recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sārtie baloži, sārto baložu ģints** (*Nesoenas*) ir viena no baložu dzimtas (*Columbidae*) ģintīm, kas pieder tipisko baložu apakšdzimtai (*Columbinae*). Šajā ģintī ir viena izmirusi un 2 mūsdienās dzīvojošas baložu sugas. Tās mājo un mājoja Madagaskarā un Maurīcijas salās.

Šīs grupas tuvākie radinieki ir baloži (*Columba*) un ūbeles (*Streptopelia*). Nesenā pagātnē ģints sugas tika klasificētas ūbeļu ģintī. Ģenētisko pētījumu rezultāti liecina, ka sārtie baloži atdalījušies no baložiem un ūbelēm miocēna beigās, pirms 8—7 miljoniem gadu.

Kopīgās iezīmes
---------------

Visiem sārtajiem baložiem raksturīgs sārts apspalvojums ar tumšāku mugurpusi un gaišāku apakšpusi un galvu. Sārtais balodis (*Nesoenas mayeri*) ir izteikti lielāks nekā Madagaskaras ūbele (*Nesoenas picturatus*), Madagaskaras ūbeles apspalvojums ir daudz tumšāks. Sārtā baloža ķermeņa garums ir apmēram 36—38 cm, Madagaskaras ūbelei apmēram 28 cm. Sārtajiem baložiem piemīt tikai šai grupai raksturīga, dziļa dūdošana.

Sistemātika
-----------

**Sārto baložu ģints** (*Nesoenas*)

* Madagaskaras ūbele (*Nesoenas picturatus*)
* †Rodrigesas balodis (*Nesoenas rodericanus*)
* Sārtais balodis (*Nesoenas mayeri*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Pigeons, 2018
2. 1 2  The Birds of Africa: Volume VIII: The Malagasy Region: Madagascar
3. 1 2 3  IUCN: Nesoenas mayeri
4. 1 2  Cheke, Anthony S. (2005): Naming segregates from the Columba–Streptopelia pigeons following DNA studies on phylogeny. Bull. B.O.C. 125(4): 293–295.
5. ↑  Alive: Madagascar Turtle-dove (Nesoenas picturatus)

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Nesoenas
**Karalienes Fabiolas kalni** (franču: *Monts Reine Fabiola*; angļu: *Queen Fabiola Mountains*) vai **Jamato kalni** (japāņu: やまと山脈; *Yamato Sanmyaku*) ir ap 150 km gara dienvidu—ziemeļu virzienā orientēta kalnu grēda Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Atrodas ap 170 km uz dienvidrietumiem no okeāna piekrastes (Licova-Holma līča). Sastāv no vairākiem nunataku masīviem, lielākais no kuriem grēdas ziemeļu daļā ir ap 50 km garš. Augstākās virsotnes ir Fukušimas kalns (2470 m; pēc citiem datiem 2360 m) un Deroma kalns (2390 m).

Grēdu 1960. gada 8. oktobrī atklāja un nofotografēja Beļģijas antarktiskās ekspedīcijas lidmašīna Gido Deroma (*Guido Derom*) vadībā un nosauca Beļģijas karaļa Boduēna konsortes Fabiolas vārdā par godu karaļpāra laulībām. Tā paša gada novembrī un decembrī grēdu apmeklēja Japānas antarktiskās ekspedīcijas partija, kas veica ģeomorfoloģiskos un ģeoloģiskos pētījumus un nosauca to par Jamato kalniem.

Grēda veido barjeru Polārā plato ledus masīvu dreifā un to šķērso vairāki šļūdoņi, lielākais no kuriem ir Jamato glečers. Grēdas pakājē ir plaši zilā ledus areāli un tur atrasts ievērojams daudzums meteorītu (līdz 25% no pasaules atradumiem (1988)).

Atsauces
--------

1. ↑  Australian Antarctic Gazetteer
2. ↑  Peakbaggers.com Queen Fabiola Mountains
3. ↑  Antarctica. Supplement to the National Geographic, April 1987, Page 556A, Vol. 171, No.6 - Antarctica
4. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Karalienes Fabiolas kalni
5. ↑  Preliminary Report on Geomorphological Survey of the Yamato Mountains, East Antarctica
6. ↑  Atlas of Antarctica
7. ↑  «Satellite Images (35-mm Color Slides) of the Earth's Glaciers». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 19. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 29. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Geology and Petrography of the Northern Yamato Mountains, East Antarctica (Earth Sciences)
* Yamato 791197
**1965. gada MGM arhīva ugunsgrēks** bija liels ugunsgrēks, kas 1965. gadā izcēlās *Metro-Goldwyn-Mayer* studijas 7. arhīva nodalījumā Kulversitijā, Kalifornijā. Ugunsgrēka rezultātā tika zaudētas vairākas mēmās un agrīnās skaņas filmas, kuru kopijas mūsdienās nav atrodamas.

Vēsture
-------

Ugunsgrēku izraisīja dzirkstele no bojātas elektroinstalācijas, aizdedzinot arhīvā glabājošos nitrocelulozes fotofilmu. Uguns iznīcināja simtiem mēmo filmu, tostarp *The Black Butterfly*, *The Divorcee*, *A Blind Bargain*, *The Big City*, *The Divine Woman*, *London After Midnight* un *The Actress*.

Zaudējumu vidū bija retas divkrāsu *Technicolor* fotofilmas — 1922. gada *The Toll of the Sea*, kas bija pirmā *Technicolor* filma (vēlāk filma tika daļēji atjaunota no fotonegatīviem), daļēji *Technicolor* mēmā filma *So This Is Marriage?*, fragmenti no mūzikliem *Broadway Melody* and *Chasing Rainbows*. Ugunsgrēkā iznīcinātās krāsainās filmas *The Mysterious Island* kopija tika atrasta 2013. gadā Prāgā, kā arī ir atrasti krāsainās muzikālās drāmas *The Rogue Song* fragmenti.

2013. gadā privātā kolekcijā Austrālijā tika atrastas trīs sērijas no zudušās īsfilmas *Hello Pop!*. Pašlaik *Warner Bros.* un kopijas īpašnieks cenšas filmu atjaunot.

Tika zaudētas arī vairākas līdz 1951. gadam izdotas MGM multiplikācijas filmas, ieskaitot "Toma un Džerija" sērijas, kurām neskartas palika dublējuma kopijas. Uguns iznīcināja līdz 1924. gadam veidotās filmas, kuras pirms MGM izveides radīja individuālās studijas *Metro Pictures*, *Goldwyn Pictures* un *Louis B. Mayer Pictures*.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vault and Nitrate Fires - A History». TCM.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 15. jūnijs. Skatīts: 2009. gada 26. decembris. «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 15. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 3. decembrī.
2. ↑  Leonard Maltin. «The 3 Stooges: Lost, Found, and Unseen». *Leonard Maltin's Movie Crazy*. Indiewire.com, 2013. gada 6. marts. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 21. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 17. februāris. «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 21. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 3. decembrī.
IAM princips: (1) modulējamais sigāls, (2) IAM impulsi, (a) signāla amplitūda, (b) laiks
**Impulsu amplitūdas modulācija** (**IAM**; angļu: *pulse-amplitude modulation*, ***PAM***) ir modulācijas veids, kas modulējamo signālu kodē ar impulsu amplitūdas maiņu pie nemainīgas nesējsignāla frekvences (perioda) un nemainīga impulsa platuma. Šo modulāciju izmanto gaismas diožu apgaismojuma ierīcēs, datu kodēšanai datortīklos un ciparu televīzijā, kā arī citās jomās.

