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2024) pārstāv Latvijas čempionāta vienību HK Zemgale/LBTU.

Karjera
-------

Spēlēt sācis ASK Ogre sistēmā, karjeru K. Zelts sāka 2013. gada sezonā ar Jūrmalas HASC Latvijas čempionātā. Vēlāk devies uz Norvēģiju, kur pārstāvējis Kristiansand IK komandu. Aizvadījis pārbaudes spēles Latvijas U18 izlases komandā.

2014. gada sezonā izmēģinājis spēkus Norvēģijas augstākās līgas sistēmas klubā Tønsberg Vikings, kur tika pārstāvēts sistēmas junioru klubs.

2015. gada sezonā noslēdzis līgumu ar Norvēģijas otrās līgas klubu *Nes IK*. Aizvadījis pārbaudes spēles Latvijas U20 izlases komandā.

Nākamās sezonas pavadījis Amerikas Junioru līgās, pārstāvot *El Paso Rhinos* un *Cheyenne Stampede* komandas.

2017. gadā atgriezies Latvijā, pārstāvot Rīgas "Prizma" vienību. 2018. gada sezonas laikā K. Zelts pārcēlās uz HS Rīga komandu, tās sastāvā spēlējot līdz 2018 gada sezonas beigām.

2018. gada sezonu K. Zelts sācis HK Kurbads sastāvā, bet vēlāk pievienojies HK Lido, tās sastāvā tika aizvadītas 3 spēles. Vēlāk tās pašas sezonas laikā pārcēlies uz Latvijas otras līgas klubu "Prizma/Pārdaugava", no kuras sezonas otrajā pusē ticis izsaukts uz Latvijas izlasi, pārstāvot to Ziemas olimpiskajā universiādē Krasnojarskā, Krievijā.

2019. gadā sezonā atgriezies HK Prizmas sastāvā, bet sezonas pirmajā pusē ģimenes apsvērumu dēļ izlaidis gan 2020. gada atlikušo sezonu, gan visu 2021. gada sezonu.

2022. gada sezona atgriezies, pārstāvot Rīgas "Olimp" komandu Latvijas čempionātā, izcīnot 2. vietu.

2022.—2023. gada sezonā spēlēja Latvijas čempionāta klubā Rīgas "Dinamo". Sākot ar 2023.—2024. gada sezonu, pārstāv klubu HK Zemgale/LBTU.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
Austrumukrainas apgabali  Sarkanā - vienmēr iekļauti  Oranžā - reizēm iekļauti
**Austrumukraina** (ukraiņu: *Східна Україна*) ir kultūrvēsturiskais reģions, kas ietver Harkivas, Doneckas un Luhanskas apgabalu.

Vēsture
-------

Ukraiņu skaits Ukrainā 2001. gadā
Dzimtā ukraiņu valoda Ukrainā pēc reģioniem 2001. gadā
Ukrainas austrumos 18. gadsimtā dzīvoja dažādas etniskās grupas, tostarp ukraiņi (61,3% Doneckas apgabalā), krievi — 12,2 %, rumāņi — 6,2% (2,5%), grieķi — 3,7%, armēņi — 2,6%. Pēc holodomora tika pārcelti krievi, galvenokārt uz Donbasu, Dņepras un Odesas reģioniem. Strādāt Donbasa raktuvēs atbrauca cilvēki no visas Krievijas un Padomju Savienības. Austrumukraina un Donbass kā tās galvenā daļa pašlaik ir vāji integrēta valsts procesos, iedzīvotāji runā galvenokārt krieviski. Tajā pašā laikā etniskā, reliģiskā un kultūras motivācija būtiski neietekmē vēlēšanu izvēli. 

Pašreizējais stāvoklis Austrumukrainas frontē
Karš Austrumukrainā (ukraiņu: *Війна на сході України*) ir daļa no Krievijas—Ukrainas kara Ukrainas Donbasa teritorijā (Doneckas un Luhanskas apgabalā), kas sākās pēc Krimas aneksijas 2014. gada martā ar pret jauno Ukrainas valdību vērstām prokrieviskām demonstrācijām Doneckā, Luhanskā un citās Ukrainas austrumu un dienvidu pilsētās, kas pārauga vardarbīgos mēģinājumos ieņemt vietējo pašvaldību iestādes.

Problēmas
---------

Lai nodrošinātu reģiona attīstību, ir jārisina vairāki ekonomiski, sociāli un vides jautājumi. Galvenais jautājums ir ražošanas materiāli tehniskās bāzes atjaunošana, īpaši Donbasa smagajā rūpniecībā, nepieciešama racionāla ekonomiskā un investīciju politika.

