recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ādere** ir mītisks tīklojuma veida enerģijas strāvojums zemē. Ticība āderēm ir sastopama daudzās tautās, īpaši Vācijā un Ziemeļeiropā. Āderu ekistence nav zinātniski pierādīta un tiek apšaubīta.

Rīkstnieki un āderu pētnieki
----------------------------

Cilvēkus, kuri nodarbojas ar āderu meklēšanu sauc par rīkstniekiem. Rīkstnieki darbojas ar rīkstēm un svārstiem un nodarbojas ar āderu kartējuma radīšanu apbūves gabaliem, esošām ēkām vai dzīvokļiem. Senāk ir bijuši mēģinājumi ar rīkstniecības palīdzību meklēt metālu rūdas atradnes vai pazemes tuneļus.

Angļu amatieris arheologs Alfreds Votkinss 1921. gadā izvirzīja hipotēzi par Lei līnijām. Tās viņš ieguva, uz kartes savienojot dažādus Anglijas vēstures pieminekļus un megalītus, piemēram slaveno Stounhendžu. Votkinss uzskatīja, ka megalīti izveidoti kā orientieri apkārtnē un kalpojuši navigācijai. Sekotāji attīstīja viņa ideju, piedēvējot līnijām un to krustpunktiem mistisku enerģiju. 

Vācu ārsts Ernsts Hartmans 1950. gados aprakstīja regulāras paralēlas lādēta starojuma "līnijas" (tā saucamo Hartmana tīklu), kas pārklāj zemeslodi un nosakāmas ar rīkstniecības metodēm. Tās esot apmēram 20 cm platas un stiepjoties ziemeļu-dienvidu virzienā, kā arī perpendikulāri rietumu-austrumu virzienā. Paralēlo līniju lādiņš secīgi mainoties, tādēļ krustpunktos varot sastapties dažādi lādiņi. Ilgstoša atrašanās uz šādām līnijām, sevišķi to krustpunktiem, izraisot sliktu pašsajūtu, bezmiegu un slimības.

Aptuveni ap to pašu laiku šveiciešu ārsts Manfreds Karijs piedāvāja savu versiju par līniju tīklu ar elektromagnētisku vai radiācijas aktivitāti. Pēc viņa domām, šis tīkls veidojas no paralēlām joslām dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā, kā arī perpendikulārām joslām ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā. Joslu platums esot no dažiem desmitiem centimetru līdz 6 m un vidējais attālums starp joslām — pāris metri.

Tautas ticējumi par āderēm
--------------------------

Āderes veidojot tīklojumu, atrodoties 2—3 metru viena no otras, perpendikulāri krustojoties. 
Āderes ietekmējot dzīvos organismus dažādi. Kaķis izvēlas guļvietu uz āderu krustpunktiem. Suns cenšas gulēt no āderēm brīvā vietā. Virs ūdens āderu krustpunktiem baros pulcējas odi. Cilvēkam neesot ieteicams ilgstoši atrasties uz āderēm — ja intensīva darba darīšanai uguns āderu krustpunkts palīdz koncentrēties un sakopot spēkus, tad gulēšana uz ūdens āderēm, vai āderu krustpunktiem rezultējas nemierīgā miegā, un pat slimībās.
Ir augi, kuri labprāt aug uz āderēm, ir tādi, kas uz āderēm jūtas slikti.

Visefektīgākais paņēmiens āderu kaitīgās ietekmes novēršanai esot neuzturēties ilgstoši uz āderēm, vai to krustpunktiem, vēlams lai cilvēka guļvieta būtu no āderēm brīvā platībā. Dažreiz tiek runāts par brīnumlīdzekļiem, kas it kā novēršot, pārtraucot āderu starojumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Ilustrētā Zinātne. Pielikums "Uz nezināmā robežas" Rudens 2010. 46. lpp.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Arnolds Baškevics "Zemes dzīļu starojumi"
* Jānis Ligers "Ne tikai āderes"

Ārējās saites
-------------

* Par āderēm Prof. Andris Špats[novecojusi saite]
* Rīkstnieki Latvijā
* buildart.lv atbilstoši āderu tīklojumam projektētu ēku paraugi
|  | Osmaņu impērijasvalsts iekārta |
| --- | --- |
| Osmaņu nams (sultāns) |
| Lielvezīrs (1320—1922) Divāns (1586—1908) |
| Impērijas valdība (1908—1920) |
| **Skatīt arī:** | Administratīvais iedalījums — Millets — Lielā porta |

**Pašā** (turku valodā: *paşa*) bija augstas pakāpes tituls Osmaņu impērijas politiskajā sistēmā. Tituls parasti tika piešķirts gubernatoriem un ģenerāļiem. Pašā ir līdzīgs titulam lords, pērs, kungs, valdnieks jeb pavēlnieks.

Etimoloģija
-----------

Etimologi uzskata, ka vārds cēlies no persiešu vārda *padšahs*, kas ir apzīmējums karalim vai imperatoram un turku vārda *baş ağa* (citā dialektā *paş*), galvas-kungs. Senajā turku valodā nepastāvēja atšķirības starp burtu *b* un *p*. Sākotnēji arī eiropiešu valodās šo vārdu pārnesa ar pirmo burtu *b*.

Vieta Osmaņu impērijas politiskajā sistēmā
------------------------------------------

Titulu *pašā* piešķirt kādai personai bija tiesīgs Osmaņu impērijas sultāns un Ēģiptes hedive. Sākotnēji titulu piešķīra armijas virsniekiem, bet vēlāk ar šo titulu apzīmēja jebkuru valsts amatpersonu, kas bija izpelnījusies īpašu galma atzinību. Tituls *pašā* bija arī neatņemama jūras spēku komandiera titula daļa: *kaptan paşa*.

Pašā bija augstākas pakāpes apzīmējums par beju un aga, bet zemāks par hedivi un vezīru.

Titulam *pašā* pastāvēja trīs līmeņi, kurus karagājienu laikā norādīja ar zirgu astru pušķiem vai pāvu spalvām pie titula īpašnieka standarta. Četrus astru pušķus pie sava standarta drīkstēja pielikt vienīgi pats sultāns.

Titulu drīkstēja arī lietot personas šādos amatos (citos amatos esošie lietoja zemākos bejs vai efendi):

* lielvezīrs;
* muhsirs (feldmaršals);
* feriks (ģenerālleitnants vai viceadmirālis);
* leva (ģenerālmajors vai kontradmirālis);
* sieviešu aga (galvenais melnais einuhs, kas bija augstākā valsts amatpersona sultāna pils harēmā);
* Konstantinopoles Šeihs Ul Islāms, augstākā reliģiskā amatpersona.

Ja pašā tika iecelts par kādas provinces gubernatoru, tad šo teritoriju sauca ne tikai par ejāletu vai vilājetu, bet arī par *pašāliku*.

Titulu *pašā* piešķīra ne tikai musulmaņiem, bet arī kristiešiem un to vairākas reizes piešķīra citu valstu pilsoņiem, kas palīdzējuši Osmaņu impērijas valdībai vai Ēģiptei.

Uzruna
------

Parasti titulu *pašā* liek pēc personas vārda. Neskatoties uz to, ka tituls netiek pārmantots, angļu valodā to pieņemts uzskatīt par personas pilnā vārda sastāvdaļu. Titula īpašnieka dēls bija tiesīgs lietot titulu *paşazade*, pašā-dēls.