Analogajā IAM impulsu iespējamo amplitūdu skaits ir neierobežots. Ciparu IAM impulsu amplitūdu skaits ir ierobežots ar skaitļa 2 kādā pakāpē. Piemēram, 4 līmeņu IAM ir iespējamas {\displaystyle 2^{2}} diskrētas impulsu amplitūdas; 8 līmeņu IAM ir iespējamas {\displaystyle 2^{3}} diskrētas impulsu amplitūdas; 16 līmeņu IAM ir iespējamas {\displaystyle 2^{4}} diskrētas impulsu amplitūdas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Impulsu amplitūdas modulācija*** |
**Kāans Ajdinčelebi** (turku: *Kağan Aydınçelebi*; dzimis 2003. gadā) ir Turcijas FIDE meistars šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Pārstāvējis Turciju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2013. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 2012. gadā Stambulā pārstāvējis Turcijas 3. komandu Pasaules šaha olimpiādē. Bijis Eiropas skolēnu šaha čempionātu laureāts: 2012. gadā ieņēmis trešo vietu U9 vecuma grupā, bet 2014. gadā bijis otrais U11 vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  23rd EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2013 - OPEN U10
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Kağan Aydın Çelebi
3. ↑  EUROPEAN SCHOOL CHESS CHAMPIONSHIPS 2012 OPEN U09
4. ↑  European School Chess Championships 2014 Open under 11

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Kābeļu senkapi** jeb **Kābeļkalns** ir uzkalniņu kapulauks, kura tika apbedīti Daugavas līvi. Senkapi atrodas Ogres novada Tīnūžu pagastā un ir Valsts aizsargājamais kultūras piemineklis.

Raksturojums
------------

Šajā kapulaukā mirušie apbedīti apkārtējās zemes līmenī vai nedaudz ierakti un virs kapa uzbērti apmēram 1,75 metrus augsti uzkalniņi diametrā sasniedzot pat 14 metrus. Dažiem uzkalniņiem apkārt tika izveidots akmens krāvuma riņķis. Arheoloģiskajos pētījumos pārsvarā ir atklāti skeletu apbedījumi, kā arī atsevišķi ugunskapi. Tāpat atklāti arī dubultapbedījumi. Blakus saimniekam tika apbedīti arī viņa suņi. Pētījumos atrastās dzelzs naglas liecina, ka nelaiķus apbedīja koka zārkos. 45 izpētītajās apbedījuma vietās atklātas 430 senlietas, kas datējamas ar laika posmu no 12. līdz 15. gadsimtam. Starp atrastajām lietām ir važiņrotas ar bruņurupuču saktām, raga dubulķemmes, vilnas un ādas apģērba daļas, māla podi, ieroči un dzintara piekariņi.

Pirmā pasaules kara laika Krievijas armija šajā teritorijā izveidoja tranšejas, kuras apšaudīja vācu armijas artilērija. Senkapi stiepušies līdz pat Daugavai, no tiem liela daļa tika iznīcināta Rīgas HES aizsargdambja būvniecības laikā. Mūsdienās senkapu teritoriju ir postījuši mantrači.

Pie senkapiem atrasts viens no pasaulē lielākajiem neapstrādāto dzintaru gabalu depozītiem (25,68 kg).

Triju nezināmu karavīru kaps Kābeļu senkapos.
Kapulauks plaši pētīts jau no 1897. gada. 2000. gadā senkapos norisinājās Latvijas Vēstures institūta organizētie arheoloģiskie izrakumi. Mūsdienās ir saglabājušās tikai divas vietas ar Daugavas līvu senkapiem: vieni atrodas Ogresgala pagasta "Lielpečos" (14 uzkalniņi) un otri ir Kābeļu senkapi (81 uzkalniņš).

Lielpeču senkapi atrodas Ogres upes kreisajā krastā pie "Lielpeču" un "Avotiņu" mājām. Senkapu uzkalniņi lokalizējas ap 40 x 70 m lielā teritorijā, kas ilgu laiku tikusi saimnieciski izmantota. Sākotnēji kapulaukā bijuši vismaz 50 kapu uzkalniņi, kas atradās cieši līdzās cits citam.

Atsauces
--------

1. ↑  «KĀBEĻKALNS». *ikskile.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 24. februārī. Skatīts: 2020. gada 24. februārī.
2. ↑  «1880 - Kābeļu senkapi». *mantojums.lv*. Skatīts: 2020. gada 24. februārī.
3. ↑  Juris Urtāns. *Ogres novada kultūrvēstures pieminekļi*. Rīga : Jumava, 2018. 67. – 69.. lpp. ISBN 9789934202933.
Progress M-52 pie SKS
**Kravas kosmosa kuģis**, saukts arī par **apgādes kuģi** vai **transportkuģi**, ir īpaši konstruēts automātisks kosmosa kuģis, kas darbojas bez cilvēku apkalpes. Tas paredzēts orbitālās stacijas apgādei ar degvielu, ūdeni, gaisu, pārtiku, apģērbu, aprīkojumu, rezerves daļām un eksperimentu materiāliem. Pilotējamais kuģis, bet bez cilvēku apkalpes, var arī izpildīt apgādes kuģa funkcijas, ja tas apgādāts ar automātiskām sistēmām.

Transportkuģis parasti sastāv vismaz no diviem nodalījumiem. Dzinēji, energosistēma un citas sistēmas ir izvietotas servisa modulī. Parasti elektroapgādei izmanto saules baterijas. Atšķirībā no citiem Zemes mākslīgajiem pavadoņiem, kravas kuģim ir hermētisks nodalījums, kurā īslaicīgi var uzturēties cilvēki, kad kosmiskais aparāts pievienots stacijai. Tajā atrodas pārvietojamas kravas, kuras paredzētas stacijas apgādei. Kosmiskais aparāts ir apgādāts ar tuvošanās sistēmām un saslēgšanās mehānismiem, kas ir identiski pilotējamo kosmosa kuģu sistēmām. Parasti transportkuģi nogādā kravas tikai virzienā uz staciju, bet daži ir bijuši apgādāti ar nolaižamo aparātu eksperimentu materiālu atgādāšanai atpakaļ uz zemi.