Sausuma dēļ Luhanskas un Doneckas apgabalos katru gadu tiek novēroti ugunsgrēki.

Nozīmīgākās pilsētas
--------------------

* Harkiva — slavena ar savu universitāti, kas dibināta 1806. gadā, un ar savu mašīnbūves un militāro rūpniecību.
* Donecka — neformālā akmeņogļu ieguves rajona Donbasa galvaspilsēta.
* Luhanska — ievērojams mašīnbūves (lokomotīves, tramvaji, kalnrūpniecības iekārtas), metalurģijas, pārtikas rūpniecības centrs.
* Kramatorska — ievērojams dzelzceļa mezgls, mašīnbūves, metalurģijas, vieglās, pārtikas un būvmateriālu rūpniecības centrs.
* Bahmuta — pilsētā ir attīstīta būvmateriālu, mašīnbūves, pārtikas rūpniecība un akmens sāls ieguve.
* Mariupole — pilsētā atrodas liels mašīnbūves uzņēmums *Azovmaš* (līdz 2022. gadam), kā arī ievērojama jūras osta.
* Slovjanska —ievērojams dzelzceļa mezgls, attīstīta ķīmiskā rūpniecība.

Skatīt arī
----------

* Centrālukraina
* Ziemeļukraina
* Rietumukraina
* Dienvidukraina

Atsauces
--------

1. ↑  «Donbas: Why Russia is trying to capture eastern Ukraine». *BBC News* (en-GB). 2022-04-01. Skatīts: 2023-04-06.

Skatīt arī
----------

* Rietumukraina
Izraēlas bumbu patvertnes iekštelpas 2012. gadā
**Bumbu patvertnes** ir būves, kas paredzētas iedzīvotāju aizsardzībai pret ienaidnieka uzbrukumiem no gaisa (bombardēšanas). Daudzējādā ziņā tās ir līdzīgas bunkuriem, lai gan tās nav paredzētas aizsardzībai pret uzbrukumiem no zemes.

Vēsture
-------

Otrā pasaules kara laikā kā pretgaisa patvertnes tika izmantotas dažāda veida būves, piemēram, pagrabi. Pirmā pasaules kara laikā bombardēšanas uzlidojumu dēļ Apvienotajā Karalistē par patvertnēm tika pārbūvētas 80 īpaši pielāgotas Londonas metro stacijas.

Latvijā
-------

Aukstā kara gados Latvijā tika uzbūvēts simtiem patvertņu, kur padomju nomenklatūrai un militārpersonām patverties kodolkara gadījumā. Pēc neatkarības atgūšanas valsts formāli rūpējās par šiem civilās aizsardzības objektiem, bet faktiski nekādi ieguldījumi un uzturēšana nenotika. 2008. gada krīzes laikā, lai ietaupītu līdzekļus, valdība atlikušajiem 300 bunkuriem atcēla civilās aizsardzības objekta statusu, ļaujot īpašniekiem ar tiem rīkoties pēc saviem ieskatiem. Vairums tika privatizēti, nojaukti, applūduši, sagruvuši vai tiek izmantoti citiem mērķiem, piemēram, kā rūpniecības cehs, noliktava vai muzejs. Gan Rīgas pilsētas, gan Latvijas valsts civilās aizsardzības plānos militāra apdraudējuma gadījumā uzsvars tiek likts uz iedzīvotāju apziņošanu un evakuāciju, nevis patvertnēm. Tātad – par vietu, kur droši sagaidīt evakuāciju, katram jāparūpējas pašam.

Skatīt vēl
----------

* karastāvoklis
* Policijas stunda

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijā nav bumbu patvertņu, krīzes situācijā par savu drošību jārūpējas pašiem». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-08-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bumbu patvertne***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85002692
* BNF: cb11973128p (data)
* NKC: ph349440

 |

 |
**Gerhards Pauls fon Rozens** (vācu: *Gerhard Paul von Rosen*; 1856—1927) bija vācbaltiešu gleznotājs, Rīgas pilsētas mākslas skolas direktors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1856. gada 9. oktobrī Rakverē Voldemāra Reinholda fon Rozena un viņa sievas Marijas, dzimušas Manteifeles-Cēges, ģimenē. Mācījās Humberta skolā un studēja arhitektūru un glezniecību Pēterburgas Mākslas akadēmijā (1874—1878), strādāja par brīvmākslinieku Tallinā. Turpināja glezniecības studijas Diseldorfas Mākslas akadēmijā (1883—1886), strādāja par brīvmākslinieku Pēterburgā.

