recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gabriela Antova** (bulgāru: *Габриела Антова*; dzimusi 2002. gada 6. janvārī Sofijā) ir Bulgārijas lielmeistare šahā (2023).

Biogrāfija
----------

Šahu sākusi spēlēt septiņu gadu vecumā. Vairākkārt pārstāvējusi Bulgāriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2010. gadā Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U8 vecuma grupā. 2013. gadā bijusi trešā Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā. 2014. gadā ieņēmusi ceturto vietu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā. 2016. gadā Prāgā izcīnījusi otro vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U14 vecuma grupā. 2018. gada augustā Rīgā izcīnījusi 3. vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā G16 vecuma grupā. Daudzkārtējā Bulgārijas un Eiropas meiteņu čempionātu laureāte ātrajā šahā un šaha ātrspēlē dažādās vecuma grupās.

No 2014. gada regulāri piedalījusies Bulgārijas sieviešu šaha čempionātu finālos, kuros labāko rezultātu uzrādījusi 2017. gadā, kad dalījusi 3.-5. vietu, bet pēc papildu rādītājiem palikusi ceturtā.

2017. gadā Rīgā piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm.

Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2023. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Gabriela Antova | Chess Club Bankya[novecojusi saite]
2. ↑  23rd EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2013 - GIRLS U12
3. ↑  World Youth Chess Championships 2014 u12 Girls
4. ↑  «European Youth Chess Championship G14 Prague 2016 - Girls Under 14». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. janvārī. Skatīts: 2018. gada 17. janvārī.
5. ↑  «European Youth Chess Championship G-16 - 2018». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 10. septembrī. Skatīts: 2018. gada 30. augustā.
6. ↑  66th Bulgarian Individual Women's Chess Championship - Final 2017
7. ↑  European Individual Women Chess Championship 2017
8. ↑  89th FIDE Congress 2018, 26 Sep - 6 Oct, Batumi, Georgia

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Somu partija** (somu: *Suomalainen Puolue*, zviedru: *Finska partiet*), saukta arī par **veco somu partiju** (*vanhasuomalaiset*), bija konservatīva politiskā partija Somijā. Tā veidojusies 19. gadsimta otrajā pusē un darbojās līdz 1918. gadam.

Partiju 1860. gados veidojuši fenomānu intelektuāļi, bet tā vairākus desmitus gadu nebija formāli organizēta. Sākotnēji partijas mērķi bija somu valodas statusa, īpaši izglītībā, uzlabošana Somijas lielhercogistē, kura bija iekļauta Krievijas Impērijā, bet joprojām plaši tika izmantota zviedru valoda. 1877. un 1878. gada Somijas landtāga sasaukumos somu partija kļuva par garīdzniecības un zemniecības vadošo spēku.

1880. gados partijā radās frakcija, kas kritizēja Krievijas varas darbību Somijā; 1894. gadā šī frakcija atdalījās, dibinot jauno somu partiju. Somu partija savukārt meklēja likumīgas attiecības ar Krievijas valdību un aicināja sadarboties ar Krieviju, lai sev tīkamā virzienā mainītu valodas politiku. Neformāli somu partiju sāka saukt par veco somu partiju.
Kad 1899. gadā sākas pārkrievošana un Somijas autonomijas ierobežošana, jaunie somi uzsāka pasīvu pretošanos, bet vecā somu partija atbalstīja nomierināšanas pasākumus. Lai gan partija atbalstīja viedokli, ka Somijas likumīgās tiesības ir pārkāptas, tā uzsvēra, ka svarīgāk ir paturēt somu rokās oficiālos amatus, un bažījās, ka pretošanās var izraisīt tālāku autonomijas zaudēšanu.

Partija arī veicināja konservatīvās vērtības un atbalstīja daudzas sociālās reformas, īpaši tās ideoloģiskā līdera Danielsonona-Kalmari laikā pēc Irje-Koskinena nāves 1903. gadā.
Pēc 1906. gadā pieņemtās partijas programmas no ekonomikas statu punkta partija tika ierindota politiskajā centrā, starp kreiso sociāldemokrātisko partiju un labējo jauno somu partiju.
Pēc 1906. gada parlamenta reformas, no 1907. līdz 1917. gadam somu partijai bija otra lielākā pārstāvniecība Eduskuntā (aiz sociāldemokrātiem).

Pēc tam, kad 1917. gada decembrī Somija ieguva neatkarību un 1918. gada sākumā notika pilsoņu karš, somu valodas jautājums vairs nebija aktuāls. Galvenie partiju jautājumi kļuva ekonomiskie un konstitucionālie. Daļa somu partijas biedru atbalstīja republikas pārvaldes formu, bet daļa — monarhiju. 1918. gada 8. decembrī mazākums noskaņoto somu partijas biedru, kuri bija noskaņoti liberāli un atbalstīja republiku, un vairākums jauno somu partijas biedru dibināja jaunu partiju Nacionālā progresīvā partija (*Kansallinen Edistyspuolue*). Nākamajā dienā vairākums monarhistiski un konservatīvi noskaņoto somu partijas atbalstītāju un daļa jauno somu partijas biedru dibināja partiju Nacionālā koalīcija (*Kansallinen Kokoomus*).

Pazīstamākie partijas biedri
----------------------------

* Juho Kusti Pāsikivi
**Artūrs Dannebergs** (1891—1941) bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks. Latvijas armijas ģenerālis (1931), nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1891. gada 28. februārī Ķoņu pagasta Lejasķuķu mājās zemnieka Jēkaba Danneberga un viņa sievas Māretes ģimenē. Viņa vecākais brālis bija Pēteris Dannebergs.
1913. gadā beidza Penzas mērnieku un taksatoru skolu. 1913. gada decembrī viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā un ieskaitīja 3. Somijas artilērijas divizionā. Pirmā pasaules kara laikā viņš piedalījies Austrumprūsijas kaujās, pēc tam no 1915. gada janvāra līdz kara beigām dienēja Dienvidrietumu frontē. 1917. gadā Dannebergu paaugstināja par poručiku un viņš komandēja 6. Somijas artilērijas brigādes bateriju.

Latvijas brīvības cīņu laikā viņš 1919. gada 18. februārī iestājās Ziemeļlatvijas brigādē un 11. martā tika iecelts par 1. Valmieras baterijas komandieri. Piedalījās kaujās pret LSPR armiju pie Melnupes, Apes un Saru muižas, kur ievainots. Bermontiādes kauju laikā iecelts par Rīgas grupas artilērijas priekšnieku un paaugstināts par pulkvežleitnantu. Danneberga komandētā vienība 1919. gada 10. oktobrī ar lielgabalu apšaudīja dzelzs tiltu galus Pārdaugavā, viņš personiski vadīja artilērijas uguni un sekmēja Torņakalna ieņemšanu, pēc tam piedalījās Zemgales un Kurzemes atbrīvošanā.
Pēc brīvības cīņu beigām bija pulka komandieris. 1923. gadā beidza vecāko virsnieku kursus un 1925. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi. 1929. gada beidza kara akadēmiskos kursus un bija artilērijas inspektors. 1931. gadā viņu paaugstināja par Latvijas armijas ģenerāli.

Pēc Latvijas okupācijas Dannebergs bija Sarkanās armijas 24. teritoriālā korpusa artilērijas priekšnieks ģenerālmajora dienesta pakāpē. 1941. gada 14. maijā ģenerāli Dannebergu nosūtīja it kā uz kursiem Maskavā, kur viņu apcietināja. 1941. gada 18. jūlijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (*ВКВС СССР*) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Apbalvojumi
-----------

* Jura krusta IV šķira un medaļa;
* Staņislava ordeņa II, III šķira,
* Annas ordeņa II, III šķira,
* Vladimira ordeņa IV šķira,
* Igaunijas Brīvības krusts, II šķira,
* Lietuvas "Vytis" ordenis, I šķira,
* Lāčplēša Kara ordenis II, III šķira,
* Triju Zvaigžņu ordenis, II šķira (1936),
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1930).