Kravas kosmosa kuģu sērijas:

* Progress (*Прогресс* ) — PSRS / Krievija (kopš 1978. gada)
* Transportnij korabļ snabžeņija, *TKS* (*Транспортный корабль снабжения*) — PSRS (1981. — 1991.)
* Automated Transfer Vehicle, *ATV* ("automātisks pārvadāšanas lidaparāts") — ESA (pirmais starts 2008. gadā)
* H-II Transfer Vehicle, *HTV* ("H-2 pārvadāšanas lidaparāts") — JAXA, Japāna (pirmais starts 2009. gadā)
* Dragon — privāta uzņēmuma SpaceX, ASV (pirmais starts 2010. gadā)

Skatīt arī
----------

* Kosmosa kuģis
* Kosmoplāns
* Orbitālā stacija
Cirrus uncinus
**Āķveidīgie spalvmākoņi** (latīņu: *Cirrus uncinus*, *Ci unc*) ir neliela izmēra paralēli spalvmākoņu sablīvējumi ar āķveidīgu dzīvnieku nagu formu. Parasti sastāv no ledus kristāliņiem, kuri rodas no sasalušiem ūdens pilieniem. Atdziestošajā gaisā notiek ūdens tvaiku sublimācija un ledus kristālu veidošanās. Atšķiras ar to, ka neaizsedz visas debesis. Visbiežāk mākoņi novērojami augšupejošas gaisa plūsmas laikā un siltās frontes tuvošanās laikā. *Ci unc* ir vēstneši par laikapstākļu izmaiņām tuvākajā laikā. To augstums mērenajos platumos ir 7—10 km, bet tropos 17—18 km. Mākoņi ir caurspīdīgi, tiem cauri spīd Saule un Mēness. Dienā tie nesamazina apgaismojumu. Nokrišņi no āķveidīgajiem spalvmākoņiem neizkrīt. Vakarā pēc saulrieta šos mākoņus vēl ilgi apspīd Saule.

Literatūra
----------

K. Ozola, A. Zirnītis. Meteoroloģija. R:, LVI, 1958, 229. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Karakorums** (no tjurku — ‘melnie akmeņi’) ir kalnu sistēma Centrālāzijā, Ķīnas, Pakistānas un Indijas pierobežā. Atrodas starp Pamiru un Kuņluņu ziemeļos, Himalajiem dienvidos. Karakorums ir otrā augstākā (pēc Himalajiem) kalnu sistēma pasaulē. To veido vairākas paralēlas kalnu grēdas, centralajā daļā monolīts masīvs; sadala Indas un Tarimas upes baseinus. Karakorumu dažreiz pieskaita pie Himalajiem, lai gan ģeologiski tā ir atsevišķa kalnu sistēma.

Garums aptuveni 500 km (kopā ar Čangčenmo un Pangonga kalnu grēdu vairāk nekā 800 km), platums 150—250 km. Grēdu vidējais augstums aptuveni 6000 m.

Karakorums veidojies galvenokārt triasā, lūzumi kainozojā.

Augstākās virsotnes
-------------------

Augstākās Karakoruma virsotnes. Attēls uzņemts no Starptautiskās kosmiskās stacijas
Četras virsotnes augstākas par 8000 m, 8 virsotnes augstākas par 7500 m.

* K2 (8611 m)
* Gašerbrums I (8068 m)
* Brodpīks (8051 m)
* Gašerbrums II (8035 m)
* Gašerbrums III (7952 m)
* Gašerbrums IV (7925 m)

Derīgie izrakteņi
-----------------

Karakorumā iegūst berilija, molibdēna rūdas; ir sēra, zelta, dārgakmeņu atradnes; minerālūdeņu avoti.

Klimats
-------

Kontinentāls pustuksnešu klimats. Nokrišņi no 100 mm gadā (piekājē) līdz 500 mm (virs 5000 m). Tikai dienvidu nogāzēs nonāk musons, kas atnes lietu no Indijas; ziemeļu nogāzēs raksturīgs liels sausums.

Apledojums 17 800 km². Lielākie šļūdoņi: Siačens (75 km), Baltoro (60 km), Biafo, Hispara šļūdonis.

Sniega robeža dienvidu nogāzē aptuveni 4700 m virs jūras līmeņa, ziemeļu - 5900 m.

Flora
-----

Ziemeļu nogāze akmeņaina, tuksnešaina, tikai zemāk par 2500 m ir sastiepami augi. Dienvidu nogāzē 3000 - 3500 m augstumā sastopami skujkoku (priedes un himalaju ciedri) un sīklapju meži, augstāk - stepe un pļavas.

Lauksaimniecība
---------------

Iedzīvotāji nodarbojas ar lopkopību. Dienvidu nogāzēs - arī ar zemkopību.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 334. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karakorums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 247643385
* LCCN: sh85071593
* GND: 4073227-7
* NKC: ge143955

 |

 |
**Jevgeņija Burtasova** (krievu: *Евгения Александровна Буртасова*; dzimusi **Pavlova** (*Павлова*) 1993. gada 9. jūlijā) ir Krievijas biatloniste.

Karjera
-------

No astoņu gadu vecuma trenējās distanču slēpošanā. Ar biatlonu sāka nodarboties 2011. gadā. Piedalījās 2012. gada Pasaules čempionātā jauniešiem, stafetē ieņēma 4. vietu. 2014. gada Pasaules junioru čempionātā Preskailā izcīnīja zelta medaļu sprintā un sudrabu stafetē. Piedalījās 2015. gada ziemas Universiādē, izcīnot trīs medaļas — uzvarēja iedzīšanā un jauktajā stafetē un ieņēma otro vietu sprintā.

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2018. gada 6. decembrī Pokļukā ar 31. vietu 15 km individuālajā distancē. Tajā pašā posmā jau savās otrajās sacensībās ieguva 8. vietu sprintā. 2019. gada 13. janvārī PK posmā Oberhofā Krievijas komandas sastāvā uzvarēja stafetē. Piedalījās 2019. gada Eiropas čempionātā Raubičos, izcīnot zelta medaļu jauktajā stafetē. 2018.—2019. gada sezonā Starptautiskā Biatlona savienība atzina Pavlovu par labāko jauno biatlonisti. 2019.—2020. gada sezonā pārsvarā startēja IBU kausā. 2020. gada Eiropas čempionātā izcīnīja zelta medaļu supersprintā. Kopā ar Matveju Jeļisejevu 2020. gada decembrī uzvarēja *World Team Challenge* sacensībās. 2021. gada janvārī PK posmā Antholcā izcīnīja uzvaru stafetē.

