recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par ezeru Drabešu pagastā. Par ezeru Dzērbenes pagastā skatīt rakstu Arāja ezers.

**Āraišu ezers** ir lielākais no Āraišu ezeru grupas ezeriem. Atrodas Vidzemes augstienē Cēsu novada Drabešu pagastā starp Rīgas—Valkas dzelzceļu un autoceļu P20 Gaujas nacionālā parka teritorijā. Ezeram trīsspārnu ezerdobe ar dziļāko austrumu daļu un diviem gariem līčiem uz rietumiem un dienvidrietumiem. Krasti zemi, lēzeni; dibens — smilšains. Ietek četri strauti, tai skaita notece no Lazdiņu un Pūcīša ezeriem; notece pa Rakšupīti uz Gauju. Makrofīti: niedres, kosas, pūslenes, sūrenes, meldri, kalmes, ūdensrozes, lēpes, trejdaivu ūdensziedi, glīvenes. Mīt līdaka, asaris, rauda, karpa, karūsa, plaudis, līnis, rudulis. Ezerā viena sala (0,2 ha), uz kuras rekonstruēta Āraišu ezerpils.

Ezera rietumu krastā Āraišu pilskalns ar pilsdrupām. Vairākas peldvietas, atpūtas bāze.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
2. ↑  Ezeri.lv Āraišu ezers
**"Kirikū un burve"** (franču: *Kirikou et la Sorcière*) ir 1998. gada animācijas filma, kuras režisors ir Mišels Oslo (viņš ir arī scenārija autors). Balstoties uz Rietumāfrikas tautu pasakām, filma stāsta par to, kā zēns Kirikū izglābj savu ciematu no ļaunas burves vārdā Karaba. Animācijas filmu kopīgi veidoja uzņēmumi no Francijas, Beļģijas un Luksemburgas, un tā tika animēta filmu studijā "Rija" Latvijā un *Studio Exist* Ungārijā.

Filma bija komerciāli veiksmīga, 2005. gadā tai sekoja turpinājums "Kirikū un zvēri" (franču: *Kirikou et les bêtes sauvages*), pamatojoties uz kuru tika radīts mūzikls "Kirikū un Karaba" (*Kirikou et Karaba*). Vēl viens turpinājums — *Kirikou et les hommes et les femmes* tika izlaists 2012. gadā.

Sižets
------

Jau sen ļauna burve uzbrūk ciematam, iznīcina mājas, atņem zeltu, apēd cilvēkus, kuri vēlējušies ar to cīnīties. Cilvēki dzīvo bailēs. Bet reiz piedzimst Kirikū — neparasts zēns. Jau no dzimšanas viņš prot runāt un viņam piemīt dziļa gudrība. Ciematam ir radusies cerība. Kirikū var skriet zibens ātrumā un pārspēt ļaunās burves kalpus. Viņš palīdz ciema ļaudīm, glābjot bērnus no burves viltībām un atbrīvojot ūdens avotu no briesmoņa. Vēloties atklāt, kāpēc burve ir tik ļauna, Kirikū dodas bīstamā ceļojumā pie gudra sirmgalvja. Uzzinājis, ka iemesls ir apburtajā dzelonī, kuru savulaik ļauni cilvēki iedūruši burves mugurā, Kirikū ar viltību izvilina buevi no viņas mitekļa un ar zobiem izvelk apburto dzeloni no Karabas muguras. Zaudējusi burvju spējas, burve kļūst par parastu sievieti. Kirikū pārvēršas par pieaugušu cilvēku, apprecas ar bijušo burvi un visi ciema vīrieši atgriežas savās mājās. Visi slavē Kirikū.

Balvas
------

* 1999 - Anesī festivāls Francijā - Grand Prix

Atsauces
--------

1. ↑  Peter van der Lugt. «This is animation». *GhibliWorld.com*, 2008-08-25. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-10-07. Skatīts: 2008-08-25.
2. ↑  Michel Ocelot. *Tout sur Kirikou*. Paris : Seuil, 2003-12-05. 172–173. lpp. ISBN 2-02-062827-9.
3. ↑  Adam Hetrick. «Animated film *Kirikou and the Sorceress* to become stage musical». *Playbill.com*, 2007-06-21. Skatīts: 2008-10-08.
**Olga Aleksandrova** (spāņu: *Olga Alexandrova*, ukraiņu: *Ольга Александрова*; dzimusi 1978. gada 28. janvārī Harkivā) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (1999), kas kopš 2009. gada pārstāv Spāniju.

Biogrāfija
----------

Pirmos panākumus starptautiskajos šaha turnīros guvusi 1990. gadu vidū. 1996. gadā dalījusi 2. vietu Maskavas starptautiskajā turnīrā, bet 1997. gadā uzvarējusi Frīdekmīstekas starptautiskajā turnīrā. 2002. gadā dalījusi 1. vietu Aluštas sieviešu šaha turnīrā. 2004. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha turnīrā. 2006. gadā bijusi 3. vietā Pamplonas starptautiskajā šaha turnīrā. 2011. gadā izcīnījusi 3. vietu Spānijas atklātajā šaha čempionātā. Divas reizes uzvarējusi Spānijas sieviešu šaha čempionātos (2013, 2014).

Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:

* 2001. gadā Maskavā 1. kārtā zaudējusi Olenai Sedinai;
* 2004. gadā Elistā 1. kārtā uzvarējusi Annu Matnadzi, bet 2. kārtā zaudējusi Jekaterinai Kovaļevskai.

Pārstāvējusi Ukrainas un Spānijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (2004, 2012-2014);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2011-2013).

Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Aleksandrovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1999. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2001. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Atsauces
--------

1. ↑  Transfers in 2009
2. ↑  «Ukraine Women's Championship 2004». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 9. novembrī. Skatīts: 2017. gada 26. aprīlī.
3. ↑  Alvar Alonso es el Campeón de España Absoluto 2011
4. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
5. ↑  2004 FIDE Knockout Matches (Women)
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Olga Alexandrova
7. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Olga Alexandrova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Bišu kolibri** (*Mellisuga helenae*) ir kolibri dzimtas pārstāvis, kas pieder pie svīrveidīgo kārtas, tipisko kolibri apakšdzimtas un ir pasaulē mazākais putns. Bišu kolibri dzīvo tikai Kubā.

Izskats un īpašības
-------------------

### Tēviņi

Tēviņš ir lielākoties zaļš ar spilgti sarkanu rīkli, zaigojošām spalvām, zilganu augšpusi un apakšdaļa ir pārsvarā pelēcīgi balta. Tēviņi sver vidēji 1,95 g un garumā sasniedz 5,5 cm. Salīdzinot ar citiem kolibri dzimtas pārstāvjiem, kuriem bieži vien ir slaids izskats, bišu kolibri ir apaļīgāki.

### Mātītes

Bišu kolibri mātīte
Mātītēm ir zilganzaļa mugura un spārni, viss pārējais ķermenis ir pelēcīgi balts/gaiši pelēks. Mātītes ir mazliet lielākas par tēviņiem un sver līdz 2,6 g un ir līdz 6,1 cm garas. Astes galā tām ir balti plankumi.

Bišu kolibri ir garš un tievs knābis, lai varētu piekļūt ziedu nektāram.

