recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Megrelija-Augšsvanetija** (gruzīnu: სამეგრელო-ზემო სვანეთი) ir viena no Gruzijas mharēm. Izvietojusies valsts valsts ziemeļrietumos starp Melno jūru un Lielā Kaukāza grēdu. Rietumos robežojas ar Abhāziju, ziemeļos — ar Krieviju, austrumos — ar Imeretiju un Raču-Lačhumi un Lejassvanetiju, dienvidos — ar Guriju. Lielākās pilsētas ir Zugdidi (administratīvais centrs) un Poti. Lielākā daļa mhares iedzīvotāju pieder pie gruzīnu subetniskajām grupām megreļiem (90%) un svaniem (10%).

Geogrāfija
----------

Mhare ietver vēsturiskos Gruzijas novadus Megreliju un Svanetijas rietumu daļu. Mhares dienvidu daļa atrodas Kolhidas zemienē, bet centrālā un ziemeļu daļa iestiepjas Lielā Kaukāza grēdās dienvidu nogāzēs. Galvenās kalnu grēdas mharē un uz tās robežām ir Svanetijas grēda ziemeļos, Egrisas grēda austrumos un Kodori grēda ziemeļrietumos. 96% mhares teritorijas atrodas 1000 m augstumā vjl, bet 66% teritorijas — augstāk par 2000 metriem. Galvenās mhares upes ir Inguri, Rioni, Chenisckali, Hobi un Tehuri. 41% no mhares teritorijas aizņem meži.

Atsauces
--------

1. ↑  Administration of the State Representative. About the region

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Megrelija-Augšsvanetija***.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Gruzijas administratīvais iedalījums Valsts karogs: Gruzija |
| --- |
|  |
| Autonomās republikas | 
* Abhāzija¹
* Adžārija

 |
|  |
| Mhares | 
* Gurija
* Iekšējā Kartlija²
* Imeretija²
* Kahetija
* Lejaskartlija
* Mcheta-Mtianeti²
* Megrelija-Augšsvanetija
* Rača-Lečhumi un Lejassvanetija²
* Samche-Džavahetija

 |
|  |
| Pilsēta ar speciālu statusu | 
* Tbilisi

 |
|  |
| 
* ¹ teritoriju kontrolē pašpasludinātā Abhāzijas Republika
* ² daļu teritorijas kontrolē pašpasludinātā Dienvidosetijas Republika

 |

 |
**Arukila** (igauņu: *Aruküla*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Rāziku pagasta Arukilas ciemā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa. Arukilas pieturas punkts atrodas 26 km attālumā no Tallinas, 32,8 km attālumā no Aegvīdu un tajā pietur Tapas (Tartu, Valgas, Rakveres) un Tallinas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni, kā arī piepilsētas elektrovilcienu maršruta Tallina—Aegvīdu—Tallina elektrovilcieni..

Vēsture
-------

Igaunijas pirmā dzelzceļa Baltijas Osta—Rēvele—Tosno būvniecība norisinājās no 1869. līdz 1870. gadam. 

1898. gadā pēc īpaša Arukilas muižas (vācu: *Arroküll*, igauņu: *Aruküla mõis*) muižnieka Baranova (vācu: *Peter Paul Alexander von Baranoff*, krievu: *Пётр Петрович фон Баранов*) pasūtījuma Arukilā tika izveidots privāts dzelzceļa pieturas punkts. Līdz 1891. gadam ziemas sezonas laikā Baranovkas pieturas punktu varēja izmantot tika pats Baranovs un viņa ģimenes locekļi. 1924. gadā pieturas punktā tika izbūvēti divi sānu ceļi, bet pietura ieguva Arukilas nosaukumu. 

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Arukilas pieturas punktā tika izbūvētas divas jaunas pasažieru starpceļu platformas. Platformu augstums - 550 mm, garums - 100 m.

Attēlu galerija
---------------

* Pēteris Pauls Aleksandrs fon BaranovsPēteris Pauls Aleksandrs fon Baranovs
* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑   Archived 2013. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)
3. ↑   (igauniski)
4. ↑   Archived 2009. gada 29. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Tapu** |
|  Kulli |  **Arukila** | Rāziku  |
**Siļķu haizivis** (*Lamna*) ir viena no makreļhaizivju dzimtas (*Lamnidae*) ģintīm, kas apvieno divas mūsdienās dzīvojošas skrimšļzivju sugas. Siļķu haizivs (*Lamna nasus*) sastopama Atlantijas okeāna ziemeļos un dienvidos, kā arī Indijas un Klusā okeāna dienvidos. Toties lašu haizivs (*Lamna ditropis*) tikai Klusā okeāna ziemeļdaļā.

Kopīgās īpašības
----------------

Siļķu haizivju ģints sugām raksturīga endotermija — tās spēj akumulēt vielmaiņā izdalīto siltumu, uzturot sava ķermeņa temperatūru augstāku, nekā tā ir ūdenim. Temperatūras starpība ar apkārtējo vidi var sasniegt 15,6 °C. Līdzīgas īpašības zivīm ir vēl novērotas tikai dažām lielām, ātrām kaulzivīm — tunzivīm un zobenzivīm.

Siļķu haizivju ģints abām sugām ir drukns, spēcīgs ķermenis. Purns konisks, vidēji garš. Nāsis novietotas purna vidusdaļā. Mute plata, paraboliska. Zobi plāni, smaili, īlenveidīgi, ar gludām malām. Uz muguras divas trīsstūrveida spuras, no tām pirmā liela un augstu izcelta. Pirmā spura atrodas virs vai nedaudz aiz krūšu spuru pamatnes. Anālā spura atrodas zem otrās muguras spuras. Uz astes stumbra nelieli ķīļi.

Sistemātika
-----------

**Siļķu haizivju ģints** (*Lamna*)

* Lašu haizivs (*Lamna ditropis*)
* Siļķu haizivs (*Lamna nasus*)
* †*Lamna attenuata*
* †*Lamna carinata*
* †*Lamna hectori*
* †*Lamna marginalis*
* †*Lamna obliqua*
* †*Lamna quinquelateralis*
* †*Lamna trigeri*
* †*Lamna trigonata*

Atsauces
--------

1. 1 2  Fish Base: Genus: Lamna[novecojusi saite]
2. ↑  S. D. Anderson, K. J. Goldman: "Temperature Measurements from Salmon Sharks, Lamna ditropis, in Alaskan Waters", Copeia, Vol. 2001, No. 3, 2001-08-06
3. ↑  «ATP-induced Reverse Temperature Effect in Isohemoglobins from the Endothermic Porbeagle Shark (Lamna nasus)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 25. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 5. martā.
4. ↑  Marine Species: Genus Lamna[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Lamna
**Mehri Geldijeva** (turkmēņu: *Mähri Geldiýewa*; dzimusi kā **Mehri Ovezova** 1973. gada 4. aprīlī) ir Turkmenistānas starptautiskā lielmeistare šahā (1998).