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Juris Ekšteins "Latviešu ģenerāļi krita Piemaskavā". Arhivēts 2014. gada 8. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Avīze 2007. gada 29. jūnijā.
**Meidenheda** (angļu: *Maidenhead*) ir pilsēta (*town*) Anglijā, Bērkšīras grāfistē, Vindzoras un Meidenhedas unitārās pašvaldības administratīvais centrs. Administratīvi Meidenheda ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši pārvalda boro padome. Meidenheda ziemeļrietumos no Londonas Temzas labajā krastā 43 km no Čeringkrosas un 21 km no grāfistes centra Redingas. Airēšanas sporta centrs.

Vēsture
-------

Dažkārt tiek uzskatīts, ka mūsdienu Meidenhedas vietā Romas Impērijas laikos atradusies romiešu apmetne Alaunodunuma (*Alaunodunum*), ko apstiprina vairāki arheoloģiskie izrakumi. Mūsdienu pilsēta veidojusies pie ceļa no Londonas uz Bristoli vietā, kur tas šķērso Temzu. Sākotnēji tagadējās pilsētas vietā bija neliela anglosakšu pilsētiņa Sautelingtona (*South Ellington*). Kā Elintona pirmoreiz minēta Pastardienas grāmatā 1086. gadā. 1280. gadā pār Temzu pārceltuves vietā tika uzbūvēts tilts. Lejpus tilta tika uzbūvēta jauna piestātne vecās anglosakšu piestātnes vietā un pilsētiņu sāka dēvēt par *Maiden Hythe* — senangļu ‘Jaunā piestātne’; šis nosaukums pirmoreiz minēts 1296. gadā. Pilsētiņa sāka strauji attīstīties un tai piešķīra tirgus pilsētas (*market town*) statusu.

Atsauces
--------

1. ↑  Town and Country Planning Act 1990. The Neighbourhood Planning (General) Regulations 2012. Designation of Maidenhead Neighbourhood Area

Ārējās saites
-------------
**Kromiona** (sengr. *Κρομμυων*) jeb **Kromija** bija pilsēta senajā Grieķijā Korintas zemesšauruma austrumu malā pie Saronika. Ir uzskats, ka pilsēta ir nosaukta mitoloģiskā varoņa, Poseidona dēla, Kroma vārdā. Nosaukums ir atvasināts no grieķu vārda "sīpols", kas norāda uz to, ka sīpoli šeit varētu būt audzēti vēl no senatnes. Saskaņā ar mītu Tēzejs šeit nokāva Kromionas cūku Faiju.

Ir uzskats, ka senā Kromiona atrodas Agi-Teodori teritorijā, 26 kilometri no senās Korintas. Šeit 8. automaģistrāles abās malās tika atrasti seni pamati. Atradumu vecums variē no ģeometriskā perioda līdz Bizantijas laikam. Sākotnēji Kromiona bija Megāras daļa. 6. gadsimtā pr.Kr. to iekaroja Korinta. 425. gadā pr.Kr. Peloponēsas kara laikā Nikijs izpostīja pilsētu. 393. gadā pr.Kr. Korintas kara laikā spartiešu karavadonis Praksits ieņēma pilsētu un izmantoja to kā militāro bāzi. Romas impērijas un Bizantijas laikā pilsēta tika pārcelta tuvāk Kromionas ostai. 6. gadsimtā šī vieta joprojām figurēja Jerokla pilsētu sarakstā.

Arheoloģisko izrakumu vieta ir ap 110 metrus gara un 30 metrus plata, un tagad atrodas starp 8 autostrādi un dzelzceļa līniju, apmēram 100 metrus uz rietumiem no Agi-Teodori dzelzceļa stacijas. Šeit tika atrasti ģeometriskā perioda kapi, vēlā arhaiskā perioda teātris un podnieku darbnīca (4-2. gadsimts pr.Kr.). Apaļais teātris ir ap 13 metriem diametrā un ar 11 sēdvietu rindām. Teātra centrālā daļa bija bruģēta ar akmens plāksnēm un tās diametrs bija ap 7,4 metri. Ir uzskats, ka teātris kalpoja par populāru sanāksmju vietu (buleiteriju).

Pausānija apraksts
------------------

Antīkais ģeogrāfs Pausānijs Kromionu aprakstīja šādi: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Korintas apgabalam ir pieskaitāma tā saucamā Kromiona, nosaukta Poseidona dēla, Kroma vārdā. Stāsta, ka šeit dzīvoja savvaļas cūka Faija un viens no Tēzeja varoņdarbiem bija cīņa ar šo cūku. Ja iet tālāk, tad tur vēl manā laikā auga priede pašā jūras krastā un tur pat stāvēja Melikerta ziedoklis. Runā, ka uz šo vietu delfīns atnesa bērnu, un ka Sīzifs, atrodot to guļam, apglabāja Istmijā un viņa godam sarīkoja Istmijas spēles. | "|

Atsauces
--------

1. ↑  Estrabón, Geografía libros VIII-X, p.171, nota 608 de Juan José Torres Esbarranch, Madrid: Gredos (2001), ISBN 84-249-2298-0.
**Eigino Oškalns** (dzimis 1930. gada 14. jūlijā Jūrmalā, miris 2009. gada 19. septembrī Jūrmalā, apglabāts Lielupes kapos, Jūrmalā) bija pirmais latviešu pirotehniķis, kino darbinieks.

Rīgas Kinostudijas pirotehniķis
-------------------------------

Pēc studijām 1948. gadā viņš ilgāk par gadu nenoturas nevienā darbavietā, līdz vienreiz, vērojot Aloiza Brenča dramatiskā pulciņa nodarbību, viņš nolemj uzsākt darbu Rīgas Kinostudijā. Vēl pirms kino Oškalns kā pirotehniķis darbojās teātrī pie Eduarda Smiļģa, kurš Mežaparka Lielajā estrādē bija inscenējis "Spēlēju, dancoju": "Es vēl tagad atceros, kā man vajadzēja Harija Liepiņa Totam pa pēdām staigāt — augšā, lejā pa estrādes kāpnēm. Es ar dūmu svecēm viņam taisīju veļu valstību.".

Darbu kino uzsāka 1955. gada vasarā Cēsīs, režisoru Pāvela Armanda un Leonīda Leimaņa filmā Salna pavasarī. Par savu pirmo saskarsmi ar kino kādā intervijā vēlāk Oškalns atcerēsies: "Tur jau man nekas daudz nebija jādara. Armands lika taisīt dūmus un drusku pakurt uguntiņu. Vēl es nodarbojos ar bufeti, jo biju brīvāks. To blīkšķēšanu jau tur tik daudz nevajadzēja, bet garlaikoties man nepatīk. Es labāk *šeftēju* ar ābolkūkām. Pirotehniku jau pats biju izvēlējies. Par *maļaru* vai *stoļaru* iet es negribēju. Kaut ko jau man tomēr patika ķīmiķot. Tā nu es tad dedzināju Mālnieku mājas.".

Kopš tā laika līdz pat kinoindustrijas norietam 1990. gadu sākumā Oškalns kā vecākais pirotehniķis piedalījās vairāk nekā simt spēlfilmu uzņemšanā. Starp slavenākajām latviešu filmām, kurās viņš darbojies, minamas "Kā gulbji balti padebeši iet", "Cielaviņas armija", "Latviešu strēlnieka stāsts", "Šķēps un roze", "Pie bagātās kundzes", "Ceplis", "Vella kalpi", "Vella kalpi Vella dzirnavās", "Melnā vēža spīlēs", "Depresija", "Mirāža", "Akmens un šķembas", "Sprīdītis".