Barība
------

Ziedu nektārs ir kolibri galvenais barības avots, bet tie ēd arī zirnekļus un kukaiņus. Ir novērots, ka bišu kolibri barojas ar šo desmit augu nektāriem: *Forsteronia corymbosa*, *Tournefortia hirsutissima*, *Chrysobalanus icaco*, *Pavonia paludicola*, *Lysiloma latisiliquum*, *Turnera ulmifolia*, *Antigogon leptopus*, *Hamelia patens*, *Clerodendrum aculeatum*, *Cissus obovata.*

Ligzdošana
----------

Bišu kolibri mazuļus aprūpē tikai mātīte. Olas ir aptuveni 12,5x8,5 mm lielas. Ligzda ir aptuveni valrieksta čaumalas izmērā un sasniedz 2,5 cm diametrā. Ligzdas veidošanai izmanto dažādus materiālus, piemēram, mazus zarus un ķērpjus, bet pats svarīgākais materiāls labai ligzdai ir zirnekļa pavedieni.

Atsauces
--------

1. 1 2  *ANIMALS a children's encyclopedia*. Dorling Kindersley. 2008. 146, 147. lpp. ISBN 978-9934-0-0745-3.
2. ↑  Dalsgaard, Bo Carstensen, Daniel Wisbech Kirkconnell, Arturo Martín González, Ana M. Martínez García, Orestes Timmermann, Allan Sutherland, William J. *Floral traits of plants visited by the Bee Hummingbird (*Mellisuga helenae*)*, 2012. OCLC 842763278.
3. ↑  *Dzīvnieki*. Rīga : Zvaigzne ABC. 2003. ISBN 9984-22-809-6. OCLC 847400672.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bišu kolibri***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Olga Stjažkina** (krievu: *Ольга Михайловна Стяжкина*; dzimusi kā **Florova** (krievu: *Флорова*) 1970. gada 7. jūnijā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1994).

Biogrāfija
----------

Sanktpēterburgas šaha skolas audzēkne. Piecas reizes uzvarējusi Sanktpēterburgas pilsētas sieviešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējusi Krievijas sieviešu komandu šaha čempionātā. Piedalījusies 2000. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Ņūdelī, kurā 1. kārtā zaudējusi Vanai Lei.

Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2015. gadā kļuvusi par FIDE arbitru (FA).

Beigusi Ļeņingradas aviācijas aparatūras institūtu. Strādājusi kā šaha trenere. Viņas meita Anna Stjažkina (dzimusi 1997. gadā) arī ir šahiste, kas uzvarējusi Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Пять принципов Ольги Стяжкиной». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 14. decembrī. Skatīts: 2018. gada 9. novembrī.
2. ↑  2000 FIDE Knockout Matches
3. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting, 26-29 April 2015, Chengdu, CHN
4. ↑  WELCOME TO BS CHESS

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Marconi Communications*** bija Apvienotās Karalistes uzņēmums, kas nodarbojās ar telesakaru iekārtu (galvenokārt datortīkliem) ražošanu. Dibināts 1998. gadā. 2005. gadā tā lielākā daļa pārdota *Ericsson*, bet no atlikušās daļas izveidots uzņēmums *Telent*.

Vēsture
-------

1997. gadā Apvienotās Karalistes elektronisko un telesakaru iekārtu ražotājs *General Electric Company* (*GEC*) reorganizēja struktūru, atsakoties no kopuzņēmumiem. 1998. gada augustā *GEC* no *Siemens* iegādājās to kopuzņēmuma *GEC Plessey Telecommunications* (*GPT*) 40 % daļu un apvienojas tās ar meitas uzņēmumiem *Marconi SpA*, *GEC Hong Kong* un *ATC South Africa*, lai izveidotu uzņēmumu ***Marconi Communications***.

*GEC* sāka nostiprināties ASV tirgū, 1999. gada martā nopērkot telesakaru iekārtu ražotājus *RELTEC Corporation* un aprīlī — *FORE Systems*, tos iekļaujot *Marconi Communications*.

1999. gada decembrī *GEC* militārā nodaļa *Marconi Electronic Systems* tika apvienota ar *British Aerospace*, izveidojot *BAE Systems*. Atlikusī *GEC* daļa pārdēvēta par *Marconi plc*, kurā *Marconi Communications* bija tās galvenais meitas uzņēmums.
1999. gadā no Somijas *Nokia* nopirkts optisko šķiedru *SDH/DWDM* tehnoloģijas iekārtu bizness.

*RELTEC* un *FORE* iegāde "interneta burbuļa" maksimuma laikā bija notikusi par uzpūstām cenām, un pēc "burbuļa" plīšanas 2001. gada jūlijā *Marconi* piedzīvoja tā akciju krišanos par 54 % un ieslīgšanu parādos.
2003. gada maijā tika veikta *Marconi* pārstrukturizācija, to pārreģistrējot par *Marconi Corporation plc*. Uzņēmuma kreditori ieguva 99,5 % *Marconi Corporation* kapitāldaļu.

2005. gadā *Marconi Corporation* biznesa lielākā daļa (tai skaitā *Marconi Communications*) pārdota Zviedrijas *Ericsson*, bet atlikusī pārdēvēta par *Telent*. Darījums ar *Ericsson* pabeigts 2006. gada 1. janvārī.
2006. gadā *Marconi Corporation* tika likvidēts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nokia Annual Report 1999». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 28. decembrī. Skatīts: 2013. gada 28. decembrī.
2. ↑  Ericsson to acquire key assets of Marconi's telecommunications business
3. ↑  Ericsson's acquisition of key assets of Marconi completed on January 23
**Kaitējumu mazinoši pasākumi** ir virkne publiskās veselības prakšu, kas ir ieviesta, lai mazinātu potenciālās kaitnieciskās sekas dažādai cilvēku uzvedībai, gan legālai, gan nelegālai. Galvenokārt šīs prakses attiecina uz psihotropo vielu lietošanu un seksu.

Šo pasākumi kritiķi uzskata, ka pieciešot riskantas vai nelegālas aktivitātes tiek sūtīts nepareizs signāls sabiedrībai, ka šīs aktivitātes ir atbalstāmas, tāpat ir uzskats, ka šīs prakses neveicina kaitējuma mazināšanu ilgtermiņā.

Psihotropās vielas
------------------

Šļirču apmaiņas programmas mazina risku heroīna un citu narkotiku lietotājiem dalīt šļirces savā starpā un izmantot tās vairākkārt. Dalīšanās ar šļircēm veicina bīstamu infekciju kā HIV un C hepatīta izplatību narkotiku lietotāju vidū.

Opioīdu aizstājējterapija ir medicīniska procedūra, kur heroīna vietā tā lietotājiem tiek piedāvātas citas narkotikas ar garāku un mazāk eiforisku iedarbību kā metadons un bufrenorfīns — tās tiek ievadītas medicīnas darbinieku uzraudzībā. Cita veida terapija ir heroīna injicēšanas nomainīšana ar heroīnu tablešu formā.

Atsevišķas vietas piedāvā arī citu psihotropo vielu aizstājējterapiju. Piemēram, Toronto kļuva par pirmo pilsētu, kur bezpajumtniekiem tiek piedāvāta bezmaksas glāze vīna reizi stundā, paliekot patversmē pa nakti, lai novērstu bezpajumtnieku apreibināšanos ar zobu skalojamajiem līdzekļiem, odekoloniem un dažādiem alkoholu saturošiem industriāliem produktiem.