Biogrāfija
----------

1993. gadā Kožikodē (Indija) izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1998. gadā Kualalumpurā izcīnījusi bronzas medaļu Āzijas sieviešu individuālajā šaha čempionātā. 1999. gadā dalījusi 2. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Sārī, kā arī uzvarējusi Turkmenistānas sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Turkmenistānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 7 reizes (1994-2002, 2006, 2010). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 zelta (1996, 1998) medaļas;
* Āzijas spēlēs piedalījusies 2010. gadā;
* PSRS komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (1986-1991).

Par panākumiem turnīros FIDE 1996. gadā Geldijevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1998. gadā – starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Kļuvusi par pirmo un pagaidām vienīgo Turkmenistānas šahisti, kas saņēmusi šaha lielmeistares nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  2nd Fajr Int. Women’s Open 2009
2. ↑  Championship of Turkmenistan (women) 2009
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Mekhri Geldieva
4. ↑  OlimpBase :: Asian Games (chess - women) :: Mekhri Geldieva
5. ↑  OlimpBase :: Soviet Women's Team Chess Championship :: Mekhri Ovezova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Buržuā fjordsRoņi uz ledus gabala Buržuā līcī
**Buržuā fjords** (franču: *Fiord Bourgeois*, angļu: *Bourgeois Fjord*, spāņu: *Fiordo Bourgeois*) ir ap 50 km garš un līdz 10 km plats līcis Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē Antarktīdā, daļa no daudz lielākā Margeritas līča. Atdala Faljēra krastu dienvidos no Lubē krasta ziemeļos. Daļu no līča krastiem veido tuvu viena otrai esošas salas, lielākās no kurām ir Purkuapā sala, Blekloka sala un Horsšū sala. Līci atklāja 1908.—1910. gadu franču antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un nosauca par godu Francijas armijas ģeogrāfijas dienesta vadītājam pulkvedim Žozefam Buržuā *(Joseph E. Bourgeois)*.[1] Horsšū salā no 1955. līdz 1960. gadam darbojās britu polārstacija Horsšūailenda.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Buržuā fjords
2. ↑  Horseshoe Island Station Y — History

Koordinātas: 67°40′S 67°05′W﻿ / ﻿67.667°S 67.083°W﻿ / -67.667; -67.083
Kurzemes bīskapa Edmunda zīmogs. Apliecošais uzraksts: S(igillum) Edmundi Dei Gratia Epi(scopus) Curonien(sis).
**Edmunds no Verdes** jeb **Verdas Edmunds** (vācu: *Edmund von Werth*, latīņu: *Edmundus de Werth*; miris 1292. gada 14. decembrī) bija Kurzemes bīskaps (1263—1292). Vācu ordeņa brālis.

Dzīvesgājums
------------

Bilzenes pils, kurā aplabāts Kurzemes bīskaps Edmunds.
Dzimis ap 1232. gadu Reinzemē pie Koblencas. Iestājās Vācu ordenī un Kuršu sacelšanās laikā 1263. gada 5. martā tika iecelts par Kurzemes bīskapu.
1267. gadā viņš atgriezās dzimtenē un 1274. gadā ieguva savā īpašumā Andernahas (*Andernach*) pili.
Pēc prūšu un zemgaļu sacelšanās pilnīgas apspiešanas 1290. gadā Kurzemes bīskaps Edmunds atgriezās savā diecēzē un ar Rīgas arhibīskapa atļauju nodibināja jaunu Sv. Marijas katedrāles domkapitulu, kas sastāvēja no Vācu ordeņa brāļiem, kas šim nolūkam tikuši nominēti jau Livonijas ordeņa mestra Villekina laikā. Ar Kurzemes domkapitula dibināšanas aktu bīskaps Edmunds noteica, ka 1/3 no bīskapijas ienākumiem patur domkapituls, bet 2/3 bīskaps. Šos noteikumus par jaunu 1300. gada 10. aprīlī apstiprināja nākamais Kurzemes bīskaps Burhards.

1291. gadā devās uz Flandriju, kur mira 1292. gadā, apglabāts Bilzenes pils kapaelā.

Literatūra
----------

* Gustavs Strenga: *Livonia as a lieu de mémoire of the Teutonic Order in the Empire.* In: Anti Selart, Matthias Thumser (Hrsg.): *Livland — eine Region am Ende der Welt?* / *Livonia — a Region at the End of the World?* Forschungen zum Verhältnis zwischen Zentrum und Peripherie im späten Mittelalter / Studies on the Relations between Centre and Periphery in the Later Middle Ages. Böhlau, Köln / Weimar 2017, ISBN 978-3-412-50805-0, S. 367—369.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315939940
* GND: 1069561851

 |

 |
**Ronnes šelfa ledājs** (angļu: *Ronne Ice Shelf*) ir šelfa ledājs Antarktīdā, Vedela jūras dienvidrietumu daļā. Rietumos tas robežojas ar Palmera Zemes Orvila krastu un Elsvērta Zemes Zumberga krastu, austrumos Berknera sala to atdala no Filhnera šelfa ledāja. Dienvidaustrumos Ronnes šelfa ledājam piekļaujas Pensakolas kalni, dienvidrietumos — Elsvērta kalni. Dažkārt Filhnera un Ronnes šelfa ledāji tiek uzskatīti par vienotu **Filhnera—Ronnes šelfa ledāju**, kas pēc kopējās platības (ap 449 000 km²) ir otrs lielākais šelfa ledājs pēc Rosa šelfa ledāja.

Ledājs ir ap 600 km plats un 500 km garš. Tā augstums pie ledāja frontes ziemeļos ir ap 30 m, vidus un dienvidu daļā — līdz 120 m. Ledāja biezums ir no 400—700 m pie tā pamatnes līdz 200 m pie frontes. Barojas galvenokārt no Evansa ledus straumes austrumos un Faundeišena ledus straumes dienvidos. Ledāja dienviddaļā atrodas vairāki ledus pacēlumi, lielākie no kuriem ir Korfa un Henrija ledus salas. Aptuveni ik pēc 20 gadiem no ledāja atdalās gigantiski aisbergi — tādi atšķēlās 1964. gadā un 1980. gados, kā arī 1998. gadā.