Skatīt arī
----------

Wiktionary
Brīvajā vārdnīcā ir vārds ***pašā***

* Osmaņu impērija
* Osmaņu dinastija

Atsauces
--------

1. ↑  Online Etymology Dictionary - Pasha
Albina kontrgambīts

**Ādolfs Albins** (rumāņu: *Adolf Albin*; 1848. gada 14. septembris, Bukareste — 1920. gada 1. februāris, Vīne) bija Rumānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Izglītību ieguvis Vīnē, pēc tam atgriezies dzimtajā Bukarestē, kur kļuvis par izdevniecības *Frontier* vadītāju. 1872. gadā uzrakstījis un izdevis pirmo grāmatu rumāņu valodā par šahu - *Amiculu Jocului de Schach*. Šaha turnīros aktīvi sācis piedalīties 19. gadsimta beigās gan Eiropā, gan ASV. Lielākos panākumus guvis Ņujorkā, kur pilsētas šaha kluba turnīrā 1893. gadā bijis 4. vietā (uzvarējis Harijs Pilsberijs), bet gadu vēlāk izcīnījis 2. vietu aiz Vilhelma Steinica. No 1895. gada līdz mūža beigām Albina panākumi šaha sacensībās bija diezgan viduvēji. Pēc Pirmā pasaules kara miris no tuberkulozes.

Albina vārdā ir nosaukta šaha atklātne - Albina kontrgambīts: 1. d4 d5 2. c4 e5, kuru Albins pirmo reizi pielietojis 1893. gadā Ņujorkas šaha turnīrā pret Emanuelu Laskeru.

Atsauces
--------

1. ↑  1st City Chess Club Tournament (1893)
2. ↑  2nd City Chess Club Tournament (1894)
3. ↑  Emanuel Lasker vs Adolf Albin New York (1893)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59480772
* LCCN: n2008006489
* ISNI: 0000 0003 9783 0221
* GND: 1055352058

 |

 |
**Zvīņaugļu grīslis** (latīņu: *Carex lepidocarpa*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas mērenā klimata joslas ziemeļdaļā sastopamā, tostarp visā Latvijas teritorijā, purvainās pļavās un purvos.

Plašā nozīmē šī suga ietilpst dzeltenā grīšļa grupā (*Carex flava s.l.*).

Apraksts
--------

Zvīņaugļu grīslis ir daudzgadīgs, 20—40 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Augs veido ceru, tas ir spilgti zaļš. Stublājs ir trīsšķautņains. Lapas ir 0,2—0,3 cm platas un īsākas nekā stublājs. Stublāja galotnē viena vālesveidīga, kātaina, 1,3—2 cm gara vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir 2—3 iegareni olveidīgas 0,8—1,5 cm garas sievišķo ziedu vārpiņas, apakšējā vārpiņa ir ar kātiņu. Apakšējās sievišķo ziedu vārpiņas seglapa atstāv, tā ir makstaina, ziedkopas garumā vai garāka. Augļa pūslītis ir dzeltenzaļš, trīsšķautņains, 0,35—0,5 cm garš, knābītis pustik garš, cik pūslītis, manāmi saliekts. Segplēksne ir dzeltenbrūna, gals smails, vidū dzeltenzaļa josla, apmale plēvjaina. Segplēksne ir īsāka nekā pūslītis. Augļu laikā vārpiņas ir gludas. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «zvīņaugļu grīslis - Carex lepidocarpa Tausch - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-15.
**Zvīņneši** jeb **Āzijas zvīņneši** (*Manis*) ir zvīņnešu dzimtas (*Manidae*) ģints, kas apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas un 3 aizvēsturiskās sugas. Tā ir vienīgā **Āzijas zvīņnešu apakšdzimtas** (*Maninae*) ģints. Mūsdienu sugas izplatītas Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos. Ģints tuvākie radinieki ir Āfrikas zvīņneši (*Smutsiinae*).

Zvīņneši uzturas visdažādākās biomās: tropu slapjajos mežos, applūdušos mežos, biezos krūmājos, atklātās lauksaimniecības zemēs un savannā.

Kopīgās īpašības
----------------

Āzijas zvīņnešiem starp zvīņām aug sari, attēlā Filipīnu zvīņneša (*Manis culionensis*) mātīte ar mazuli
Zvīņnešu ādu sedz lielas, cietas keratīna zvīņas. Piedzimstot zvīņas ir mīkstas, bet nocietē, dzīvniekam pieaugot. Zvīņnesi izskata dēļ bieži salīdzina ar čiekuru vai artišoku. Briesmu gadījumā tas spēj saripināties ciešā kamolā līdzīgi kā ezis. Samērā asās zvīņas saceļas augšup, aizsargājot zvīņneša ķermeni. Saveļoties kamolā, galvu tas pabāž zem astes. Pavēderē zvīņas neaug, to sedz asspalvains matojums. Atšķirībā no Āfrikas zvīņnešiem Āzijas zvīņnešiem starp zvīņām aug sari, kas spraucas gar zvīņu vairogu malām.

Priekškāju nagi ir ļoti gari un nav piemēroti staigāšanai pa zemi. Tādēļ ejot, ķepas tiek savilktas dūrēs, lai aizsargātu nagus. Zvīņneši barojas ar skudrām un termītiem, lietojot savu ļoti garo, lipīgo mēli.

Sistemātika
-----------

**Zvīņnešu ģints** (*Manis*)

* †Āzijas milzu zvīņnesis (*Manis paleojavanica*)
* †Indijas milzu zvīņnesis (*Manis lydekkeri*)
* †Ungārijas zvīņnesis (*Manis hungarica*)
* apakšģints: *Manis*
	+ Indijas zvīņnesis (*Manis crassicaudata*)
	+ Ķīnas zvīņnesis (*Manis pentadactyla*)
* apakšģints: *Paramanis*
	+ Filipīnu zvīņnesis (*Manis culionensis*)
	+ Javas zvīņnesis (*Manis javanica*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  What is Pangolin?
2. 1 2  https://www.worldwildlife.org/species/pangolin WWF: Pangolins

Ārējās saites
-------------

* Pangolin
* Taxonomy and Classification - How did it get its name?
* Our Beautiful World: The Pangolin
**Ādolfs Gerhards Boriss Emīls fon Vulfs** (vācu: *Adolf Gerhard Boris Emil Baron von Wulf*, 1857-1904) bija vācbaltu jurists un muižnieks, kas no 1890. līdz 1897. gadam uzcēla jauno Cesvaines pili.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1857. gada 1. maijā Vīsbādenē Gaujienas muižas īpašnieka Jūliusa fon Vulfa (1809—1872) piecu bērnu ģimenē kā vecākais dēls. Bērnību kopā ar māti pavadīja Vīsbādenē, kur uzsāka mācības ģimnāzijā, pēc tēva nāves viņa ģimene pārcēlās uz Cesvaini. Turpināja mācības Bērzaines ģimnāzijā (1874—1876) un Tērbatā.
Tērbatas Universitātē studēja tiesību zinātni (1879—1881) un ekonomiku (1881—1883), bija studentu korporācijas *Livonia* loceklis. Šajā laikā uzsāka kopdzīvi ar Loti Elksni (dzimusi 1856), viņiem dzimuši četri ārlaulības bērni: Jānis Kalniņš (1884), Otīlija (1887), Ferdinands Kalnings (1889) un Pēteris Kalniņš (1892).