Pēc Elīzes Jungas-Štillingas aicinājuma 1891. gadā Rozens ieradās Rīgā un sāka strādāt par skolotāju viņas privātajā zīmēšanas un gleznošanas skolā, pēc viņas nāves 1904. gadā pārņēma skolas vadību un 1906. gadā izveidoja Rīgas pilsētas mākslas skolu Pēterburgas Mākslas akadēmijas pārziņā. Līdztekus Rozens no 1896. gada darbojās Rīgas Politehniskajā institūtā, no 1901. gada par štata docētāju, 1911. gadā ievēlēts par zīmēšanas adjunktprofesoru.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 22. maijā Rīgā gāja bojā viņa sieva Marija fon Rozena (1880—1919), pēc kara beigām 1920. gadā Gerhards fon Rozens pācēlās uz dzīvi Vācijā. Miris 1927. gada 27. janvārī Berlīnes priekšpilsētā Lihterfeldē.

* "Pie Siguldas Ķeizarkrēsla" (1907)"Pie Siguldas Ķeizarkrēsla" (1907)
* "Priežu mežs" (1910)"Priežu mežs" (1910)
* "Ziemas mežs" (1915)"Ziemas mežs" (1915)
* "Bērzu mežs vakara gaismā" (1926)"Bērzu mežs vakara gaismā" (1926)

Atsauces
--------

1. ↑  Baltische Historische Kommission

Literatūra
----------

* Neumann, W. Baltische Maler und Bildhauer des XIX. Jahrhunderts. Riga: Grosset, 1902, S. 172.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 100541205
* ISNI: 0000 0000 7124 5305
* GND: 139251723

 |

 |
Ģenerālleitnants Ādams Johans fon Fītinghofs (ap 1850)
**Ādams Kristaps Johans fon Fītinghofs** (vācu: *Adam Christoph Johann von Vietinghoff genannt Scheel*; 1797-1871) bija vācbaltiešu muižnieks, Krievijas Impērijas kavalērijas ģenerālis, kirasieru divīzijas komandieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1797. gada 28. martā Mazbērzes muižā (tagad Auru pagasts) muižnieka Gustava Heinriha fon Fītinghofa (1760—1813) un viņa sievas Katrīnas, dzimušas fon der Rekes ģimenē. Napoleona karu laikā 1813. gadā viņš dienēja Sibīrijas ulānu pulkā, 1815. gada oktobrī Kavaliergvardes pulkā (*Кавалергардский полк*), 1818. gadā paaugstināts par kornetu, 1819. gadā par leitnantu, 1821. gadā par štabskapteini, 1824. gadā par kapteini. 1825. gada 14. decembrī piedalījās dekabristu sacelšanās apspiešanā Pēterburgas Senāta laukumā.

1831. gadā Fītinghofs kā eskadrona komandieris piedalījās Novembra sacelšanās apspiešanā Varšavā un tika paaugstināts par pulkvedi. 1833. gadā viņu iecēla par Novgorodas kirasieru pulka komandieri un 1839. gadā paaugstināja par ģenerālmajoru un kavaliergvardes pulka komandieri, 1844. gadā par gvardes kirasieru divīzijas 1. brigādes komandieri, 1847. gadā par 2. kirasieru divīzijas komandieri un ģenerālleitnantu.
1857. gadā Fītinghofu iecēla par apvienotās kirasieru divīzijas komandieri un 1861. gadā par kavalērijas ģenerāli, bet pēc kirasieru pulku likvidēšanas 1862. gadā par Odesas militārā apgabala komandiera palīgu.

1864. gada augustā ģenerālis Fītingofs demobilizējās un pēdējos dzīves gadus pavadīja savā muižā.
Miris 1871. gada 10. februārī Jelgavā, apbedīts Dobeles apriņķa Lielbērzes muižas dzimtas kapos.

Ģimene
------

1835. gadā apprecējās ar Elīzu fon Knigi (1804—1850), viņiem bija 7 bērni, no kuriem trīs nomira bērnībā. 1851. gadā apprecējās ar Bertu fon Kelleri (1823—1914), viņiem bija trīs bērni.
**Daudznacionāla valsts** jeb **multinacionāla valsts** ir valsts, kuras teritorijā dzīvo dažādas etniskās grupas — nācijas, tautības, nacionālās un etnogrāfiskās grupas, kurām ir politiskā subjektivitāte. 

Vēsturiski daudznacionālas valstis veidojušās tur, kur vairāk vai mazāk plašas teritorijas valstiska saliedētība notika pirms nāciju veidošanās un nacionālo kustību attīstības (vairākas Austrumeiropas un Āzijas valstis), kā arī koloniālās ekspansijas laikā (Āfrikas valstis, kur daudzas etniskās grupas sadalīja valstu robežas); intensīvas migrācijas rezultātā (piemēram, ASV).