Karjeras rezultāti
------------------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Valsts karogs: Ķīna Pekina | 77. | — | — | — | — | — |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete | 1+1 jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Valsts karogs: Zviedrija Estešunda | — | 24. | 9. | 18. | 5. | 4. | 6. |
| 2021 | Valsts karogs: Slovēnija Pokļuka | — | 51. | 40. | — | 11. | — | 11. |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2018.—2019. | 34. |
| 2020.—2021. | 35. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Россиянка Евгения Павлова признана IBU «Новичком года»!». *rusbiathlon.ru* (krievu). 2019. gada 23. martā. Skatīts: 2021. gada 15. martā.
2. ↑  «Snowy World Team Challenge to Russia’s Pavlova/Eliseev Duo». *biathlonworld.com* (angļu). 2020. gada 28. februārī. Skatīts: 2021. gada 15. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jevgeņija Burtasova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (krieviski)
* FIS profils (distanču slēpošana) (angliski)
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Carnikavas iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Carnikavas iela** ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Carnikavas iela sākas krustojumā ar Mežaparka prospektu un beidzas krustojumā ar Edinburgas prospektu. Kopējais ielas garums ir 80 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Carnikavas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Carnikavas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Mežaparka prospekts (T veida krustojums)
* Edinburgas prospekts (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Dzintari

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu C |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| C | 
* Carnikavas
* Caunu
* Celmu
* Celtnieku
* Ceriņu
* Ceru
* Cēsu
* Cesvaines
* Cidoniju
* Ciļņu
* Cīniju
* Ciņu
* Circeņu
* Cīruļu

 |
|  |
| Č | 
* Čiekuru

 |

 |
**Bloķēšana** ir taktisks paņēmiens (īpašs ievilināšanas veids), ar kura palīdzību piespiež pretinieka figūras bloķēt atkāpšanās ceļu citai, kā likums vērtīgākai figūrai, kura kļūst par uzbrukuma objektu. Daudzos gadījumos šī vērtīgākā figūra ir karalis.[1] Parastās ievilināšanas gadījumā uzbrukuma mērķis ir pati ievilinātā figūra, turpretī bloķēšanas gadījumā — bloķētā figūra. Kombinācijas, kas saistītas ar bloķēšanu, ir dažādas un bieži satur arī citus taktiskos paņēmienus. Bloķēšanu var sastapt dažādās partijas stadijās, tomēr visbiežāk vidusspēlē.

Piemērs
-------

**1. piemērs**  
**Špringers — Ebersbahs**  
Berlīne, 1958Gājiens baltajiem.
**2. piemērs**  
**Eive — Roseto**  
Buenosairesa, 1947Gājiens baltajiem.
**1. piemērs**
Ja baltie uzreiz uzbrūk melno karalim ar 1. Dh7(h8)+ Kf7 2. Dxg7+ karalis aizbēg uz e8. Tāpēc baltie vispirms bloķē lauciņu "f7" un nogriež tam atkāpšanās ceļu: **1. f7+! Txf7** (1. ... Lxf7) **2. Dh8#**
**2. piemērs**
**1. Zxb5!** (Upuris, kas rada mata draudu 2. Ta8# un atbrīvo līnijas dāmai) **1. ... cxb5 2. Dc5!** (Dāma apdraud lauciņu c7 un atjauno mata draudu.) **2. ... Zc6 3. Dd6+ Dc7** (Melnie spiesti bloķēt lauciņu c7.) **4. Ta8#**

Skatīt arī
----------

* Ievilināšana

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 39.—40. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Papildu literatūra
------------------

* Н. И. Журавлев. *Шаг за шагом* (krievu). Москва : ФиС, 1986. 214.—225. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Šaha taktika |
| --- |
|  |
| Šaha termini | Baterija • Drauds • Kombinācija • Lamatas • Motīvs • Pārskatīšanās • Temps • Upuris |  |
|  |
| Taktiskie paņēmieni | Aizsardzības likvidēšana • Aizvilināšana • Atklātais uzbrukums • Bandinieku caurrāviens • Bloķēšana • Dubultšahs • Dubultuzbrukums • Dzirnavas • Gājiena spaids • Ievilināšana • Lauciņa atbrīvošana • Lineārs trieciens • Līnijas atbrīvošana • Pats • Pārsegšana • Pārslodze • Rentgenuzbrukums • Saistība • Starpgājiens • "Trakojošā" figūra |

 |
**Ežēns Birnufs** (franču: *Eugène Burnouf*; dzimis 1801. gada 8. aprīlī Parīzē, Francijā, miris 1852. gada 28. maijā) bija franču orientālists, zināmākais 19. gadsimta budisma pētnieks, devis nozīmīgu ieguldījumu senpersiešu ķīļrakstu atšifrēšanā.

Dzimis Parīzē profesora Žana Luī Birnufa (1775—1844) ģimenē. Jaunībā mācījies sanskritu un ķīniešu valodu. 1826. un 1927. gadā publicējis divus darbus par pāli valodu. Nodarbojies ar Avestas manuskriptu atšifrēšanu, kā rezultātā Eiropas zinātnieki pirmo reizi varēja iepazīties ar avestas valodu. 1832. gadā sāka strādāt *Collège de France* sanskrita katedrā. No 1836. gada pētījis Persepolē atrastos ķīļrakstus, kā rezultātā publicējis senpersu 30 burtu alfabētu, lielākā daļa no kuriem vēlāk izrādījusies pareizi. Veicis vairāku sanskrita darbu tulkojumus franču valodā, uzrakstījis vairākus zinātniskos darbus par budisma vēsturi.

Atsauces
--------

1. ↑  Бюрнуф Эжен

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ežēns Birnufs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22139410
* LCCN: n83019655
* ISNI: 0000 0001 2095 7393
* GND: 117175277
* SUDOC: 026759829
* BNF: cb11894607k (data)
* BIBSYS: 30491
* NLA: 36045133
* BNE: XX1628173
* CiNii: DA02825020

 |

 |
**Imperatora tamarīns** ir viens no kalitriksu dzimtas pārstāvjiem. Šim dzīvniekam ir garas, baltas ūsas, kuru gali nokarājas līdz pat pleciem, un iesarkana aste. Tas apdzīvo Peru dienvidaustrumus, Bolīvijas ziemeļaustrumus un Brazīlijas rietumus.

Izskats un īpašības
-------------------

Imperatora tamarīns ir samērā neliels zīdītājs. Tā garums ir 23 - 25,5 cm. Tā aste var būt gandrīz divas reizes garāka nekā pats - 35 - 42 cm. Imperatora tamarīna svars ir 300-400 g.
Imperatora tamarīnam ir biezs, pietiekami garš kažoks. Apmatojuma krāsa ir rūsgana un pelēka. Vēders dažkārt ir sudrabaini pelēks, kāju gali un galvas augšpuse-melni, aste-iesarkana. Šim, no piecām tamarīnu sugām ir visizteiksmīgākās ūsas. Pirkstu virsma ir pārveidojusies par nagiem, izņemot īkšķiem. Šie dzīvnieki ēd augļus, kukaiņus un nektāru. Imperatora tamarīni ir sabiedriski un nebrīvē dzīvo līdz 23 gadiem. Dzimumgatavība sākas 15-18 mēnešu vecumā. Pārošanās laiks - maijs-jūnijs. Grūtniecība ilgst 140-145 dienas.