Oškalns ir strādājis arī visās kinooperatora Māra Rudzīša filmās. Viņi bija draugi, līdz pat brīdim, kad Rudzītis pēkšņi aizgāja no dzīves. Latviešu kino vēsturē sevi pierādījis kā vienu no spilgtākajiem sava amata pratējiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Es esmu burvis... Par tiem, kas aiz kadra. Mirdza Lūsiņa, žurnāls *Kino*, 1979. gada februāris, 16.lpp.
2. ↑  Bezbailīgs? Nē, ļoti prātīgs. Gunta Prape, *Liesma*, Nr.3, 1987.g. ISSN 0132-6449
3. 1 2  Šauj manā vietā! Pirotehniķis Eigino Oškalns. Intervē Ilona Brūvere, laikraksts *Literatūra.Māksla.Mēs*, 02.01.1997. 5.lpp.

Ārējās saites
-------------

* Okino.ru portāls (krievu valodā)[novecojusi saite]
* FDB portāls (poļu valodā)
* Bezbailīgs? Nē, ļoti prātīgs. Gunta Prape, Liesma, 1987. Nr.3, 12.lpp.
Vaļu līcis (Antarktīda)Vaļu līcisVaļu līcis
**Vaļu līcis**, arī **Veilsa līcis**, (angļu: *Bay of Whales*) ir dabīgs ledus līcis, ledus osta pie Rosa šelfa ledāja uz ziemeļiem no Rūzvelta salas. Veidojas Rūzvelta salu apliecošo divu ledus straumju sadures vietā. Līča konfigurācija nepārtraukti mainās.

Līci apklāja britu polārpētnieka Ernesta Šekltona ekspedīcija 1908. gada 24. janvārī un nodēvēja par Vaļu līci, jo apvidū tika novērots liels daudzums šo dzīvnieku.

Vaļu līcis dēļ ērtās piestāšanas vietas ir kalpojis par atbalsta punktu daudzām 20. gadsimta pirmās puses polārajām ekspedīcijām. 1911.—1912. gadā šajā vietā tika ierīkota Roalda Amundsena ekspedīcijas bāzes nometne Framheima. No 1928. līdz 1957. gadam amerikāņu polārpētnieks Ričards Bērds šeit ierīkoja četras no piecām Litlamerikas stacijām.

Atsauces
--------

Ledlauzis Vaļu līcī

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Vaļu līcis

Koordinātas: 78°30′S 164°20′W﻿ / ﻿78.500°S 164.333°W﻿ / -78.500; -164.333
Šis raksts ir par upi Augšzemē. Par citām jēdziena **Ilūkste** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ilūkste**, vidustecē **Šēderes upe**, Lietuvā **Lukšta**, ir Daugavas kreisā krasta pietekas Berezaukas labā satekupe (ar Dvieti) Augšdaugavas novadā un Lietuvā.

Baseina reljefu veido Augšzemes augstiene, ko pārdala Ilūkstes senleja, kas upes lejtecē savienojas ar Daugavas senleju. Ilūkste iztek no Lukšta ezera Lietuvā. Baseinā apmēram 40 ezeru (kopplatība 15 km²). Latvijas pierobežā neliela pieteka no labā krasta ievada Ilūkstē Marijas un Šarlotes ezeru ūdeņus, bet kreisā pieteka Rauda — Čičira, Suviena, Sodžu ezeru ūdeņus no Lietuvas. Ilūkstes apkārtne no Latvijas robežas līdz Ilūkstei ir pauguraina, krastos tīrumi mijas ar mežu puduriem. Lejpus Ilūkstes pilsētas Ilūkste plūst pa plašajām Daugavas palienēm. Palu laikā, kad Daugavā pie Glaudānu salas veidojas ledus sastrēgumi, ūdeņi appludina Ilūkstes lejteci līdz pat Ilūkstei.

Pašā augštecē Ilūkstes reljefa kritums ir apmēram 1 m/km, vidustecē Ilūkstes paugurainē — pakāpienveidīgs, vietām līdz 10—15 m/km; lejtecē Aknīstes nolaidenumā tas ir neliels — 0,3—1 m/km. Upē ir Ilūkstes un Šēderes dzirnavezers, pie pēdējā izbūvēta hidroelektrostacija. Lielākās pietekas: Rauda (24 km), Eglaine (10 km; tai tikpat gara pieteka Lašupīte), Kazupe (9 km), Šēdere (12 km), Munde. Ilūksti šķērso Daugavpils—Panevēžas dzelzceļa līnija un Daugavpils—Jēkabpils ceļš.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
Daugavpils Iespēju vidusskola
**Vidusskola** ir vispārējās izglītības iestāde, kas nodrošina vispārējo vidējo izglītību, t.i. izglītību, kas atbilst ISCED 3. līmenim. Vidusskola atbilst 10.—12. klasēm, un tajā parasti mācās skolēni no 16 līdz 18 gadu vecumam (lai gan tas ir atkarīgs no vecuma, kādā bērns sāka apmeklēt skolu, un no tā vai bērns ir atkārtojis kādu mācību gadu). Latvijā, lai iestātos vidusskolā, ir jābūt nokārtotiem pamatizglītības eksāmeniem, un vidusskolas beigās ir jākārto vidējās izglītības eksāmeni.

Citas iestādes, kas nodrošina vispārējo vidējo izglītību ir ģimnāzijas, kā arī vakara (maiņu) vidusskolas vai tālmācības vidusskolas.

Bieži par vidusskolu sauc izglītības iestādes, kuras nodrošina gan vispārējo pamatizglītību (1. līdz 9. klasi), gan vispārējo vidējo izglītību.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas kvalifikāciju datubāze. «Izglītības sistēma». *LKD* (latviešu). Skatīts: 2023-05-06.
2. ↑  «pamatizglītība un vispārējā vidējā izglītība Latvijā». *enciklopedija.lv* (angļu). Skatīts: 2023-05-06.
**Gerānija** (grieķu: *Γεράνεια Όρη*) ir kalnu masīvs Centrālajā Grieķijā Korintas zemesšaurumā starp Atiku un Peloponēsu. Šis kalnu masīvs stiepjas no ziemeļiem uz dienvidiem apmēram 5-10 km un no rietumiem uz austrumiem ap 30 km. Gerānijas kalnu masīvs stiepjas no Korintas līča un nedaudz atdalīts no Saronikas līča, izņemot daļu, sauktu par Kakija Skala, kas stiepjas līdz pašam Saronikam. Austrumos no Gerānijas grēdas atrodas Megara, bet dienvidrietumos — Korinta. Gerānijas kalnu masīvs atrodas Megaras un Lutraki-Perahoras-Agia Teodori municipalitāšu teritorijā.

Nosaukums
---------

Šis kalns senatnē bija zināms ar sieviešu nosaukumu: Gerānija, kuru piemin Tukidīds un Pausānijs. Saskaņā ar senu tradīciju savu nosaukumu tas ieguvis no dzērvēm, kuras atveda Megāru pie tām, glābjoties no Deukaliona plūdiem. Pēc Pausānija teiktā, Gerānija ir Megaras sauszemes gala nosaukums, kas līdzinās dzērves kaklam.

Vēsture
-------

Saskaņā ar sengrieķu mitoloģiju, Tēsejs, ejot caur Gerānijas apgabalu uz Atēnām, kur aiz "Skīrona akmeņiem" jeb Kakija Skalas, atrodas Agija Teodora, nogalināja meža kuili Faiju.

Pēc Termopilu kaujas spartieši ar uzbērumiem bloķēja seno Skīrona ceļu un uzbūvēja Korintas zemesšauruma aizsargmūri. Kad sākās Peloponēsas kauja, korintieši šeit izveidoja nometni, pirms doties uz Megarīdu.