Atšķirībā no etniski viendabīgām sabiedrībām daudznacionālu valsti veido vairāk nekā viena etniskā grupa. Faktiski gandrīz visas mūsdienu nacionālās kopienas ir daudznacionālas.

Skatīt arī
----------

Ārējās saites
-------------

* Multinacionālisms



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000329367
* LCCN: sh2009003712
* GND: 4171218-3

 |

 |
**Aija Bērziņa** (dzimusi 1978. gada 28. maijā) ir latviešu kinoproducente.

Biogrāfija
----------

Aija Bērziņa mācījusies Eiropas filmu koledžā Dānijā (2000—2001). 2002. gadā absolvējusi Latvijas Kultūras akadēmiju, iegūstot bakalaura grādu audiovizuālās kultūras teorijā un vēsturē.

2001. gadā uzsākusi darbu kā režisora asistente. Bijusi montāžas režisore filmām "Kūtrums" (2002) un "Pērku jūsu vīru!" (2003). Ilgāku laiku strādājusi dokumentālo filmu žanrā. Darbojusies Vides filmu studijā, producējusi filmu "Dokumentālists" (2012). Šī filma ieguvusi Lielā Kristapa balvu kā labākā pilnmetrāžas dokumentālā filma.

2011. gadā kopā ar producenti Alisi Ģelzi izveidojusi savu filmu studiju *Tasse Film*. Producējusi filmas "Zivs (2013), "Vējš pelēkās priedes nolauza" (2013), "Garāžas" (2016), "Dārznieks" (2016), "Es esmu šeit" (2016), "Ar putām uz lūpām" (2017), "Paradīze '89" (2018), "Oļegs" (2019), "Mīlulis" (2022). Kā producente piedalījusies vairāku kopražojuma vai ārvalstu filmu tapšanā, tai skaitā "Humorists" (2019), *A Certain Kind of Silence* (2019), *Wesele* (2021).

*Tasse Film* producētās filmas "Es esmu šeit" un "Oļegs" ieguvušas Lielā Kristapa balvu kā labākās pilnmetrāžas spēlfilmas. Filma "Es esmu šeit" 2016. gada Berlīnes kinofestivālā saņēmusi kategorijas *14plus* galveno balvu — Kristāla lāci.

Aija Bērziņa ir biedrības Latvijas Kinoproducentu asociācijas prezidente. 2014. gadā ievēlēta par Latvijas Filmu padomes priekšsēdētāju. Darbojas arī kā Rīgas Starptautiskā kino festivāla valdes priekšsēdētāja.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «No rītdienas kinoteātros Latvijā skatāma filma "Ar putām uz lūpām"». NRA.
2. ↑  «Aija Bērziņa». torinofilmlab.it.
3. ↑  Renāra Vimbas filma Es esmu šeit Berlīnē saņem Kristāla lāci
4. ↑  «Biedrība „Latvijas Kinoproducentu asociācija"». filmproducers.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 17. janvārī. Skatīts: 2022. gada 30. oktobrī.
5. ↑  «Par Latvijas Filmu padomes priekšsēdētāju ievēlēta Aija Bērziņa». Diena.

Ārējās saites
-------------

* Aija Bērziņa makslinieki.lv
* Aija Bērziņa Filmas.lv
* *IMDb* profils (angliski)
**Udmurti** ir somugru tauta, kura dzīvo Udmurtijā, Krievijas Federācijā, kā arī tās kaimiņu republikās. Udmurti runā krievu un udmurtu valodās - galvenā reliģija ir pareizticība. 

2021. gada tautu skaitīšanas rezultāti parādīja, ka Krievijas Federācijā dzīvo 386 tūkstoši udmurtu, no tiem 299 tūkstoši dzīvo Udmurtijā. Udmurti dzīvo arī Kazahstānā, Baltkrievijā, Uzbekistānā, Ukrainā.

Vēsture
-------

Udmurtu etnoģenēzi ietekmējuši Volgas bulgāri, vēlāk tatāri. Pēc Zelta Ordas sagrāves un Ivana IV karagājiena uz Kazaņu 1552. gadā udmurti nonāca Krievijas caristes pakļautībā. Līdz 20. gadsimtam viņus dēvēja par **votjakiem**.