Kopš 1884. gada bija Cesvaines muižas īpašnieks, 1885. gadā apprecējās ar Krievijas cara galma kapteiņa un Livonijas landrāta meitu Annu Natāliju Štēlu fon Holšteinu (1862—1933). Tajā pašā gadā pie doktorāta uzcēla privātu slimnīcu ar 25 gultām.
1892. gada vasarā arhitekti Hanss Grīzebahs un Augusts Dinklāge pēc viņa pasūtījuma uzzīmēja jaunās Cesvaines pils plānu eklektisma stilā. No 1892. gada rudens līdz 1893./1894. gada ziemai uzcēla pils staļļus, 1894. gadā pabeidza pils mūrniecības darbus un jumtu, veica apmešanas un daļu nobeiguma darbu, bet 1895. gada septembrī Vulfi ievācās jaunajā pilī.
Pēc ilgstošas slimošanas viņš devās ārstēties uz Vīni.

Miris 1904. gada 25. martā Vīnē. Viņa līķis pa jaunatklāto dzelzceļa līniju Pļaviņas—Valka tika atvests līdz Cesvaines stacijai, no turienes zārku ar melni pārklātu pajūgu, ko vilka četri melni zirgi un pavadīja 60 cilvēku ar lāpām, to nogādāja pilī. 3. jūnijā apglabāts dzimtas kapličā Cesvaines pilskalnā (saukts par Baronkalnu).

1950. gados viņa kapakmens tika sasists, vēlāk kapavietu piebēra ar būvgružiem un aizbetonēja. 1993. gadā kapavieta sakopta.

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info no *Album Dorpato-Livonorum*, 1908. un "Cesvaines grāmata" 2001.
**Aleksandrs fon Rādens** (vācu: *Alexander Emanuel Baron von Rahden*, 1859—1920) bija vācbaltiešu politiķis un ģenealogs, Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918).

Dzīvesgājums
------------

Rādeniem piederošās Meijas muižas (*Maihof*) kungu māja 1910. gadā.
Dzimis barona Ernsta fon Rādena un viņa sievas Magdalēnas ģimenē. 
Mācījās Halles pilsētas ģimnāzijā (1869-1875), pabeidza Liepājas Nikolaja ģimnāziju (1876). 
Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1877-1881). Strādāja Aizputes virspilskunga tiesā par protokolistu (1881-1884), bija Jaunjelgavas apriņķa tiesnesis (1884-1886).
No 1886. gada darbojās Kurzemes Kredītbiedrības vadībā. No 1890. gada Kurzemes bruņniecības ģenealoģijas komisijas loceklis, no 1898. gada Kurzemes literatūras un mākslas biedrības ģenealoģijas sekcijas priekšēdis.
No 1896. gada bija Meiju muižas (vācu: *Maihof*) īpašnieks pie Jelgavas. 

1905. gada revolūcijas laikā bija Kurzemes guberņas padomes loceklis (1905-1907), vairākkārt vadīja Kurzemes bruņniecības konferences.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma izsūtīts un Sibīriju (1914-1917), pēc atgriešanās bija Kurzemes landtāga deputāts (1917-1919). Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918).

Miris 1920. gada 5. novembrī Jelgavā.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
**Velsas kalnu ponijs** jeb **Velsas kalnu ponijs (sekcija A)** ir viena no četrām Velsas poniju šķirnes sekcijām. Velsas ponijiem kopumā izšķir sekciju A — Velsas kalnu ponijs, sekciju B — Velsas ponijs (sekcija B), sekciju C — Velsas braucamā tipa ponijs, sekciju D — Velsas braucamais ponijs. Velsas kalnu ponija ciltsgrāmata ir izveidota 1902. gadā, tas ir visdaudzskaitlīgākais no visiem Britu salu ponijiem, un tas ir kalpojis par pamatu visiem pārējiem Velsas poniju tipiem.

Izskats
-------

Velsas kalnu ponijs iejūgā
Redzot Velsas kalnu poniju, nevienam nav šaubas, ka ponija šķirnes izveidē liela ietekme ir bijusi arābu zirgam. Tas ir vismazākais no visiem Velsas poniju tipiem. Maksimālais augstums skaustā Velsas kalnu ponijam drīkst būt 121,9 cm Lielbritānijā un 127 cm ASV. Tam ir skaista, neliela galva, ar ieliektu profīlu. Nelielas, uz iekšu ieliektas ausis, lielas un izteiksmīgas acis. Tam tāpat kā arābu zirgam ir augstu novietota aste.

Velsas kalnu ponijs var būt jebkurā krāsā, izņemot raibās krāsas kā dārka un lāsumaina.

Velsas kalnu ponijs tomēr nav tikai skaista rotaļlieta, tas ir tempermentīgs, drosmīgs, spēcīgs un inteliģents. Velsas kalnu ponijs ir saglabājis savvaļas senču pieticīgo dabu. Tam ir arī izteikti draudzīgs un maigs raksturs, kas to padara par ideālu poniju bērniem. Ponijam ir daudzpusīgi talanti, bet visbiežāk to izmanto konkūrā un iejūgā.

Vēsture
-------

Šķirnes izcelsme ir ļoti sena, savvaļas poniji apdzīvoja Velsas kalnus jau pirms romiešu iebrukuma. Ir uzskats, ka tie bija ķeltu poniji. Jūlijs Cēzars ieņemot Velsu, bija pārsteigts par vietējo poniju kvalitāti un daudzus izveda uz seno Romu, kā arī izveidoja profesionālu zirgu audzētavu pie Bala ezera Merionetšīrā. Klimats reģionā ir skarbs, un reljefs sarežģīts, tikai paši izturīgākie un veiklākie poniji izdzīvoja skarbajos apstākļos. Romieši ieveda Velsā arābu zirgus, lai krustotu ar vietējiem kalnu ponijiem. Iespējams, ka šķirnei ir bijuši piejaukti arī tīrasiņu zirgi un Haknejas zirgi.

Mūsdienās Velsas kalnu ponijs ir plaši izplatīta poniju šķirne, tas ir izvests gan uz ASV, gan Kanādu, Zviedriju, Austrāliju un Dienvidāfriku.

Atsauces
--------

1. 1 2  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"
2. ↑  Evans, J. Warren et al. (eds.) The Horse Second Edition New York: Freeman and Company 1990 ISBN 0-7167-1811-1
3. ↑  «History of the Welsh Mountain Pony». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 5. februārī. Skatīts: 2007. gada 14. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Welsh Ponies are...
* Welsh mountain pony
**Baskunčaks** (krievu: *Баскунчак*) ir liels sālsezers Krievijas teritorijā, Astrahaņas apgabalā, netālu no Kazahstānas robežas. Atrodas zem jūras līmeņa. 

Ezerā ietek Gorjkajas upīte un 25 avoti. Ezera ūdens sāļums ir ap 300 g/l un gultni klāj 10—18 m biezs sāls slānis, taču sāli saturošu nogulumu kopējais biezums šeit sasniedz 6 km. Sāls ieguves rezultātā vietām ezera gultnē līdz 8 m dziļi robi. Pavasarī un rudenī rapas (maksimāli sāļš ūdens) slāņa biezums sasniedz 1 m. Ezerā dzīvo tikai dažu sugu mikroorganismi, kas spēj izturēt šādu sāļuma pakāpi.

Sāli ezerā iegūst jau kopš 8. gadsimta, kad netālu gāja Zīda ceļš. Pirmoreiz rakstītos avotos minēts 1627. gadā, kad minēts Krievijas ģeogrāfiskajā aprakstā kā vieta, kur "lauž sāli, kas dzidra kā ledus". Ezerā tiešām atrodama ārkārtīgi tīra sāls (99,8 % NaCl), to iegūst uzņēmums "Bassol'". Ieguves apjoms ir 1,5—5 miljoni tonnu gadā. Sāls izvešanai uzcelts Baskunčaka dzelzceļš.