Apraksts
--------

Gerānijas kalni veido sarežģītu reljefu, jo atrodas senas un aktīvas ģeoloģiskās darbības zonā. Tie iekļauj sevī virkni augstieņu, no kurām nozīmīgākās ir Pintica, Mazā un Lielā Duskija, kā arī Makreplaga — pati augstākā virsotne (1351 metrs vai 1369 metri). Makreplagas virsotnē ir uzbūvēts OTE sakaru tornis. Lielākā daļa nogāžu ir relatīvi stāvas, bet to veidotie jūras krasti ziemeļos un rietumos ir klinšaini un grūti pieejami. 

Kalnu ziemeļrietumu galā veidojas Melagavi (jeb Heraona) un Olmiona ragi. Blakus Olmiona ragam atrodas neliels Asprokampo līdzenums. Melagavi raga galā atrodas jūras karaflotes bāka, bet nedaudz tālāk raga dienvidu malā senais Perahoras Heraons. Vēl tālāk uz austrumiem izvietojas Vulagmeni ezers, kurš ar nelielu kanālu savienots ar Korintas līci.

Gerānijas dienvidaustrumu gals nobeidzas ar Kakija Skalu, vietu, caur kuru transporta līdzekļiem vienmēr bija bīstami braukt cauri, galvenokārt, biežo noslīdeņu dēļ.

### Dzīvā daba

Kalnos ir sastopama bagātīga augu valsts. To veido priedes, egles, ozoli, un šeit aug ap 950 augu sugu, un dzīvo desmitiem dzīvnieku sugu. Gerānijas apakšējā daļa ir klāta ar Halebas priežu mežiem, bet augšdaļa ar Kefalonijas balteglēm. Gar strautiem aug oleandri un viteksi (Ābrahāma koki). Kalnos aug arī tādas endēmiskas sugas, kā *Centaurea megarensis* un *Stachys spruneri*. No dzīvniekiem var minēt Eiropas žurkzalkti (*Zamenis situla*), Hermaņa bruņurupuci (*Testudo hermanni*), Apmaloto bruņrupuci (*Testudo marginata*), Acaino halcidu (*Chalcides ocellatus*), Balkānu zaļo ķirzaku (*Lacerta trilineata*). Šī ir "Natura 2000" aizsargājamā teritorija.

2021. gada maijā šajā kalnu masīvā izcēlās liels meža ugunsgrēks, kura rezultātā nodega mežs 52 000 ha platībā, bet kopumā 71 000 ha zemes.

Atsauces
--------
**Eduards Viktors fon Rozenbergs** (1878—1954) bija vācbaltiešu jurists, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1878. gada 30. augustā Patkules muižā (*Gilsen*). Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, studēja tieslietas Pēterburgas Universitātē. Līdz 1915. gadam darbojās kā Pēterburgas advokāts.
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas kļuva par Tautas padomes locekli no Vācbaltu progresīvās partijas un Latvijas Republikas Valsts kontrolieri no 1918. gada 2. decembra līdz 1919. gada 13. jūlijam.

1920. gada 6. februārī Rozenbergu iecēla par Latvijas pagaidu diplomātisko priekšstāvi Vīnē, bet 1922. gada 9. jūnijā par pilnvaroto lietvedi. 1924. gadā E. fon Rozenbergs piedalījās Latvijas un Austrijas tirdzniecības un kuģniecības līguma izstrādāšanā un organizēja Z. A. Meierovica vizīti Vīnē. 1925. gada 23. jūlijā Latvija likvidēja pārstāvniecību Vīnē. No 1927. gada septembra darbojās kā zvērināts advokāts Rīgā, no 1929. gada — Ludzā, no 1934. gada — Rīgā un Limbažos, no 1935. gada janvāra — vienīgi Limbažos.

Pēc Otrā pasaules kara sākuma Rozenbergs pārcēlās uz dzīvi Vācijā.
Miris 1954. gada 22. decembrī Leipcigā.

Darbi
-----

* *Für Deutschtum und Fortschritt in Lettland, Erinnerungen und Betrachtungen*. Rīga: Salamandra 1928. — 199 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Eduards Viktors fon Rozenbergs
3. ↑  Baltisches Biografisches Lexikon digital
Baronu Knoringu dzimtas ģerbonis (1882)
**Hoveni** (vācu: *von der Howen*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Latvijā 15. gadsimtā. Dzimta vēlāk izplatījās arī Krievijā.

Vēsture
-------

Dzimtas Baltijas atzara aizsācējs bija Livonijas ordeņa vasalis Henne van der Hove, kuram mestrs Johans fon Mengede 1467. gada 9. jūnijā izlēņoja Garozas un Tetelmindes muižas. 1475. gada 26. februārī ordeņa mestrs Bernds fon der Borhs viņam izlēņoja Auderupes (*Auderuppe*) un Vircavas (*Howens-Würzau*) muižas. Savukārt ordeņa mestrs Volters fon Pletenbergs 1517. gada 16. jūlijā Hennes dēlam Evertam izlēņoja Elejas un Audruvas muižas vēlākajā Sesavas draudzes novadā. Līdz 17. gadsimta vidum dzimtas uzvārdam bija vairākas formas: *von der Hove(n)*, *Hof(f)en*, *Huffe(n)*, *Howe(n)*.

1620. gada 17. oktobrī Eberharda fon der Hoves dzimtu ierakstīja Kurzemes bruņniecības matrikulā. 1747. gadā Georgs Heinrihs fon der Hovens kļuva par Livonijas bruņniecības, bet Magnuss Gustavs fon der Hovens 1815. gadā par Igaunijas bruņniecības locekli.
1853. gada 21. septembrī Hovenu dzimtai piešķīra mantojamu barona titulu.

Muižas Latvijā
--------------

*Tetelmünde*, *Garrosen*, *Würzau*, *Wohlfahrt*, *Audrau*, *Taymen*, *Wergruppen*, *Rafftermünde*, *Bredenfeld*, *Neu-Würzau*, *Eckengraf*, *Marienhof* (*Neuenburg*), *Brotzen*, *Neu-Bergfried*, *Alauen*, *Weesit*, *Dannenfeld*, *Lubben*, *Lieben*, *Essern*, *Tingern*, *Iwen*, *Fockenhof*, *Grenzhof*, *Suhrs*, *Stirben*, *Klein-Drogen*, *Ostbach*, *Freiberg*.

Ievērojami dzimtas pārstāvji
----------------------------

* Oto Kristofers fon der Hovens (1699—1775), Kurzemes un Zemgales hercogistes muižnieks un politiķis
* Oto Hermanis fon der Hovens (1740—1806), hercogistes pārstāvis Varšavā, Kurzemes bruņniecības sekretārs
* Reinholds Johans fon der Hovens (1775—1861), ģenerālmajors, Gruzijas civilgubernators (1818—1829)
* Kristofers fon der Hovens (1795—1890), Besarābijas militārais topogrāfs, infantērijas ģenerālis

* Oto Kristofers fon der Hovens (1699—1775)Oto Kristofers fon der Hovens (1699—1775)
* Oto Hermanis fon der Hovens (1740—1806)Oto Hermanis fon der Hovens (1740—1806)
* Kristīna Juliāna Hovena, dzimusi Vittena (1735—1767)Kristīna Juliāna Hovena, dzimusi Vittena (1735—1767)
* Gruzijas civilgubernators Reinholds Johans fon der Hovens (1775—1861)Gruzijas civilgubernators Reinholds Johans fon der Hovens (1775—1861)
* Topogrāfs ģenerālis Kristofers fon der Hovens (1795—1890)Topogrāfs ģenerālis Kristofers fon der Hovens (1795—1890)
**Kārlis Rusovs** (segvārds "Salna" un "Raiskums", 1916—2005) bija latviešu skolotājs, nacionālās pretošanās kustības vadītājs Vidzemē, Latvijas nacionālo partizānu apvienības (LNPA) Centrālvidzemes apgabala komandieris (1946—1948). Rediģēja partizānu laikrakstu "Sudrabota Saule", sacerējis vairākas mežabrāļu dziesmas ("Nāc, latvieti!", "Cik grūti…" u.c.).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1916. gada 30. novembrī Jaunpiebalgas pagastā vijoļmeistara Frīdriha Rusova ģimenē. 1931. gadā beidzis Jaunpiebalgas vidusskolu. Absolvēja Rīgas Skolotāju institūtu, no 1938. gada strādāja par skolotāju Cēsīs, Cesvainē un Lizumā, bija aizsargs 10. Cēsu aizsargu pulkā. 1939.-1940. gadā dienēja Latvijas armijas Štāba bataljonā. 