Ledāja fronti 1947. gada novembrī un decembrī divu lidojumu gaitā apsekoja privātā amerikāņu ekspedīcija Finna Ronnes vadībā. Ronne ledāju nosauca par **Lesitera šelfa ledāju** (*Lassiter Shelf Ice*), bet apvidu dienvidos no tā — savas sievas vārdā par **Edītes Ronnes Zemi** (*Edith Ronne Land*). 1957.—1958. gadu Starptautiskā ģeofizikas gada ekspedīcijas laikā atklājās, ka šelfa ledājs ir ievērojami lielāks dienvidu virzienā un iekļauj visu Edītes Ronnes Zemi. Tā kā kapteiņa Lesitera vārdā jau bija nosaukts Lesitera krasts Antarktīdas pussalas austrumos, šelfs ledājs tika nosaukts par **Edītes Ronnes šelfa ledāju**. Pēc pašas Edītes Ronnes lūguma viņas vārds tika izņemts no nosaukuma un Ronnes šelfa ledāja nosaukums godina visus trīs Antarktikas pētniekus Ronnes — Edīti, Finnu un tā tēvu Martinu, kas piedalījās Roalda Amundsena Dienvidpola ekspedīcijā. Edīte Ronne piedalījās 1947./1948. gada ekspedīcijas organizēšanā un darbojās kā pētnieks Stoningtonas salas bāzē.[1]

Ronnes šelfa ledājs pētīts galvenokārt no polārstacijām, kas atradušās uz vieglāk pieejamā Filhnera šelfa ledāja. Uz paša Ronnes šelfa ledāja bijušas tikai divas vasaras stacijas — padomju Družnaja II (1982-1986) un vācu Filhnere (1982-1999).[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Ronnes šelfa ledājs
2. ↑  Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia

Ārējās saites
-------------

* Ledāja karte[novecojusi saite]
* A.M.Smith Ice rumples on Ronne Ice Shelf, Antarctica[novecojusi saite]
* Numerical models of steady-state thickness and basal ice configurations of the central Ronne Ice Shelf. Antarctica by M.A. Lange[novecojusi saite]
* Elevation, Ice Thickness and Structure Mark Maps of the Central Part of the Filchner-Ronne Ice Shelf By Franz Thyssen, Andreas Bombosch and Henner Sandhäger
**Katerīna Sforca** (itāļu: *Caterina Sforza*; dzimusi 1463. gadā Milānā, mirusi 1509. gada 28. maijā Florencē) bija itāļu muižniece, vēlāk Forli grāfiene. Viņas tēvs bija Milānas hercogs Galeaco Maria Sforca, bet māte Lukrēcija Landriani. Kad Katerīna bija pieaugusi, viņa ieguva Imolas lēdijas titulu un, apprecējusies ar Girolamo Riārio, kļuva par Forli grāfieni. 

Katerīna piedalījās dažādās aktivitātēs, daudzas no tām bija saistītas ar alķīmiju, dejām un medībām. Viņai bija astoņi bērni, no kuriem tikai pats jaunākais Džovanni dalle Bande Nere mantoja mātes spēcīgo un kaujiniecisko raksturu.

1500. gada 12. janvārī Valentinoā hercogs Čezarē Bordža iekaroja Forli cietoksni, bet Katerīnu ieslodzīja. Romas pāvests Aleksandrs VI apgalvoja, ka Katerīna ir mēģinājusi viņu noindēt ar saindētām vēstulēm, tomēr vēsturnieku viedoklis par šo apgalvojumu atšķiras. Viņa palika ieslodzījumā līdz 1501. gada 30. jūnijā.

1509. gada aprīlī Katerīna saslima ar pneimoniju. Viņa mira 1509. gada 28. maijā četrdesmit sešu gadu vecumā. Viņa ir iemantojusi iesauku "Forli Tīģeris, kas iebiedēja visu Itāliju".

Atsauces
--------

1. ↑  Cecilia Brogi: *Caterina Sforza*, Arezzo, Alberti & C. Editori, 1996, p. 243.
2. ↑  Cecilia Brogi: *Caterina Sforza*, Arezzo, Alberti & C. Editori, 1996, p. 244.
3. ↑  Natale Graziani, Gabriella Venturelli: *Caterina Sforza*, Milano, Arnoldo Mondadori Editore, 2001, p. 298.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Katerīna Sforca***.
* Renesanses filozofijas enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 5727279
* LCCN: n50002511
* ISNI: 0000 0001 0776 5565
* GND: 118796844
* SUDOC: 029163692
* BNF: cb12084682w (data)
* NKC: mzk20191030445
* SBN identifikators CUBV079883 nav derīgs.
* BNE: XX1354338

 |

 |
**Patriks Frīzahers** (vācu: *Patrick Friesacher*; dzimis 1980. gada 26. septembrī, Volfsbergā, Austrijā) ir bijušais Formula 1 pilots. Viņš brauca Minardi komandā 2005. gada sezonas pirmajā pusē, taču vēlāk tika atstādināts sakarā ar sponsoru trūkumu. 

Frīzahers sāka braukt ar kartingiem jau agrā vecumā. Austrietis četrus gadus (sākot ar 2001.) piedalījās Formula 3000 čempionātā, vairākkārt kāpjot uz pjedestāla. Sākotnēji Frīzahers bija iekļauts arī Red Bull jauno pilotu programmā. Atšķirībā no vadošajām komandām, kur vadība maksā pilotam, Frīzahers maksāja Minardi, lai viņš varētu braukt. Viņu vēlāk aizvietoja Roberts Dornboss. 2006. gadā austrietis pārstāvēja savu valsti A1 Grand Prix čempionātā. 2008. gada augustā Frīzahers izmēģināja jauno šasiju, tomēr piedzīvoja avāriju un lauza trīs skriemeļus. Pašlaik Frīzahers piedalās ALMS sacīkstēs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Patriks Frīzahers***.
* *Driver Database* profils (angliski)
* *Motorsportstats* profils (angliski)
* *Racing-Reference driver* profils (angliski)
**Željezovce** (slovāku: *Želiezovce*) ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Levices apriņķī pie Hronas upes.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1274. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Željezovce gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Želīza** (*Zselíz*). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki
-------

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija ungāri (51,25 %) un slovāki (47,1 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (61,27 %), nereliģiozi (18,43 %), luterticīgie (6,37 %).

Pilsētā atrodas firsta Esterhāzi bijušā vasaras rezidence, kurā 1818. un 1824. gada vasaras pavadīja Francis Šūberts, mācīdams Esterhāzi meitas un radīdams dažus no saviem pazīstamākajiem darbiem, piemēram, *Marche militaire*.

Fakti
-----

Pilsētas vārdā nosaukta neolīta arheoloģiskā kultūra (*Želiezovská skupina*), kas uzplaukusi starp 5000. un 4700. gadu p. m. ē.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Željezovce***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 154784723
* LCCN: n81138238
* GND: 4544199-6
* NKC: ge131605

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Īsaksena** (angļu: *Isachsen*) ir slēgta Kanādas meteoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Ellefa Ringnesa salas rietumu krastā. Nosaukta, domājams, pēc Īsaksena pussalas salas ziemeļos, kas savukārt nosaukta par godu norvēģu polārpētniekam Gunnaram Īsaksenam.

Vēsture
-------

Stacija izveidota pēc Otrā pasaules kara ASV un Kanādas kopīgā Apvienotā Arktikas meteoroloģisko staciju (*Joint Arctic Weather Stations*; JAWS) projekta ietvaros kā viena no piecām Kanādas Arktikā; pārējās bija Jūrika (1947), Rezolūta (1947), Moldbeja (1948) un Alerta (1950). Stacijas būve uzsākta 1948. gada 3. aprīlī, bet regulārie meteoroloģiskie novērojumi sākti 3. maijā. Pie stacijas darbojās lidlauks. 1958. gadā stacija tika ievērojami atjaunināta un uzlabota, lietojot moduļveida iepriekš sagatavotas konstrukcijas. ASV personāls stacijā strādāja līdz 1971. gada oktobrim; pēc tam tā pārgāja pilnībā Kanādas pārvaldībā, kas atkārtoti uzlaboja stacijas infrastruktūru. 1978. gada 31. jūlijā finansējuma trūkuma dēļ stacijas darbība tika pārtraukta. 1989. gadā Īsaksenā tika uzstādīta automātiskā meteostacija.