Udmurtu skaita izmaiņas Latvijā (1897-2011)
-------------------------------------------

| **Deklarētā tautība**  | 1897 | 1920 | 1925 | 1930 | 1935 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2000 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| udmurti | 80 | nez. | nez. | nez. | 0 | 95 | 202 | 318 | 471 | 335 | 191 |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Udmurti***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Udmurtuloģija (krieviski)
**Eduards Grosbergs** (dzimis 1892. gada 27. aprīlī, miris 1970. gada 10. jūnijā) bija latviešu arhitekts, Latvijas Arhitektu biedrības valdes loceklis, Latvijas Valsts kontroles kolēģijas loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 27. aprīlī. 1930. gada 26. maijā beidza Latvijas Universitātes arhitektūras fakultāti, bija studentu korporācijas *Patria* loceklis. 1931. gadā pēc viņa projekta uzcēla funkcionālisma stila divdzīvokļu ēku Kokneses prospektā 26, Mežaparkā.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā E. Grosbergs devās trimdā uz Vāciju, kur darbojās Latviešu Centrālās Padomes vadībā. Pēc 1948. gada izceļoja uz Lielbritāniju, bet 1954. gadā pārcēlās uz dzīvi Toronto, Kanādā. Miris 1970. gadā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis 4. šķira Nr.2086 (1938)

Projektētās ēkas
----------------

* Savrupmāja Pudiķa ielā 24, Rīgā. (1937.g.)Savrupmāja Pudiķa ielā 24, Rīgā. (1937.g.)

Atsauces
--------

1. ↑  «Daugavas Vanagu Mēnešraksts - 1970. - Nr.4». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 3. decembrī.
2. ↑  Kokneses prospekta vēsture
3. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 125. lpp. ISBN 9789934827051.
4. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr.268 (25.11.1938), 9.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 03.12.2015.
**Ildzenieku ezers** (saukts arī **Ilzenieku ezers**, **Ilzes ezers**, **Ilcenieku ezers**, **Ilosnieku ezers**) ir saldūdens dabīgs ezers Jēkabpils novada Kūku pagastā. Ezers atrodas 8 km no Jēkabpils un Vīpes. Ezers ietilpst dabas parka "Laukezers" teritorijā.

Raksturojums
------------

Ildzenieku ezers ir mezotrofs ezers, kura kopējais aizaugums ir 35%, kuru veido niedru josla, kosas, meldri, glīvenes un puplakši. Ezerā ir gludsporu ezerenes (*Isoetes lacustris*) atradne. Gada vidējā notece ir 200 mm. Ezera krastu slīpums pamatā ir zems, bet vietām stāvs. No ezera iztek grāvis uz Šumānu strautu, kas ietek Daugavā. Ezeram ir peldvieta. Zvejas tiesības pieder valstij, ezerā mīt līdaka, rauda, karūsa, plaudis, ķīsis un asaris. Ir konstatēti arī vēži.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
2. 1 2  Kūku pagasta teritorijas plānojums[novecojusi saite]
3. ↑  www.ezeri.lv

Ārējās saites
-------------

* www.krustpils.lv[novecojusi saite]
* www.ezeri.lv
**Rīgas viesnīca "Sanktpēterburga"** (franču: *Hôtel de St. Petersburg*, krievu: *гостиница Санкт-Петербург*) pēc 1914. gada viesnīca "Pēterpils" (krievu: *гостиница Петроград*) bija viena no pirmajām Rīgas viesnīcām, kas atradās Pils laukumā Vecrīgā, iepretī Rīgas pilij. Bijušās viesnīcas ēka Pils laukumā 4 ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Vēsture
-------

Pēterburgas viesnīca 1791. gadā (Broce).
*Hôtel de St. Petersburg* Rīgā.
Senākā viesnīca pie Rīgas pils uzcelta 1764. gadā Krievijas impērijas ķeizarienes Katrīnas II vizītes laikā Rīgā. 
1789. gadā pārbūvētajā Pēterburgas viesnīcā apmetās krievu rakstnieks un vēsturnieks Nikolajs Karamzins.
Viesnīcu atjaunoja un pārbūvēja 1852. un 1874. gadā.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 27. septembrī viesnīcā notika sarunas starp Ziemeļrietumu frontes komandieri ģenerāli Judeniču un Bermonta sūtni Česnokovu (*Чесноков*), kuru laikā viņš atteicās pakļauties Judeničam un piedalīties uzbrukumā Pleskavai. 
Latvijas—Krievijas miera līguma sarunu laikā viesnīcā "Pēterpils" 1920. gada 15. jūlijā apmetās Krievijas delegācija piecu locekļu un 29 ekspertu sastāvā, aizņemot 30 numurus.
Savukārt gatavojoties Rīgas miera līguma sarunām, 1920. gada 13. septembrī viesnīcā apmetās apvienotā Padomju Krievijas un Padomju Ukrainas delegācija 44 cilvēku sastāvā ar Ādolfu Joffi priekšgalā. 

