recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ružanu pils** (baltkrievu: *Ружанскі палац*, krievu: *Ружанский дворец*) ir 18. gadsimta pils kompleksa drupas, bijušā Sapjehu dzimtas rezidence Baltkrievijas rietumu pilsētciematā Ružanos.

Ružanu pils sāka veidoties 16. gadsimta beigās, kad savu rezidenci šeit ierīkoja Ļevs Sapjeha. Pils tika nopostīta 1700. gada Lietuvas pilsoņu kara laikā. 18. gadsimta otrajā pusē Aleksandrs Mihals Sapjeha uzcēla milzīgu klasicisma stila pils ansambli, kurā ietilpa arī teātra ēka. Pils tika nacionalizēta pēc 1831. gada Novembra sacelšanās. 1834. gadā šeit ierīkoja audumu rūpnīcu. 1914. gadā pils komplekss nodega. Starpkaru periodā tika veikti darbi tā atjaunošanai, tomēr Otrā pasaules kara laikā pils tika sagrauta vēl vairāk. Kopš 2008. gada notiek pils kompleksa izpētes un atjaunošanas darbi.

Galerija
--------

* Pils komplekssPils komplekss
* Austrumu korpussAustrumu korpuss
* Atjaunotie pils vārtiAtjaunotie pils vārti
* Daļa no pils projektaDaļa no pils projekta
* Pils 20. gadsimta sākumāPils 20. gadsimta sākumā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ružanu pils***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
**Alpīnā sūrene** (latīņu: *Polygonum alpinum*) ir augu suga sūreņu dzimtā. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas dienvidu un dienvidaustrumu daļā, kā arī ir plaši Āzijā sastopama suga.

Latvijā aplīnā sūrene tiek kultivēta kā dekoratīvs augs un tā arī ir sastopama savvaļā — tā ir rets dārzbēglis, tālu ziemeļos no dabiskā izplatības apvidus.

Apraksts
--------

Alpīnā sūrene ir daudzgadīgs, 60—150 cm garš lakstaugs. Tā stublājs ir ļoti zarains, zaļš vai ar iesārtu nokrāsu. Zari ir īsi un kaili. Lapas forma variē no olveidīgi lancetiskas līdz lancetiskai, lapas ir aptuveni 6—15 cm garas (lai gan tās var sasniegt pat 20 cm garumu) un 1—6 cm platas. Lapas gals ir nosmailots, pamats ķīļveidīgs. Plātnes abas puses parasti kailas. Ziedu skaras ir aptuveni 8 cm garas un diezgan blīvas, bezlapainas. Apziednis balts, parasti 0,3—0,4 cm garš, bet augļu laikā līdz 0,5 cm. Auglis ir riekstiņš — apmēram apziedņa lapu garumā. Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «alpīnā sūrene - Polygonum alpinum All. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-19.
**Aleksandras Zeme** (krievu: *Земля Александры*) ir Krievijas Federācijai piederoša sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā, ceturtā lielākā arhipelāga sala. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu princesei Aleksandrai, nākamajai Lielbritānijas karaļa Eduarda VII sievai.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies arhipelāga rietumos, rietumu salu grupā. Dienvidrietumos to apskalo Barenca jūra, ziemeļrietumos — Ziemeļu Ledus okeāns. Kembridžas šaurums dienvidaustrumos un Arhangeļskas šaurums austrumos to atdala no Georga Zemes. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu, ievērojamākā no kurām ir Polāro Lidotāju pussala salas ziemeļaustrumos. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais punkts ir Mēness kupols (382 m) vjl salas dienviddaļā, kā arī Kropotkina kupols ziemeļaustrumos. Salas ziemeļdaļā ir no ledus brīva plakankalne, kurā daudz ezeru un nelielu strautu.

Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem. Sastopami leduslāči.

Vēsture
-------

Salu 1880. gadā atklāja angļu pētnieks Bendžamins Smits *(Benjamin Leigh Smith)* un nodēvēja to par godu princesei Aleksandrai, nākamajai Lielbritānijas karaļa Eduarda VII sievai. Detālu salas izpēti un aprakstu 1897. gada pavasarī veica Frederika Džeksona *(Frederick George Jackson)* un Alfreda Hemsvorta *(Alfred Harmsworth)* ekspedīcija.

Nagurskas kara bāze *Arktičeskij Trilistnik*
Otrā pasaules kara laikā (1943-1944) salas ziemeļaustrumos darbojās Vācijas Kara flotes meteostacija Šacgrēbere. 1947. gadā netālu no bijušās vācu stacijas tika ierīkota PSRS polārstacija Nagurska. Kaimiņos polārstacijai tika izbūvēts lidlauks ar pastāvīgu garnizonu, kopš 1981. gada arī robežsardzes daļa. No 1974. līdz 1991. gadam 3,5 km uz dienvidiem no Nagurskas darbojās Akustikas institūta pētniecības stacija Omega. Polārstacija tika slēgta 1991. gadā, bet 1997. gadā arī hidrometeoroloģiskā stacija. Pēc 2008. gada lidlauka un garnizona infrastruktūra atjaunota, atsākusi darboties arī polārstacija. Omegas stacijas ēkā savu bāzi iekārtojis nacionālais parks Russkaja Arktika.

Atsauces
--------

1. ↑  «Alexandra Land - Franz-Joseph-Land». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 8. decembrī. Skatīts: 2019. gada 8. decembrī.
2. ↑  
William James Mills. «Alexandra Land (Franz Josef Land)». *Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia* 1. Santa Barbara, California : ABC-CLIO, 2003. 9. lpp. ISBN 9781576074220. Skatīts: 2019. gada 2. oktobris. [...] discovery is generally credited to Benjamin Leigh Smith in 1880, who named it for Princess Alexandra, wife of Edward, Prince of Wales.
3. ↑  «Исторические объекты. Круглогодичная база "Омега"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 6. decembrī. Skatīts: 2019. gada 8. decembrī.
4. ↑  «Геопортал «национального парка Русская Арктика»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 8. decembrī. Skatīts: 2020. gada 9. jūnijā.
**Aleksandra Oboļenceva** (krievu: *Александра Сергеевна Оболенцева*; dzimusi 2001. gada 21. jūnijā Tulā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2018).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījusies spēlēt sešu gadu vecumā. Trīs reizes uzvarējusi Krievijas meiteņu šaha čempionātos: 2009. gadā U8 vecuma grupā, 2011. gadā U10 vecuma grupā un 2012. gadā U12 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējusi Maskavas šaha festivāla *Moscow Open* bērnu turnīrā.

Pārstāvējusi Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažadās vecuma grupās, kuros izcīnījusi 4 medaļas: zelta (2011. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā), sudraba (2018. gada Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U18 vecuma grupā) un 2 bronzas (2010. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā un 2012. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā). 2010. gadā izcīnījusi otro vietu Pasaules skolnieku šaha čempionātā meiteņu U9 vecuma grupā, bet 2014. un 2015. gadā uzvarējusi šajā turnīrā (attiecīgi U13 un U15 meiteņu vecuma grupās). 2018. gadā Rīgā piedalījusies Eiropas jauniešu šaha čempionātā un U18 meiteņu vecuma grupā ierindojusies 4. vietā. 2019. gada oktobrī Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 meiteņu vecuma grupā izcīnījusi bronzas medaļu.