Adatu un šļirču apmaiņas programma, kā arī opioīdu aizstājējterapija ir divi galvenie kaitējumu mazinošie pasākumi primārās veselības aprūpē. Atsevišķās valstīs ir ieviestas drošu injekciju vietas, kur narkotiku lietotājiem tiek piedāvāta higiēnas normām atbilstoša un no stresa brīva vide, lai veiktu narkotiku uzņemšanu. Tajās atrodas sterils injekciju aprīkojums, informācija par vielām un medicīnas personāls. Tāpat atsevišķās vietās tiek piedāvātas bezmaksas taksometra programmas alkohola lietotājiem, lai novērstu transportlīdzekļu vadīšanu dzērumā.

Sekss
-----

Daudzās skolās ir ieviesta droša seksa izglītība pusaudžiem un vēl pusaudžu vecumu nesasniegušiem skolēniem, kas jau varētu stāties seksuālās aktivitātēs. Tā kā daudzi uzsāk seksuālās aktivitātes tieši pusaudžu vecumā, tiek īpaši uzsvērta aizsarglīdzekļu kā prezervatīvu nozīme, lai novērstu nevajadzīgu grūtniecību un seksuāli transmisīvu slimību izplatību.

Kopš 1999. gada vairākas valstis, piemēram, Vācija (2002) un Jaunzēlande (2003), ir legalizējušas prostitūciju.

Atsauces
--------

1. ↑  «INCB 2001 Annual Report - Oceania». 559. lpp. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010-11-25. Skatīts: 2010-03-28. (angliski)
2. ↑  «Anger as Vice Girls Get Free Condoms». Skatīts: 2010-04-20. (angliski)
**Mareks Gailītis** (dzimis 1975. gadā) ir Latvijas žurnālists, bijušais Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta vadītājs (2006—2011).

Biogrāfija
----------

### Izglītība

Mareks Gailītis ir studējis politikas zinātni Latvijas Universitātē, tomēr nepabeidza studijas. Vēlāk studējis psiholoģiju Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā.

### Karjera

1990. gadu nogalē Mareks Gailītis vadīja Latvijas Televīzijas raidījumu "Krustpunkti". Pēc tam pārgāja uz firmu "P.R.A.E. Sabiedriskās attiecības", bet no 2002. gada vadīja TV5 raidījumu "Ideja online". Viņš arī paziņoja, ka negrasās piedalīties 8. Saeimas vēlēšanās, lai nebūtu jāizrāda simpātijas kādai partijai. No 2005. gada bijis portāla "Apollo" vadītājs.

2006. gadā viņš bija viens no priekšvēlēšanu raidījumu cikla "Milžu cīņas" vadītājiem. Septembrī Gailītis tika izvēlēts par LTV Ziņu dienesta vadītāju, pēc tam, kad tika mainīts konkursa nolikums, ļaujot par Ziņu dienesta vadītāju kļūt personai bez augstākās izglītības. Amatā viņš stājās pēc 9. Saeimas vēlēšanām tā gada oktobrī, nomainot Gundaru Rēderu.

Laikā līdz 10. Saeimas vēlēšanām 2010. gadā bijis iesaistīts divos skandālos. Augustā internetā tika publicēts ilggadējās Ziņu dienesta producentes Dagnijas Neimanes vēstule, kurā ir rakstīts par to, ka Gailītis ir mēģinājis ietekmēt dienestu, liekot veidot sižetus par apvienības "Par labu Latviju" biedriem. Savukārt septembrī atklājās, ka VL-TB/LNNK deputāta kandidāts Emīls Jakrins ir draudējis Gailītim, par to, ka "iespējamas nepatikšanas", ja turpmāk sižeti par Satiksmes ministriju, kuru tobrīd vadīja Kaspars Gerhards, nebūs pozitīvi. 2011. gada 29. septembrī M. Gailītis iesniedza atlūgumu un paziņoja, ka plāno turpmāk strādāt sabiedrisko attiecību jomā.

Privātā dzīve
-------------

Gailītis ir dzimis 1975. gadā. Brīvajā laikā nodarbojas ar austrumu cīņām. Precējies, sieva strādā Latvijas Valsts Radio un Televīzijas centrā (LVRTC).

Atsauces
--------

1. ↑  «Par LTV Ziņu dienesta vadītāju izvēlas Mareku Gailīti». TvNET. 2006.09.14. Skatīts: 2010.09.25.
2. 1 2 3 4  «Austrumcīņu fans vadīs LTV Ziņu dienestu». TvNET. 2006.09.26. Skatīts: 2010.09.25.
3. ↑  «Latvijas Televīzijas Ziņu dienestu vadīs Mareks Gailītis». LTV. 2006.09.14. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2010.09.25.
4. ↑  «LTV Ziņu dienestu vadīs Mareks Gailītis». Delfi. 2006.09.14. Skatīts: 2010.09.25.
5. ↑  «Aizdomas par Gailīša spiedienu uz LTV Ziņu dienestu». Ir. 2010.08.05. Skatīts: 2010.09.25.
6. ↑  «papildināta - "Tēvzemietis" Jakrins draudējis LTV Ziņu dienesta šefam Gailītim». Diena. 2010.09.09. Skatīts: 2010.09.25.
7. ↑  «LTV Ziņu dienesta vadītājs Gailītis iesniedzis atlūgumu». Delfi. 2010.09.29. Skatīts: 2010.10.27.
8. ↑  «LVRTC darbā iekārtota Jakrina radiniece; amatpersonas no komentāriem izvairās». Delfi. 2010.09.10. Skatīts: 2010.09.25.
**Margarita Karbonāro** (*Margherita Carbonaro*, dzimusi 1964. gada 15. jūnijā Milānā) ir itāļu tulkotāja, kas tulko latviešu autoru darbus.

M. Karbonāro dzimusi Milānā un augusi itāļu-latviešu ģimenē. Studējusi itāļu filoloģiju Milānas Universitātē. Tulko daiļliteratūru no vācu, angļu un latviešu valodas. Tulkojusi Hertas Milleres, Tomasa Manna, Maksa Friša un citu autoru darbus. Kopš 2015. gada popularizē latviešu literatūru Itālijā. Publicēti viņas tulkojumi: Zigmunda Skujiņa "Miesas krāsas domino", Regīnas Ezeras "Aka", Noras Ikstenas "Mātes piens" un Jura Zvirgzdiņa "Mufa".

2018. gadā par tulkojumiem no latviešu valodas saņēmusi Ventspils Starptautiskās rakstnieku un tulkotāju mājas balvu "Sudraba tintnīca". 2021. gada oktobrī J. Zvirgzdiņa "Mufas" tulkojums tika nominēts Itālijas literārajai prēmijai *Premio Strega*. 2022. gadā M. Karbonāro piešķirta Latvijas Literatūras gada balva par latviešu literatūras popularizēšanu itāļu valodā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Laligaba. «Margarita Karbonāro». *laligaba.lv* (lv-lv). Skatīts: 2022-04-07.
**Dekamino** jeb **10-mino** ir polimino, kurš sastāv no desmit vienības kvadrātiem, kuri ir savienoti gar malām. Bez rotācijām un spoguļattēla simetrijām, pastāv 4655 unikāli dekamino. Ar rotācijām un spoguļattēliem, kopā pastāv 36446 dekamino pozīcijas.

Simetrija
---------

Vienīgas dekamino ar divām 45 grādu simetrijas asīm.
Pastāv 4655 unikāli dekamino, kas iedalīti atbilstoši to simetrijām:

* 4461 dekamino nepiemīt simetrijas.
* 90 dekamino piemīt spoguļattēla simetrija.
* 22 dekamino piemīt 45 grādu simetrijas ass.
* 73 dekamino piemīt simetrija pie 180 grādiem.
* 8 dekamino piemīt divas simetrijas asis un simetrija pie 180 grādiem.
* 1 dekamino piemīt divas simetrijas asis pie 45 grādiem.