Kad 1939. gada aprīlī Itālija okupēja Albāniju, tās karalis Ahmeds Zogu ar trim meitām un ministru svītu ilgāku laiku uzturējās Pēterburgas viesnīcā Rīgā.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viesnīcu nacionalizēja un tajā iekārtoja valsts iestādes. 
1979. gadā ēku rekonstruēja pēc arhitekta Ilgoņa Stukmaņa projekta. Mūsdienās tajā atrodas restorāns un uzņēmumu biroji.

Atsauces
--------

1. ↑  6595 - Pēterburgas viesnīca, tagad - adminstratīva ēka Arhivēts 2020. gada 16. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. IS "Mantojums" - VKPAI
2. ↑  nekropole.info[novecojusi saite]
3. ↑  Kā izskatījās pirmā Rīgas viesnīca XIX gadsimtā Arhivēts 2018. gada 30. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Iļja Dimenšteins riga.lv 2017. gada 13. aprīlī
4. ↑  wikimapia.org

Koordinātas: 56°57′3″N 24°6′9″E﻿ / ﻿56.95083°N 24.10250°E﻿ / 56.95083; 24.10250
**Birmas odzes, Birmas odžu ģints** (*Azemiops*) ir odžu dzimtas (*Viperidae*) ģints, kas ir vienīgā ģints **Birmas odžu apakšdzimtā** (*Azemiopinae*). Šajā ģintī apvienotas 2 mūsdienās dzīvojošas indīgo čūsku sugas. Lai arī tās sauc par Birmas odzēm, tās mājo samērā plašā Dienvidaustrumāzijas kalnu reģiona areālā un ir sastopamas, sākot ar Vjetnamas ziemeļiem, cauri Ķīnas dienvidaustrumiem un dienvidiem, Mjanmā jeb Birmā, areālam plešoties līdz Tibetas dienvidaustrumiem. Par sugu pamattipu tiek uzskatīts Mjanmas kalnos dzīvojošās odzes. Abu sugu izplatības reģionus nodala Honas upe: uz austrumiem no upes mājo Birmas baltgalvas odze (*Azemiops kharini*), bet uz rietumiem Birmas melngalvas odze (*Azemiops feae*).

Kopīgās īpašības
----------------

Birmas odzes mājo kalnos līdz 1000 metriem virs jūras līmeņa. Tām labāk patīk mērens klimats ar vidējo temperatūru 20—25°C. Lai arī vislabprātāk šīs čūskas dzīvo akmeņiem un klintīm bagātos bambusa mežos un kokveida paparžu audzēs, kas mijas ar atklātiem laukumiem, tās var novērot arī ceļmalās, pļavās, rīsa laukos, kā arī māju tuvumā. Birmas odzes ir aktīvas krēslā un to migas vienmēr atrodas mitrās vietās.

Birmas odzes ir visprimitīvākās no visām sugām odžu dzimtā. Tām ir spēcīgs ķermenis ar īsu asti, galva vairāk ovāla nekā trīsstūrveidīga kā tas ir citām odzēm. Galvu sedz nevis sīkas zvīņas kā citām odzēm, bet gan lieli vairogi, līdzīgi zalkšiem un kobrām. Indes dziedzeri ir relatīvi mazi, tomēr indeszobi līdzīgi kā citām odzēm piestiprināti nelieliem, rotējošiem priekšzobu kauliņiem. Indes iedarbībai raksturīga hemorāģiskā darbība — tiek noārdīti eritrocīti, bojāti kapilāri, asinsvados veidojas trombi, bet pēc tam asinis zaudē spēju recēt, tāpēc rodas plaši asinsizplūdumi un tūska. Birmas odzes vairojas, dējot olas.

Sistemātika
-----------

* **Birmas odžu apakšdzimta** (*Azemiopinae*)
	+ **Birmas odžu ģints** (*Azemiops*)
		- Birmas baltgalvas odze (*Azemiops kharini*)
		- Birmas melngalvas odze (*Azemiops feae*)

Skatīt arī
----------

Pārējās odžu dzimtas apakšdzimtas:

* Klaburčūsku apakšdzimta
* Odžu apakšdzimta

Atsauces
--------

1. 1 2  Reptile Database:Azemiopinae
2. ↑  Robert D. Aldridge,David M. Seve, 2011. Reproductive Biology and Phylogeny of Snakes Arhivēts 2015. gada 20. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, Volume 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume).
4. 1 2  Mallow D, Ludwig D, Nilson G. 2003. True Vipers: Natural History and Toxinology of Old World Vipers. Krieger Publishing Company. 359 pp. ISBN 0-89464-877-2.
5. ↑  Čūskas medicīnā
6. ↑  Black-headed Burmese viper

Ārējās saites
-------------

* White headed Fea Viper (Azemiops kharini)
* Azemiops feae; Feas Viper
* New viper species discovered in Vietnam
**Pinelapa** (ponpejiešu: *Pingelap*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Ponpejas pavalstī, administratīvi veido atsevišķu municipalitāti.