Šaha kluba *SC 1957 Bad Königshofen* sastāvā uzvarējusi Vācijas šaha bundeslīgā sievietēm (2018/2019).

Pārstāvējusi Krievijas komandu Pasaules jauniešu šaha olimpiādēs U16 vecuma grupā (2016-2017), kuros izcīnījusi 2 zelta (2017) un 2 sudraba (2016) medaļas gan komandu, gan individuālajā vērtējumā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Oboļencevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2018. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Alexandra Obolentseva wins the Russian U8 chess championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 20. janvārī. Skatīts: 2019. gada 14. martā.
2. ↑  «Moscow Open 2009». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 8. janvārī. Skatīts: 2019. gada 14. martā.
3. ↑  2010 World Youth Chess Championship – Final report
4. ↑  European Youth Chess Championship 2012
5. ↑  «European Youth Chess Championship G-18 - 2018». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 10. septembrī. Skatīts: 2019. gada 14. martā.
6. ↑  World Youth Chess Championship 2019 - Girls U18
7. ↑  Frauen-Bundesliga 2018/2019
8. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Alexandra Obolentseva
9. ↑  88th FIDE Congress 2017, 7-15 October, Goynuk, Antalya, Turkey
10. ↑  2nd quarter Presidential Board Meeting 2018, July 8-11, Bucharest, ROU

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Velsas braucamā tipa ponijs** jeb **Velsas ponijs (sekcija C)** ir viena no četrām Velsas poniju šķirnes sekcijām. Velsas ponijiem kopumā izšķir sekciju A — Velsas kalnu ponijs, sekciju B — Velsas ponijs (sekcija B), sekciju C — Velsas braucamā tipa ponijs, sekciju D — Velsas braucamais ponijs.

Sekcijas C poniju bieži sauc par zemnieku poniju, jo tas tika plaši izmantots zemnieku saimniecībās dažādiem lauksaimniecības darbiem, kā arī 19. gadsimtā to intensīvi izmantoja Velsas slānekļa raktuvēs.

Izskats un raksturs
-------------------

Velsas braucamā tipa ponijs ir lielāks kā Velsas kalnu ponijs un Velsas ponijs. Tā maksimālais augums skaustā ir 137 cm. Lai arī augstums skaustā ir līdzīgs ar Velsas poniju, tomēr sekcijas C ponijiem augums ir masīvāks un kompaktāks, līdzīgs braucamajiem zirgiem — vilcējiem. 

Velsas braucamā tipa ponijam ir taisns profils, lielas un izteiksmīgas acis, zīdains apspalvojums. Ponijam ir spēcīgas kājas un izturīgi nagi. Ponijam ir augstu izceltas kāju kustības, ar aktīvu plecu kustību un pakaļkāju atbalstu. Tiem ir taisna, cilindrveidīga mugura ar labi attīstītiem muskuļiem.

Velsas kalnu ponijs var būt jebkurā krāsā, izņemot raibās krāsas kā dārka un lāsumaina. Ir uzskats, ka Velsas braucamā tipa ponijam ir neatkarīgāks raksturs nekā viņa radiniekiem Velsas kalnu ponijam un Velsas ponijam. Poniji ir mantojuši Velsas kalnu poniju izcilo izturību. Poniji ir ļoti pieticīgi un tos ir viegli uzturēt.

Vēsture
-------

Iesākumā Velsas braucamā tipa ponijs tika veidots, krustojot Velsas kalnu poniju (sekcija A) ar Velsas braucamo poniju (sekcija D), līdz ar to sekcijas C izveidē ir spēcīga arābu zirga ietekme. Mūsdienās reizēm joprojām šādā veidā iegūst sekcijas C Velsas ponijus. Vēlāk šķirne tika krustota arī ar Andalūzijas zirgu, ar mūsdienās izmirušo Pembrokas vilcēju, ar Norfolkas rikšotāju un vēlāk ar Haknejas zirgu un Jorkšīras braucamo zirgu. 

Mūsdienās ponijus pamatā izmanto iejūgam, bet tos izmanto arī kā bērnu jājamzirgus konkūram.

Atsauces
--------

1. ↑  Elwyn Hartley Edwards "Horses"
2. ↑  Evans, J. Warren et al. (eds.) The Horse Second Edition New York: Freeman and Company 1990 ISBN 0-7167-1811-1
3. ↑  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"

Ārējās saites
-------------

* Breeds of Livestock - Welsh Pony & Cob
* Welsh Pony And Cob Society of Canada
Autonomais Aleksandretas sandžaks franču mandātteritorijas sastāvā
Franču-turku vienošanās parakstīšanas ceremonija, 1938. gada 3. jūlijs
Turku armija iesoļo Aleksandretā, 1938. gada 5. jūlijs
**Aleksandretas sandžaks** (turku: *İskenderun Sancağı*, franču: *Sandjak d'Alexandrette*, arābu: سنجق الإسكندرونة‎ *Sanjaq al-Iskandarūna*) Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas sastāvā esošs autonoms apgabals, kura statusu noteica Francijas-Turcijas 1921. gada 20. oktobra līguma 7. paragrāfs, kas paredzēja īpašu statusu turku valodai un kulturālo autonomiju apgabalā dzīvojošajiem turkiem. 

1923. gadā sandžaku pievienoja Alepo valstij un no 1925. gada tas bija Sīrijas valsts sastāvā. 1932. gada Sīrijas pārstāvju palātas vēlēšanās no sandžaka tika ievēlēti 4 turki, 3 alavīti, 2 kristieši, 2 sunnīti un 1 armēnis. 

1937. gada novembrī sandžakam piešķīra lielāku autonomiju, par tā aizsardzību atbildēja Francija un Turcija. 1938. gada 5. jūlijā sandžakā iegāja Turcijas armija, no kuras bēga liela daļa apgabala arābu un armēņu iedzīvotāju, kas pirms turku okupācijas veidoja sandžaka iedzīvotāju lielāko daļu. No 1938. gada 6. jūlija līdz 2. septembra neatkarības pasludināšanai reģiona gubernators bija Abdurahmans Meleks. Turcijas militārā kontrolē notika nedemokrātiskas viltus vēlēšanas, kuru rezultātā 1938. gada 2. septembrī tika pasludināta neatkarīga Hatajas valsts, kas pēc vēl viena nedemokrātiska referenduma 1939. gadā kļuva par Turcijas Hatajas provinci.[1]

1936. gada tautas skaitīšana
----------------------------

Atbilstoši 1936. gada tautas skaitīšanas rezultātiem sandžakā dzīvoja 220 000 cilvēku, no kuriem 39% turki, 28% alavīti, 11% armēņi, 10% sunnīti, 8% dažādu konfesiju kristieši, 4% čerkesu, ebreji, kurdu u.c.

1938. gada asambleja
--------------------

Pēc turku armijas ienākšanas un daudzu iedzīvotāju bēgšanas, franču administrācija 1938. gada 22. jūlijā no sandžaka asamblejas 40 vietām 22 piešķīra turkiem, 9 alavītiem, 5 armēņiem, 2 sunnītiem un 2 kristiešiem. Lai palielinātu turku skaitu sandžakā, Turcijas valdība jau iepriekš bija aicinājusi visus sandžakā dzimušos Turcijas iedzīvotājus atgriezties tajā un reģistrēties. 