Atšķirībā no oktamino un nonomino, nav tāds dekamino, kurš būtu simetrisks ar savu 90, 180 un 270 grādu rotāciju.

Telpas un plaknes pārklāšana
----------------------------

 Četru dekamino figūru kombinācija, kura spēj izveidot visas četras savas figūras.
195 dekamino figūru veidi ir ar "caurumiem", tādēļ ar pilnu dekamino figūru kopu nav iespējams pilnīgi noklāt taisnstūri.
Pastmarka par godu Ukrainas Valsts suverenitātes deklarācijas pieņemšanai
**Deklarācija par Ukrainas valsts suverenitāti** (ukraiņu: *Декларація про державний суверенітет України*) ir dokuments, ar kuru tiek pasludināta Ukrainas valsts suverenitāte. Pieņemts Ukrainas PSR Augstākajā padomē XII sasaukumā 1990. gada 16. jūlijā.

Vēsture
-------

Deklarācija tika pieņemta PSRS sabrukuma laikā. Starpetniskā spriedze Āzijas un Kaukāza padomju republikās dažkārt pārauga asiņainās etniskās sadursmēs. 1990. gada 11. martā Lietuva pasludināja neatkarību no PSRS, bet Latvija un Igaunija aktīvi gatavojās atjaunot savu neatkarību.

1990. gada 12. jūnijā tika pieņemta Krievijas PFSR suverenitātes deklarācija. Sabiedrības spiediena apstākļos Ukrainas Komunistiskās partijas XXVIII kongress pieņēma rezolūciju "Par Ukrainas PSR suverenitāti" (1990. gada jūnijā).Tā kā Ukrainas PSR Augstākās padomes vairākumu veidoja komunisti, deputāti pieņēma deklarāciju par kongresa rezolūcijas īstenošanu. 1990. gada 16. jūlijā Ukrainas PSR Augstākā padome pieņēma Deklarāciju par Ukrainas valsts suverenitāti, dokumentu, ar kuru tika pasludināta Ukrainas valsts suverenitāte.

Deklarācija faktiski kļuva par neatkarīgas valsts veidošanas programmu. Mēnesi vēlāk Baltkrievijas PSR Augstākā padome pieņēma suverenitātes deklarāciju, kurā tika atkārtotas Ukrainas deklarācijas tēzes par neatkarīgas valsts izveidi. Gandrīz visi deklarācijas noteikumi bija pretrunā tobrīd spēkā esošajai Ukrainas PSR konstitūcijai. Tas nenozīmēja revolucionāras pārmaiņas komunistu uzskatos. Deklarācijas pēdējais noteikums paredzēja, ka Ukrainas suverenitātes deklarācijas principi tiks izmantoti, lai noslēgtu jaunu savienības līgumu. Deklarācijas pieņemšanas diena Ukrainā tika pasludināta par svētku dienu un brīvdienu.

### 1991. gada 17. marta referendums par PSRS saglabāšanu

Referenduma (Vissavienības referendums par PSRS saglabāšanu) laikā, kas ar Ukrainas PSR valdības atbalstu notika 1991. gada 17. martā, Ukrainā tika rīkota republikas aptauja: "Vai piekrītat, ka Ukrainai jābūt suverēnu republiku savienības dalībvalstij, pamatojoties uz Ukrainas suverenitātes deklarāciju". Vairāk nekā 80 % respondentu atbildēja pozitīvi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Декларация от 16 июля 1990 года № 55-XII «О государственном суверенитете Украины»». *Информационная система ПАРАГРАФ*. Skatīts: 2023-04-13.

Ārējās saites
-------------

* про державний суверенітет України Lielās Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Ukrainas vēstures enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
Šis raksts ir par KDR lidsabiedrību. Par Latvijas organizāciju skatīt rakstu Civilās aviācijas aģentūra.

***Compagnie Africaine d'Aviation*** (franču valodā — Āfrikas aviācijas sabiedrība"; saīsinājumā ***CAA***), darbojas ar zīmolu ***flyCAA***, ir Kongo Demokrātiskās Republikas lidsabiedrība. Tās bāze izvietota *N'djili* lidostā Kinšasā. Dibināta 1993. gadā.

Lidsabiedrība nodrošina pasažieru un kravas pārvadājumus Kongo Demokrātiskajā Republikā, kā arī starptautiskos reisus.

2009. gadā Eiropas Savienība, bažījoties par lidojumu drošību, pret Kongo Demokrātiskās Republikas lidsabiedrībām, tai skaitā *Compagnie Africaine d'Aviation*, ieviesa lidojumu aizliegumu uz ES valstīm.

Lidsabiedrība piedzīvojusi vairākus incidentus, no kuriem viens 2013. gadā beidzās traģiski.

Atsauces
--------

1. ↑  European Union Releases Latest List of Banned Airlines - Is Your Airline One of Them? 02 December 2009

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Compagnie Africaine d'Aviation*** |

* *Compagnie Africaine d'Aviation* vietne
***YouTube* oriģinālo kanālu iniciatīva** (angļu: *YouTube Original Channel Initiative*) bija $100 miljonus vērta programma, ko finansēja *Google*, lai vairotu oriģinālu saturu *YouTube*. Šī iniciatīva arī bija domāta, lai palīdzētu *Google TV* platformas uzsākšanu. Programmas laikā izveidoto kanālu video tika uzskatīti par oriģinālu un *premium* saturu.

Iniciatīvas dalībnieki bija Madonna, Farels Viljamss, Jauniešu Holivudas dibinātājs R. Dž. Viljamss, bijusī NBA zvaigzne Šakils O'Nīls, komiķe Eimija Polere, aktieris Eštons Kučers, seriāla "Ofiss" zvaigzne Reins Vilsons, komiķis Kenijs Hocs, *Motor Trend*, *SourceFed*, "Amerikāņu ģimenītes" aktrise Sofija Vergara un citi. Lielākā daļa kanālu tika radīti caur dalībnieku producentu uzņēmumiem. Madonna ir deju kanāla *DanceOn* partnere, bet O'Nīls pārvalda *Comedy Shaq Network*.

2012. gada maijā *Deadline Hollywood* sāka sekot šo kanālu video skatījumu statistikai. Tā paša gada septembrī divdesmit no 100 kanāliem sāka gūt vismaz 1 miljonu skatījumu nedēļā.

2012. gada oktobrī tika paziņots, ka *YouTube* jau ir ieviesuši 160 oriģinālos kanālus un kopējais mājaslapas mēneša skatījumu skaits paaugstinājies no 3 miljardiem uz 4 miljardiem. Paziņojuma laikā 25 populārākie projekta kanāli guva aptuveni 1 miljonu skatījumu nedēļā. Mēnesi vēlāk parādījās informācija, ka tikai ar 40 procentiem no kanāliem tiks atjaunots līgums, bet pārējiem kanāliem vairs netiks sniegts finansējums.

2013. gada novembrī tika ziņots, ka projekta galvenā lapa novirza uz 404 error lapu, šķietami palīdzot *Google* novērst jebkādu atsauci uz oriģinālo kanālu iniciatīvu.