Ģeogrāfija
----------

Pinelapa ir koraļļu atols Karolīnu salu austrumu daļā 265 km uz dienvidaustrumiem no Ponpejas un 260 km uz ziemeļrietumiem no Kosraes. Atolā 3 salas, to kopējā sauszemes platība ir 1,75 km². Koraļļu rifs ieskauj 1,2 km² lielu un līdz 42 m dziļu lagūnu; kopējā atola platība ir 5 km². Vienīgā apdzīvotā sala ir Pinelapa (1,4 km²) atola austrumos; tajā atrodas sākumskola un lidlauks. Citas salas ir Teke (63 ha) ziemeļos un Sjukuru (6 ha) ziemeļrietumos.

Vēsture
-------

Pirmais no eiropiešiem atolu 1793. gadā atklāja britu jūrasbraucējs Tomass Masgreivs (*Thomas Musgrave*) ar kuģi *Sugar Cane* un nosauca to savā vārdā. 1809. gadā atolu atkārtoti apmeklēja Makeskils (*MacAskill*) ar kuģi *Lady Barlow* un arī nodēvēja to savā vārdā. Tā kā abi "pirmatklājēji" atšķirīgi bija noteikuši atola koordinātas, 19. gadsimta kartēs bija atzīmēta divas salas — Masgreiva sala un Makeskila sala.

Uz eiropiešu ierašanās laiku atols bija apdzīvots vismaz 800 gadus.

Iedzīvotāji
-----------

Atola iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā pinelapiešu valodā, kas tuva ponpejiešu valodai. Atola populācijai raksturīgs ievērojams ar ahromatopsiju (krāsu aklumu) sirgstošu cilvēku skaits — ar to sirgst ap 10% iedzīvotāju.

Pilnīga ahromatopsija parasti ir ļoti reta parādība, un tās izplatība salā tika izsekota līdz iedzīvotāju depopulācijai 1775. gadā pēc tam, kad atols pārcieta katastrofālu taifūnu, atstājot tikai aptuveni 20 izdzīvojušos no aptuveni 800—1000 iedzīvotājiem — pārējie mira vai nu taifūna laikā, vai arī no tam sekojošā bada un slimībām. Tiek uzskatīts, ka viens no tiem, Dokaesa Mvanenīseds (tolaik valdnieks), ir bijis pamatā esošā ģenētiskā stāvokļa nesējs, taču ahromatopsijas traucējumi parādījās tikai ceturtajā paaudzē pēc taifūna un līdz tam laikam tika ietekmēti jau 2,7% pinelapiešu. Tā kā ahromatopsija ir autosomāli recesīvs traucējums, valdnieka pēcnācēju tuvu radniecīga dzimšana izraisīja recesīvo alēļu biežuma palielināšanos. Sestajā paaudzē tuvu radniecīgo laulību dēļ saslimstība pieauga līdz aptuveni 4,9 %, un mūsdienās visi salas ahromāti var izsekot savus senčus līdz Dokaesam Mvanenīsedam.

Atsauces
--------

1. ↑  Pohnpei State Departament of Education. Pingelap Elementary School
2. ↑  F.S.M. Airports & Civil Airfields. Pingelap Civil Airfield
3. ↑  Pingelap and Mokil Atolls: achromatopsia.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pinelapa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 234317683
* GND: 4446510-5

 |

 |
**Autines sacelšanās (1212)** bija Indriķa hronikā aprakstītā Tālavas letu un līvu sacelšanās pret Zobenbrāļu ordeni un bīskapu Albertu 1212. gada rudenī. Tās pamatā bija Zobenbrāļu ordeņa brāļu rīcība, kas pēc Letijas dalīšanas līguma nosacījumiem atņēma Autines latgaļiem viņu zemnieku tīrumus un bišu kokus. Tā paša gada vasarā Jersikas miera sarunās Polockas kņazs Valdemārs atteicās no meslu kundzības pār līviem.