1938. gada 2. septembrī sandžaka asambleja pasludināja neatkarīgu Hatajas valsti kuras konstitūcija tik apieņemta 6. septembrī. Valsts nosaukumu bija izdomājis Turcijas prezidents Ataturks, un to vadīt ieradās divi Turcijas parlamenta deputāti. 

Francija nepretojās Turcijas rīcībai, cerot, ka Eiropas kara gadījumā tā pievienosies antihitleriskajai koalīcijai. Sīrijas Republikas prezidents Hašims al-Atasi protestā atkāpās no amata, paziņojot, ka Francijai nav tiesību pieļaut šādu Sīrijas teritorijas sadalīšanu. Sīrija joprojām oficiāli nav atzinusi, ka ir atteikusies no savām tiesībām uz šo provinci.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  Identity and Turkish Foreign Policy
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 29. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 12. aprīlī.
Joku ceļa zīme
**Joks** (latīņu: *iocus*) ir kas izteikts, uzrakstīts vai darīts ar humoristisku mērķi. Joki var būt dažādas formas — tas var būt viens vārds vai žests (noteiktā kontekstā), jautājums un atbilde, pat neliels stāsts vai arī kāda fiziska darbība ar humoristisku mērķi, piemēram, praktiskais joks atšķiras no izteiktā joka ar to, ka lielākā daļa smieklīgās aktivitātes tiek darīta fiziski, nevis verbāli. Reizēm jokus izsaka ar ironiju vai sarkasmu. Cerētā pretreakcija uz joku ir smiekli. Dažās valstīs tiek atzīmēta Joku diena, kad cilvēki cenšas izjokot cits citu.

Vēsture
-------

Joki ir bijuši daļa no cilvēku kultūras vismaz kopš aptuveni 1900. gada p.m.ē. Pēc Volverkamptonas Universitātes profesora Pola Makdonalda pētījuma rezultātiem tiek uzskatīts, ka pasaulē senākais joks ir bijis senās Šumeras joks par gāzu izvadīšanu caur anālo atveri.

Viduslaiku Eiropā karaļus un galminiekus ar jokiem un trikiem izklaidēja galma jokdari, kas sākotnēji apdziedāja izcilus varoņdarbus un drošsirdīgus varoņus, bet vēlāk arī stāstīja jokus un aizraujošus atgadījumus. Šīs jokdaru stāstītās anekdotes vēlāk sāka apkopot, un tās izdeva tā sauktajās jokdaru grāmatās.

Skatīt arī
----------

* Joku diena
* Anekdote
* Vikipēdija:Joki

Ārējais saites
--------------

* Neciklopēdija

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Joki*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4066680-3
* NKC: fd133820

 |

 |
**Velsas Prinča sala** (angļu: *Prince of Wales Island*) vai **Kinnailaka** (inuītu: ᑭᙵᐃᓚᒃ, *Kinngailak*) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kitikmeotas un Kikiktālukas reģioniem. 10. lielākā Kanādas sala un 40. lielākā sala pasaulē.

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga vidusdaļā uz dienvidiem no Perija šauruma. Barova šaurums ziemeļos to šķir no Batērsta salas, Pīla šaurums austrumos — no Somersetas, Franklina šaurums dienvidaustrumos — no Būtijas pussalas, bet Maklintoka šaurums rietumos — no Viktorijas salas. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā, krasti stipri izroboti ar līčiem un pussalām. Piekrastē vairākas mazākas salas, lielākā no kurām ir Rasera sala ziemeļos. Salas lielāko daļu aizņem plaša zemiene, gar ziemeļu un austrumu krastu nelielas augstienes. Ainavā valda tundra un arktiskais tuksnesis; daudz upju un ezeru, lielākais no kuriem ir Krukedleiks salas vidusdaļā.

Vēsture
-------

Pirmie no eiropiešiem salu 1851. gadā atklāja Frensisa Maklintoka ekspedīcijas kamanu partija, kas meklēja pazudušo Džona Franklina ekspedīciju. Nosaukta par godu karalienes Viktorijas vecākajam dēlam Albertam Edvardam, vēlākajam karalim Edvardam VII.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Inuit Heritage Trust. Place Names Program
3. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 752. lpp.
4. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Prince of Wales Island

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Velsas Prinča sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* International Map of the World 1:1,000,000 Viscount Melville Sound NS-12/13/14
* International Map of the World 1:1,000,000 Victoria Strait NR-12/13/14

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 187144783040233361476
* GND: 4310859-3

 |

 |
Šis raksts ir par nolaižamao aparātu. Par citām jēdziena **CARE** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

***Crew Module Atmospheric Re-entry Experiment*** jeb ***CARE*** ir Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas (*ISRO*) eksperimentāls nolaižamais aparāts, kuru paredzēts izmantot nākotnes kosmosa kuģī *ISRO Orbital Vehicle*. Tas palaists suborbitālā trajektorijā 2014. gada 18. decembrī.

*CARE* kapsula ir veidota nošķelta konusa formā. Tā masa ir 3735 kg, diametrs 3,1 m un augstums 2,678 m. Korpuss izgatavots no alumīnija sakausējuma. No ārpuses kapsulai ir ablatīva karstuma aizsardzība.

*CARE* palaists 2014. gada 18. decembrī 04:00 UTC ar nesējraķeti *GSLV Mk. III* (lidojums *LVM3-X*) no Satiša Dhavana kosmosa centra. Šis bija pirmais *GSLV* modifikācijas *Mk. III* starts. Raķetes augšējā pakāpe šoreiz lidoja pasīvā veidā, bez dzinēja iedarbināšanas.
*CARE* no raķetes atdalījās 325 sekundes pēc starta. Maksimālo augstumu sasniedza 126 km. Nolaižamais aparāts ar izpletņiem nolaidās Bengālijas līcī. Lidojums ilga 20 minūtes 43 sekundes.

Atsauces
--------

1. ↑  India’s new rocket program achieves big success Stephen Clark, Spaceflight Now, 2014-12-18

Ārējās saites
-------------

* LVM3-X/CARE ISRO (angliski)
Kompānijas logo
***Joma*** (IPA: [ˈxoma]) ir Spānijas ražošanas kompānija, kas specializējas sporta apģērbu un apavu ražošanā. Kompānijas galvenais birojs atrodas nelielā pilsētiņā Portiljo de Toledo, netālu no Toledo provinces administratīvā centra.

Vēsture
-------

### 1965—2000

Kompāniju 1965. gadā dibināja Fruktuoso Lopess (*Fructuoso López*). "Joma" savas produkcijas ražošanu sāka ar tikai ar 8 cilvēkiem štatā. Ar laiku "Joma" ieguva uzticama augstvērtīgu futbola apavu, futbola formu, sporta apavu un ikdienas apģērbu ražotāja reputāciju. 1992. gadā kompānija bija pirmajā vietā futbola apavu tirdzniecībā. 1997. gadā, pateicoties jauna tipa sporta apavu izstrādēm sadarbībā ar spēlētājiem un vadošajiem speciālistiem, "Joma" kļūst par futbola apavu un minifutbola apģērba vadošo tirdzniecības uzņēmumu. Sākotnēji dibinātā mazā rūpnīca Portiljo de Toledo 2000. gadā pārvērtās par mūsdienīgu uzņēmumu ar 70 000 m2 lielu kopējo platību. "Joma" izveidoja pati savu zinātniski pētniecisko centru, kas sadarbībā ar Toledo Apavu izpētes asociāciju un Valensijas Biomehānikas institūtu izstrādā jaunus sporta apavu veidus.