Jūlijā—augustā uz ezeru dodas tūristi, kas peldas rapā.

Boļšojbogdo kalns
-----------------

Ezera dienvidu krastā paceļas Boļšojbogdo kalns — vienīgais dabiskais kalns Piekaspijas zemienē. Kalna pakāje ir ap 20 m zem jūras līmeņa, virsotne — ap 130 m virs jūras līmeņa. Kalna augstums gadā pieaug aptuveni par 1 mm, pateicoties tam, ka sāls slāņa lielais smagums lēnām izspiež to aizvien augstāk. Kalnā ir arī tukšumi un līdz 1,5 km garas alas (Lielā Baskunčaka ala). Kalna atsegumos bagātīgi atrodamas triasa faunas pārakmeņojumi.

Vietējiem iedzīvotājiem kalmikiem šis kalns ir svēts. 1997. gadā nodibināts dabas rezervāts, kas ietver Baskunčaku un Boļšojbogdo kalnu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baskunčaks***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ezera un tā apkaimes apraksts, attēli (krieviski)
**Velsas Prinča šaurums** (angļu: *Prince of Wales Strait*) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Savieno Vikonta Melvila šaurumu ziemeļos ar Amundsena līci dienvidos. Atdala Benksa salu rietumos no Viktorijas salas austrumos. 

Velsas Prinča šaurums ir viens no iespējamajiem maršrutiem Ziemeļrietumu jūrasceļā. Lielāko gada daļu pildīts ar ledu.

Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1850. gadā atklāja īru jūrasbraucējs Roberts Maklūrs (*Robert McClure*), iekuģojot tajā no rietumiem, bet iesala ledū. Maklūrs šaurumu izpētīja suņu pajūgā un noteica, ka tas savienots ar Perija šaurumu. Nosaukts par godu Velsas princim Albertam Eduardam. Šaurumu pirmais caurkuģoja Henrijs Larsons 1944. gadā pēc neveiksmīgā mēģinājuma caurkuģot Maklūra šaurumu.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 9987151595797705470006

 |

 |
**Velsas braucamais ponijs** jeb **Velsas ponijs (sekcija D)** ir viena no četrām Velsas poniju šķirnes sekcijām. Velsas ponijiem kopumā izšķir sekciju A — Velsas kalnu ponijs, sekciju B — Velsas ponijs (sekcija B), sekciju C — Velsas braucamā tipa ponijs, sekciju D — Velsas braucamais ponijs.

Izskats un raksturs
-------------------

Velsas braucamais ponijs ir vislielākais no visiem Velsas ponijiem. Tā mazākais pieļaujamais augums ir 1,37 m. Ir organizācijas, kas neierobežo maksimālo augumu, bet ir organizācijas, kas ir noteikušas maksimālo pieļaujamo augstumu skaustā 1,48 m. Ponijs ir izturīgs un viegli uzturams.

Velsas braucamais ponijs ir spēcīgi būvēts, ar kompaktu augumu, tas ir spēcīgs un elegants. Galva kā visiem Velsas ponijiem ir smalki veidota, ar taisnu profils, lielas acis, mazas ausis. Kājas ir paīsas, atbilstoši poniju proporcijām. Ērzeļiem ir spēcīgi, muskuļaini kakli, ķēvēm kakli ir smalkāki. Līdzīgi Velsas braucamā tipa ponijam sekcijai C arī Velsas braucamajam ponijam ir skaistas, enerģiskas gaitas, ar augstu priekškāju kustību rikšos, ko ponijs ir mantojis no Norfolkas rikšotāja.

Velsas braucamais ponijs var būt jebkurā krāsā, izņemot raibās krāsas kā dārka un lāsumaina. Visretāk sastopamā krāsa ir sirma. Un tam bieži ir baltas zīmes uz galvas un kājām. Velsas braucamos ponijus pamatā lieto iejūgam, bet tie tiek izmantoti arī kā jājamzirgi, tie ir lieliski sporta zirgi konkūram.

Vēsture
-------

Velsas braucamā ponija tips tika izveidots 15. gadsimtā kā bruņinieku ponijs. Velsas kalnu ponijs tika krustots ar arābu zirgu un jebkādām pieejamām lielākām zirgu šķirnēm, dati par to lietošanu nav saglabājušies.

18. un 19. gadsimtā tika nolemts, krustojot ar lielāka auguma šķirnēm, iegūt lielāku un jaudīgāku poniju. Tas tika krustots ar Norfolkas rikšotāju *Trotting Comet* un Jorkšīras braucamo zirgu *True Briton*, kura māte bija arābu zirgs. *Alonzo the Brave* bija Haknejas zirgs, lai gan cilstrakstos ir redzams, ka ērzelis ir bijis Derlija arābu zirga pēctecis. *Cymro Llwyd* bija arābu zirga un Norfolkas rikšotāja krustojums, un tā palsā krāsa joprojām ir redzama Velsas braucamajos zirgos mūsdienās.

Velsas braucamais zirgs kļuva ļoti iecienīts ar savu spēku un eleganci, to plaši izmantoja armijas vajadzībām, gan lai vilktu smago armijas tehnik, gan kā jājamzirgu. To izmantoja arī vietējie zemnieki kā darba zirgu. Mūsdienās Velsas braucamo poniju krusto ar tīrasiņu zirgiem un iegūst lieliskus sporta zirgus.

Atsauces
--------

1. 1 2  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"
2. ↑  Evans, J. Warren et al. (eds.) The Horse Second Edition New York: Freeman and Company 1990 ISBN 0-7167-1811-1
3. ↑  «Welsh Ponies & Cobs Main Page». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 22. martā. Skatīts: 2007. gada 28. decembrī.
4. ↑  «Welsh Cobs - Saith Stud Champions». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 30. decembrī. Skatīts: 2009. gada 20. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Yhe Welsh Pony and Cob Society
* Derwen International Welsh Cob Centre
* Welsh Ponies are...
Šis raksts ir par mākslinieku. Par citām jēdziena **Donatello** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Donatello** (īstajā vārdā **Donatello di Nikolo di Beto Bardi** (*Donato di Nikolo di Beto Bardi*); dzimis ap 1386. gadu, miris 1466. gada 13. decembrī) bija itāļu renesanses mākslinieks.

Viņš bija apveltīts ar daudzpusīgu talantu un bija īsts novators sava laika tēlniecībā. Balstīdamies uz rūpīgām dabas un antīko meistaru darbu studijām, viņš pirmais no renesanses meistariem panāca apaļskulptūras stabilu nostatījumu un visas skulpturālās masas viengabalainību. Skulptūras stabilitāte, pat tās statiskuma zināma idealizācija bija Donatello ieguldījums tēlniecībā.

Donatello pirmais no renesanses tēlniekiem sāka arī atveidot kailu cilvēka ķermeni, pirmais Eiropas mākslā atlēja bronzā pilnplastikas tēlu. Viņš intensīvi piedalījās lineārās perspektīvas izstrādāšanā un izmantoja to savos sižetiskajos ciļņos. Visi Donatello radītie tēli ir spilgti individualizēti, heroizēti un atspoguļo bagātīgu garīgo dzīvi.

Donatello mākslinieciskā savdabība atklājās jau viņa pirmajos darbos, kurus viņš 1415. — 1417. g. darinājis Florences Sv. Miķeļa baznīcai (marmorā cirstas kristiešu svēto un Bībeles praviešu statujas). Tajās saskatāms antīkajām tradīcijām tuvais plastisko formu un proporciju risinājums.