1944. gada septembrī pievienojās sava brāļa Jāņa Rusova vadītajai partizānu grupai. 1945. gada 1. augustā sadursmē ar NKVD gāja bojā Pēteris Rusovs, bet 21. septembrī Mēdzūlas ieņemšanas laikā – arī vecākais brālis Jānis. Pēc tam ievēlēts par partizānu grupas vecāko un darbojas Cēsu apriņķa Jaunpiebalgas, Veļķu, Mēdzūlas pagastos. 1946. gadā K.Rusovu ievēlēja par Latvijas Nacionālo partizānu apvienības Prezidija locekli un Centrālvidzemes grupu organizētāju un darbības koordinētāju. 1945. gada ziemā čekisti apcietināja viņa tēvu Frīdrihu Rusovu. 1945. un 1946. gadu mijā Madonas apriņķī NKVD veica operāciju pret Rusova grupas partizāniem, 1946. gada jūlijā grupa pievienojās LNPA.

1948. gada augustā viņu nodeva čekas aģents Pētersons (Pēteris Līdums), kurš uzdevās par Rīgas jaunatnes pagrīdes organizācijas vadītāju. Pēc Rusova aresta apcietināja 10 partizānus un 97 viņu atbalstītājus. 1949. gada 10. decembrī Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas kara tribunāls piesprieda Kārlim Rusovam brīvības atņemšanu uz 25 gadiem. No 1950. gada jūnija atradās politiskā ieslodzījumā Vorkutlagā Komi APSR. 1955. gadā soda laiku samazināja līdz 15 gadiem. Kopš 1956. gada atradās brīvajā nometināšanā. 1958. gada rudenī nosacīti atbrīvots pirms termiņa.

Pēc soda izciešanas strādājis par vecāko pasniedzēju un neklātienes fakultātes dekānu Ļeņingradas Kalnrūpniecības institūta Vorkutas filiālē. No 1967. līdz 1986. gadam - vācu valodas pasniedzējs Vorkutas Kalnrūpniecības tehnikumā. 1987. gadā viņš atgriezās Latvijā. Reabilitēts 1992. gada 3. jūnijā. 1987.-1997. gadā dzīvoja Valmierā, pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas darbojās Daugavas Vanagu Latvijas apvienības Tālavas nodaļā. No 1997. līdz 2005. gadam dzīvoja Rīgā. Miris 2005. gada 8. septembrī Rīgā.

Dokumentālās filmas
-------------------

* "Latviešu nacionālo partizānu karš" (režisors Rodrigo Rikards, 2003)
* "Nesalauztie" (režisors Raitis Valters, 2004)

Viens no abu filmu varoņiem ir Kārlis Rusovs.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Mana dzimtene ir Latvija, jūsējā – Krievija. Mežabrāļa Kārļa Zariņa dzīvesstāsts Ilze Pētersone la.lv, 2019. gada 1. aprīlī
2. 1 2  Heinrihs Strods. *Latvijas Nacionālo partizānu karš III. Dokumenti, apcerējumi un atmiņas, 1944-1956*. Rīga : Latvijas Universitātes žurnāla "Latvijas Vēsture" fonds, 2003. ISBN 9984-643-55-7.
3. ↑  Cēsu Centrālā Bibliotēka
4. ↑  timenote.info
Šis raksts ir par revolucionāru. Par citām jēdziena **Jānis Jansons** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Jānis Jansons** vai **Janis Jansons-Brauns** (1872—1917), segvārds un pseidonīms **Brauns**, bija latviešu sociāldemokrāts, literatūrkritiķis un publicists.

Dzīvesgājums
------------

Jānis Jansons (sēž pirmais no labās), Fricis Roziņš (stāv pirmais no labās) un citi Liepājas Nikolaja ģimnāzijas absolventi (1890).
Dzimis 1872. gada 18. martā Rāvas pagasta „Kaugaru" mājās zemnieka Ernesta Jansona daudzbērnu ģimenē. Mācījās Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. No 1890. gada studēja Maskavas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, tad pārgāja uz Tērbatas Universitātes juridisko fakultāi, bija Pīpkalonijas biedrs.
Publicēja apjomīgus literatūrkritikas rakstus - „Domas par jaunlaiku literatūru" (1892—1893) un „Mūsu vecajai paaudzei" (1894). Viens no „Jaunās strāvas" līderiem, laikraksta „Dienas Lapa" redakcijas darbinieks (1896). 

1897. gadā viņu apcietināja un izsūtīja uz Smoļenskas guberņu (1898—1903).
1903. gadā atgriezās Latvijā un 1904. gadā iestājās LSDSP un tās 1. kongresā ievēlēts Centrālkomitejas locekli un Ārzemju komitejas locekli, lietoja segvārdu *Brauns*. Piedalījās LSDSP programmas izstrādāšanā.

1905. gada revolūcijas laikā bija nelegālā laikraksta „Cīņa" un laikraksta „Dienas Lapa" redaktors.
1906.gadā caur Somiju emigrēja uz Beļģiju, tālāk uz Angliju. Darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Ārzemju komitejā Londonā, Berlīnē un Šveicē un turpināja būt „Cīņas" redaktors (1910—1914). Uzrakstīja vēsturisku apceri „Baltijas revolūcija", ko 1912. gadā publicēja Briselē.

Pēc Pirmā Pasaules kara sākuma 1914. gadā pievienojās lieliniekiem un darbojās KSDSP Londonas grupā. Pēc Februāra revolūcijas devās atpakaļ uz Latviju, bet bija to 11 pasažieru vidū, kas gāja bojā, kad vācu zemūdene U30 1917. gada 13. aprīlī Ziemeļjūrā nogremdēja tvaikoni „Zara", kas devās no Londonas uz Tronheimu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 4. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 420.—421. lpp. (1983).
2. ↑  Caledonian Maritime Research Trust[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 171918085
* LCCN: no2011090131
* ISNI: 0000 0001 2083 7498
* GND: 1056157089
* NKC: uk2013775547

 |

 |
**Pieškalni** (arī **Pieškaļi**) ir ciems Cēsu novada Priekuļu pagastā, kas novietojies nelielā Pieškaļu jeb Pieškalnu ezera ziemeļu krastā. Apdzīvotā vieta atrodas 5,5 kilometrus uz ziemeļiem no novada centra Cēsīm, ar kurām ciemu savieno valsts vietējās nozīmes autoceļš V292. Pieškalni ar pagasta centru Priekuļiem ir savienoti tikai caur Cēsīm.

Ciems nav iekļauts valsts adrešu reģistrā.