1989. un 1992. gadā staciju kā bāzi izmantoja Augstās Arktikas Psiholoģijas pētniecības stacija (*High Arctic Psychology Research Station*, HAPRS). Katrā no reizēm seši vai septiņi pētnieki izmantoja viens otru kā dalībniekus, pētot izolācijas, attāluma un aukstuma ietekmi uz psiholoģiskiem un fizioloģiskiem procesiem, piemēram, garšas uztveri, aizkaitināmību, garastāvokli, subjektīviem un hormonāliem stresa, smadzeņu viļņu un miega rādītājiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Isachsen Meteorological Aeronautical Presentation System
2. ↑  The Canadian Encyclopedia. High Arctic Weather Stations
3. ↑  «Above&Beyond – Canada's Arctic Journal. Eureka. First of five JAWS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 9. decembrī. Skatīts: 2022. gada 30. jūlijā.
4. ↑  Arctic Guide. Abandoned High Arctic Weather Station, Isachsen on Ellef Ringnes Island, Nunavut

Ārējās saites
-------------

* aAron Munson (fotogrāfijas)
**Īsausu zorro** (*Atelocynus microtis*) ir suņu dzimtas plēsējs. Tā ir **īsausu zorro ģints** (*Atelocynus*) vienīgā suga. Īsausu zorro mēdz saukt arī par **īsausu suni** jeb **īsausu lapsu**. Spāņu valodā "lapsa" ir "zorro".

Īsausu zorro ir sastopams tikai Amazones baseinā Dienvidamerikā, tādās valstīs kā Peru, Brazīlija, Kolumbija, Ekvadora un iespējams Venecuēla. Tas apdzīvo lietus meža biezokņus, izvairoties no cilvēka.

Izskats
-------

Īsausu zorro ķermeņa garums ir 100 cm, augums skaustā 25 - 30 cm, svars 9 - 10 kg. 
Īsausu zorro ir īsas kājas, un nelielas, noapaļotas austiņas. Tam ir lapsveidīgs purns un kupla aste. Īsausu zorro kažoks variē no tumši pelēkas līdz rūsgani pelēkai krāsai, reizēm tas ir tēraudzils vai kafijas brūns. Mugura bieži ir tumšāka par pārējo ķermeni. Tā kažoka spalva ir īsa un ļoti bieza. Īsausu zorro kāju pirksti ir daļēji savienoti ar peldplēvi.

Īsausu zorro kustības atgādina kaķa kustības, tam ir šaurs krūšu kurvis, pagarināts galvaskauss un gari ilkņi, kas ir redzami pat tad, kad mute ir aizvērta. Kā visiem suņu dzimtas dzīvniekiem īsausu zorro ir 42 zobi.

Ieradumi
--------

Īsausu zorro pamatā ir plēsējs un pārtiek no zivīm, kukaiņiem un maziem zīdītājiem. Zinātniskie pētījumi liecina, ka Peru novērotā īsausu zorro diēta sastāvēja no zivīm 28%, kukaiņiem 17%, mazi zīdītāji 13%, augļi 10%, krabji 10%, vardes 4%, rāpuļi 3%, putni 10%.

Īsausu zorro mātītes ir par vienu trešdaļu lielākas nekā tēviņi. Zorro ir vienpatņi un dzīvo vientuļnieka dzīvi, lai gan ir novēroti arī dzīvnieki, kas uzturas kopā pa pāriem. Nobiedēti īsausu zorro spalvas uz muguras saceļas vertikāli stāvus. Par reprodukciju zinātniekiem trūkst faktu, lai gan ir pieņemts uzskatīt, ka īsausu zorro ir pieaudzis apmēram viena gada vecumā. Kucēni dzimst alās, zinātnieku atrastajās 3 alās ir uzskaitīti 2 - 3 kucēni katrā. Vienā no tām bija abi vecāki.

Sistemātika
-----------

Pliocēnā pirms 2,5 miljoniem gadu suņu dzimtas dzīvnieki migrēja no Ziemeļamerikas uz Dienvidameriku. Īsausu zorro priekšteči piemērojās dzīvei tropu lietus mežos. Zinātnieki mūsdienās īsausu zorro sistematizē kā suņu cilts pārstāvi, un tā tuvākais radinieks ir krūmu suns (*Speothos*). 

Īsausu zorro ir divas pasugas:

* *Atelocynus microtis microtis*
* *Atelocynus microtis sclateri*

Atsauces
--------

1. ↑  «Mammal Species of the World - Browse: microtis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 21. jūnijā. Skatīts: 2009. gada 3. martā.
2. 1 2  «Atelocynus microtis (Short-eared Dog, Short-eared Dod, Short-eared Fox, Small-eared Dog, Small-eared Zorro)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 7. decembrī. Skatīts: 2009. gada 3. martā.
3. 1 2 3 4 5  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. februārī. Skatīts: 2012. gada 16. februārī.

Ārējās saites
-------------

* 
* 
* 
* 
* 
* Īsausu zorro foto
*ŽRS* galvenais birojs Dobojā
***Željeznice Republike Srpske*** jeb ***ŽRS*** ir Serbu Republikas dzelzceļa uzņēmums. Tas ir viens no diviem Bosnijas un Hercegovinas dzelzceļa uzņēmumiem (otrs ir Federācijas *ŽFBH*). Galvenais birojs atrodas Dobojā.

*ŽRS* nodarbojas ar dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu un pasažieru un kravu pārvadājumiem.
Uzņēmumam pieder 425 km dzelzceļa līniju ar standarta (Eiropas) sliežu ceļa platumu 1435 mm Serbu Republikas teritorijā. 80 % sliežu ceļa ir elektrificēts.

*Željeznice Republike Srpske* 65 % kapitāldaļu pieder akciju kapitāla fondam, 10 % — pensiju fondam, 5 % — restitūcijas fondam un 20 % ir privātais kapitāls.

Vilciens ar *441* klases lokomotīvi

Vēsture
-------

Serbu Republikas dzelzceļa uzņēmums dibināts 1992. gada ar nosaukumu *Željeznice Srpske* un galveno biroju Baņa Lukā. Pēc Deitonas vienošanās 1995. gadā uzņēmums pārdēvēts par *Željeznice Republike Srpske*. 1996. gadā birojs pārcelts uz Doboju, kur bijušajā Dienvidslāvijā bija otrs lielākais dzelzceļa mezgls.

1997. gadā *ŽRS* uzņemts Starptautiskajā dzelzceļa savienībā, piešķirot kodu **0044**.