Renesanses gara ideālus vēl vairāk iemieso Donatello bronzā atlietā Dāvida statuja (1428 — 1432). Pēc Vecās Derības leģendas Dāvids bijis gans, kas uzvarējis milzi Goliātu un tā paglābis ebreju tautu no briesmām. Tēlnieks Dāvidu attēlojis brīdī, kad cīņa beigusies un jaunais gans mierīgi apcer savu uzvaru. Tēls veidots kā kailfigūra, būtībā tas ir renesanses posma pirmais kailais pilnplastikas tēls, kam sekoja daudzi citi. Kaut arī darināta pēc antīko tradīciju parauga, Dāvida figūra ir traktēta ļoti individuāli un atspoguļo renesanses posmā valdošās noskaņas.

Ap 1445. — 1450. g. Donatello atlēja bronzā un Padujā uzstādīja monumentālu kondotjera Gatamelatas jātnieka statuju, kas ir pirmā šāda veida statuja renesanses mākslā. Tai ir raksturīgs skulpturālo formu lakonisms un vispārinājums, silueta vienkāršība un kustību atturīgums. Tajā pašā laikā iezīmēta arī tēla individualitāte, pat portretiskums.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Donatello***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22171330
* LNB: 000058813
* LCCN: n50046696
* ISNI: 0000 0001 2123 6619
* GND: 118526693
* SELIBR: 207165
* SUDOC: 029391415
* BNF: cb121028756 (data)
* BIBSYS: 90315733
* ULAN: 500026022
* NLA: 36384120
* NDL: 00512925
* NKC: xx0086229
* SBN identifikators CFIV057331 nav derīgs.
* BNE: XX1163291
* CiNii: DA04787669
* KulturNav: id

 |

 |
**Velta Toma** (dzimusi 1912. gada 31. janvārī, mirusi 1999. gada 26. aprīlī) bija latviešu dzejniece, Latvijas Zinātņu akadēmijas goda locekle.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1912. gada 31. janvārī Neretas pagasta «Šausmānu» mājās. Mācījās Neretas Pētera-Pāvila pamatskolā, tad Jēkabpils ģimnāzijā un Zeltmata dramaturģijas kursos. 1944. gada 9. jūlijā pameta Latviju un devās trimdā, no sākuma uz Vāciju, vēlāk 1950. gados uz Kanādu.

Dzejniece pirms nāves uzrakstījusi lūgsnu Latvijai.
Mirusi 1999. gada 26. aprīlī Kanādas pilsētā Toronto. 1999. gada 30. oktobrī apbedīta dzimtenē, Neretā, Ķesteru kapos.

Privātā dzīve
-------------

1938. gada 13. augustā saderinājās un apprecējās ar ārstu Nikolaju Skuju. Dzejniecei tuvs kā personība ir Edvards Virza.

Literārā darbība
----------------

Pirmais publicētais dzejolis "Jūlija vakaros" 1936. gadā laikrakstā "Jaunākās ziņas" parādās ar pseidonīmu **Velta Pavasara**. Kopumā dzejniece ir izdevusi deviņus dzejas krājumus. Dzejniece savos darbos pievērš nozīmīgu lomu sievietei, kura raksturojas kā dziļi iekšēji jūtīga, tā arī lepni cildena ar savas kā sievietes misijas apziņu.

Bibliogrāfija
-------------

* "Minējums"- vienīgais krājums izdots Latvijā, Rīgā (1943)
* "Latvieša sieva" (1946)
* "Sēļuzemes sestdiena" (1953)
* "Vēl" (1959)
* "Mūžīgā spēle" (1960)
* "Aldaune" (1960)
* "Dziļumā jāpārtop" (1963)
* "Sērdienes spēks" (1969)
* "Pēc uguns" (1975)
* "Maize no mājām" (1980)

Atsauces
--------

1. ↑  «Zinātnes Vēstnesis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 28. oktobrī. Skatīts: 2010. gada 26. maijā.
2. ↑  Velta Toma "Aldaune" « Guntis Berelis vērtē:

Ārējās saites
-------------

* www.latnet.lv
* www.president.lv

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 38980752
* LNB: 000019803
* LCCN: no97037890
* ISNI: 0000 0000 4635 8316
* GND: 1122653557

 |

 |
**Kristians Hermanis Ludvigs Štīda** (vācu: *Christian Hermann Ludwig Stieda*; 1837-1918) bija vācbaltu anatoms. Tērbatas Universitātes profesors (1875), dekāns (1875—1885). Veica pētījumus nervu sistēmas salīdzinošajā anatomijā, antropoloģijā, arheoloģijā un medicīnas vēsturē.

Dzīves gājums
-------------

Tērbatas Universitātes Anatomijas institūts (*Theatrum Anatomicum*) un Farmakoloģijas institūts (1995).
Dzimis 1837. gada 7. novembrī Rīgas tirgotāja Kristiāna Štīdas un viņa sievas Elmires, dzimušas Kverfeldes fon der Zēdekas (*Querfeldt v. der Seedeck*), ģimenē.
Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā. Studēja medicīnu Tērbatas universitātē (1856—1860), 1861. gadā turpat aizstāvēja *dr. med.* grādu. Papildinājās Gīsenes, Erlangenes un Vīnes universitātēs.

1862. gadā L. Štīda kļuva par Tērbatas Universitātes anatomijas privātdocentu, 1864. gadā par Anatomijas institūta otro prorektoru. 1866. gadā viņu ievēlēja par ārkārtas profesoru, 1875. gadā — par anatomijas profesoru un Anatomijas institūta direktoru.

1885.-1912. gadā bija Kēnigsbergas universitātes profesors un Anatomijas institūta direktors, medicīnas fakultātes dekāns (1887).
Miris 1918. gada 19. novembrī Gīsenē.

Darbi
-----

* Über die Homologie der Brust- und Becken-Gliedmassen des Menschen und der Wirbeltiere. Wiesbaden: J. F. Bergmann, 1897.
* Anatomisch-Archäologische Studien. Wiesbaden: J. F. Bergmann, 1900.
* Der Embryologe Sebastian Graf von Tredern und seine Abhandlung über das Hühnerei. Wiesbaden: J. F. Bergmann, 1901.
* Untersuchungen über die Haare des Menschen. Wiesbaden: J. F. Bergmann, 1910.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Stradiņš. Zinātnes un augstskolu sākotne Latvijā. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2012. — 455 lpp.