### 2001—2009

Tagad "Joma" ir transnacionāla kompānija ar plašu meitas uzņēmumu tīklu ASV, Vācijā, Ķīnā, Itālijā, Meksikā, Honkongā un Panamā, kā arī ar savu preču sakārtotu izplatīšanas tīklu vairāk nekā 70 pasaules valstīs. Kompānijas uzņēmumi atrodas Spānijā, Ķīnā, Meksikā un nodrošina darbu vairāk nekā 1000 darbiniekiem. 2007. gadā "Joma" piedalījās "Spānijas atzītāko zīmolu forumā" kā viens no 70 pasaulē izplatītākajiem valsts zīmoliem un līderis savā nozarē. 2007. gadā kompānija sponsorēja vairāk nekā 40 profesionālās komandas un vairāk nekā 500 sportistus visā pasaulē. 2009. gadā kompānija noslēdza sponsorēšanas vienošanos ar Spānijas Vieglatlētikas federāciju, saskaņā ar kuru šīs valsts vieglatlēti četrus gadus uzstāsies "Joma" sporta formās.

Produkcija
----------

Kompānija ražo vīriešu, sieviešu un bērnu sporta apģērbus un apavus tādiem sporta veidiem, kā futbols, teniss, fitness, vieglatlētika un telpu futbols.

Vadība
------

Prezidents — Fruktuoso Lopess, kompānijas valdes priekšsēdētājs Hosē Manuels Lopess

Atsauces
--------

1. ↑  «Joma history 2000». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 5. martā. Skatīts: 2010. gada 26. jūlijā.
2. ↑  «The leading Spanish brand in sport shoes and clothes». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. martā. Skatīts: 2010. gada 26. jūlijā.
3. ↑  Joma presented the Spanish Athletic National Team collection in a big event[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* "Joma" oficiālā tīmekļa vietne
* "Joma" tīmekļa vietne Latvijā
* "Joma" tīmekļa vietne Ukrainā
**Jons Gudmundsons** (islandiešu: *Jón Guðmundsson*; 1904. gads — 1980. gads) bija Islandes šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gados ticis uzskatīts par vienu no perspektīvākajiem jaunajiem Islandes šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Islandes šaha čempionātos (1932, 1936, 1937). Pārstāvējis Islandes komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1930, 1937-1939). 1939. gadā Buenosairesā 8. šaha olimpiādē saņēmis zelta medaļu par uzvaru pie 3. galdiņa turnīra B finālā, parādot simtprocentīgu rezultātu — 10 uzvaras 10 partijās. Pēc šī panākuma šaha turnīros turpmākajos gados piedalījies reti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Íslendingar með á Ólympíuskákmóti 1930». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 13. februārī. Skatīts: 2016. gada 2. decembrī.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Jón Guðmundsson

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Aleksandrs Stavre Drenova** (albāņu: *Aleksandër Stavre Drenova*), zināms arī kā **Aleksandrs Asdreni** (albāņu: *Aleksandër Asdreni*; dzimis 1872. gada 11. aprīlī, miris 1947. gada 11. decembrī) bija albāņu dzejnieks un albāņu nacionālās atmodas darbinieks, Albānijas himnas vārdu autors. Lielāko mūža daļu pavadīja Rumānijā.

Dzimis etnisko maķedoniešu apdzīvotā Drenoves ciemā, mūsdienu Albānijas dienvidaustrumos. Studēja Bukarestes Universitātē, kur kopā ar Ģerģu Fištu un Lasgušu Poradeci kļuva par Albānijas neatkarības piekritēju. 1904. gadā publicēja pirmo dzejoļu krājumu *Rreze dielli* ("Saules stari"), sastāvošu no 99 sonetiem, kas veltīti Skanderbegam. 1912. gadā izdeva otro dzejas krājumu ar 99 dzejoļiem *Ëndrra e lotë* ("Sapņi un asaras"), kuru veltīja antropoloģei Edītei Daremai. Abi dzejoļu krājumi izdoti Bukarestē. 1912. gadā Sofijā tika publicēts dzejolis *Liri e Shqipërisë* ("Albānijas brīvība"), kas kļuva par Albānijas himnas vārdiem. Himnas mūzika ir rumāņu komponista Čipriana Porumbesku sacerēta. Pašā Albānijā Aleksandrs Stavre Drenova pēc studiju gadiem dzīvoja no 1912. līdz 1914. gadam un no 1937. līdz 1939. gadam. Miris nabadzībā Bukarestē.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksandrs Stavre Drenova***.
* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 68971773
* LCCN: n87916464
* ISNI: 0000 0000 6645 505X
* GND: 138920834
* SUDOC: 233750657
* BNF: cb12176027j (data)

 |

 |
**Gunārs Koemecs** (1949. gada 1. septembris — 1995. gada 24. jūnijs) bija Latvijas inženieris, politiķis un sabiedrisks darbinieks. VAS «Latvenergo» prezidents no 1993. līdz 1995. gadam. Latvijas Zemnieku savienības biedrs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1949. gada 1. septembrī Viesītē. 1971. gadā absolvēja Rīgas Politehniskā institūta Elektroenerģētikas fakultāti. Pēc augstākās izglītības iegūšanas strādāja par tehniķi Ziemeļrietumu apvienotajā dispečerpārvaldē, vēlāk — dispečerpunktā «Baltija» par operatoru, inženieri, grupas vadītāju, dienesta priekšnieka vietnieku, galveno ekonomistu.

Koemecs bija Elektroenerģētiķu asociācijas prezidents, kā arī no 1991. līdz 1993. gadam bija rūpniecības un enerģētikas ministra Aivara Millera vietnieks Godmaņa Ministru padomē. 1993. gada janvārī viņam valdība izteica rājienu par likuma pārkāpumiem Berģu autoservisa iznomāšanā.

1993. gada aprīlī Koemecs tika iecelts par valsts akciju sabiedrības «Latvenergo» ģenerāldirektoru. Būdams amatā, viņš 1994. gadā parakstīja galvojumu «Bankas Baltija» kredītam akciju sabiedrībai «Finanšu norēķinu centrs» 10 miljonu latu apmērā, kas vēlāk pārtapa t.s. «3 miljonu lietā». Pēc Valsts kontroles rosinājuma izskatīt Koemeca atbilstību amatam, viņš 1995. gada 16. martā tika atbrīvots no amata. Elektroenerģētiķu asociācija draudēja ar streiku, bet Koemecs solīja iesniegt prasību tiesā.

Koemecs bija Latvijas Zemnieku savienības biedrs un tika plānots, ka viņš piedalīsies 6. Saeimas vēlēšanās.

Miris 1995. gada 24. jūnija vakarā no miokarda infarkta. Koemeca nāve sākotnēji tika uzskatīta par aizdomīgu, un tobrīdējais Latvijas Ministru prezidents Māris Gailis izteicās, ka lietas izmeklēšanā būtu jālūdz ASV Federālā izmeklēšanas biroja palīdzība.