Atsauces
--------

1. ↑  Marc Hustvedt. «YouTube Reveals Original Channels». Tubefilter, 2011. gada 28. oktobris. Skatīts: 2012. gada 7. jūlijs.
2. ↑  Ryan Nakashima. «YouTube launching 100 new channels». *USA Today*, 2011. gada 29. oktobris. Skatīts: 2012. gada 7. jūlijs.
3. ↑  Devindra Hardawar. «YouTube’s original channels could be Google TV’s killer app». Venture Beat, 2011. gada 30. oktobris. Skatīts: 2012. gada 7. jūlijs.
4. ↑  The Deadline Team. «New Feature: Deadline’s Weekly YouTube Channel Rankings». Deadline Hollywood, 2012. gada 29. maijs. Skatīts: 2012. gada 8. jūlijs.
5. 1 2  Sam Gutelle. «YouTube Has Removed All References To Its Original Channels Initiative». *Tubefilter*, 2013. gada 12. novembris. Skatīts: 2013. gada 17. novembris.
6. ↑  Annlee Ellingson. «YouTube goes global with more original channels». Biz Journals, 2012. gada 9. oktobris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-03-11. Skatīts: 2012. gada 10. oktobris.
7. ↑  Claire Cain Miller. «YouTube to Serve Niche Tastes by Adding Channels». *The New York Times*, 2012. gada 7. oktobris. Skatīts: 2012. gada 10. oktobris.
8. ↑  Robert Kyncl. «YouTube's original channels go global». The Official YouTube Blog, 2012. gada 7. oktobris. Skatīts: 2012. gada 10. oktobris.
9. ↑  «60 percent of YouTube's original channels get cancelled». The Verge. 2012. gada 11. novembris. Skatīts: 2016. gada 22. septembris.
**Biķernieku slimnīca**  ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Lielvārdes ielā 68, Rīgā, kas specializējies apdegumu un apsaldējumu ārstēšanā Apdegumu centrā, gerontoloģisko problēmu risināšanā Gerontoloģijas centrā. Latvijas Bērnu dzirdes centra bērnu audioloģijas nodaļā tiek ārstēti bērni ar dzirdes problēmām. Kopš 2011. gada no stacionāra "Gaiļezers" uz stacionāru "Biķernieki" pārcelta Oftalmoloģijas klīnika, 2013. gadā izveidota Ķirurģiskās infekcijas klīnika.

Vēsture
-------

Slimnīca atklāta 1963. gadā Biķernieku mežā kā PSRS Satiksmes ceļu ministrijai (*Министерство путей сообщения СССР*) pakļautā **Baltijas dzelzceļa medicīnas dienesta slimnīca**.
1985. gadā tika atklāts jauns slimnīcas daudzstāvu korpuss, 1988. gadā tajā tika izveidotas jaunas kardioloģijas, traumatoloģijas un torakālās ķirurģijas nodaļas.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Baltijas dzelzceļa medicīnas dienests tika iekļauts Latvijas veselības aizsardzības sistēmā.
1992. gadā no Traumatoloģijas institūta uz Biķernieku slimnīcas telpām pārcēla Valsts Apdegumu centru un pediatrijas nodaļā izveidoja Republikas rehabilitācijas centru bērniem un pusaudžiem ar dzirdes traucējumiem, ko vēlāk pārdēvēja par Latvijas Bērnu Dzirdes centru.

1996. gadā tika izveidota valsts akciju sabiedrība **Dzelzceļa slimnīca "Biķernieki"**. 2000. gadā slimnīcā atklāja Diagnostiskās radioloģijas nodaļu, Rehabilitācijas nodaļu, kā arī Valsts Klīniskā Gerontoloģijas centru. 2002. gadā slimnīcā sāka darboties privātklīnika "Biķernieki" (tagad Vispārēja profila maksas nodaļa).
2004. gadā slimnīcu pārdēvēja par valsts akciju sabiedrību **"Slimnīca "Biķernieki"**.
2005. gadā to apvienoja ar slimnīcu "Linezers" un Latvijas Onkoloģijas centru Rīgas Austrumu slimnīcas sastāvā.

Kopš 2007. gada "Biķernieku" slimnīca ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas stacionāriem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Stacionārs Biķernieki». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 22. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 4. jūnijā.
2. ↑  «Stacionāra „Biķernieki" vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 1. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 4. jūnijā.
**Mariupoles Valsts universitāte** (ukraiņu: *Маріупольський державний університет*) ir augstākās izglītības iestāde Doneckas apgabalā, Ukrainā.

Vēsture
-------

Universitāte tika dibināta 1991. gadā kā **Mariupoles Humanitārā koledža**, Doneckas Nacionālās universitātes filiāle ar Mariupoles pilsētas grieķu kopienas atbalstu. 1993. gadā tā tika pārveidota par **Mariupoles Humanitāro institūtu**, bet 2004. gadā tika pārveidots par universitāti.

2010. gadā ieguva klasiskās universitātes statusu un tika pārdēvēta par **Mariupoles Valsts universitāti**.

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā un Mariupoles okupācijas universitāte tika pārcelta uz Kijivu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Харьковский университет переведут в другой город». *Зеркало недели | Дзеркало тижня | Mirror Weekly*. Skatīts: 2023-04-20.

Ārējās saites
-------------

* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
**Lehký kulomet vz. 26, ZB vz. 26, ZB 26** bija Čehoslovākijas rokas ložmetējs, kurš tika konstruēts 1920. gados un tika iekļauts vairāku valstu bruņojumā (skatīt *Lietotāji*). Tas kļuva īpaši populārs Otrā Pasaules kara laikā un uz tā bāzes vēlāk tika konstruēti modernāki ložmetēji. ZB 26 kļuva slavens pateicoties savai vienkāršajai konstrukcijai, ātri nomainamajam stobram un vieglajai izgatavošanai.

Vēsture
-------

ZB 26 ložmetējs, kura konstruktors bija čehs Vaclavs Holeks, tika konstruēts 1924.-1926. gados. Jau 1926. gadā tas tika pieņemts Čehoslovākijas armijas bruņojumā. Vēlāk tas tika eksportēts uz ārvalstīm un tika pieņemts bruņojumā arī citu valstu armijās (piemēram, Irānā, Lietuvā, Polijā utt.)

1930. gada modifikācija — ZB 30 — tika pieņemta Rumānijas armijas bruņojumā, bet 1933. gada modifikācija — Lielbritānijā ar nosaukumu Bren.

Pēc tam, kad Nacistiskā Vācija bija okupējusi Čehoslovākiju, 62 tūkstoši ložmetēju ZB 26 un ZB 30 nonāca vērmahta bruņojumā ar nosaukumu MG.26(t) un MG.30(t), un to ražošana turpinājās līdz 1940. gadam. Šie ložmetēji galvenokārt tika izmantoti okupēto teritoriju, mācību, apsardzes un policijas vienību bruņojumā, kā arī Waffen-SS daļās.

Ložmetēju ražošana notika ne tikai Čehoslovākijā, bet arī Austrālijā, Lielbritānijā, Kanādā, Indijā (modifikācija Bren), Spānijā (ar nosaukumu F.A.O.) un Ķīnā. 

Ložmetējs ZB 26 tika plaši izmantots dažādos 1930.-1950. gadu konfliktos, kā piemēram, Otrajā Pasaules karā, Spānijas pilsoņu karā, Korejas karā u.c. Kaujās tas sevi parādīja kā uzticamu un vienkāršu ieroci.

1950. gados Lielbritānija modificēja savu Bren ložmetēju, lai tas varētu lietot patronu 7,62x51 mm NATO. Šie ložmetēji lietoja magazīnu, kurš bija lietojams arī ar šauteni L1A1.