Ārējās saites
-------------

* Deutsche Biographie (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 37688794
* LCCN: nr00039458
* ISNI: 0000 0000 8117 1290
* GND: 117244791
* SUDOC: 156285053
* BNF: cb10333690g (data)
* NDL: 00769123
* NKC: nlk20000088143

 |

 |
**Pontijas kalni** vai **Ziemeļanatolijas kalni** (turku: *Kuzey Anadolu Dağları*) ir kalnu sistēma Turcijas ziemeļaustrumos. Stiepjas 975 km garumā gar Melnās jūras dienvidaustrumu piekrasti no Čoruhas austrumos līdz Marmora jūrai rietumos. Kalni no ziemeļiem ieskauj Mazāzijas plakankalni un daļēji Armēnijas kalnieni. Sastāv no vairāku grēdu virknes — Austrumpontijas kalni austrumos, Džanika grēda vidusdaļā un Rietumpontijas kalni rietumos. Augstākais kalns ir Kačkars 3937 m vjl Austrumpontijas kalnos. Veidojas no vairākām paralēlām grēdām, ko saposmo Kizilirmakas un Ješilirmakas upju aizas. Rietumu daļā kalnu augstumi 2000—2500 m, veidoti no smilšakmeņiem, kaļķakmeņiem, andezītiem un metamorfajiem iežiem; austrumu daļā augstumi ap 3000—3500 m, veidoti no granītiem, gneisiem, kristāliskajiem slānekļiem un izvirdumiežiem. Akmeņogļu, polimetālisko un vara rūdu un pirīta atradnes. Ziemeļu nogāzes apaugušas ar platlapju un skujkoku mežiem, dienvidu nogāzēs — kalnu stepes un pustuksneši, vietām jauktie meži.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 580. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pontijas kalni***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236845148

 |

 |
**Mizantropija** (grieķu: *misanthrōpia*, *misein* neieredzēts + *anthrōpos* cilvēks) ir naids, neticība un nicināšana pret cilvēkiem, novēršanās, atsvešināšanās un bailes no sabiedrības. Plašu popularitāti šis jēdziens ieguva, pateicoties Moljēra komēdijai "Mizantrops" (franču: *Le Misanthrope*). Pretmets filantropijai.

Pēc savas dabas mizantropija ir pesimisma, individuālisma, kā arī egoisma galēja izpausmes forma, kas ir pretstats humānismam. Mizantrops jeb cilvēknīdējs ir nesabiedrisks cilvēks, kas vairās no sabiedrības. Mizantropija var iegūt patoloģisku raksturu.

Tiek izdalīti divi mizantropijas paveidi:

* mizogīnija — sieviešu dzimuma ienīšana,
* mizandrija — vīriešu dzimuma ienīšana.

Par mizantropiem tiek uzskatīti, piemēram, filosofs Artūrs Šopenhauers, komponists Pēteris Čaikovskis un citi pazīstami cilvēki.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Misanthropy*** |

2018. gada 14. aprīlī pirmizrādi Liepājas teātrī piedzīvoja Moljēra luga ''Mizantrops'' Mārtina Krimpa skatuves versijā, ko no angļu valodas tulkojis dzejnieks Raimonds Ķirķis. Iestudējuma režisors ir Viesturs Meikšāns, kurš arī veidojas izrādes telpas, kustības, skaņas/mūzikas noformējumu. Kostīmu autore ir Baiba Litiņa, gaismu mākslinieks Krišjānis Strazdītis, un video mākslinieks – -8. Galvenajās lomās: Gatis Maliks (Alsests) un Agnese Jēkabsone (Dženifera).

Atsauces
--------

1. ↑  «Liepājas Teātris  » Blog Archive  » Mizantrops». *liepajasteatris.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-04-19.
**Kurmene** ir ciems Bauskas novada Kurmenes pagastā pie Latvijas dienvidu robežas ar Lietuvu. Izvietojies pagasta vidusdaļā Mēmeles labajā krastā autoceļu V936 un V1003 krustojumā, 47 km no novada centra Bauskas un 83 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kurmenes (*Kurmen*) muižas centru. Ciemā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, ārsta prakse, bibliotēka, pirmsskola, pasta nodaļa, veikals un 1870. gadā celtā Kurmenes katoļu baznīca.

Vēsture
-------


Kurmenes īpašumu Morāvijā dzimušais poļu grāfs Františeks Anontons Komorovskis—Koržāks (1723—1800; Broņislava Komorovska, Polijas Republikas prezidenta (2010—2015) vectēva vectēva vectēva tēvs) 1750. gadā saņēma savas sievas Franciskas Lukrēcijas Līdinghauzenas-Volfas (*Lüdinghausen genannt Wolff*) pūrā no viņas tēva Georga Vilhelma Līdinghauzena—Volfa (1700—1761). Františeka dēls grāfs Jans Bonifācijs Komarovskis-Koržaks (1767—1826) īpašumu paplašināja.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 245 | —     |
| 1979 | 288 | +17.6% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 375 | +30.2% |
| 2000 | 369 | −1.6% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 292 | −20.9% |
| 2021 | 219 | −25.0% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Kurmeni». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kurmenes pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* **Kurmene**
* Palejas
* Vērdiņi

 |

 |
**Trīs no Pārdaugavas** ir trimdas latviešu populārās mūzikas ansamblis ASV. Darbību sācis 1967. gadā Ņūdžersijas štatā, netālu no Ņujorkas. Nosaukums radies no Ņujorkā dzīvojošo tautiešu paraduma Ņūdžersiju dēvēt par "Pārdaugavu". Ansamblis darbojās līdz 1992. gadam.

Dalībnieki un darbība
---------------------

Ansamblī dziedāja **Fēlikss "Liksis" Ērmanis**, **Vilnis Baumanis** un **Mārtiņš Ērmanis**, balsis pavadot ar ģitārām. Darbību sākot Fēliksam bija 44 gadi, Vilnim — 30 un Mārtiņam — 16. Ansambļa programmās ietilpa gan pirmskara Latvijā pazīstamas ziņģes, gan Viļņa Baumaņa sacerētas humoristiskas kuplejas un balādiskā stilā darinātas dziesmas, piemēram: "Tauta šai malā, tauta tai malā", "Dziesma tālāk iet", "Zemgaļu balāde", "Tēvzemei" un citas, kurās atspoguļotas latviešu tautas likteņgaitas. Trīs no Pārdaugavas visaktīvākā koncertēšana notika 1970. un 1980. gados. Savā 25 gadus ilgajā pastāvēšanas laikā ansamblis apmeklēja gandrīz visus latviešu centrus ASV un Kanādā, parasti kuplinādams kādu balli, organizācijas jubileju vai citu sarīkojumu. Plašākai publikai tas koncertēja trimdas latviešu dziesmu svētkos Sietlā, Vankūverā, Toronto, Milvoki.

Latvijā
-------

Padomju laikos "Trīs No Pārdaugavas" ieraksti nelegāli izplatījās no ārzemju radinieku atvestajām platēm pārrakstītajās lentēs, un līdzās Ilmāra Dzeņa, Larisas Mondrusas, Čikāgas Piecīšu un dažu citu trimdas latviešu ieskaņojumiem, bija vieni no populārākajiem, kas skanēja daudzu latviešu mājās.

1990. gadā Trīs no Pārdaugavas devās koncertturnejā uz Latviju, uzstādamies deviņās pilsētās: Saldū, Liepājā, Preiļos, Madonā, Alūksnē, Daugavpilī, Valmierā, Bauskā un Rīgā — visur lielajās āra estrādēs, ieskaitot Rīgas Mežaparku, kur bija pulcējušies ap 25 tūkstoši klausītāju, kam viņu dziesmas jau bija pazīstamas no slepeni ievestiem ierakstiem. Pēc Latvijas koncertturnejas ansamblis uzstājās vēl tikai nedaudz reižu, jūtot, ka, trimdai beidzoties, "viss jau pārdzīvots un pateikts" un jānāk jaunām, jauneklīgākām dziesmotām grupām. Mārtiņš Ērmanis aizgāja viņā saulē 2000. gadā un viņa tēvs Fēlikss — 2004. gadā.