Lai nokratītu krustnešu virskundzību, sākās plaša latgaļu un līvu sacelšanos pret vāciešiem. Nemieros piedalījās Lielvārdes, Salaspils un Turaidas līvi, bet pēc viņu piļu nodedzināšanas par sacelšanās centru kļuva līvu pils Satezele (tag. Sigulda). Uz Satezeli devās bīskapa Alberta sarunu delegācija, kuras sastāvā bija arī krustnešiem uzticīgais Turaidas līvu valdnieks Kaupo. Taču miera sarunas izrādījās neveiksmīgas un pret sacelšanos vērsās viss Rīgas bīskapa un Zobenbrāļu ordeņa karaspēks. Neskatoties uz varonīgo pretošanos, latgaļiem un līviem nācās piekāpties pārspēka priekšā. Kaujā krita letgaļu karavadonis Rūsiņš un līvu vecākais Ase tika piesiets pie moku rīkiem. 

Līviem par sodu uzlika kontribūciju un palielināja nodevas. Latgaļu zemniekiem atdeva bišu kokus, taču ne zemi, kas kļuva par topošās Cēsu pilsmuižas pamatu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 8. augustā. Skatīts: 2011. gada 28. augustā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Feodosija** (ukraiņu: *Феодосія*, krievu: *Феодосия*) vai **Kefe** (Krimas tatāru: *Kefe*) ir sena pilsēta Ukrainas dienvidos, Krimas Autonomajā Republikā. Osta un populārs kūrorts Melnās jūras krastā. Administratīvi Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta (kopējā teritorija 350 km², 104 900 iedzīvotāju), kurai pakļauta arī Koktebelas, Ordžonikidzes un Primorskas pilsētciemati, kā arī trīs ciema padomes. Feodosija ir armēņu cilmes krievu gleznotāja Ivana Aivazovska dzimtā pilsēta.

Vēsture
-------

Feodosija ir viena no senākajām zināmajām pilsētām Ukrainā. Pilsētu 6. gadsimtā p.m.ē. dibināja sengrieķu kolonisti no Milētas un tās senais nosaukums bija Teodosija (grieķu: *Θεοδοσία*). Mūsu ēras 4. gadsimtā to nopostīja huņņi. Līdz pat 13. gadsimtam Feodosija bija neliels ciematiņš, kurš kādu laiku bija hazāru, bet kādu laiku Bizantijas ietekmē. Līdz ar pārējo Krimu tā nokļuva kumānu varā, bet 1230. gados ieņēma mongoļi. 13. gadsimta beigās Feodosiju no Zelta ordas iegādājās Dženovas tirgotāji, nosaucot par Kafu (*Caffa* vai *Kaffa*). Tā kļuva par vienu no lielākajām ostas pilsētām Melnajā jūrā un par svarīgu vergu tirdzniecības centru. Tiek uzskatīts, ka no Kafas 1347. gadā ar dženoviešu tirgotājiem Eiropā ieviesās Melnā nāve. 1380. gadā Kafā nogalināja Zelta ordas karavadoni Mamaju.

1475. gadā to iekaroja Osmaņu impērijas karavadonis Džediks Ahmeds-pašā. Ar Kefes (*Kefe*) nosaukumu tā bija viena no svarīgākajām ostām Melnajā jūrā. 1783. gadā cietoksni un ostu pakļāva Krievijas Impērija un 1802. gadā to pārdēvēja vecajā grieķu vārdā par Feodosiju (*Феодосия*). Otrā pasaules kara laikā Feodosijā notika sīvas kaujas un tā tika stipri nopostīta. 1954. gadā Feodosiju iekļāva Ukrainas PSR sastāvā. 2006. gadā pilsētā notika masu protesti pret ASV karavīru ierašanos.

Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Feodosija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krimas Autonomā Republika Krimas Autonomās Republikas karogs |
| --- |
|  |
| Republikas pilsētas | 
* Alušta
* Armjanska
* Džankoja
* Eipatorija
* Feodosija
* Jalta
* Kerča
* Krasnoperekopska
* Saki
* **Simferopole**
* Sudaka

 |
|  |
| Rajoni | 
* Bahčisarajas rajons
* Bilohirskas rajons
* Čornomorskes rajons
* Džankojas rajons
* Kirovskes rajons
* Krasnohvardijskes rajons
* Krasnoperekopskas rajons
* Lenines rajons
* Nižņohirskas rajons
* Pervomajskes rajons
* Rozdoļnes rajons
* Saku rajons
* Simferopoles rajons
* Sovjetskas rajons

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 146645300
* LCCN: n85132058
* GND: 4016745-8
* SUDOC: 196303117
* BNF: cb15106159d (data)
* NKC: ge292504

 |

 |