Atsauces
--------

1. 1 2  ŽELJEZNICE REPUBLIKE SRPSKE A.D. DOBOJ

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Željeznice Republike Srpske*** |

* Željeznice Republike Srpske
Žerlaša  
šaurums
Aisbergi Žerlaša šaurumā
**Žerlaša šaurums** (franču: *Détroit de Gerlache*, angļu: *Gerlache Strait*) ir ap 185 km garš un 9 līdz 40 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Pālmera arhipelāga dienviddaļas salas no Triniti salas un Danko krasta. Šauruma dienvidu robeža ir Renāra rags Antarktīdas pussalas piekrastē un Erreras rags Vīnkes salā, bet ziemeļu — Hosīzona salas ziemeļu gals un Volastona rags Triniti salā.

Šauruma dienvidu ieeju atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija 1873.—1874. gados un nosauca to par Bismarka šaurumu. Šaurumu visā garumā aptuveni apsekoja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā no 1898. gada 23. janvāra līdz 12. februārim un nosauca to par **Belžikas šaurumu** «par godu mūsu valstij un mūsu kuģim» (franču: *Détroit de Belgica*). Pēc ekspedīcijas atgriešanās Beļģijā pēc ekspedīcijas dalībnieku pieprasījuma ekspedīcijas zinātniskā komisija pārdēvēja šaurumu ekspedīcijas vadītāja vārdā.[1]

Šauruma dienvidu krastā darbojas vairākas polārstacijas: Brauna (1951), Primavera (1977; Argentīna), Gabrjela Gonsalesa Videla (1951; Čīle), kā arī tagad slēgtā britu Dankoailenda (1956—1959).

Atsauces
--------

1. ↑  «SCAR Composite Gazetteer of Antarctica». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 10. jūnijā. Skatīts: 2012. gada 7. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žerlaša šaurums***.

Koordinātas: 64°30′S 62°20′W﻿ / ﻿64.500°S 62.333°W﻿ / -64.500; -62.333
**Lapiņspēles** ir lietošanai gatavs **izklaides medijs** un **reklāmas nesējs** reizē. Uz drukātām, pielāgojama izmēra, kartona kartītēm vienā pusē tiek drukāta domāšanu veicinoša spēle, bet otrā pusē - kāda uzņēmuma reklāma.

Kā **izklaides medijs** tās ir izglītojošas un rosina uz domāšanas attīstību, kā arī kalpo kā alternatīva datorspēlēm/spēlēm mobilajā telefonā. Lietošanai nepieciešams tikai rakstāmrīks - pildspalva, zīmulis vai cits. Tajās atspoguļotās spēles pēc satura iespējams iedalīt vairākās kategorijās: 

* zināšanu pārbaude
* uzmanības uzdevumi
* atmiņas uzdevumi
* loģikas uzdevumi
* atjautības uzdevumi

Tās var izpausties kā burtu, vārdu, ciparu un attēlu spēles un ir domātas gan bērniem, jauniešiem, pieaugušajiem. Atsevišķas spēles ir lietojamas vienatnē vai spēlējamas pārī un pulkā.

Kā **reklāmas nesējs** lapiņspēles ir alternatīva ierastajām skrejlapām. Tās raksturo augsta piesaiste reklāmas saturam un ilgāks dzīves cikls, kas saistīts ar pašu lapiņspēles formātu. Reklāmdevējiem šāda tipa reklāma ir interesanta, jo tās tiek nodotas no rokas-rokā un ļauj atraktīvā veidā uzrunāt potenciālo patērētāju.

Šobrīd lapiņspēles bez maksas ir pieejamas Rīgas Starptautiskajā autoostā, studentu viesnīcās un augstskolās, kafejnīcās un citās sabiedriskās vietās.
Šis raksts ir par mehānisko lūzumu. Par citām jēdziena **lūzums** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Plaisa, kura izveidojusies, ieplaisājot stiklam.
Materiālu mehānikā **plaisa** jeb **lūzums** ir materiāla bojājums, kas saistīts ar materiāla virsmas laukuma palielināšanos. Plaisas veidojas, kad kādu iekšēju vai ārēju spēku iedarbībā tiek sarauta saite starp vielas atomiem vai molekulām.

Plaisu veidošanās
-----------------

Plaisu veidošanās objektos ir atkarīga no materiāla īpašībām, ģeometrijas un pieliktajiem spēkiem. Materiāla raksturlielumu, kas raksturo tā spēju pretoties plaisāšanai sauc par kritisko enerģijas atbrīvošanās ātrumu.

Plaisa var izplatīties ar ātrumu, kas ir aptuveni 0,2—0,3 daļas no skaņas ātruma izplatīšanās konkrētajā materiālā. Tātad, ja, piemēram, skaņas ātrums dimantā ir 18 350 metri sekundē, tad plaisu izplatīšanās ātrums var sasniegt pat 8000 metrus sekundē.

Dažreiz plaisāšanu var dzirdēt, kas visbiežāk izpaužās kā brakšķēšana. Piemēram, staigājot pa ledu, var dzirdēt plaisu veidošanos.

### Plaisāšanas veidi jeb modas

* 
* 
* 

* I moda jeb plaisas atvēršana
* II moda jeb bīde plaknē
* III moda jeb ārpusplaknes bīde

Praksē iespējamas šo modu kombinācijas.

Plaisas Zemes garozā
--------------------

Plaisa, kura ir radusies pēc zemestrīces.
Ģeoloģijā plaisas ir iežu slāņu pārrāvums bez jūtamas pārbīdes. Šādas plaisas rodas tektonisko plātņu kustību rezultātā.

Plaisu veidi
------------

* caurplaisa
* makroplaisa
* mikroplaisa
* matplaisa
* vienpusēja plaisa

Skatīt arī
----------

* Ģeoloģiskais lūzums
* Kaulu lūzums
Atzinības krusts
**Atzinības krusts** (franču: *Croix de la Reconnaissance*) ir Latvijas Republikas valsts apbalvojums. To piešķir "par izcilu Tēvijas mīlestību un par sevišķiem nopelniem valsts, sabiedriskajā, kultūras, zinātnes, sporta un izglītības darbā". Tas tika nodibināts 1938. gada 12. augustā par piemiņu Kurzemes un Zemgales hercogistei. Atzinības krusta devīze ir "Godaprāta ļaudīm" (*Pour les honnêtes gens*).

Tas ir balts, emaljēts Maltas krusts, kam ir zelta apmale un astoņi zeltīti gredzeni stūros, kas simbolizē astoņu Kurzemes hercogus, kuru valdīšanas laikā hercogiste uzplauka. Krusta centrā atrodas medaljons. Sākotnēji Atzinības krustam bija piecas šķiras un četru pakāpju Goda zīmes. 1940. gada 26. februārī tam tika samazināts Goda zīmju skaits līdz trim, taču tika pievienota divu lielumu pakāpe.