Atsauces
--------

1. ↑  «Septembris». Jēkabpils Galvenā bibliotēka. Skatīts: 2018. gada 8. aprīlī.[novecojusi saite]
2. 1 2  «Gunārs Koemecs». Lauku Avīze. 1995. gada 30. jūnijā.
3. 1 2  «Miris Gunārs Koemecs». Rīgas Balss. 1995. gada 27. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 8. aprīlī.[novecojusi saite]
4. ↑  Jānis Domburs. «Millers paliek amatā». Latvijas Jaunatne, 1993. gada 14. janvārī.
5. ↑  Valdis Freidenfelds. «Koemecs saņem rājienu, Berģu līgumu pārskatīs». Diena, 1993. gada 27. janvārī.
6. ↑  «Aprunājas par rūpniecību». Latvijas Jaunatne. 1993. gada 7. aprīlī.
7. 1 2 3  «Amatpersonu mīklainās nāves». Tvnet. 2002. gada 15. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 8. aprīlī.
8. ↑  R. Podvinskis. «Atlaista «Latvenergo» padome». Lauku Avīze, 1995. gada 17. martā.
9. 1 2  Modris Posse. «Miris Gunārs Koemecs». Diena, 1995. gada 27. jūnijā.
10. ↑  Edgars Galzons. «Mīklainās nāves». Diena, 1998. gada 8. augustā. Skatīts: 2018. gada 8. aprīlī.
**Vitālijs Čehovers** (krievu: *Виталий Александрович Чеховер*; 1908. gada 22. decembris, Sanktpēterburga — 1965. gada 11. februāris, Ļeņingrada) bija Padomju Savienības šahists.

Biogrāfija
----------

Pirms Otrā Pasaules kara bijis viens no spēcīgākajiem Ļeņingradas šahistiem. 1937. gadā kopā ar Dmitriju Rovneru un Aleksandru Tolušu dalījis pirmo vietu pilsētas šaha čempionātā, bet 1949. gadā atkārtoti kļuvis par šī turnīra uzvarētāju. 1936. gadā kopā ar Vsevolodu Rauzeru uzvarējis PSRS jauno šaha meistaru turnīrā. Šajā pašā gadā dalījis pirmo vietu arī PSRS arodbiedrību šaha čempionātā. 1944. gadā uzvarējis Uzbekistānas atklātājā šaha čempionātā. Piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Augstākās vietas izcīnījis 1935. gadā, kad dalījis 5.-8. vietu, un 1939. gadā, kad dalījis 4.-5. vietu. FIDE Čehoveram 1950. gadā kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Aizrāvies arī ar šaha kompozīciju. 1956. gadā kļuvis par starptautisko arbitru šaha kompozīcijā, bet 1961. gadā par starptautisko meistaru arī šaha kompozīcijā. Publicējis arī rakstus un grāmatas par šahu.

Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Čehovera vārdā ir nosaukts variants sicīliešu aizsardzībā: 1. e4 c5 2. Zf3 d6 3. d4 cxd4 4. Dxd4.

Pēc pamatprofesijas bijis pianists.

Atsauces
--------

1. ↑  «12 Championship of Leningrad - 1937». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2015. gada 22. oktobrī.
2. ↑  23 Championship of Leningrad - 1949
3. ↑  «All-Union Young Masters 1936». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 22. oktobrī.
4. ↑  4 Championship of "Trade Unions"- Moscow January 1936
5. ↑  «IX Championship of USSR - Leningrad 7.12.1934-27.1.1935». Arhivēts no oriģināla, laiks: 04.06.2016. Skatīts: 22.10.2015.
6. ↑  «11 Championship of USSR Leningrad 15.4-16.5.1939». Arhivēts no oriģināla, laiks: 05.03.2016. Skatīts: 22.10.2015.

Ārējās saites
-------------

* Vitālijs Čehovers šahista profils vietnē chessgames.com
* Vitālijs Čehovers šahista profils vietnē 365chess.com
* Vitālijs Čehovers šahista profils vietnē chesstempo.com
* Vitālijs Čehovers šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 223634113
* LCCN: no2013109607
* ISNI: 0000 0003 5976 1544
* BNF: cb16838032j (data)
* BIBSYS: 90165822

 |

 |
**Kurmanbeks Bakijevs** (kirgīzu: *Курманбек Сали уулу Бакиев*, krievu: *Курманбек Салиевич Бакиев*; dzimis 1949. gada 1. augustā) ir Kirgizstānas politiķis, bijušais Kirgizstānas prezidents (2005—2010). Prezidenta amatu viņš ieņēma 2005. gada 24. martā, Tulpju revolūcijas laikā nomainot Askaru Akajevu. Amatu zaudēja 2010. gada sacelšanās rezultātā.

Politiskā darbība
-----------------

Pirms kļuva par prezidentu, Bakijevs ieņēma Kirgizstānas premjerministra amatu. Viņš bija Kirgizstānas Tautas kustības līderis. Lielāko daļu tautas atbalsta viņš saņēma no valsts dienvidiem. 2005. gada 25. martā, pēc prezidenta Askara Akajeva gāšanas no amata Tulpju revolūcijas laikā, Kirgizstānas Augstākās padomes Kirgizstānas Likumdošanas asambleja iecēla viņu par prezidenta pienākumu izpildītāju. 2005. gada 10. jūlijā Bakijevs uzvarēja prezidenta vēlēšanās un 14. augustā kļuva par Kirgizstānas prezidentu. 2007. gadā viņš bija viens no politiskās partijas Akžol izveidotājiem, bet nevarēja to vadīt sava prezidenta amata dēļ.

Neskatoties uz sākotnējām cerībām, vēlāk atbalsts Bakijevam mazinājās. Viņa pilnvaru termiņa laikā notika vairāku ievērojamu politiķu slepkavības un cietumu nemieri, radās ekonomiskās problēmas, norisinājās cīņa par ienesīgo uzņēmumu kontroli. Jau 2006. gadā sākās sadursmes starp prezidenta Bakijeva atbalstītājiem un pretiniekiem.

2010. gada aprīlī notika plaši opozīcijas protesti, kas noveda pie valdības pārņemšanas. Bakijevs devās uz valsts dienvidiem, uz Ošu, bet pēc tam parakstīja atkāpšanos no amata un pameta valsti. Dažas dienas pavadīja Kazahstānā, pēc tam kopā ar ģimeni pārcēlās uz Baltkrieviju, kur viņu uzņēma prezidents Aļaksandrs Lukašenka. Bakijevam ir piešķīra Baltkrievijas pilsonība.

Kirgizstānā Bakijevam aizmuguriski tika piespriests mūža ieslodzījums par līdzdalību protestētāju nogalināšanā 2010. gada sacelšanās laikā. Kirgizstānas valdība ir pieprasījusi Bakijeva izdošanu, taču Baltkrievija ir atteikusies to darīt. Tas ir bijis daudzu konfliktu cēlonis Kirgizstānas un Baltkrievijas attiecībās.