Ieraksti
--------

**Ilgspēlējošās skaņu plates**:

* "Trīs no Pārdaugavas" 1970
* "Zilā jūriņā" 1972
* "Circeņa kāzās" 1974
* "Dienu virpulī" 1975
* "Mīkstās mēbelēs" 1979
* "No tālām robežām" 1985

**Kasetes:**

* "Ar rozi un prievīti" 1992 (izlase)
* "Tēvzemei un brīvībai" 1992 (izlase)
* "Labākās dziesmas" 1998 (izlase)

**Kompaktdiski:**

* "Circeņa kāzās" 2003
* "Reiz dziedāja Trīs no Pārdaugavas" 2009 (3 CD)

Atsauces
--------

* "Reiz dziedāja Trīs no Pārdaugavas: viena dalībnieka atmiņas". Vilnis Baumanis Laikraksts "Laiks", 8.12.2012, 15.12.2012, 5.1.2013.
* "Musical Legacy of Trīs no Pārdaugavas Lives On". Egils Kaljo. Latvians Online, 13.3.2006.
* "Trīs no Pārdaugavas Compilation Is Essential Listening". Latvians Online, 3.5.2009.
* "Trīs no Pārdaugavas Latvijā". Māra Buka. "Laiks", 4.8.1990.
* "Ar draugiem no otrā krasta". M. Brodovs. "Daugavpils vēstnesis", 13.7.1990.
* "Trīs no Pārdaugavas Toronto". N. Norītis. "Latvija Amerikā, 10.11.1973.
***Mix & Genest AG*** bija Vācijas telesakaru iekārtu uzņēmums. Pieder uzņēmumam *Alcatel-Lucent*. Dibināts 1879. gadā. Galvenais birojs atradās Berlīnē, Šēnebergā.

Vēsture
-------

1879. gada 1. oktobrī Berlīnē, Šēnebergas rajonā biznesmenis Vilhelms Mikss (*Wilhelm Mix*) un inženieris Verners Genests (*Werner Genest*) dibināja uzņēmumu ***OHG Mix & Genest, Telegraphenbau-Anstalt und Telegraphendraht-Fabrik***.
Kopš 1886. gada Genests bija vienīgais īpašnieks.
1889. gadā uzņēmums kļuva par akciju sabiedrību ar nosaukumu ***Actiengesellschaft Mix & Genest, Telephon-, Telegraphen- und Blitzableiter-Fabrik***.
Uzņēmums izgatavoja zemsprieguma ierīces, tai skaitā iekārtas telefonijai, telegrāfam un signalizācijas sistēmām.
1904. gadā uzņēmumā strādāja 2300 darbinieki un tam bija filiāles Londonā un Amsterdamā.

Pēc Genesta nāves 1920. gadā uzņēmuma akciju vairākumu 1922. gadā ieguva Vācijas elektroiekārtu ražotājs *AEG*.
No 1921. līdz 1927. gadam *Mix & Genest* produkcija (radiouztvērēji, pastiprinātāji, skaļruņi) Berlīnē tika pārdota ar nosaukumu *Emgefunk*. Hamburgā ar pārdošanu nodarbojās *Mix & Genest Hansa GmbH*.

1929. gadā ASV uzņēmuma *ITT Corporation* 1925. gadā izveidotā Eiropas nodaļa *International Standard Electric Corporation* (*ISE*) Vācijā dibināja pārvaldītājsabiedrību *Standard Elektrizitäts-Gesellschaft AG* (*SEG*). Par tās partneri kļuva *AEG* ar uzņēmumu *Mix & Genest*. Vēlāk *SEG* pilnībā pārņēma *Mix & Genest*, bet tas turpināja darboties neatkarīgi.

Pēc Berlīnes blokādes 1948. gadā uzņēmums pārcēlās uz Cufenhauzeni Štutgartē.

1954. gadā *Mix & Genest* apvienots *SEG* struktūrā.

Vēlāk *SEG* mainīja īpašnieku, un tagad tas ir *Alcatel-Lucent* meitas uzņēmums *Alcatel-Lucent Deutschland*.
**Stefana—Bolcmaņa konstante (σ)** ir fundamentāla fizikāla konstante, kas ietilpst likumā, kurš nosaka absolūti melna ķermeņa integrālo emitētspēju. Nosaukta par godu fiziķiem Jozefam Stefanam un Ludvigam Bolcmanim, kas atklājuši Stefana—Bolcmaņa likumu.

Stefana—Bolcmaņa konstantes vērtības
------------------------------------

* Stefana—Bolcmaņa konstantes vērtība SI sistēmā:

{\displaystyle \sigma =5,670400(40)\times 10^{-8}\ {\textrm {W}}\,{\textrm {m}}^{-2}\,{\textrm {K}}^{-4}}.
* Stefana—Bolcmaņa konstantes vērtība cgs sistēmā:

{\displaystyle \sigma =5,670400(40)\times 10^{-5}\ {\textrm {erg}}\,{\textrm {cm}}^{-2}\,{\textrm {s}}^{-1}\,{\textrm {K}}^{-4}}.
* Stefana—Bolcmaņa konstantes vērtība ASV mērvienību sistēmā:

{\displaystyle \sigma =0,1714\times 10^{-8}\ {\textrm {BTU}}\,{\textrm {hr}}^{-1}\,{\textrm {ft}}^{-2}\,{\textrm {R}}^{-4}}.
Stefana—Bolcmaņa konstante σ tika aprēķināta pēc šādas formulas:

{\displaystyle \sigma ={\frac {2\pi ^{5}k\_{\rm {B}}^{4}}{15h^{3}c^{2}}}={\frac {\pi ^{2}k\_{\rm {B}}^{4}}{60\hbar ^{3}c^{2}}}}
kur:

{\displaystyle k\_{B}\!} ir Bolcmaņa konstante;
{\displaystyle h\!} ir Planka konstante;
{\displaystyle \hbar \!} ir reducētā Planka konstante;
{\displaystyle c\!} ir gaismas ātrums vakuumā.
CODATA iesaka konstantes vērtību σ aprēķināt, izmantojot gāzu universālās konstantes vērtību:

{\displaystyle \sigma ={\frac {2\pi ^{5}R^{4}}{15h^{3}c^{2}N\_{\rm {A}}^{4}}}={\frac {32\pi ^{5}hR^{4}R\_{\infty }^{4}}{15A\_{\rm {r}}({\rm {e}})^{4}M\_{\rm {u}}^{4}c^{6}\alpha ^{8}}}}
kur:

{\displaystyle R\!} ir gāzu universālā konstante;
{\displaystyle N\_{A}\!} ir Avogadro konstante;
{\displaystyle R\_{\infty }\!} ir Ridberga konstante;
{\displaystyle A\_{r}(e)\!} ir elektrona "relatīvā atommasa";
{\displaystyle M\_{u}\!} ir molārās masas konstante (1 g/mol pēc definīcijas);
{\displaystyle \alpha \!} ir sīkstruktūras konstante.

Skatīt arī
----------

* Bolcmaņa konstante

Atsauces
--------

1. ↑  CODATA Internationally recommended values of the Fundamental Physical Constants
**Stearīnskābe** (n-oktadekānskābe, cetiletiķskābe, С17Н35СООН) pieder pie piesātinātajām taukskābēm. Stearīnskābe ir balta kristāliska viela. Nešķīst ūdenī, bet labi šķīst ēterī. Stearīnskābes sāļus un esterus sauc par **stearātiem**.

Vēsture
-------

Stearīnskābi 1816. gadā cūku taukos atklāja franču ķīmiķis Mišels Ežēns Ševrels. No tā cēlies stearīnskābes nosaukums (grieķu: *stear* — 'tauki').