Dzīvesveids
-----------

Imperatora tamarīni dzīvo Amazones ieplakas lietus mežos un sausās, mūžam zaļās audzēs augstākās teritorijās. Šie dzīvnieki aktīvi kļūst vēlu no rīta un barojas līdz pat pusdienlaikam. Viņi parasti uzturas biezu, ložņājošu augu virsotnēs, lai paslēptos no plēsīgajiem putniem. Tamarīnu barā parasti veido viena mātīte, tēviņš-barvedis un viens vai daži pakļauti tēviņi, un arī mazuļi.

Vairošanās
----------

Pārošanās periodā tēviņi raida riesta kliedzienus. Mātīte parasti dzemdē divus mazuļus. Mātīte mazuļus parasti tikai pabaro ar pienu, bet par to rūpējas tēviņi kopā ar citiem grupas locekļiem.
**Tiesību norma** ir tiesību sistēmas mazākais veidojošais elements. Tiesību norma ir vispārobligāts noteikums, ko nosaka un nodrošina valsts, un uz kura pamata rodas pušu — sabiedrisko attiecību dalībnieku juridiskās tiesības un pienākumi.

Normas var iedalīt:

* tehniskajās jeb esamības normās;
* sociālajās jeb jābūtības normās.

Tehniskās normas ir normas, kas nosaka cilvēku un tehnoloģiju, darbarīku attiecības, šo tehnoloģiju lietošanas noteikumus.

Sociālās normas ir darbības standarti un uzvedības noteikumi, kuru izpilde tiek gaidīta no grupas locekļa vai sabiedrības. Šīs normas sakārto un regulē sociālās mijiedarbības. Tātad, sociālās normas ir vēlamie uzvedības veidi, kurus ir noteikusi konkrēta grupa. Tās atspoguļo visu grupas locekļu priekšstatus par pieņemamu un no viņiem gaidīto uzvedību. Normas apvieno grupas locekļus, parādot, ka tie darbojas vienādi. Tādēļ minētās normas atvieglo mūsu dzīvi un dod iespēju paredzēt pārējo grupas un sabiedrības kopumā locekļu uzvedību.

Tiesību normas var definēt arī kā kompetentu valsts iestāžu noteiktus vai sankcionētus vispārīga rakstura uzvedības noteikumus, kas izsaka valsts gribu, regulē sabiedriskās attiecības un to izpildi garantē valsts. Tiesību normas ir tiesību pamatšūnas, kas kopumā veido tiesību sistēmu.

Literatūra
----------

* Tiesību pamati,

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Tiesību pamati».
**Nikolajs Umovs** (krievu: *Никола́й Алексе́евич У́мов*; 1846. gada 23. janvāris — 1915. gada 15. janvāris) bija krievu fiziķis un matemātiķis, kas pazīstams ar Umova-Pointinga vektora un Umova efekta jēdziena atklāšanu.

Biogrāfija
----------

Umovs dzimis 1846. gadā Simbirskā (mūsdienu Uljanovskā) kara ārsta ģimenē. Viņš 1867. gadā bija beidzis Maskavas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas nodaļu un 1875. gadā kļuvis par fizikas profesoru. Viņš studēja teorētisko fiziku, lasot Gabriela Lamē, Klebša un Klausiusa darbus, kas būtiski ietekmēja viņa vēlāko fizikas ideju oriģinalitāti.

Pēc Aleksandra Stoletova nāves 1896. gadā Umovs kļuva par Maskavas Valsts universitātes (MVU) Fizikas nodaļas vadītāju. Kopā ar Pjotru Lebedevu Umovs aktīvi piedalījās Fizikas institūta dibināšanā iekš MVU.

Umovs organizēja vairākas izglītības biedrības. 17 gadus bija Maskavas Dabas pētnieku biedrības prezidents. Viņš bija viens no pirmajiem krievu zinātniekiem, kurš atzina relativitātes teorijas nozīmi. 1911. gadā viņš kopā ar vadošo profesoru grupu pameta Maskavas universitāti, protestējot pret valdības reakcionāru rīcību.

Umovs nomira 1915. gadā Maskavā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Umova darbu apskats (in Russian)
* Umova biogrāfija (in Russian)
* Umova biogrāfija (in Russian)
Bērensu fon Rautenfeldu dzimtas ģerbonis
**Bērensi fon Rautenfeldi** (vācu: *Berens von Rautenfeld*), līdz 1752. gadam **Bērensi** (vācu: *Berens*) bija Rīgas patriciešu, vēlāk muižnieku dzimta.

Vēsture
-------

Dzimtas ciltstēvs bija Rīgas tirgotājs Heinrihs Bērenss (1699—1778), kurš pēc Lielā Ziemeļu kara ieradās Rīgā un 1735. gadā ieguva Rīgas pilsoņa tiesības. Iespējams, ka viņa tēvs bija Kēnigsbergas aldaris Johans Bērenss (*Berends, Behrentz*).
1737. gadā Heinrihs apprecēja Rīgas rātskunga meitu Katrīnu Hedvigu Krīgeri (*Krüger*), viņiem piedzima pieci dēli — Eberhards (1738—1810), Heinrihs (1740—1815), Johans Georgs (1741—1805), Kārlis (1747—1809) un Ludvigs Vilhelms (1748—1797).

1749. gadā Heinrihs Bērenss kļuva par Lielās ģildes vecāko. 1752. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas galma komercpadomnieku un tajā pašā gadā uzņēma Svētās Romas impērijas dižciltīgo kārtā ar uzvārdu *Bērenss no Rautenfeldas*.
Viņš iegādājās Kastrānes muižu, Jaunraunas muižu (*Ronneburg-Neuhof*) un Raunas pilsmuižu (*Schloss Ronneburg*), kuras pēc viņa nāves 1778. gadā mantoja viņa dēli.

Ludvigu Vilhelmu Bērensu no Rautenfeldas 1797. gadā uzņēma Vidzemes bruņniecības matrikulā, bet Georgu Bērensu no Rautenfeldas 1800. gadā gan Igaunijas bruņniecības, gan Vidzemes bruņniecības matrikulā.

No dzimtas uzvārda cēlies Bieriņu muižas latviskais nosaukums, to pārvaldīja secīgi Heinrihs Eberhards Bērenss fon Rautenfelds (1822—1895), Heinrihs Augusts Bērenss fon Rautenfelds (1850—1896) un viņa atraitne Teofila Anna Margarēte Bērensa fon Rautenfelde. Pēdējā Bieriņmuižas īpašniece pēc Heinriha Augusta Bērensa fon Rautenfelda nāves 1923. gadā bija viņa sieva Elizabete Emīlija, dzimusi Kuģenieks.