Atzinības krusts tika veidots pēc Kurzemes hercogistes Atzinības ordeņa (*l' Orde de la Reconnaissance*), kas tika iedibināts 1710. gada 13. maijā un beidza pastāvēt 1711. gadā pēc Frīdriha Vilhelma nāves, līdzības. Atzinības ordenis tika piešķirts 18 personām, Atzinības krusts — gandrīz 4000 personām.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  *Latvijas enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2002. 366.—367. lpp. ISBN 9984-9482-1-8.
2. ↑  «Valsts apbalvojumu likums». President.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 31. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 3. februārī.
3. ↑  «Atzinības krusts». President.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 31. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 3. februārī.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Atzinības krusts*** |

* Atzinības krusts

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas valsts apbalvojumi  |
| --- |
|  |
| Apbalvojumi | 
* Lāčplēša Kara ordenis
* Triju Zvaigžņu ordenis
* Viestura ordenis
* Atzinības krusts
* 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīme
 |

 |
**Daujots** (senkrievu: *Давъѧтъ*, lietuviešu: *Daujotas*) bija viens no pieciem augstākajiem Lietuvas kunigaišiem (senkrievu tekstā: *кнѧзи Литовьскии*), kas 1219. gadā noslēdza miera līgumu ar bijušā Kijevas lielkņaza Romāna Mstislaviča dēliem Volīnijas kņaziem Daniēlu un Vasiļko. Hronikā minēts, ka viņa brālis ir Viligailis.

Indriķa hronikas tekstā Daujota vārds nav pieminēts, kas nozīmē, ka viņš nav piedalījies karagājienos uz Senlatviju, tomēr viņa tēvs un Nalsenes kunigaitis varētu būt šajā hronikā pieminētais Steksis.

Vārda cilme
-----------

Personvārda "Daujots" cilme saistāma ar vārdiem **daug-'** ("daudz") + **-joti** ("jāt"). Tātad senā vārda nozīme varētu būt skaidrojama kā "daudz jājošais".

Izvilkums no hronikas
---------------------

>  Izvilkums no Volīnijas metrikas :  
> 
> 
> 
> "Въ лѣт̑. [6723 (1215)] Бж҃иимъ повелениемь. прислаша кнѧзи Литовьскии. к великои кнѧгини Романовѣ. и Данилови и Василкови. миръ да(р)юще бѧхоу же имена Литовьскихъ кнѧзеи се старѣшеи. Живинъбоудъ. **Давъѧтъ**. Довъспроункъ. братъ его Мидогъ. братъ. **Довъӕловъ**. Виликаилъ. а Жемотьскъıи кнѧз̑ Ерьдивилъ. Въıкъıнтъ. а Роушьковичевъ. Кинтибоуть. Вонибоут̑. Боутовить.
> 
> 
> Вижѣикъ. и сн҃ъ его Вишлии. Китении. Пликосова. а се Боулевичи. Вишимоут̑ егоже оуби Миндого тъ. и женоу его поѧлъ. и братью его побилъ. Едивила. Спроудѣика. а се кнѧзи. из Дѧвол̑твъı. Юдьки. Поукѣикъ. Бикши. Ликиикъ си же вси миръ даша. кн҃зю Данилови. и Василкоу. и бѣ землѧ покоина ."  
> 
> 
> 
> ("[6723 (1215)] gadā Dievs vēlēja, ka Lietuvas kņazi ieradās pie lielkņaza Romāna dēliem Daņilo un Vasiļko mieru slēgt. Lietuvas kņazu vārdi bija: vecākais Živinbuds, Daujots, Dausprungs, viņa brālis Mindaugs, Daujota brālis Viligailis. Bet žemaišu kņazu: Gerdvils, Vikints, bet Ruškaiča dzimtas - Kintibuts, Vembuts, Butauts, Vižeiķis, un viņa dēls Velžis, Kitenis, Pliķa sieva, bet Buļa dzimta - Vismants, kuru nogalēja Mindaugs un viņa sievu atņēma, un viņa brāļus Gelvilu un Sprudeiķi nogalēja. Un šie kņazi no Deltuvas: Juodiķis, Buteiķis, Bikšis, Ligeiķis. Šie visi deva mieru kņazam Daņilo un Vasiļo un zeme bija mierīga.") 
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. ↑  «Baranauskas, Tomas. "Brandieji viduramžiai: II dalis (1183-1283 m.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 25. jūlijā. Skatīts: 2011. gada 1. augustā.
2. ↑  «Древние литовские имена». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 6. jūlijā. Skatīts: 2011. gada 1. augustā.
3. ↑  ПОЛНОЕ СОБРАНІЕ РУССКИХЪ ЛЂТОПИСЕЙ Изданное по Высочайшему повелЂнію Императорскою Археографическою Коммиссіею. Томъ второй ИПАТЬЕВСКАЯ ЛЂТОПИСЬ. Изданіе второе. С.-ПЕТЕРБУРГЪ. Типографія М. А. Александрова (Надеждинская, 43). 1908

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Steksis?**  |  **Nalsenes kunigaitis** 1214. gads - pēc 1219. gada | Pēctecis: **Lengvīns** 
 |
**Jānis Gavenas** (minēts arī kā **Ivans Gavenas**) (1895-1915) bija lietuviešu izcelsmes latviešu strēlnieks, viens no trīs pirmajiem kritušajiem strēlniekiem un pirmajiem, kas tika apglabāti Rīgas Brāļu kapos.

Bērnība un jaunība
------------------

Jānis Gavenas dzimis tagadējā Lietuvas teritorijā Papiles pagastā zemnieka ģimenē, arī pats bijis zemnieks. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Gavenas bēgļu gaitās nonāk Rīgā.

Pirmajā pasaules karā
---------------------

Pirmo kritušo strēlnieku Jēkaba Voldemāra Timmas, Jāņa Gavenas un Andreja Stūres kapavietas Brāļu kapos pēc bērēm.
Kad 1915. gada augusta sākumā tiek uzsākta strēlnieku bataljonu formēšana, Gavenas jau 13. augustā brīvprātīgi piesakās dienestam un ar pirmo brīvprātīgo grupu 16. augustā tiek nosūtīts uz Mīlgrāvi, kur tiek iekļauts kapteiņa Bangerska jaunveidojamā 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona rindās.

Gavenas ieskaita bataljona virsleitnanta Buriņa komandētajā 2. rotā un jau 18. oktobra vakarā viņa vienība dodas uz fronti, kur novietojas Tīreļpurva pozīcijās pie Kraslovsku mājām. 1915. gada 25. oktobrī 2. un 3. rota gūst pirmās ugunskristības, atsitot vācu triecienu un pārejot pretuzbrukumā.

Strēlnieks Jānis Gavenās krīt kaujā apšaudē 1915. gada 25. oktobra pievakarē.

Piemiņa
-------

Pirmo kritušo strēlnieku Jēkaba Voldemāra Timmas, Jāņa Gavenas un Andreja Stūra izvadīšana uz Brāļu kapiem 1915. gada 28. oktobrī.
Gavenas, Timmas un Stūres izvadīšana tiek izsludināta latviskajā Rīgas presē, uz to ierodas simtiem ļaužu. Svinīgais gājiens dodas no Latviešu biedrības nama uz Meža kapiem, kur baltos šķirstus gulda zemes klēpī, vēlāk, pievienojoties jauniem kritušajiem, tur izveidojas Rīgas Brāļu kapi. Pēc nāves Gavenas apbalvo ar IV šķiras Svētā Jura krustu un paaugstina par jefreitoru.