Ģeogrāfija
----------

Pieškalni atrodas Gaujas Nacionālā parka ainavu aizsardzības zonā, viena kilometra attālumā no diviem valsts nozīmes aizsargājamiem ģeoloģiskiem dabas pieminekļiem devona smilšakmens atsegumiem: Ērgļu (Ērģeļu) klintīm, kuru viens no nosaukumiem ir Pieškalnu (Pieškaļu) iezis, un Ramātu klintīm. Ciema malā, pie autobusa pieturas, atrodas Zviedru priede.

Ciema centrālo daļu veido vēsturiskās vecsaimniecības "Pieškaļi" ēkas (19./20. gadsimtu mija) un padomju laikos celtās dzīvojamās ēkas: divas divstāvu daudzdzīvokļu ēkas un vairākas vienģimeņu ēkas. Uz ziemeļiem no dzīvojamās zonas atrodas bijušā kolhoza "Sarkanais karogs" vistu fermas komplekss, no kura daļu apsaimnieko SIA "Gaižēni", kas 2000. gadā ierīkoja sivēnmāšu kompleksu "Gaujaskalni" , bet vairums ēku nav apsaimniekotas. Starp dzīvojamo zonu un vistu fermu atrodas mazdārziņi.

Vēsture
-------

1601. gadā zviedru iekarotās Vidzemes daļas arklu revīzijā pirmoreiz pieminēta Pieškalēju (*Pesskallems*) sēta ar 1 arklu zemes, kas ietilpa Līvu (*Liewennsche*) vakā jeb pagastā. Nosaukuma izcelsmi var skaidrot ar teikās vēstīto, ka "šeit dzīvojis karaļa piešu kalējs". 

Vēlākos vēstures avotos parādās citi līdzīgi nosaukumi. Pieškaļu (*Peskals*) vārds minēts 1725. gadā, kur zemnieks ar šādu uzvārdu minēts starp Cēsu pilsmuižas ļaudīm. 1767. gadā pieminētas Pieškalnu (*Peeschkaln*) mājas.

2. pasaules kara laikā apkārtni šķērsojusi frontes līnija, tuvējos mežos atradušās vācu pozīcijas.

Mūsdienu apdzīvotā vieta sākusi veidoties 20. gs. 50. gados, kādreizējās "Pieškaļu" zemēs izveidojot starpkolhozu dējējvistu fermu un uzceļot dzīvojamās ēkas fermas strādniekiem un viņu ģimenēm. Vistu fermu vēlāk pārņēma kolhozs "Sarkanais karogs".

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra; LĢIA vietvārdu datubāzes identifikators: 42902.
2. ↑  Dāņu uzņēmējs, ieguldot četrus miljonus, būvēs vēl vienu cūku fermu Ercmane, E. 03.11.2004. Sk. 15.08.2017
3. 1 2  Cēsu pils vēsture. 10. nodaļa Cēsu pilsnovads līdz XVII gs. vidum Dzenis, A.
4. ↑  Ērgļu klintis. Īsais tūrisma vēstures kurss Arhivēts 2022. gada 9. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. edruva.lv 29.12.2006. Sk. 15.08.2017

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Priekuļu pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Bušugrava
* Dukuri
* Garkalne
* Ģībolas
* Inkuļi
* Jaunkalni
* Jāņmuiža
* Jaunrauna
* Kunči
* Ķingas
* Leukādijas
* Mežciemi
* Pieškalni
* **Priekuļi**
* Smurģi
* Spāriņi
* Strautmaļi
* Šautuves
* Tirzieši
* Vaives dzirnavas
* Vīstuči

 |

 |
**Vindzora** (angļu: *Windsor*) ir pilsēta (*town*) Anglijā, Bērkšīras grāfistē, Vindzoras un Meidenhedas unitārās pašvaldības otra lielākā apdzīvotā vieta. Administratīvi Vindzora ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši pārvalda boro padome. Atrodas ziemeļrietumos no Londonas Temzas labajā krastā 35 km no Čeringkrosas un 25 km no grāfistes centra Redingas. Vindzorā atrodas viena no Apvienotās Karalistes monarha oficiālajām rezidencēm Vindzoras pils.

Vēsture
-------

Pirmoreiz minēta 9. gadsimta anglosakšu hronikā kā *Windlesora* — no senangļu valodas — ‘Vinča upmalā’. Tiek uzskatīts, ka apdzīvotā vieta pastāvējusi pirms 1070. gada, kad pirmais normaņu Anglijas karalis Viljams Iekarotājs šeit uzbūvēja koka pili. Ap 5 km lejpus pils atradās Vecā Vindzora, kuru jau kopš 8. gadsimta apmeklēja augstmaņi. Ap 12. gadsimtu Vecā Vindzora pārcēlās uz Jauno Vindzoru pie pils, kas sāka attīstīties Henrija II laikā; šeit uzbūvēja baznīcu, tirgu, tiltu pār upi un leprozoriju.

Jau kopš dibināšanas brīža Vindzorai bija privileģēts brīvas pilsētas (*free borough*) statuss, bet 1277. gadā Edvards I tai piešķīra karaliskā boro statusu. Viduslaikos Vindzora, pateicoties tās privilēģijām, bija viena no bagātākajām pilsētām valstī. Edvarda III laikā no 1350. līdz 1368. gadam tika uzbūvēta mūsdienu Vindzoras pils un tas bija viduslaiku Anglijas lielākais sekulārais būvniecības projekts; neskatoties uz mēra epidēmiju, pilsētas iedzīvotāju skaits dubultojās. 15. gadsimtā pils būvniecība turpinājās, uzbūvējot Svētā Džordža baznīcu, kas kļuva par nozīmīgu svētceļojumu vietu.

Noslēdzoties reformācijai, svētceļnieku plūsma 16. gadsimtā apsīka un pilsēta panīka. Pils tika uzskatīta par novecojušu un pamesta novārtā. Pils un līdz ar to arī pilsēta sāka atdzimt Džordža III laikā, kas to izvēlējās par vienu no savām rezidencēm. Ievērojami pils atjaunošanas darbi notika karalienes Viktorijas laikā dažas desmitgades vēlāk. 19. gadsimtā lielākā daļa pilsētas tika pārbūvēta tagadējā viedolā.

Mūsdienās ievērojams tūrisma centrs, šit atrodas arī pasaulē pēc platības lielākais *Legoland* parks.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Kārlis Jansons**, pieņemtais vārds **Čārlzs (Čārlijs) Skots** (angļu: *Charles Johnson, Charles E. Scott*, 1882-1939), bija latviešu lielinieks un spiegs, viens no Amerikas Komunistiskās partijas dibinātājiem. Kominternes un komunistisko arodbiedrību (Profinternes) kustības darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1882. gada (12.) 24. janvārī Rāvas pagastā „Kaugaru" mājās zemnieka Ernesta Jansona un viņa sievas Annas, dzimušas Krauzes, daudzbērnu ģimenē, viņa vecākais brālis bija publicists un jaunstrāvnieks Jānis Jansons. Mācījās Liepājas jūrskolā, pēc tās beigšanas 1904. gadā iestājās LSDSP. 1905. gada revolūcijas laikā ar segvārdiem "Kažis" un "Kapteinis" piedalījās nelegālās literatūras un ieroču transportēšanā. Pēc 1906. gada februāra uzbrukuma Krievijas Valsts bankas aplaupīšanā Helsinkos emigrēja uz Vāciju un Angliju. Uzstājās ar runu 2. LSDSP kongresā.

1908. gadā Jansons pārcēlās uz dzīvi ASV, kur pieņēma vārdu Čārlzs Skots, saukts arī Čārlijs Skots. Tur darbojās Amerikas Sociālistiskās partijas Latviešu koporganizācijā, piedalījās Amerikas Komunistiskās partijas un Kanādas Komunistiskās partijas dibināšanā. Bija Apvienotās Amerikas Komunistiskās partijas (*United Communist Party of America*) Centrālkomitejas loceklis (1919—1923). 
1920. gadā viņš ar Čārlza Skota vārdu tika ievēlēts par ASV un Kanādas komunistu delegātu Kominternes kongresā Maskavā un piedalījās arī Austrumu tautu kongresā Baku.