Versijas
--------

* ZB 24: ložmetēja priekšgājējs
* ZB 27: vēlāka modifikācija
* ZB 30: vēlāka modifikācija
* ZGB 30/33: pēdējā modifikācija ZB 30 ložmetējam, kas bija paredzēta Lielbritānijas armijas izmēģinājumiem. ZGB 33 bija teju identisks Lielbritānijā vēlāk ražotajam Bren ložmetējam
* ZGB 39: Komercionālā ložmetēja Bren versija, kas lietoja cita kalibra patronas un savādākus tēmēkļus.

Lietotāji
---------

* Karogs: Bolīvija Bolīvija
* Karogs: Čehoslovākija Čehoslovākija
* Karogs: Dienvidslāvija Dienvidslāvija
* Karogs: Ekvadora Ekvadora
* Karogs: Filipīnas Filipīnas
* Karogs: Ķīna Ķīna
* Karogs: Lietuva Lietuva
* Karogs: Peru Peru
* Karogs: Rumānija Rumānija
* Karogs: Slovēnija Slovēnija
* Karogs: Turcija Turcija
* Karogs: Ziemeļkoreja Korejas TDR
* Karogs: Vjetnama Vjetnama
* Karogs: Zviedrija Zviedrija
**Gotlībs Vilhelms Leitners** (*Gottlieb Wilhelm Leitner* vai *Gottlieb William Leitner*; dzimis 1840. gada 14. oktobrī Peštā, Austroungārijā, miris 1899. gada 22. martā Bonnā, Vācijā) bija ebreju izcelsmes britu orientālists.

Dzimis ebreju ģimenē Austroungārijā, agri zaudējis tēvu un pēc mātes otrajām laulībām ieguvis patēva uzvārdu. Jau agrā bērnībā uzrādījis izcilas dotības valodās un astoņu gadu vecumā nosūtīts uz Konstantinopoli, lai tur apgūtu austrumu valodas. Desmit gadu vecumā pratis turku, arābu un vairākas Eiropas valodas. 15 gadu vecumā nozīmēts darbā Britu komisariātā Krimā par 1. ranga tulku, kas atbilda pulkveža dienesta pakāpei. Pēc Krimas kara beigām atgriezies Londonā, kur sācis studijas Karaļa koledžā *(King's College)*.

Izcili pārvaldījis 15 valodas un jau 19 gadu vecumā sācis strādāt Karaļa koledžā par arābu, turku un jaungrieķu valodas pasniedzēju. 1864. gadā uzaicināts par Lahoras koledžas pārvaldnieku Britu Indijā. Lahorā izvērsis aktīvu darbību Pendžābas Universitātes izveidošanā, dibinājis vairākas skolas, literārās biedrības, bibliotēkas, akadēmiskos žurnālus. Intensīvi pētījis Indijas subkontinenta kultūru un vēsturi, sarakstījis vairākas grāmatas. Atvaļinājies no civildienesta Indijā 1886. gadā.

Pēc atgriešanās Eiropā nodarbojies ar pētniecību Heidelbergas universitātē, pildījis dažādus Austrijas, Prūsijas un britu valdības pasūtījumus. 1883. gadā Vokingā nodibinājis Austrumu valodu, kultūras un vēstures izpētes centru. 1889. gadā ar Leitnera atbalstu uzcelta viena no pirmajām Rietumeiropā Šaha Džahana mošeja Vokingā. Miris 1899. gadā Bonnā, apglabāts Vokingā, Anglijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Dr. Gottlieb Wilhelm Leitner (1840—1899). Builder of the Shah Jehan Mosque, and founder of the Oriental Institute, at Woking, Surrey, England

Ārējās saites
-------------

* Jewish Encyclopedia. LEITNER, GOTTLIEB WILLIAM

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19818028
* LCCN: n84077632
* ISNI: 0000 0000 8099 0024
* GND: 116890444
* SUDOC: 067045006
* BNF: cb13177340z (data)
* BIBSYS: 90545320
* NKC: mzk2012697489
* CiNii: DA13430512

 |

 |
**Mārtiņš Bruņenieks** (dzimis 1866. gada 24. novembrī Saukas pagasta Caunānos, miris 1950. gada 27. jūlijā Rīgā) bija latviešu pedagogs, filologs, pētījis latviešu mitoloģiju.

Biogrāfija
----------

Izglītību ieguvis Saukas pamatskolā, Jēkabpils apriņķa skolā, Jelgavas klasiskajā ģimnāzijā. No 1888. līdz 1892. gadam studējis slāvu filoloģiju Maskavas universitātē.

1892. gadā kļuva par skolotāju ģimnāzijā Rīgā, laikā no 1894. līdz 1922. gadam dzīvoja Kijevā, kur strādāja ģimnāzijā par skolotāju un universitātē par vācu valodas lektoru. 1922. gadā atgriezies uz dzīvi Latvijā. Līdz 1939. gadam strādājis Jēkabpils ģimnāzijā par skolotāju, 1944. gadā kļuva par Latvijas Valsts universitātes vācu valodas lektoru un profesoru.

Viņa pirmā publikācija bija 1892. gadā krājumā "Pūrs" ievietotais raksts "Lielu vīru psiholoģija". 1897. gadā Bruņenieks sarakstījis "Anglijas civilizācijas vēsturi", vairākas mācību grāmatas latviešu un vācu valodā.

Nodarbojies ar latviešu mitoloģijas pētīšanu, kurā izmantojis salīdzinošo valodniecību.

1939. gadā ticis apbalvots ar III šķiras Atzinības krustu.

Publikācijas
------------

* 1897 — "Anglijas kultūras vēsture"
* 1928 — "Jāņi — auglības svētki"
* 1928 — "Mūsu valodas krusts un bēdas"
* 1930 — "Senlatviešu reliģiskais pasaules uzskats"
* 1939 — "Senlatviešu Māra"
* 1940 — "Senlatviešu Laima"

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Latviešu rakstniecība biogrāfijās* (otrais izd.). LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts. 2003. 110. lpp. ISBN 9984-698-48-3.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija lapā "Brīva Daugava"

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305057062
* LNB: 000013712
* ISNI: 0000 0004 1682 6085

 |

 |
**Simeons Sakskoburgotskis** (bulgāru: *Симеон Сакскобургготски*; dzimis 1937. gada 16. jūnijā) ir Bulgārijas politiķis, pēdējais Bulgārijas cars **Simeons II** (*Симеон Втори*) no Saksijas Koburgas un Gotas dzimtas, Bulgārijas premjerministrs (2001—2005).

Dzīvesgājums
------------

Kā cars formāli valdīja Bulgārijā no 1943. līdz 1946. gadam. Mazgadības dēļ cara pienākumus veica reģenti. 1946. gadā, pēc tam, kad referenduma rezultātā Bulgārijā tika ieviesta republika, devās emigrācijā uz Madridi. Atgriezās Bulgārijā 1996. gadā un nodibināja partiju Stabilitātes un progresa nacionālā kustība (*Национално движение за стабилност и възход*). Partija 2001. gada vēlēšanās ieguva 42,7% vēlētāju balsu un 120 (no 240) deputātu vietām parlamentā, bet Simeons Sakskoburgotskis kļuva par valdības vadītāju. Sakskoburgotska valdības laikā Bulgārija iestājās NATO. Bija Bulgārijas premjerministrs līdz 2005. gadam, kad Simeona vadītā partija vēlēšanās ieguva otro vietu un kļuva par parlamenta pozīcijas minoritāru locekli. Simeons Sakskoburgotskis ir viens no diviem vēsturē zināmajiem monarhiem (otrs ir Norodoms Seihanūks), kuri pēc monarhijas likvidēšanas spējuši kļūt par valsts vadītājiem demokrātiskās vēlēšanās.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Simeons Sakskoburgotskis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51739490
* LCCN: n85228732
* ISNI: 0000 0001 1507 0907
* GND: 11909973X
* SUDOC: 077902904
* BNF: cb12215594r (data)
* NKC: jn20020404002
* BNE: XX1343305

 |

 |
**Marionailenda** (angļu: *Marion Island Base*) ir Dienvidāfrikas vissezonas pētniecības stacija Subantarktikā. Izvietojusies Mariona salas austrumos Prinča Edvarda salu grupā Indijas okeāna dienvidrietumos. Tās galvenās darbības jomas ir bioloģija, vides zinātnes un meteoroloģija. Stacija ir apdzīvota visu gadu, to apkalpo 15-20 cilvēku personāls.