Bērensu fon Rautenfeldu muižas Latvijā
--------------------------------------

* Biržu muiža (*Groß-Buschhof*), mantoja ģenerālleitnants Johans Georgs Bērenss no Rautenfeldas (1741—1805)
* Bīriņu muiža (*Kolzen*)
* Budas muiža, mantoja rātskungs Eberhards Bērenss no Rautenfeldas (1738—1810)
* Gaujienas muiža, nopirkta 1784. gadā, mantoja Heinrihs Bērenss no Rautenfeldas (1740—1815), pārdota 1818. gadā
* Jaunraunas muiža (*Ronneburg-Neuhof*), mantoja rātskungs Eberhards Bērenss no Rautenfeldas (1738—1810)
* Karvas muiža
* Kastrānes muiža (*Kastran mit Smerle*), mantoja pulkvedis Ludvigs Vilhelms Bērenss no Rautenfeldas (1748—1797)
* Ķeguma muiža (*Keggum*)
* Rembates muiža (*Ringmundshof*), mantoja rātskungs Eberhards Bērenss no Rautenfeldas (1738—1810)

Galerija
--------

* Bieriņu muižas ēka pēc pārbūves par īres namu (1928)Bieriņu muižas ēka pēc pārbūves par īres namu (1928)
* Rembates muiža (1796)Rembates muiža (1796)

Atsauces
--------

1. ↑  Barona un kalpones ērkšķainais ceļš Ingus Bērzons, "Leģendas" 2010. gada 30. jūlijā
**Nukusa** (uzbeku: *Nukus*) vai **Nekisa** (karakalpaku: *Nókis*) ir pilsēta Uzbekistānas ziemeļos, Karakalpakstānas galvaspilsēta. Izvietojusies Kizilkuma tuksneša malā Amudarjas labajā krastā 940 km no valsts galvaspilsētas Taškentas. Sestā lielākā Uzbekistānas pilsēta un nozīmīgs transporta un lauksaimniecības centrs.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta izveidojusies 1860. gados kā Nekisas auls; nosaukta pēc karakalpaku nekisu klana. 1874. gadā Nekisā tika nomitināts krievu armijas garnizons uz uzbūvēts cietoksnis. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās bija lauksaimniecība. Pēc karakalpaku autonomijas izveidošanas par tās administratīvo centru kļuva Tertkela. Tertkela vairākkārt cieta no Amudarjas paliem un 1932. gadā autonomijas centru pārcēla uz Nukusu; tajā pat gadā Nukusai piešķīra pilsētas statusu.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nukusa***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130331539
* LCCN: n93007871
* GND: 4400723-1

 |

 |
**Franss Everts Eloranta** (somu: *Frans Evert Eloranta*; dzimis 1879. gada 10. oktobrī, miršanas datums nav zināms, iespējams 1941. gadā) bija somu žurnālists, politiķis, viens no Sarkano vadītājiem Somijas pilsoņu karā.

No 1908. līdz 1914. gadam un 1917. gadā Everts Eloranta bija Eduskuntas deputāts no Somijas sociāldemokrātiskās partijas. 

Somijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā Eloranta bija Somijas tautas pilnvaroto padomes lauksaimniecības nodaļas pilnvarotais.
Pēc tam, kad kaujā par Tamperi no Sarkanās gvardes virspavēlnieka amata alkoholisma dēl tika atcelts Ēro Hāpalainens, viņa vietā 20. martā iecelta trijotne: Everts Eloranta, Eino Rahja un Ādolfs Taimi.
Kad karš bija zaudēts, Eloranta aizbēga uz Padomju Krieviju.

No 1921. līdz 1922. gadā Petrozavodskā strādāja par bibliotekāru. 
1929. gadā Everts Eloranta saņēma PSRS pilsonību. 1930. gados strādāja Ļeņingradā.

Atsauces
--------

1. ↑  Коллекция биографий. Сто замечательных финнов. стр. 487
**Rakvere** (igauņu: *Rakvere*) ir stacija Igaunijā, Rietumviru apriņķa Rakveres pilsētā, dzelzceļa iecirknī Tapa—Narva un atrodas 26,3 km attālumā no Tapas, 103,9 km attālumā no Tallinas un 105,7 km attālumā no Narvas. Rakverē pietur Tapas (Tallinas) un Narvas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni, kā arī tā ir starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršruta Tallina—Rakvere galapunkts. Rakveres stacijā apstāšanos veic arī starptautiskie tālsatiksmes vilcieni Tallina-Maskava un Tallina-Sanktpēterburga.

Stacijas ēka
------------

Līdz ar dzelzceļa Baltijas Osta—Rēvele—Gatčina izbūvi 1870. gadā tika atklāta arī II. kategorijas stacija Vēzenbergas pilsētā (mūsdienu Rakvere). Jaunizbūvētā stacijas ēka bija vairāku apjomu koka celtne (1 līdz 2 stāvi) ar centrālo vienstāva apjomu paralēli sliežu ceļiem un diviem perpendikulāriem divstāvu apjomiem. Ēkā bija izbūvētas plašas logailas, stiklotas pildiņu durvis, bet fasādēs, atbilstoši laikmetam, izmantots plašs koka aplikatīvo dekoru klāsts - dzegas, karnīzes, sandriki, spāru galu dekoratīvie griezumi, jumta savilces, stūra pilastri, konsoles. Otrā pasaules kara laikā vēsturiskā stacijas ēka gājusi bojā.

1950. gadu sākumā Rakverē tika uzbūvēta jauna stacijas ēka. Tā ir garenas konfigurācijas vienstāva mūra celtne ar centrālo transepta izbūvi un masīvu frontonu. Ēkas centrālajā daļā izvietota pasažieru uzgaidāmā zāle. Ēkas arhitektūra līdzīgi citām pēckara Igaunijas dzelzceļa staciju ēkām — Staļina klasicisms, ar tam raksturīgo masīvo stūra rustu izmantojumu, plašām logailām, mūra dzegām.

Rakveres stacijas teritorijā saglabājies 1871. gadā celtais mūra ūdenstornis.

Skatīt arī
----------

* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (austrumu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  Avaleht | Edelaraudtee
3. ↑   *GoRail* mājas lapa (igauniski)(angliski)(krieviski)
4. ↑   Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. Rakveres stacijas apbūve EVR reģistrs (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tapu** |  | **Uz Narvu** |
|  Kadrina |  **Rakvere** | Kabala  |
**Jānis Volkolākovs** (dzimis 1931. gada 28. aprīlī, miris 2020. gada 20. decembrī) bija latviešu sirds ķirurgs. Rīgas Medicīnas institūta (tagad Rīgas Stradiņa universitātes) profesors, Vispārīgās, sirds un asinsvadu ķirurģijas katedras vadītājs (1965—1995), Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) īstenais loceklis.