Atsauces
--------

1. 1 2  Latviešu strēlnieki, Rīga: 1939, 1. sējums, 317. lpp
2. ↑  Latviešu strēlnieki mūžības gaismā, Rūdolfs Bangerskis, Ņujorka: 1953, 31. lpp
**Belotelsonīdi** (*Belotelsonidea*) ir izmirušu augstāko vēžu (Eumalacostraca) apakšklases eokarīdu virskārtas kārta. Šo kārtu 1981. gadā izveidoja amerikāņu paleontologs Frederiks Šrams. Kārta iekļauj sevī vienu dzimtu ar divām ģintīm un trim sugām. Belotelsonīdu pārstāvji dzīvoja karbona periodā.

Apraksts
--------

Karapakss ir labi attīstīts un nav saaudzis ar krūšu segmentiem. Tas sedz visu galvkrūšu daļu. Karapaksu raksturo izteikts acu izgriezums un lieli žaunas nosedzošie branhiostegīti. Belotelsonīdiem nav žokļkāju, bet visas astoņas krūšu kājas veido labi attīstīti endopodīti. Eksopodītu nav. Vēderkājas (pleopodi) ir divzarainu, lēverainu sloksnīšu veidā. Uropodi ir lieli un to forma variē. Telsons ir gareniski izstiepts un distāli sašaurinās. Telsona subterminālās daivas ir vāji attīstītas.

Sistemātika
-----------

* kārta: †Belotelsonīdi (*Belotelsonidea*)  Schram, 1981

* dzimta: †*Belotelsonidae*  Brooks, 1962

* ģints: †*Belotelson*  Packard, 1886

* †*Belotelson magister*  (Packard, 1886)
* †*Belotelson traquairi*  (Peach, 1882)

* ģints: †*Lobetelson*  Schram, 2006

* †*Lobetelson mclaughlinae*  Schram, 2006

(†) — izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Frederick Schram (2006). "*Lobetelson mclaughlinae* n. gen. n. sp. a new genus and species of belotelsonid malacostracan from the Pennsylvanian of the Mazon Creek area". *Zoosystema* 28 (2): 277–284. Arhivēts no oriģināla 2011-06-12.
Albuma vāks
**Dabā** ir Latvijas Kultūras akadēmijas tradicionālās dziedāšanas grupas "Saucējas" piektais mūzikas albums. Izdots 2021. gadā Mūzikas izdevniecībā "Lauska".

Novērtējums
-----------

Albums "Dabā" 2022. gadā ir saņēmis Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu kategorijā "Labākais tautas vai pasaules mūzikas albums".

Saturs
------

Izdevums "Dabā" apkopo Latvijas Kultūras akadēmijas tradicionālās dziedāšanas grupas "Saucējas" pieredzi projektā "Tradicionālā dziedāšana dabas akustiskajā telpā", kurā ietvertie tautasdziesmu ieraksti atklāj dziedāšanas procesu kā dziedātāju un dažādu Latvijas dabas ainavu skanisku mijiedarbību. Grupas četru gadu laikā veiktais darbs ir ietverts divos audio CD ar 60 dziesmām no visiem Latvijas novadiem. Grāmatā atrodami arī raksti par projekta īstenošanas gaitā uzkrāto pieredzi un "Saucēju" vadītājas Ivetas Tāles pētījums par dabā dziedāšanas tradīciju atspoguļojumu tautasdziesmās.

Atsauces
--------

1. ↑  "Saucējas" (lv). *Vikipēdija*. 2022-11-14.
2. ↑  «2022». *Zelta Mikrofons* (lv-LV). Skatīts: 2022-11-14.
3. ↑  «Daba – Saucējas» (latviešu). Skatīts: 2022-11-14.
**Polārā hidrometeoroloģiskā stacija «Andreja»** (krievu: *Полярная гидрометеорологическая станция «Андрея»*), arī **Ostrovandreja** (*Остров Андрея*), ir slēgta Krievijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Taimiras pussalas ziemeļaustrumu piekrastē Laptevu jūras krastā.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1942. gada 18. septembrī bijušās hidroloģiskās ekspedīcijas (1940-1941) bāzē. Nosaukta pēc 10 km uz ziemeļaustrumiem esošās Andreja salas. Nepārtraukti darbojās līdz 1963. gada novembrim, kad loģistikas problēmu dēļ līdz nākamā gada jūnijam tika slēgta. Stacija pamesta un iekonservēta 1999. gada 21. jūnijā. 2007. gadā bijušās stacijas vietā īslaicīgi uzstādīta automātiskā meteostacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Полярная Почта. Остров Андрея, МГ-2

Ārējās saites
-------------

* Из дневника Дмитрия Тютина, участника перехода на АСВП «Хивус-10»
Dažādi cilvēka mati no augšas pa kreisi, pulksteņrādītāja kustības virzienā: melni, brūni, blondi, balti, sarkani
**Matu krāsa** ir matu folikulu pigmentācija divu veidu melanīna dēļ: eumelanīna un feomelanīna. Parasti, ja ir vairāk melanīna, matu krāsa ir tumšāka; ja melanīna ir mazāk, mati ir gaišāki. Matu tonis ir atkarīgs no melnā vai brūnā eumelanīna un dzeltenā vai sarkanā feomelanīna attiecības. Melanīna līmenis laika gaitā var mainīties, izraisot cilvēka matu krāsas izmaiņas, un ir iespējams, ka vienai personai matu folikuli veido vairāk nekā vienas krāsas matus. Dažas matu krāsas ir saistītas ar noteiktām etniskām grupām, jo to ģeogrāfiskajā reģionā ir novērota biežāka matu krāsa, piemēram, taisni tumši mati — austrumu aziātu vidū, daudz dažādu variāciju tumši, gaiši, cirtaini, viļņoti un kupli mati — eiropiešu vidū, cirtaini, tumši un unikāli spirālveida mati — afrikāņiem, savukārt sirmi, balti mati vai "sudraba" krāsas mati bieži ir saistīti ar vecumu.

Dabiskas matu krāsas
--------------------

Dabiska matu krāsa var būt melna, brūna, gaiša, sarkana vai balta.

 Bērni Afganistānā ar brūniem matiem
### Krāsu toņu skala

Fišera—Sallera skala, kas nosaukta pēc Eižena Fišera un Karla Sallera, tiek izmantota fiziskajā antropoloģijā un medicīnā, lai noteiktu matu krāsas nokrāsas. Skalā tiek izmantoti šādi apzīmējumi: A (ļoti gaiši blondi), B līdz E (gaiši blondi), F līdz L (blondi), M līdz O (tumši blondi), P līdz T (gaiši brūni līdz brūni), U līdz Y (tumši brūni/melni) un romiešu cipari no I līdz IV (sarkans) un no V līdz VI (sarkani blondi).