Atsauces
--------

1. ↑  After years of turmoil, Kyrgyz voters go to the polls UNHCR Refworld
2. ↑  «Clashes erupt in Kyrgyz capital». BBC News.
3. ↑  «Бакіеў атрымаў беларускае грамадзянства і купіў дом за $2 млн у Мінску?». nashaniva.com.
4. ↑  «Interview: Former Kyrgyz President Kurmanbek Bakiev». rferl.org.
5. ↑  «Belarus reacts harshly to Atambaev's statement on Bakiev». refworld.org.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 31426200
* LCCN: n2006050012
* ISNI: 0000 0000 4070 6906
* GND: 1163125946

 |

 |
**Gunārs Ezernieks** (dzimis 1932. gada 2. novembrī, miris 2019. gada 26. maijā) bija latviešu gleznotājs.

Biogrāfija
----------

Gunārs Ezernieks dzimis 1932. gada 2. novembrī Rīgā. No 1948. līdz 1956. gadam mācījies J. Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā, 1962. gadā beidzis Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu.

Pēc studiju beigšanas pasniedza speciālos priekšmetus J. Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā (1962—1965). No 1969. gada līdz pat 1994. gadam bija žurnāla "Zvaigzne" mākslinieks. Pēc darba žurnālā Gunārs Ezernieks atgriezās pedagoga amatā un strādāja Vircavas (1994— 1998), Kalnciema vidusskolā (1998–2003) un Jelgavas Mākslas skolā (2003—2009). Paralēli pedagoga darbam viņš arī bija mākslinieks Latvijas Valsts arhīvā (1995—1998).

Izstādēs piedalās no 1958. gada. Kopš 1973. gada Latvijas Mākslinieku savienības biedrs, bet kopš 2010. gada Jelgavas mākslinieku biedrības biedrs. 1972. gadā pārcēlies uz dzīvi Jelgavā.

2012. gadā apgādā "Mansards" izdota Māra Branča grāmata "Gleznotājs Gunārs Ezernieks".

Gunārs Ezernieks miris 2019. gada 26. maijā Jelgavā, apbedīts Zanderu kapos, Jelgavā.

Apbalvojumi
-----------

* 2002. gadā Jelgavas pašvaldības Kultūras padome Gunāram Ezerniekam piešķīra gada apbalvojumu "Labākais kultūras darbinieks 2001";
* 2007. gadā Jelgavas pilsētas dome piešķīra viņam augstāko pilsētas apbalvojumu "Goda zīme".

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūžībā devies gleznotājs Gunārs Ezernieks». *diena.lv*. Skatīts: 2019. gada 16. jūlijā.
2. ↑  «Mūžībā devies gleznotājs Gunārs Ezernieks». lsm.lv. 2019. gada 28. maijā. Skatīts: 2019. gada 16. jūlijā.
3. ↑  «Mūžībā devies gleznotājs Gunārs Ezernieks». *tvnet.lv*. Skatīts: 2019. gada 16. jūlijā.
4. ↑  «VISI IEVĒROJAMIE CILVĒKI JELGAVĀ». *jelgavasbibliotēka.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 16. jūlijā.
5. ↑  «Gunārs Ezernieks». *jelgavart.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 16. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* profils portālā *makslinieki.lv*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305070749

 |

 |
**Juris Lapinskis** (dzimis 1942. gadā) ir skaņu inženieris, mūzikas kolekcionārs, radio raidījumu vadītājs, bijušais nelegālo mūziku ierakstu izplatītājs Padomju Savienībā. Pašlaik strādā "AM Radio Merkurs", kur vada raidījumu "Gaismas pils" un citus.

Biogrāfija
----------

Juris Lapinskis dzimis 1942. gadā Rīgā. 1966. gadā beidzis Rīgas Politehnisko institūtu ar radioinženiera izglītību.

Laikā, kad padomju savienības iedzīvotāju mūzikas klausīšanās paradumus noteica Padomju Savienības ideologi, Juris Lapinskis piedāvāja alternatīvu — kopš 1958. gada, 16 gadu vecumā viņš uzsāka kopēt, pavairot un izplatīt visdažādākos rietumu mūzikas ierakstus. Mūzika, kuru kopēja Lapinskis, sasniedza cilvēkus gan Latvijā, gan visā Padomju Savienībā, par ko Lapinskis ir saņēmis astoņu mēnešu cietumsodu un divu gadu labošanas darbus. Paralēli mūzikas izplatīšanas hobijam Lapinskis strādāja inženiera darbu akustikas nodaļā Popova radiorūpnīcā ("Radiotehnika").

Juris Lapinskis savu radio raidījumu vadītāja karjeru "AM Radio Merkurs" sācis pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.

1996. gadā tika producēta Roberta Vinovska filma par Lapinski, "Juris Lapinskis — ierakstu karalis".

Ārējās saites
-------------

1991. gada raidījums "Vecais Ratiņš Nr.4 Nora Bumbiere, Raidījumu vada Kārlis Vahšteins un Viola Lāzo"

Atsauces
--------

1. ↑  «Politiskā organizācija "Pensionāru un Senioru partija" 9.Saeimas priekšvēlēšanu programma - Latvijas Vēstnesis». *www.vestnesis.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-04-27.
2. ↑  «Juris Lapinskis - ierakstu karalis (1996)». *Filmas.lv* (lv-LV). Skatīts: 2022-04-27.
3. ↑  Inga Saksone. «Skaņu ieraksti - tehniski un fizikāli aspekti». *klasika.lsm.lv*, 2. decembris 2012. Skatīts: 2022-04-27.
4. ↑  Inga Saksone. «Vinila plates un skrečošana, Niks Gothems Toronto koncertzālēs». *klasika.lsm.lv*, 2. decembris 2012. Skatīts: 2022-04-27.
5. 1 2  «Astotajā Cēsu Kasešu naktī viesosies Juris Lapinskis». *cesis.lv*. Skatīts: 2022-04-27.
6. ↑  Egīls Zirnis. «Kontrabandas prece». *www.diena.lv*, 26. jūnijs, 2004. Skatīts: 2022-04-27.
7. ↑  «Juris Lapinskis - ierakstu karalis (1996)». *Filmas.lv* (lv-LV). Skatīts: 2022-04-27.
**4. Latviešu SS-robežapsardzības pulks** (vācu: *Lettisches SS-Grenzschutz Regiment 4*) bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar tā atlieku iekļaušanu 5. robežapsardzības pulkā 1944. gada 17. augustā.

Izveidošana
-----------

Saskaņā ar SS ģenerāļa Jekelna 1944. gada janvāra pavēli 4. robežapsardzības pulku 1944. gada februāra sākumā Tukumā sāka formēt pulkvežleitnants Jūlijs Ķikulis, 1. jūnijā pulkā bija 65 virsnieki, 225 instruktori un 2042 kareivji — kopskaitā 2338 vīri. Pulka struktūra un vadība bija šāda:

* pulka komandieris - pulkvežleitnants Ķikulis
	+ I bataljons - komandieris kapteinis Navickis
	+ II bataljons - komandieris pulkvežleitnants Opmanis
	+ III bataljons - komandieris nav zināms
	+ IV bataljons - komandieris kapteinis Ķirsis

Pulks uz fronti izbrauca jūnija beigās, izbraukšanas dienā alkohola iespaidā notika incidents, 15. Artilērijas apmācības diviziona 2. baterijas karavīram Boses dzērumā nodurot divus 4. robežapsardzības pulka karavīrus. Pulka karavīri gribēja paši atriebt biedra nāvi un pieprasīja latviešu policijai vainīgā izdošanu. Latviešu policisti atteicās un tos atbruņoja un piekāva. Karavīru Bosi nodeva vācu militārajai policijai.