Stradiņa slimnīcas Sirds ķirurģijas centra izveidotājs un vadītājs (1969—1998), veicis pirmās operācijas mākslīgajā asinsritē gan iegūtu, gan iedzimtu sirdskaišu pacientiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 28. aprīlī Rīgā Centrālcietuma apsarga Vasilija Volkolākova un viņa sievas Teklas ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas 15. pamatskolā, tad Rīgas 1. vidusskolā.
1950. gadā uzsāka studijas Rīgas Medicīnas institūtā (RMI), pēc ārsta diploma iegūšanas viņu paturēja RMI klīniskajā ordinatūrā, 1958. gadā kļuva par Ludzas rajona slimnīcas ķirurģijas nodaļas vadītāju. Iestājās RMI aspirantūrā, strādāja Rīgas 1. bērnu slimnīcā un Rīgas pilsētas 2. slimnīcā. 1968. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju par iedzimto sirdskaišu ķirurģiju. 1969. gadā kļuva par jaundibinātā Latvijas Sirds un asinsvadu ķirurģijas centra vadītāju.
1998. gadā pensionējās, turpinot strādāt kā Latvijas Sirds un asinsvadu ķirurģijas centra konsultants.
Miris 2020. gada 20. decembrī Rīgā.

Apbalvojumi
-----------

* PSRS Valsts prēmija (1973)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (1998)
* LZA Paula Stradiņa balva (2002)
* RSU Gada balva par mūža ieguldījumu

Atsauces
--------

1. ↑  In memoriam: sirds ķirurģijas profesors Jānis VOLKOLĀKOVS
2. ↑  Čīfs. Profesors Jānis Volkolākovs. Rīga: Medicīnas apgāds, 2010

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 40800397
* LCCN: n85061249
* ISNI: 0000 0000 2888 6780

 |

 |
IPM piemērā ideālai induktivitātes spolei tiek pievadīts spriegums V (zilā krāsā) kā modulētu impulsu sērija, induktivitātes spolē radot magnētisko plūsmu B (sarkanā krāsā) sinusoīdas formā. Šādu modulāciju izmanto maiņstrāvas asinhrono elektrodzinēju darbināšanai.
**Impulsu platuma modulācija** (**IPM**; angļu: *pulse-width modulation*, ***PWM***) jeb **impulsu ilguma modulācija** (*pulse-duration modulation*, ***PDM***) ir modulācijas veids, kas modulējamo signālu kodē ar impulsa platuma maiņu pie nemainīgas nesējsignāla frekvences (perioda) un impulsa amplitūdas. Šo modulāciju izmanto informācijas nosūtīšanas kodēšanai, elektrodzinēju darbināšanai, barošanas avotos, saules bateriju lādētājos un citiem mērķiem.

Modulācijas princips
--------------------

1. diagramma: impulsa vilnis ar {\displaystyle y\_{\text{min}}}, {\displaystyle y\_{\text{max}}} un D
Impulsu platuma modulācija izmanto taisnstūra veida viļņus, kuru impulsa platums ir modulēta ar viļņa formas vidējās vērtības izmaiņu. Ja impulsa vilni apzīmējam ar {\displaystyle f(t)} ar periodu {\displaystyle T}, mazāko vērtību {\displaystyle y\_{\text{min}}}, augstāko vērtību {\displaystyle y\_{\text{max}}} un darba ciklu D (skatīt 1. diagrammu), viņa formas vidējo vērtību var noteikt:

{\displaystyle {\bar {y}}={\frac {1}{T}}\int \_{0}^{T}f(t)\,dt.}
Tā kā {\displaystyle f(t)} ir impulsa vilnis, tā vērtība ir {\displaystyle y\_{\text{max}}}, ja {\displaystyle 0<t<D\cdot T} un {\displaystyle y\_{\text{min}}}, ja {\displaystyle D\cdot T<t<T}. Tad iepriekšminēto izteismi var pārveidot:

{\displaystyle {\begin{aligned}{\bar {y}}&={\frac {1}{T}}\left(\int \_{0}^{DT}y\_{\text{max}}\,dt+\int \_{DT}^{T}y\_{\text{min}}\,dt\right)\\&={\frac {1}{T}}\left(D\cdot T\cdot y\_{\text{max}}+T\left(1-D\right)y\_{\text{min}}\right)\\&=D\cdot y\_{\text{max}}+\left(1-D\right)y\_{\text{min}}.\end{aligned}}}
Pēdējo izteiksmi var vienkāršot gadījumos, ja {\displaystyle y\_{\text{min}}=0}, kā {\displaystyle {\bar {y}}=D\cdot y\_{\text{max}}}. Tādējādi redzams, ka sigāla vidējā vērtība ({\displaystyle {\bar {y}}}) ir tieši proporcionāla darba ciklam D.

2. diagramma: Vienkaršākā IPM metode ar šķelšanu: signālu (sarkanā krāsā) salīdzina ar nesējsignālu (zilā krāsā), rezultātā iegūstot IPM signālu (purpursarkanā krāsā)
Vienkāršākais impulsu platuma modulācijas signāla ģenerēšanas veids ir šķelšanas metode, kurai nepieciešama tikai zāģveida vai trijstūrveida viļņa forma (realizējama ar vienkāršu signālu ģeneratoru) un komparators. Kad modulējamā signāla (sarkanā sinusoīda 2. diagrammā) vērtība pārsniedz modulācijas viļņa (zilā krāsā) vērtību, IPM signāls (purpursarkanā krāsā) ir augšējā stāvoklī, pretējā gadījumā tas ir apakšējā stāvoklī.

Citas IPM metodes izmanto delta modulāciju, delta-sigma modulāciju, telpas vektora modulāciju, tiešā spēka momenta kontroli, laika proporcionēšanu.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Impulsu platuma modulācija*** |

* Introduction to Pulse Width Modulation (PWM) Barr Group
**Tomass Johans Zēbeks** (vācu: *Thomas Johann Seebeck*; 1770. gada 9. aprīlis – 1831. gada 10. decembris) bija vācbaltiešu fiziķis, kas 1821. gadā pirmais aprakstīja termoelektrisko efektu ("Zēbeka efektu").

Dzīvesgājums
------------

Tomass Zēbeks ir dzimis 1770. gada 9. aprīlī bagāta Tallinas tirgotāja ģimenē. Pēc vietējās skolas beigšanas tēvs viņu nosūtīja studēt medicīnu uz Berlīnes un Getingenes universitātēm. Pēc ārsta eksāmenu nokārtošanas Zēbeks palika strādāt kā praktizējošs ārsts Getingenē, tomēr nolēma papildus studēt dabaszinātnes Jēnas, Baireitas un Nirnbergas universitātēs. 1795. gadā viņš apprecējās ar Prūsijas galma padomnieka meitu Juliānu Amāliju Ulriki Boiē (Boyé) un līdz 1812. gadam kā ārsts un privātzinātnieks pārsvarā dzīvoja Baireitā, kur Gētes iespaidā nodarbojās ar krāsu teoriju.

1810. gadā viņš atklāja mitra sudraba oksīda spēju mainīt krāsu pie apstarošanas ar dažādas krāsas gaismu, kas uzskatāms par vienu no fotogrāfijas principiem. 1818. gadā viņš aprakstīja cukura šķīduma spēju mainīt gaismas polarizācijas plakni.