Vēsture
-------

1947. gada nogalē slepenas operācijas *Snoektown* ietvaros uz Prinča Edvarda salām devās Dienvidāfrikas Savienības karakuģis *Transvaal*, lai šīs salas anektētu. 29. decembrī ekspedīcijas vadītājs Džons Fērbērns *(John Fairbairn)* izkāpa krastā Mariona salā un svinīgi to pasludināja par Dienvidāfrikas teritoriju. Pēc sešām dienām, 1948. gada 4. janvārī, par Dienvidāfrikas īpašumu tika pasludināta arī Prinča Edvarda sala. Tajā pat dienā Mariona salā tika izveidota nometne, kurā līdz pastāvīgā zinātniskā personāla ierašanās apmetās 14 *Transvaal* jūrnieki. Kuģis devās atpakaļ uz Keiptaunu.

20. janvārī salās ieradās Dienvidāfrikas karakuģis *Natal*, kam sekoja kravas kuģis *Gamtoos*, ar ko ieradās jaunbūvējamās meteostacijas celtnieki un materiāli. 1. februārī ar kuģi *Good Hope* ieradās par pirmo stacijas priekšnieku nozīmētais meteorologs Alans Krofords *(Alan Crawford)* un pārējais personāls. Starp 10 pirmajiem stacijas iemītniekiem seši bija salinieki no Tristana da Kunjas salām. 20. martā visas četras stacijas ēkas bija pabeigtas un salā palika tikai ziemošanas personāls.

Vēlākos gados stacija vairākkārt pārbūvēta un paplašināta; mūsdienās tā spēj polārajā vasarā uzņemt līdz pat 50 cilvēkiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «SANAP Marion Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 24. jūnijā. Skatīts: 2014. gada 16. janvārī.
2. ↑  NO PATHWAY HERE by John H Marsh

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dienvidāfrikas polārstacijas Valsts karogs: Dienvidāfrika |
| --- |
|  |
| 
* *Borga*
* Gofailenda
* Ībeisa
* Marionailenda
* *Norveja*
* SANAE IV
* *Sarīmaraisa*

 |

 |
**Brodēra pussala** (angļu: *Brodeur Peninsula*) vai **Akuliakataka** (inuītu: ᐊᑯᓕᐊᖃᑦᑕᖅ, *Akuliaqattaq*) ir neapdzīvota pussala Kanādas Arktikā, Bafina salas ziemeļrietumos. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam. Nosaukta par godu kanādiešu juristam un politiķim Luijam-Filipam Brodēram (*Louis-Philippe Brodeur*).

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Bafina salas ziemeļrietumos uz dienvidiem no Perija šauruma. Rietumos to apskalo Prinča Reģenta šaurums, ziemeļos — Lankastera šaurums. Austrumos Brodēra pussalu no Bordena pussalas atdala Admiralitātes līcis, bet dienvidos no Bafina salas pamatdaļas atdala Bernjē līcis dienvidrietumos un Berlingē līcis dienvidaustrumos. Dienvidos 310 km garo un ap 170 km plato pussalu savieno tikai 6,5 km platais Atatinas zemesšaurums. Pussalas lielāko daļu aizņem saposmots plato, kas augstākajā ziemeļu daļā paceļas līdz 540 m vjl. Piekrastēs zemiene. Ainavā dominē tundra un arktiskais tuksnesis.

Pussalas ziemeļrietumos kopš 1982. gada izveidota putniem nozīmīga vieta Ziemeļrietumu Brodēra pussala, bet dienvidrietumos — Berlingē līcis.

Pussalā atklātas nozīmīgas dimantu iegulas.

Atsauces
--------

1. ↑  Inuit Heritage Trust. Place Names Program. Arctic Bay Traditional Place Names
2. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Brodeur Peninsula
3. ↑  Inuit Heritage Trust. Place Names Program. Iglulik and Hall Beach Traditional Place Names
4. ↑  IBA Canada. Northwestern Brodeur Peninsula
5. ↑  IBA Canada. Berlinguet Inlet
6. ↑  Diamonds on the Brodeur Peninsula — A new kimberlite province in Nunavut, Canada

Ārējās saites
-------------

* International Map of the World 1:1,000,000 Lancaster Sound NS-15/16/17
* International Map of the World 1:1,000,000 Murchison River NR-15/16/17
**Edīte Tišheizere** (dzimusi 1956. gada 2. aprīlī) ir latviešu teātra kritiķe un teātra zinātniece.

Beigusi Valsts teātra mākslas institūta Maskavā aspirantūru ar disertāciju par režisora un scenogrāfa mijiedarbību latviešu teātrī (1985). Bijusi literārās daļas teātrī Liepājas teātrī un Valmieras Drāmas teātrī. Strādā žurnālā "Teātra Vēstnesis". LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta pētniece. Regulāra Spēlmaņu nakts žūrijas locekle.

Publicējusi daudz recenziju par teātra izrādēm, kā arī rakstus par mūsdienu teātra tendencēm. 

Līdzautore grāmatām "Latvijas teātris: 70. gadi" (1993) un "Latvijas teātris: 80. gadi" (1995, kopā ar Silviju Radzobi un Gunu Zeltiņu). Grāmatas "20. gadsimta teātra režija pasaulē un Latvijā" (2002), kā arī vairāku citu kolektīvo monogrāfiju un rakstu krājumu līdzautore. Kopā ar Zandu Borgu sarakstījusi pētījumu "Režijas virzieni un personības Liepājas teātrī" (2010). Tišheizeres intervijas ar teātra un citu mākslu pārstāvjiem apkopotas grāmatā "Abpus rāmjiem: sarunas par mākslu un dzīvi" (2014).

2017. gadā ieguvusi Normunda Naumaņa balvu kritikā.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 246539257
* LCCN: n93106194
* ISNI: 0000 0003 8590 887X
* GND: 1115012509
* SUDOC: 23092901X

 |

 |
**Saldūdens eleotrisu dzimta** (*Odontobutidae*) ir viena no jūrasgrunduļveidīgo kārtas (*Gobiiformes*) dzimtām, kas apvieno 23 zivju sugas un kas tiek iedalītas 6 ģintīs. Bentiskas saldūdens zivis, uzturas grunts tuvumā. Dabīgais izplatības areāls aptver Austrumāzijas un Dienvidaustrumāzijas tropu, subtropu un mēreno joslu. Sastopamas ezeros, dīķos un lēni plūstošās upēs, kas ietek Dienvidķīnas jūrā un Klusā okeāna ziemeļrietumu daļā. Tikai dažas sugas uzturas upju augštecēs kalnos.