Atrašanās dabā
--------------

Glicerīdu veidā atrodama ļoti daudzos augu un dzīvnieku taukos un lipīdos, kur izpilda enerģijas uzkrāšanas funkcijas. Organismā stearīnskābe veidojas no palmitīnskābes speciālu fermentu iedarbībā, kas pagarina oglekļa atomu ķēdi.

Iegūšana
--------

Iegūst, attīrot tauku pārziepošanas produktu — stearīnu.

Īpašības
--------

Reducējot stearīnskābi, iegūst stearilspirtu.

Izmantošana
-----------

Nātrija stearātu lieto ziepju ražošanā kā galveno ziepju komponentu. Stearīnskābi un tās glikola esterus izmanto kosmētikā. Stearīnskābes sāļus lieto kā plastiskas smērvielas. Pirotehnikā ar stearīnskābi pārklāj alumīnija vai dzelzs pulveru daļiņas, lai pirotehniskie sastāvi būtu ilgāk uzglabājami.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skudrskābe
* Etiķskābe
* Propionskābe
* Sviestskābe
* Baldriānskābe
* Kapronskābe
* Enantskābe
* Kaprilskābe
* Pelargonskābe
* Kaprīnskābe
* Laurīnskābe
* Miristīnskābe
* Palmitīnskābe
* Margarīnskābe
* Stearīnskābe
* Arahīnskābe
* Eikozānkarbonskābe
* Behenskābe
* Lignocerīnskābe
* Cerotīnskābe
* Montānskābe
* Melisīnskābe
* Tritriakontānskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85127739
* GND: 4323216-4

 |

 |
Mirgojošs teksta kursors, rakstot vārdu *Wikipedia*.
Datorikā **kursors** ir indikators, ko izmanto, lai norādītu uz pozīciju monitorā vai citā displejā, kas atbilst ievadei no tastatūras vai rādītājierīces. Par kursoru tiek saukti dažādi atšķirīgi grafiskie elementi; tas var būt mirgojošs teksta kursors vai arī peles rādītājs, kam parasti ir bultiņas forma.

Termina izcelsme
----------------

Kursora nosaukums radies no latīņu vārda ar nozīmi "skrējējs". Par kursoru sauc arī caurspīdīgo pārvietojamo daļu logaritmiskajam lineālam, kurā iegravēta skala. Termins pārgājis uz datoriku, izmantojot analoģiju.

Teksta kursors
--------------

Kursors *Windows* komandrindā (parādās kā apakšsvītra rindas beigās)
Vairumā komandrindas saskarņu vai teksta redaktoros teksta kursors ir pasvītrojuma simbols, pildīts taisnstūris vai vertikāla līnija, kas var būt nemainīga vai mirgot, norādot, kur tiks ievietots ievadītais teksts. Teksta režīma displejos starp rakstzīmēm nebija iespējams attēlot vertikālu līniju, lai norādītu, kur jaunais teksts tiks ievietots, tāpēc tika izmatots pasvītrojuma simbols vai pildītais taisnstūris. Gadījumos, kad tika izmantots pildītais taisnstūris, to parasti attēloja invertējot rakstzīmes pikseļus, izmantojot Būla algebras XOR funkciju.[1] Mūsdienu teksta redaktoros un tekstprocesoros parasti tiek izmantots vertikālās līnijas simbols.

Teksta kursora mirgošana parasti tiek pārtraukta tā pārvietošanas brīdī, citādi tas varētu mainīt pozīciju brīdī, kad tas nav redzams, padarot grūtāku sekošanu tā atrašanās vietai.

Daļa saskarņu izmanto pasvītrojuma simbolu vai šauru vertikālu līniju, lai norādītu, ka lietotājs ir ievietošanas režīmā, kur teksts tiek ievietots pa vidu esošajam tekstam, un lielāku taisnstūri, lai norādītu, ka lietotājs ir pārrakstīšanas režīmā, kur ievadītais teksts pārrakstīs esošo tekstu. Šādi taisnstūra kursors var tikt uztverts kā iezīmēts teksts vienas rakstzīmes izmērā un rakstīšana aizvietos tekstu kursorā ar jaunu.

### Divvirzienu teksts

Sistēmās, kas atbalsta divvirzienu tekstu, tiek izmantota vertikālas līnijas teksta kursors ar nelielu piedēkli uz labo vai kreiso pusi, kas norāda teksta virzienu. Dažos gadījumos kursors var sadalīties divās daļās, katra norādot, kur tiks izvietots katrs no teksta virziena veidiem.[2]

Peles kursors
-------------

Peles rādītājs attēlo rādītājierīces, parasti peles vai skārienpaliktņa kustību.

3D kursors
----------

*Blender* 3D kursors
Kursora izmantošanas ideja kā marķieris vai ievietošanas punkts jauniem datiem vai transformācijām kā rotācija, var tikt paplašināts līdz 3D modelēšanas vidēm. Piemēram, *Blender* izmanto 3D kursoru, lai noteiktu kur notiks nākamās darbības.

Atsauces
--------

1. ↑  U.S. Patent #4197590
2. ↑  ATSUI Programming Guide: Caret Handling Archived 2010. gada 26. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. page 32.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kursors***.
Gotlobs Aleksandrs Zauerveids ap 1840. gadu
**Gotlobs Aleksandrs Zauerveids** (vācu: *Gottlob Alexander Sauerweid*, 1783—1844), arī **Aleksandrs Ivanovičs Zauerveids** (krievu: *Александр Иванович Зауервейд*) bija vācbaltu gleznotājs. Pēterburgas Mākslas akadēmijas batālās glezniecības profesors (1836).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1783. gada 19. februārī Kurzemes hercoga Pētera Bīrona galma aktiera ģimenē, līdz 1798. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Vēlāk izceļoja uz Saksiju, kur viņš Napoleona karu laikā studēja Drēzdenes Mākslas akadēmijā (1806-1812). Darbojās kā kaujas ainu gleznotājs Parīzē (1812-1814), pēc tam Londonā (1814-1817).

1817. gadā devās uz Pēterburgu, darbojās Ģenerālštāba militāras topogrāfijas nodaļā, ieguva pulkveža pakāpi. 1825. gadā kļuva par ģenerālštāba pirmo gleznotāju, zīmēja uniformu kolekcijas Kara ministrijas vajadzībām. 1827. gadā viņu ievēlēja par Pēterburgas ķeizariskās Mākslas akadēmijas goda locekli un 1831. gadā par batālās glezniecības mācībspēku. 1836. gadā viņam piešķīra profesora nosaukumu. 1842. gadā izdeva studiju albumu par zirga anatomiju.

Miris 1844. gada 25. oktobrī Pēterburgā, apglabāts Volkovas luterāņu kapos.

Raksturojums
------------

Pēterburgas akadēmijai piederīgie batālisti ar valsts ierēdņiem nepieciešamo paklausību sacerēja un izpildīja oficiālās batālās mākslas uzdevumus, darinot skatuviski izvērstā telpā kauju un iekarojumu ainas, kurās impērijas karaspēks un tā pavēlnieki guva neapstrīdamas un slavenas uzvaras.

* 1813. gada kauja pie Leipcigas1813. gada kauja pie Leipcigas
* 1828. gada Varnas aplenkums (1836)1828. gada Varnas aplenkums (1836)

Atsauces
--------

1. ↑  Izlūkgājieni Latvijas batālās mākslas vēsturē Eduards Kļaviņš, studija.lv

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksandrs Zauerveids***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 155405408
* LCCN: no2003017502
* ISNI: 0000 0001 0775 6685
* GND: 1025086678
* BNF: cb14962784s (data)
* ULAN: 500019112
* KulturNav: id

 |

 |