Pēc tam viņš pārcēlās uz Berlīni, kur pētīja dzelzs un tērauda magnētismu Berlīnes universitātes laboratorijā un bija Prūsijas zinātņu akadēmijas loceklis. 1821. gadā Zēbeks pirmais aprakstīja termoelektrisko efektu, kas plašāk pazīstams kā "Peltjē-Zēbeka efekts" (Peltier–Seebeck). 1823. gadā viņš publicēja savu galveno darbu par metālu un rūdu magnētisko polarizāciju pie dažādām temperatūrām - termoelektrisko spriegumu rindu.

Galvenie darbi
--------------

* Magnetische Polarisation der Metalle und Erze durch Temperatur-Differenz. Abhandlungen der Preußischen Akademie der Wissenschaften. Berlīne, 1923.

Literatūra
----------

* Ludwig Stieda: Seebeck, Thomas Johann. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 33. Duncker & Humblot, Leipzig 1891, S. 564 f.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tomass Johans Zēbeks***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* „Magnetische Polarisation der Metalle und Erze durch Temperatur-Differenz. Abhandlungen der Preußischen Akademie der Wissenschaften"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 54931229
* LCCN: no2010070641
* ISNI: 0000 0001 0973 827X
* GND: 117654698
* SUDOC: 13729137X
* SBN identifikators IEIV029446 nav derīgs.

 |

 |
Hopa līcis
Esperansas polārstacija Hopa līča krastā
**Holmbejs** (zviedru: *Hoppets vik*, angļu: *Hope Bay*, spāņu: *Bahía Esperanza*) ir ap 5,5 km garš un līdz 2,8 km plats līcis Triniti pussalas rietumu galā Antarktikā. Līča ieeja atrodas starp Šeperda un Stona ragiem Antarktikas šauruma piekrastē. Izstiepts ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, krasti lielākoties klinšaini. Līča dienvidrietumu galā tajā nolaižas Depo glečers. Līča dienvidaustrumos Floras kalna ziemeļu nogāzei piešķirts speciāli aizsargājams teritorijas (Nr. 148) statuss.[1]

Līci 1902. gada janvārī atklāja pirmā Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā. 1903. gadā no 12 marta līdz 29. septembrim tā krastā no akmeņiem sakrautā būdā bija spiesta pārziemot viena no ekspedīcijas glābšanas partijām triju vīru sastāvā un līcis tie nodēvēja par "Cerības līci", lai "uzturētu dzīvu cerību" uz ekspedīcijas veiksmīgu atkalapvienošanos.[2] Ziemotāju būdai piešķirts aizsargājama vēstures pieminekļa *(Historic Monument No. 39)* statuss.[3]

1945. gadā operācijas "Tabarin" ietvaros līča krastā tika izveidota britu polārstacija Bāze D. Stacija nodegusi 1948. gadā, atjaunota 1952. gadā, slēgta 1964. gadā, bet 1997. gadā nodota Urugvajai, kas to pārdēvēja par Eličibereeti un izmanto vasaras sezonā. 1952. gadā netālu no britu bāzes Argentīna ierīkoja vissezonas staciju Ezperansa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 148 Mount Flora, Hope Bay, Antarctic Peninsula». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 13. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 17. novembrī.
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer
3. ↑  Otto Nordenskjöld 1869-1928

Ārējās saites
-------------

* Zviedru ziemotāju būdas palieku foto[novecojusi saite]

Koordinātas: 63°23′07″S 56°59′48″W﻿ / ﻿63.38528°S 56.99667°W﻿ / -63.38528; -56.99667
**Kreigs Van Tilburi** (angļu: *Craig Van Tilbury*; 1957. gada 30. jūlijs Sīdarrepidsa — 2010. gada 13. augusts Tampa) bija ASV mūziķis un FIDE meistars šahā (1986).

Biogrāfija
----------

Piedzimis Aiovas štatā, taču vēlāk ģimene pārvākusies uz Ārlingtonas apgabalu. Šeit Tilburi radusies interese par blūzu un roku, ko ietekmējusi Ērika Kleptona un Džimija Peidža daiļrade. 1978. gadā Tilburi pārcēlies uz dzīvi Santakrusā (ASV Virdžīnas). Bijis ģitārists tādās grupās *Joey Dee and the Starliters*, *The Young Rascals*, *The Shirelles*, *St. Croix band*, *Green Flash*, sniedzis koncertus ASV un Vācijā. 

Bijis pazīstams arī kā šahists. Pārstāvējis ASV Virdžīnu un Britu Virdžīnu komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 10 reizes (1978-1984, 1990, 1994, 2002-2008). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1984) medaļu. 1977. gadā uzvarējis Vašingtonas *Open* šaha turnīrā, bet 1981. gadā bijis labākais Jamaikas *Open* šaha turnīrā. 1986. gadā saņēmis FIDE meistara (FM) un starptautiskā arbitra nosaukumus.

Pāragri miris no sirdslēkmes.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Craig Van Tilbury
2. ↑  Craig Van Tilbury, Chess Master and Rock Musician, Is Dead

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Taiti** vai **Tahiti** (taitiešu un franču: *Tahiti*) ir lielākā sala Franču Polinēzijā, Klusā okeāna dienvidos. Pieder pie Biedrības salu arhipelāga. Taiti 1767. gadā atklāja britu jūrasbraucējs Semjuels Voliss.

Taiti satelītattēls
Taiti salai ir astoņnieka forma un tās kopējā platība ir 1045 km². Pēc 2007. gada datiem tajā dzīvo 178 133 iedzīvotāji, kas ir vairāk kā 60% no visas Franču Polinēzijas iedzīvotājiem. Salu apdzīvo taitieši, ķīnieši, franči un citu tautību pārstāvji. Sala sastāv no divām daļām, kas ir Lielā Taiti (*Tahiti Iti*) un Mazā Taiti (*Tahiti Nui*). Abas šīs daļas savieno 2 km plats Taravao zemesšaurums.

Sala ir veidojusies vulkāniskās darbības rezultātā. Taiti teritorijā atrodas divi vulkāniskā tufa un bazalta masīvi. Augstākā virsotne ir Orohena (2241 m vjl). Salai apkārt atrodas koraļļu rifi. Raksturīgs karsts, mitrs klimats. Lielu daļu salas aizņem tropu meži, gar krastu atrodas zemkopībai derīgas zemes. Plantācijās tiek audzētas kokospalmas, maizeskoki, banānkoki, citrusi un citas kultūras. Salas iedzīvotāji nodarbojas ar zivju, kā arī pērļu un perlamutra zvejniecību. Nozīmīgus ienākumus salai ienes tūrisms. Vienīgā reģiona lidosta atrodas Taiti salas ziemeļrietumos.

Atsauces
--------

1. 1 2  Institut Statistique de Polynésie Française (ISPF). «Recensement de la population 2007» (PDF). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007-12-03. Skatīts: 2007-12-02. (franciski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Taiti***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141839880
* LCCN: sh2007003814
* ISNI: 0000 0004 6107 2438
* GND: 4058920-1
* SELIBR: 158680
* SUDOC: 027292398
* NDL: 00628725
* NKC: ge131035

 |

 |