Latvijā
-------

Rotanam (*Percottus glehni*) Latvijā izveidojušās noturīgas populācijas atsevišķās Daugavpils, Rēzeknes un Ludzas ūdenstilpēs
Lai arī Latvijas zivju faunā nav vietējo šīs dzimtas zivju, Latvijā sastopama viena, bet sarakstā ietvertas divas sugas no Amūras baseina: eleotriss (*Micropercops swinhonis*) un rotans (*Percottus glehni*). Eleotriss Latvijā pagaidām nav konstatēts, bet sastopams Lietuvā un citās Austrumeiropas valstīs.

Kopīgās īpašības
----------------

Saldūdens eleotrisu dzimtas sugas ir nelielas vai vidēji lielas zivis. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, 3—20 cm. Lielākajai daļai sugu ķermenis drukns, cilindrveidīgs, bet dažām sugām nedaudz laterāli saspiests. Saldūdens eleotrisiem raksturīgas labi attīstītas lāpstiņas. Sānu līnijas nav. Lai arī eleotrisi ārēji līdzīgi jūrasgrunduļiem, tiem nav piesūcekņveidīgās vēdera spuras. Muguras spuras divas: pirmajai dzeloņstari (skaitā 2—8), otrajai mīksti stari.

Sistemātika
-----------

Korejas eleotriss (*Odontobutis platycephala*)
**Saldūdens eleotrisu dzimta** (*Odontobutidae*)

* Dienvidaustrumāzijas eleotrisi (*Neodontobutis*)
* Laosas eleotrisi (*Terateleotris*)
* Mazie eleotrisi (*Micropercops*)
* Rotani (*Perccottus*)
* Saldūdens eleotrisi (*Odontobutis*)
* Tropu eleotrisi (*Sineleotris*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Phylogenetic classification of bony fishes, 2016». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 22. martā. Skatīts: 2019. gada 27. februārī.
2. 1 2  Fish Base: Family: Odontobutidae Freshwater sleepers
3. 1 2 3  The Biology of Gobies[novecojusi saite]
4. 1 2  «Latvijas Daba: Eleotrisu dzimta». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 20. martā. Skatīts: 2019. gada 27. februārī.
5. ↑  Latvijas Daba: Eleotriss

Ārējās saites
-------------

* Molecular systematics and phylogenetic analysis of the Asian endemic freshwater sleepers (Gobiiformes: Odontobutidae)
* Britannica: Odontobutidae
Ukrainas himnas notis un vārdi
**„Vēl nav mirusi Ukraina"** (ukraiņu: *Ще не вмерла Україна*) ir Ukrainas valsts himna.

Vēsture
-------

Himnas vārdu autors ir Kijivas etnogrāfs Pavlo Čubinskis (*Pavlo Chubynsky*), bet tās mūziku 1863. gadā sacerēja katoļu priesteris un komponists Mihailo Verbitskis (*Mykhailo Verbytsky*).

1917. gadā šī ukraiņu patriotiskā dziesma kļuva par Ukrainas Tautas Republikas himnu. Neilgi pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas no Padomju Savienības, 1991. gada 5 decembrī pirmā Ukrainas prezidenta Leonīda Kravčuka (*Leonid Kravchuk*) inaugurācijā tika atskaņota *Ще не вмерла Україна*.

Himnas vārdi ukraiņu valodā
---------------------------

Ще не вмерла України і слава, і воля,  

Ще нам, браття молодії, усміхнеться доля.  

Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,  

Запануєм і ми, браття, у своїй сторонці.

*Piedziedājums*:
Душу, тіло ми положим за нашу свободу.  

І покажем, що ми, браття, козацького роду.

Himnas vārdi ukraiņu latīņu alfabētā (*Łatynka*)
------------------------------------------------

Šče ne vmerła Ukrajiny i słava, i vola,  
 
Šče nam, brattia mołodiji, usmichneťsia dola.  

Zhynuť naši vorižeńky, jak rosa na sonci,  

Zapanujem i my, brattia, u svojij storonci.

*Piedziedājums (divreiz)*  

Dušu, tiło my položym za našu svobodu  

I pokažem, ščo my, brattia, kozaćkoho rodu.

Himnas vārdu latviskojums
-------------------------

Vēl nav mirusi Ukrainas slava un brīve,  
 
Vēl mums, jaunie brāļi, uzsmaidīs veiksme.  

Izplēnēs mūsu naidnieki kā rasa saulē,  

Saimniekosim arī mēs, brāļi, savā zemē.

*Piedziedājums (divreiz)*  

Dvēseli un miesu mēs dosim par mūsu brīvi  

Un rādīsim, ka mēs, brāļi, no kazaku cilts esam.
**Ukrainas Nacionālā gvarde** (ukraiņu: *Національна гвардія України*) ir militārs formējums ar tiesībaizsardzības funkcijām, kas ietilpst Ukrainas Iekšlietu ministrijā. Gvardes pienākumi ir aizsargāt ir aizsargāt Ukrainas pilsoņu dzīvību, tiesības, brīvības un likumīgās intereses.

Kopējais karavīru skaits ir vairāk nekā 90 000.

Vēsture
-------

Ukrainas Nacionālā gvarde
Kā patstāvīga struktūra Ukrainas Nacionālā gvarde pastāvēja no 1991. līdz 2000. gadam, bet kā militārais formējums ar tiesībaizsardzības funkcijām atjaunota 2014. gadā.

2014. gada 6. aprīlī Nacionālās gvardes pirmais bataljons nodeva zvērestu.

Ukrainas Nacionālās gvardes karavīri Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā.
Nacionālajai gvardei bija liela nozīme Donbasa karā. 2014. gada 15. aprīlī 350 karavīru tika atsūtīti uz Slovjansku, lai cīnītos par pilsētu. Karā Ukrainas austrumos bija piedalījušies vairāk nekā 34 000 Nacionālās gvardes karavīru. Bojā gāja 219 cilvēki, 812 tika ievainoti, 14 bezvēsts pazuda.

Pašlaik piedalās Krievijas agresijas atvairīšanā.

Struktūra
---------

Ukrainas Nacionālās gvardes struktūru veido:

* Ukrainas Nacionālās gvardes pavēlniecība — komandieris, viņa pirmais vietnieks un četri vietnieki;
* Štābs — Ukrainas Nacionālās gvardes militārās vadības, loģistikas un finansiālā atbalsta struktūra;
* Ukrainas Nacionālās gvardes operatīvās un teritoriālās apvienības.
* Militārās vienības un apakšvienības, augstākās izglītības iestādes, militārās mācību vienības (centri), bāzes, iestādes un iestādes, kas neietilpst Ukrainas Nacionālās gvardes operatīvi teritoriālajās apvienībās.

Izglītības iestādes
-------------------

* Ukrainas Nacionālās gvardes Nacionālā akadēmija, Harkiva
* Ukrainas Nacionālās gvardes mācību centrs, 3007. nodaļa (Zoločiva, Ļvivas apgabals)

Kanādas instruktori no 2015. gada līdz 2022. gada 31. janvārim piedalījās 1951 Nacionālās gvardes kaujinieku apmācībā operācijas "Unifier" ietvaros.

Vadība
------

Ukrainas Nacionālās gvardes militāri politisko un administratīvo vadību īsteno Ukrainas iekšlietu ministrs.

Ukrainas Nacionālās gvardes tiešo militāro vadību īsteno Ukrainas Nacionālās gvardes komandieris.

Atsauces
--------

1. ↑  admin2. «Національна гвардія». *week.dp.gov.ua* (uk-ua). Skatīts: 2023-04-09.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ukrainas Nacionālā gvarde***.