Dienesta gaitas
---------------

1944. gada jūlija sākumā pulku steidzamības kārtā iesaistīja kaujās Daugavpils rajonā, jau pirmajās kaujās pie Krāslavas 10. jūlijā pulks cieta smagus zaudējumus, galvenokārt virsnieku korpusā. Pēc šīm pirmajām kaujām pulka vīri bija tik demoralizēti, ka vairākas apakšvienības pat pārgāja ienaidnieka pusē. Kaujās līdz 31. jūlijam pulks zaudēja 19 kritušos, 117 ievainotos un 469 bez vēsts pazudušos karavīrus.

Atlikušos pulka vīrus 1944. gada 17. augustā pievienoja 5. robežapsardzības pulkam.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1976, 4.sējums, 125. lpp
2. ↑  Siegrunen 80 - Richard Landwehr, Bennington: 2008, 13.sējums, 45. lpp.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu robežapsardzības pulki |
| --- |
|  |
| 
* 1. Latviešu SS-robežapsardzības pulks
* 2. Latviešu SS-robežapsardzības pulks
* 3. Latviešu SS-robežapsardzības pulks
* 4. Latviešu SS-robežapsardzības pulks
* 5. Latviešu SS-robežapsardzības pulks
* 6. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

 |

 |
**Ruāboduēna** (franču:  *Base antarctique Roi Baudouin*, nīderlandiešu: *Koning Boudewijnbasis*) bija pirmā Beļģijas polārstacija Antarktīdā. Izvietota Karalienes Modas Zemē Princeses Ranhillas krastā dienvidos no Breidvikas uz 300 m bieza šelfa ledāja. Stacija izveidota 1958. gada decembrī Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros un nosaukta par godu tā laika Beļģijas karalim Boduēnam.

Pirmo ekspedīciju (1958-1959) vadīja Gastons de Žerlašs un stacijā ziemoja 21 cilvēka komanda. Pētniecības programmā ietilpa ziemeļblāzmas novērojumi, jonosfēras un zemes magnētisma pētījumi, glacioloģija, meteoroloģija.

Otro ekspedīciju (1959-1960) vadīja Franks Bastins (*Frank Bastin*) un tajā piedalījās 25 cilvēki. Trešo ekspedīciju (1960-1961) vadīja Gido Deroms (*Guido Derom*). Ziemošanas komanda sastāvēja no 36 cilvēkiem, vasaras pētījumu programmā piedalījās vēl 21 cilvēks. Ekspedīcijas laikā tika atklāti Karalienes Fabiolas kalni. 1961. gada 31. janvārī turpmākā finansējum trūkuma un virs stacijas akumulētā lielā sniega daudzuma dēļ tā tika slēgta.

1963. gadā tika nodibināta Beļģijas-Holandes antarktiskās ekspedīcijas pārraudzības komiteja Gastona de Zerlaša vadībā. 1964. gada 21. janvārī tika atklāta jaunā apvienotās Beļģijas un Nīderlandes antarktiskās ekspedīcijas izbūvētā stacija pāris simtus metru no vecās, 7 m zem sniega apraktās stacijas. Ekspedīciju vadīja Liks Kabē (*Luc Cabes*), tās sastāvā bija 14 cilvēki, no kuriem 10 beļģi un 4 nīderlandieši. Nākamo ekspedīciju vadīja Vinoks Bogārtss (*Winoc Bogaerts*), tās ziemošanas sastāvā bija 16 cilvēki. Pēdējo ekspedīciju Ruāboduēnas stacijā vadīja Tonijs van Autenbūrs (*Tony Van Autenboer*), tās ziemošanas sastāvā bija 18 cilvēku. 1967. gadā stacija tika slēgta.

Pēc 1967. gada staciju vairākkārt apmeklēja citu ekspedīciju (galvenokārt no japāņu Šovas stacijas) pētnieki, līdz stacija tika ieputināta sniegā un ledus masu kustības rezultātā sadragāta.

Atsauces
--------

1. ↑  Atmospheric electricity at base .Koning Boudewijn"[novecojusi saite]
2. ↑  De oprichting van de Koning Boudewijnbasis
3. ↑  Base Roi Baudouin

Ārējās saites
-------------

* Belgium and Antarctica
* Deep drilling at Base Roi Baudouin, Dronning Maud Land, Antarctica[novecojusi saite]
**Juris Jurjāns** (dzimis 1944. gada 15. februārī, miris 2023. gada 30. maijā) bija latviešu skolotājs un gleznotājs, Latvijas Mākslas akadēmijas (LMA) profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1944. gada 15. februārī audējas Jūlijas Jurjānes ģimenē. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā un J. Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā (1955-1962).
1969. gadā absolvēja studijas Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmijas Pedagoģijas nodaļā.
Strādāja par Rīgas 20. vidusskolas skolotāju (1969-1972), tad darbojās Mākslas fonda kombinātā "Māksla" (̈1972-1988) un no 1976. gada Dekoratīvās mākslas kombināta Noformēšanas iecirknī.

1977. gadā Juris Jurjāns sāka strādāt par pedagogu LMA Sagatavošanas kursos, 1988. gadā LMA Pedagoģijas katedrā, 1992. gadā LMA Glezniecības katedrā, 1998. gadā kļuva par LMA Gleznošanas meistardarbnīcas vadītāju.

2014. gadā Juris Jurjāns kļuva par Latvijas Mākslas akadēmijas emeritēto profesoru. 
Miris 2023. gada 30. maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Mūžībā devies gleznotājs Juris Jurjāns lsm.lv 2023. gada 30. maijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 170774244
* LCCN: nb2011011598
* ISNI: 0000 0001 1980 009X
* GND: 1184837953
* SUDOC: 091466156

 |

 |
Spāņu jeb Ruī Lopesa atklātne

**Ruī Lopess de Segura** (spāņu: *Ruy López de Segura*; 1530. gads - 1580. gads, Spānija) bija Spānijas šahists un garīdznieks.

Biogrāfija
----------

16. gadsimtā bijis vadošais Spānijas šahists. Kalpojis kā Romas katoļu garīdznieks dzimtajā Badahosas provincē, vēlāk kļuvis par Seguras bīskapu, taču šahs viņu padarījis pazīstamu arī tā laika Spānijas karaļa Felipes II galmā. 1560. gadā baznīcas uzdevumā apmeklēja Romu, kur atrada arī laiku šaha cīņām ar tā laika labākajiem Itālijas šahistiem, kurus Lopesam izdevies apspēlēt. Pēc atgriešanās no Itālijas 1561. gadā izdevis grāmatu par šahu "Libro de la invención liberal y arte del juego del Axedrez" ("Grāmata par atjautību un mākslu šaha spēlē"), kurā atspoguļojis sava laika šaha teorijas attīstību. Grāmata piedzīvojusi atkārtotus izdevumus un tikusi tulkota vācu, franču un portugāļu valodās. 1575. gadā spēcīgākie Itālijas šahisti ar Paolo Boi priekšgalā ieradušies atbildes vizītē Madridē un guvuši revanšu Spānijas karaļa klātbūtnē.