Pēc Kominternes uzdevuma viņš izveidoja tās Panamerikas biroju (*Communist International’s Pan-American Bureau in America*, 1921). 
1923. gadā viņā kā Kanādas komunistu pārstāvis Čārlzs Džonsons atkal ieradās Maskavā uz Kominternes izpildkomitejas plēnumu un piedalījās Arodbiedrību internacionāles jeb "Profinternes" (*Профинтерн*) Centrālās padomes sesijā.
1925. gada maijā viņu iecēla par PSRS pārstāvniecības Japānā preses un informācijas biroja referentu ar segvārdu "Jamoto". Viņa uzdevums bija organizēt Profinternes arodbiedrības Japānā, bet 1929. gadā arī Ķīnā un Britu Indijā. 
1930. gadā viņu ievēlēja Profinternes Centrālkomitejā. 1932. gadā ar Kārļa Šteina vārdu viņš pildīja slepenus uzdevumus Vācijā un Francijā, bet 1933. gadā viņš ar Čārlza Džonsona vārdu sāka lasīt lakcijas ārzemju studentiem Maskavas Starptautiskajā Ļeņina skolā (*Международнaя Ленинскaя школa в Москве*). 1935. gadā viņš piedalījās 7. Kominternes kongresā Maskavā, bet 1936. gadā kļuva par Profinternes anļu-amerikāņu sekcijas vadītāja vietnieku.

NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada rudenī apcietināts un pēc pratināšanām 1939. gada 19. aprīlī nošauts kādā no Piemaskavas masu kapiem.
1982. gadā Liepājas jūrskolu nodēvēja Kārļa Jansona vārdā.

Literatūra
----------

* Штейнберг В. А. Чарлз Скотт, его друзья и враги. О Карле Янсоне. Москва: Политиздат, 1983

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Штейнберг В. А. Чарлз Скотт, его друзья и враги. О Карле Янсоне. Москва: Политиздат, 1983 (krieviski)
2. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 4. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 421. lpp. (1983).
3. ↑  Memories of C.E. Ruthenberg by J.J. Ballam: Excerpt from an Interview Conducted by Oakley C. Johnson and Ann Rivington, June 3, 1940
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ganību iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ganību iela** ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Ganību iela sākas krustojumā ar Talsu šoseju un beidzas krustojumā ar Kaugurciema ielu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar asfaltu segumu. Ganību ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve. Pārsaukta, bijusi Atomu iela.

Ielu savienojumi
----------------

Ganību iela ir savienota ar šādām ielām:

* Talsu šoseja
* Kaugurciema iela

Skatīt arī
----------

* Kaugurciems

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu G |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| G | 
* Gaidas
* Gaileņu
* Gaismas
* Gaiziņa
* Ganību ceļš
* Ganību
* Ganu
* Garkalnes
* Gāršas
* Gaujas
* Gleznotāja Miervalža Ķemera gatve
* Glūdas
* Gobu
* Gončarova
* Graudu
* Grāvju
* Griežu
* Griķu
* Grīšļa
* Grīvas
* Grobiņas
* Gulbenes
* Gulbju
* Gundegas

 |
|  |
| Ģ | 
* Ģertrūdes prospekts
* Ģirta

 |

 |
**Barselonas akvārijs** (katalāņu: *Aquàrium de Barcelona*) ir Eiropas lielākais akvārijs. Viens no pasaules nozīmīgākajiem Vidusjūras zemūdens faunas aizsardzības centriem. Atrodas Barselonā, Vecās Ostas rajonā, netālu no Kolumba pieminekļa, Spānijas Molle (*Moll d'Espanya*). Adrese: *Port Vell, Moll d’Espanya*, tuvākā metro stacija — *Drassanes*.

Barselonas akvārijs būtībā ir milzīgs 36 metrīgs okeanārijs, kas ietver sevī 4,5 mlj. litru ūdens un 35 nelielus akvārijus, kur katrs no tiem raksturojas ar savu faunas un floras sastāvu. Caurspīdīgs 80 metru garš zemūdens stikla tunelis, kas skaitās pats garākais pasaulē, izvietots zem okeanārija, kur var izvietoties līdz 100 cilvēkiem vienlaicīgi, un ļauj apmeklētājiem justies kā jūras dzelmē.

Ekspozīcija ir izveidota 14 dažādu ekosistēmu veidā: klinšaina un smilšaina pludmale, aļģu audzes, zemūdens alas un groti, koraļļu rifi u.t.t. Vēl 7 akvāriji ir veltīti tropiskajām ekosistēmām: šeit var apskatīt, piemēram, Lielā Barjerrifa, Sarkanās jūras un Karību jūras iemītniekus to dabiskajā dzīves vidē. Viena no interesantākajām ekspozīcijas daļām ir miniakvāriji, kas akcentē uzmanību uz pārsteidzošiem jūru iemītniekiem, kurus ir grūti apskatīt lielā ūdens tilpumā. Tādi, piemēram, ir jūraszirdziņi, sūkļi un mikroskopiskas zivtiņas, kuras var ieraudzīt tikai palielinājumā. Barselonas akvārijā ir savākts ap 11 tūkst. jūras dzīvnieku, kas pārstāv 450 sugas, un no tiem 300 jūras zivju sugas.

Papildus šeit ir dažādas izstādes par jūras tematiku, kafejnīca, veikals, konferenču zāles u.c. No akvārija atvēršanas 1995. gada 8. septembrī to ir apmeklējuši vairāk kā 14 miljoni cilvēku.

Galerija
--------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  *DK ceļvedis: Barselona un Katalonija*. 68. lpp. ISBN 978-9934-0-3507-4.
**Ziemeļu frontes 12. armijas kareivju deputātu padomes izpildkomiteja**, saīsināti, **Iskosols** (*Исполнительный комитет Совета солдатских депутатов 12-й армии Северного фронта (Искосол)*) bija Krievijas Impērijas 12. armijas kareivju deputātu padomes izpildinstitūcija Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. gada marta līdz 1918. gada martam, kas pamatā darbojās Latvijas teritorijā.

Vēsture
-------

Neilgi pēc Februāra revolūcijas 12. armijas kareivju deputātu padomes kongresā Rīgā 1917. gada 9. (22.) martā ievēlēja savu izpildinstitūciju, kurai uzdeva risināt kareivju pašpārvaldes jautājumus un pārstāvēt viņu viedokli pie 12. armijas vadības. Par priekšsēdi kļuva poručiks Georgijs Kučins-Oranskis, par sekretāru — Jānis Ozols. Iskosola locekļi pārsvarā bija meņševiki un eseri. 1917. gada maijā Iskosols apvienojās ar 12. armijas virsnieku deputātu padomes izpildkomiteju **Iskomofu**. Līdz Oktobra revolūcijai Iskosols bija lojāls Krievijas Pagaidu valdībai.

1917. gada 11. (24.) jūlijā pēc Latvijas Sociāldemokrātijas, kuru vadīja boļševiki, ierosmes tika izveidots 12. armijas Kreisais bloks, kas nostājās opozīcijā meņševiku un eseru pārvaldītajam Iskosolam. Augustā Kreisajā blokā ietilpa 28 pulki: 10 sibīriešu strēlnieku, 9 krievu kājnieku un 9 latviešu strēlnieku, kas bija vairāk nekā trešdaļa 12. armijas pulku. Kreisais bloks beidza savu darbību pēc Oktobra revolūcijas, kad 12. armijas ārkārtējais kongress Petrogradā 1917. gada 15. (28.) novembrī pieņēma bloka rezolūciju un pārvēlēja Iskosolu, kurā vairākums locekļu piederēja blokam.