Šaha spēle Spānijas karaļa galmā
Pazīstams ar savu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, kur viņam par godu ir nosaukta Spāņu atklātne - 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lb5. Pats Lopess gan uzskatīja savu atklātni par melno gājiena 2. ... Zc6 atspēkojumu un par labāku gājienu uzskatīja mūsdienu Filidora aizsardzību - 2. ... d6.

Atsauces
--------

1. ↑  The works of Damiano, Ruy-Lopez, and Salvio, on the game of chess, tr. and arranged with remarks ... by Damiano, Ruy López de Sigura. Published 1813

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36948534
* LCCN: no98096559
* ISNI: 0000 0000 6632 7314
* GND: 1055534695
* SUDOC: 068527535
* BNF: cb121082301 (data)

 |

 |
**Garlapu veronika** (*Veronica longifolia*) ir mainīga izskata augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, un vietumis arī Ziemeļamerikā kalnu un ziemeļu apvidos, ūdenstilpju palienēs, mitrās pļavās, krūmājos un grāvjos.

Morfoloģija
-----------

Garlapu veronika ir daudzgadīgs, 50—130 cm garš lakstaugs. Tā stublājs ir stāvs, apakšdaļā kails, augšdaļā apmatots, vienkāršs vai ziedkopā zarojošs.

Lapas ir iegareni olveidīgas vai lancetiskas, 3—15 cm garas un 1—4 cm platas. Tās uz stublāja izvietotas mieturos pa 3 vai 4, dažreiz pretējas. Lapas mala ir asi zāģzobaina, gals smails, kāts īss.

Ziedkopa ir blīvs, 5—25 cm garš ķekars stublāja vai stāvo zaru galā, pēc formas atgādina vārpu. Seglapas ir īlenveidīgas, garākas nekā ziedkāts. Kauss ir četrdaļīgs, īsāks nekā zilais vainags. Auglis ir kaila pogaļa ar jomu. Zied no jūnija vidus līdz augustam.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «garlapu veronika - Veronica longifolia L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-20.
**Zilknābji** (*Oxyura*) ir viena no pīļu dzimtas (*Anatidae*) ģintīm, kas apvieno 6 mūsdienās dzīvojošas sugas un vienu izmirušu sugu. Atkarībā no sugas tās izplatītas Eiropā, Āzijā, Āfrikā, Austrālijā, Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. 

Latvijā līdz šim vienu reizi novērots baltgalvas zilknābis (*Oxyura leucocephala*), kas ir arī vienīgā Eiropas izcelsmes zilknābju suga. Eiropā mājo arī Jamaikas zilknābis, kas, izbēgot no dekoratīvo putnu dārziem, savairojies Eiropas savvaļā.

Kopīgās īpašības
----------------

Jamaikas zilknābis (*Oxyura jamaicensis*)
Zinātniskais nosaukums *Oxyura* atvasināts no sengrieķu valodas, kas latviski nozīmē "asa aste".  Visām ģints sugām, kā jau zinātniskais nosaukums norāda, ir garas, stīvas astes spalvas, kuras parasti ir saslietas stāvus, kad putns atpūšas. Kājas anatomiski atrodas tālu uz aizmuguri, kas nodrošina izcilu peldētspēju, toties uz sauszemes pīles ir ļoti neveiklas. Šī iemesla dēļ tās reti pamet ūdenstilpi. Peldot pīles ķermenis dziļi iegrimst ūdeni, astei pazūdot pat zem ūdens.

Visi zilknābji ir saldūdens pīļu sugas, kas uzturas ezeros, dīķos un upēs. Visām sugām raksturīgs dzimumu dimorfisms: tēviņi ir krāsaināki, košāki, ar gaiši zilu, masīvu knābi, bet mātītes neuzkrītoši brūnas, un to knābis ir pelēks. Visām sugām raksturīgs ļoti bīlvs un spīdīgs apspalvojums, tomēr tam iztrūkst metāliskais spīdums. Kakls ir salīdzinoši īss un masīvs, kakla āda samērā brīvi karājas, veidojot rīkles maisu, kuram saspiežoties veidojas īpatnējas rīkles skaņas. Visām sugām ir platas, lielas pēdas, kā arī uz galvas ir nelieli cekuli.

Sistemātika
-----------

* **Zilknābju ģints** (*Oxyura*)
	+ Andu zilknābis (*Oxyura ferruginea*)
	+ Argentīnas zilknābis (*Oxyura vittata*)
	+ Austrālijas zilknābis (*Oxyura australis*)
	+ Āfrikas zilknābis (*Oxyura macco*)
	+ Baltgalvas zilknābis (*Oxyura leucocephala*)
	+ Jamaikas zilknābis (*Oxyura jamaicensis*)
	+ †Jaunzēlandes zilknābis (*Oxyura vantetsi*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Ornitofaunistika: Baltgalvas zilknābis Oxyura leucocephala». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 2. septembrī.
2. 1 2  «Ruddy Duck Oxyura jamaicensis Management Plan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 30. septembrī. Skatīts: 2016. gada 1. septembrī.
3. ↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 287. ISBN 978-1-4081-2501-4.
4. ↑  Birds of the World: Stiff-Tailed Ducks
5. 1 2 3 4  «Genus Oxyura - Stiff-tailed Ducks». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 1. septembrī.
6. ↑  IOC World Bird List: Screamers, ducks, geese & swans

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Stiff-tailed Ducks (Genus Oxyura)
* Xeno-Canto: Genus Oxyura
* Birds of the Family Anatidae Genus Oxyura[novecojusi saite]
**Bogorijas ezers** (angļu: *Lake Bogoria*, agrāk *Lake Hannington*) - sālsezers ar lielu sārmu saturu, atrodas Kenijas centrālajā daļā, ap 285 km ziemeļziemeļrietumos no Nairobi.

Flamingi Bogorijas ezerā
Ezers atrodas Austrumāfrikas Lielajā Rifta ielejā dienvidos no Baringo ezera. Ūdens pieplūst galvenokārt no aptuveni 200 karstajiem avotiem, arī no Sandai un Emsosas upes. Ezera krastā (gk. rietumu krastā) atrodas vismaz 17 aktīvi geizeri - Āfrikā lielākais geizeru lauks. Ziemeļos Kesubu purvs, austrumos - Siraho krauja. Sāls saturs - līdz 100 g/l, sārmainums - 10,5 pH. Ezera virsējā daļā ūdens mazāk sāļš.

Kaut arī ezera ūdens ir ļoti sāļš, tajā daudz cianobaktēriju *Arthrospira fusiformis* - no tām pārtiek flamingi. Ezers pazīstams ar savu ārkārtējo putnu bagātību, tai skaitā milzīgajiem flamingu bariem, kas ezeru no attāluma lūkojoties nereti iekrāso sārtā krāsā. Ezera apkaimē daudz zebru un citu dzīvnieku. Viss ezers kopš 1973. gada iekļauts Bogorijas nacionālajā rezervātā. Ramsāres vieta.

Ezers ne vienmēr bijis sāļš. Nogulumu izpēte liecina, ka pēdējo 10 000 gadu laikā ezerā vairākkārt bijis saldūdens un tā līmenis bijis līdz 9 m augstāks, kā tagad. Brīžiem ezera ūdens plūdis uz ziemeļiem, uz Baringo ezeru.

Ezera krastā agrāk dzīvoja endoroisu tauta, kurus 1970. gados piespieda atstāt savu zemi.

Atsauces
--------