1917. gada 28. oktobrī 12. armijas kareivju un virsnieku kongresā Cēsīs padome sašķēlās jautājumā par atbalstu Pagaidu valdībai vai Ļeņina valdībai, ar minimālu pārsvaru atbalstot Pagaidu valdības gāšanu. 14. un 15. novembrī notika 12. armijas ārkārtas kongress, kurā vairākumu ar 405 pret 143 balsīm ieguva lielinieki, kas atbalstīja Iskolata politiku Latvijā. Par jauno izpildkomitejas priekšsēdētāju ievēlēja Semjonu Nahimsonu.

Izpildkomiteja beidza pastāvēt pēc 1918. gada marta Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem sakarā ar Krievijas bruņoto spēku demobilizāciju.

Skatīt arī
----------

* Iskolastrels

Literatūra
----------

* Greitjāne R. Vidzemes bezzemnieku padomju darbība, 1917.g. marts - 1918.g. februāris. - Zinātne: Rīga, 1986.
* Drīzulis A. Lielais oktobris Latvijā. - Zinātne: Rīga, 1987.
* Iskolata republika: sociālistiskā valstiskuma veidošanās Latvijā. / sast. Pēteris Bondarevs - Avots: Rīga, 1988. ISBN 5-401-00319-6

Ārējās saites
-------------

* Padomju tiesības Latvijas teritorijā pirmskara laikā, to raksturojums.
* Ezergailis, Andrew. The Latvian Impact on the Bolshevik Revolution: The First Phase: September 1917 to April 1918, East European Monographs no. 144. Boulder: East European Monographs, 1983 ISBN 088033035X (angliski)
* Значение слова "Искосол" в Большой Советской Энциклопедии (krieviski)
* Искосол. // Словари и энциклопедии на Академике. (krieviski)
* Рижская оборонительная операция. (krieviski)

Atsauces
--------


1. ↑  Igors Vārpa. *Ceļš uz Latvijas valsti. 1914—1922*. Jumava, 2012. 64.—68. lpp. ISBN 978-9934-11-060-3.
| Osmaņu impērijas kultūra |
| --- |
|  |
| * Arhitektūra
* Valoda
* Mūzika
* Virtuve
 |
| * Dzeja
* Proza
* Miniatūra
* Tērpi
 |
| * Cīņa eļļā
 |
| * s
* d
* l
 |

**Kebabs** (arābu un persiešu valodās: كباب, [kabāb], turku valodā: *kebap*) ir uz oglēm vai citā veidā cepta vai grilēta gaļa pēc Tuvo Austrumu, centrālās Āzijas un Dienvidāzijas tautu tradīcijām. Kebaba pagatavošanai parasti izmanto jēra vai liellopu gaļu, bet atsevišķās receptēs pamatā ir vistas gaļa vai zivis. Sakarā ar ticības aizliegumiem, musulmaņi un jūdaisti kebabu negatavo no cūkgaļas.

Kebabs uz iesma
---------------

Kebabs uz iesma cepas uz kastē gruzdošām oglēm.
Kebabs uz iesma (turku valodā: *şiş kebabı* [ʃiʃ kebabî]) ir uz oglēm cepti vai grilēti uz koka vai metāla iesma (turku valodā: *şiş* [ʃiʃ]) uzdurti nelieli gaļas gabali. Kebabam izmanto jebkādu gaļu un kopā ar gaļas gabaliem uz iesma parasti uzdur arī dārzeņus vai augļus (baklažāns, tomāts, paprikas pipars, sīpols un sēnes).

Latvijā un visā bijušās Padomju Savienības teritorijā populārs svētku ēdiens ir šiš-kebaba paveids šašliks (Krimas tatāru valodā: *şışlıq* [ʃîʃlîk]).

Tiek uzskatīts, ka kebaba cepšanai uz iesma pirmsākumi meklējami viduslaiku osmaņu impērijas armijā, kuras karagājienos karavīri uz saviem zobeniem uzdurtos gaļas gabalus cepuši nometnes ugunskuros. Tomēr vēstures avotos ir arī liecības tam, ka šāds gaļas cepšanas veids bijis populārs arī pirms turku ienākšanas Bizantijā.

Grozītais kebabs
----------------

Iskendera kebabs (*İskender kebap*), ko Bursā, Turcijā izdomāja Iskenders pašā.
Grozītais kebabs (turku valodā: *döner kebab* [dœner kebab]) ir uz vertikāla iesma sadurtas lielas jēra vai vistas gaļas šķēles, kas griežas un tiek grilētas no vienas malas ar oglēm vai ar elektrisku sildītāju. Grozītais kebabs ir līdzīgs girosam, šavarmai un *taco al pastor*.

Grozīto kebabu parasti pasniedz smalki sagrieztu ar salātiem kā pildījumu pitas maizē, picās vai uz šķīvja kopā ar ceptiem *frī* kartupļiem. Grieztais kebabs ir populārs ātro uzkodu ēdiens vairākās Eiropas valstīs.

Atsauces
--------

1. ↑  Merriam-Webster Online - Shish kebab
2. ↑  Vasmer's Etymological Dictionary
3. ↑  Shashlik in Reference.com
4. ↑  Clifford A. Wright. *A Mediterranean Feast*. New York : William Morrow, 1999. 333. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kebabs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
**Ļevs Karahans** (krievu: *Лев Михайлович Карахан*) vai **Levons Karahanjans** (armēņu: Լեւոն Միքայելի Կարախանյան) bija armēņu izcelsmes revolucionārs un padomju diplomāts.

Dzīvesgājums
------------

Absolvēja Tiflisas reālo skolu. 1910–1915. gadā studēja Sanktpēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē (neabsolvēja), 1916. gadā pabeidza Tomskas Universitāti. 1904. gadā iestājās KSSP, meņševiku kustībā. Strādāja partijas darbā Harbinā un Sanktpēterburgā.

1913. gadā Karahans iestājās Apvienotās sociāldemokrātu (boļševiku un meņševiku) Sanktpēterburgas organizācijā un nodarbojās ar aģitāciju un propagandu, kā arī ar organizatorisko darbu.

1917. gada novembrī un 1918. gada sākumā viņš bija padomju delegācijas sekretārs Brestas miera līguma sarunās. No 1918. gada marta līdz 1920. gadam viņš bija ārlietu tautas komisāra vietnieks. No 1921. gada viņš tika iecelts par pilnvaroto pārstāvi Polijā. No 1923. gada septembra līdz 1926. gada augustam viņš bija pilnvarotais pārstāvis Ķīnā.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņš aizstāvēja internacionālistiskas nostājas. Piedalījās žurnālu "*Текстильщик*", "*Рабочие Ведомости*" un nelegālā orgāna "*Вперёд*" organizēšanā, kā arī izveidoja nelegālu tipogrāfiju.

No 1927. līdz 1934. gadam viņš bija PSRS ārlietu tautas komisāra vietnieks, pēc tam (līdz 1937. gada 3. maijam) vēstnieks Turcijā. Viņš tika ievēlēts par PSRS Centrālās izpildkomitejas locekli.

1937. gada 3. maijā tika atsaukts no Turcijas uz Maskavu un arestēts. Apsūdzēts līdzdalībā fašistiskā sazvērestībā ar mērķi gāzt padomju varu. 1937. gada 20. septembrī Augstākās tiesas militārā kolēģija piesprieda viņam nāvessodu. Tajā pašā dienā nošauts.

Reabilitēts 1956. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ļevs Karahans***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 13502242
* LCCN: n86073599
* ISNI: 0000 0000 6685 857X
* GND: 133514412
* SUDOC: 138323100

 |

 |