### Attēlu galerija

* Melni matiMelni mati
* Dabiski melni matiDabiski melni mati
* Tumšāki brūni matiTumšāki brūni mati
* Tumši brūni matiTumši brūni mati
* Vidēji brūni matiVidēji brūni mati
* Dabiski brūni matiDabiski brūni mati
* Gaiši brūni matiGaiši brūni mati
* Kastaņu brūni matiKastaņu brūni mati
* Gaiši kastaņbrūni matiGaiši kastaņbrūni mati
* Kastaņu krāsas matiKastaņu krāsas mati
* Sarkani matiSarkani mati
* Ingvera rudi matiIngvera rudi mati
* Vara matiVara mati
* Ticiāna matiTiciāna mati
* Zemeņu blondi matiZemeņu blondi mati
* Gaiši blondi matiGaiši blondi mati
* Zeltaini blondi matiZeltaini blondi mati
* Vidēji gaiši matiVidēji gaiši mati
* Pelēki matiPelēki mati
* Balti matiBalti mati
* Baltie mati, ko izraisa albīnismsBaltie mati, ko izraisa albīnisms

Skatīt arī
----------

* Iridoloģija
* Acu krāsa
* Ādas krāsa

Atsauces
--------

1. ↑  «Change in Hair Pigmentation in Children from Birth to 5 Years in a European Population (Longitudinal Study)». Forensic Science Communications. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-01-28. Skatīts: 2014-03-19.
**Cilindriskais egilopss** (latīņu: *Aegilops cylindrica*) ir graudzāļu dzimtas suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Vidusjūras reģiona un stepes joslā Āzijā. Suga ir ievazāta arī Latvijā — tā ir sastopama reti un nevienmērīgi. Sastopamība pa gadiem manāmi variē; atsevišķi eksemplāri un grupas sausās nezālienēs un uz dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Cilindriskais egilopss ir viengadīgs, 20—50 cm garš lakstaugs. Tas veido ceru, no viena cera atiet daudzi stāvi, stīvi stiebri, stiebrs pie pamata lauzīts. Lapas ir kailas vai skraji apmatotas. Mēlīte ir plēvjaina. Ziedkopa ir ļoti šaura (0,3—0,5 cm), vārpa ir cilindriska, 10—15 cm gara, virzienā uz galotni tā sašaurināta. Vārpā ir apmēram 12 sēdošas vārpiņas divās rindās. Vārpiņas plēksnes ir 0,6—1 cm garas, divzobainas, viens no gala zobiņiem pāriet akotveida smailē. Galotnes vārpiņām starp plēksnes zobiņiem atiet 3—7 cm garš akots. Auglis ir grauds. Zied maijā, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «cilindriskais egilopss - Aegilops cylindrica Host - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-16.
**Dabašaņs** (ķīniešu: 大巴山, *Dàbā Shān*) ir kalnu grēda Ķīnas vidienē, viens no Cjiņlina atzariem. Izvietojies uz Šaaņsji provinces un Čuncjinas municipalitātes robežas, iestiepjoties Hubei provincē, stiepjas ap 200 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā, iekļaujot arī Ušaņa grēdu ar Dabašaņa augstāko virsotni Šeņnundinu (3105 m). Grēda veidota galvenokārt no kristāliskajiem iežiem, saposmota dziļām ielejām, virsotnes noapaļotas. Vidējais augstums 1300—2000 m vjl. Akmeņogļu atradnes.

Dabašaņa mūžzaļie meži ir iekļauti Pasaules Dabas Fonda sevišķi aizsargājamo ekoreģionu skaitā. Grēdas Čuncjinas daļā ierīkots Dabašaņa Valsts dabas rezervāts, bet Hebei daļā — Šeņnundzjas kalnu dabas rezervāts (272 km²).

Atsauces
--------

1. ↑  «Dabašana grēda». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 156. lpp.
2. ↑  «World Wildlife Fund. Eastern Asia: Eastern China». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 11. augustā. Skatīts: 2015. gada 16. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4559827-7

 |

 |
**Ciklorbikulīnas** (*Cyclorbiculina*) ir bentisku foraminiferu ģints miliolīdu kārtā. Šo ģinti 1937. gadā aprakstīja itāļu paleontologs Alfredo Silvestri. Ģeohronoloģiski ciklorbikulīnas ir zināmas no oligocēna līdz mūsdienām. Izplatītas Karību baseinā un Meksikas līcī.

Apraksts
--------

Čaula ir liela, diskveidīga, neperforēta. Dīgļkamera un fleksostils kopā ar agrīnās planispirālās un evolūtās stadijas kamerām veido paresnināto centrālo daļu. Kameras strauji pieaug platumā, kā rezultātā čaula iegūst vēdekļveida, nierveida un beigās diskveida formu ar gredzenveida kamerām. Iekšējā daļa tiek dalīta ar diviem radiālu septulu komplektiem, vai arī plātnītēm, kas izvirzās uz iekšu no kameru sānu sieniņām. Septulas var būt ar pārtraukumiem un atgādināt stabiņus, kas pamatnēs saplūst ar blakus esošajiem stabiņiem vai arī tās var būt nepārtrauktas visas kameras garumā, atstājot tikai nelielas atveres starp pretējām kamerām. Čaulas sieniņas ir porcelānveidīgas (no kalcīta). Galveno atveri veido daudzas poras, izvietotas divās vai trijās rindās. Pieaugušo īpatņu čaulas veido no sešām līdz desmit platākām gredzenveida kamerām, kas izveidojas īsā laika periodā un kalpo par vairošanās kamerām; turklāt šīs vairošanās kameras daļēji noārdās, atbrīvojoties jaunajiem embrijiem. Simbiotiskās aļģes atrodas čaulas veģetatīvās daļas kameru iekšpusē, un vairošanās laikā tiek nodotas jaunajiem embrijiem.

Sistemātika
-----------

Ģints dalījums sugās:

* Ģints: **Cyclorbiculina** A. Silvestri, 1937

* Suga: *Cyclorbiculina americana* Lévy, 1977
* Suga: *Cyclorbiculina compressa* (d'Orbigny, 1839)
* Suga: *Cyclorbiculina imparilis* McCulloch, 1981
* Suga: † *Cyclorbiculina miocenica* Hottinger, 2001

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  World Register of Marine Species
**Ciklopentāns** (C5H10) ir bezkrāsains, ūdenī nešķīstošs šķidrums ar savdabīgu smaržu. Neierobežoti jaucas ar etanolu un ēteri. Ciklobutāns pieder pie cikloalkāniem. Ciklopentāns ir viegli uzliesmojošs.

Molekulas uzbūve
----------------

Ciklopentāna *halfchair* komformācija
Ciklopentāna molekulai ir saliekta piecstūra forma (molekula nav planāra). Divi oglekļa atomi vienmēr ir izvirzīti no pārējo triju atomu plaknes. Var būt divas ciklopentāna konformācijas, kas viegli pāriet viena otrā. Divaizvietotiem ciklopentāniem iespējama telpiskā izomērija, jo aizvietotāji var novietoties vienā pusē vai abās pusēs ciklam. 

*Cis-trans* izomērija divaizvietotiem ciklopentāniem

Iegūšana
--------

Alumīnija oksīda klātienē ciklopentāns var rasties no cikloheksāna augstas temperatūras un liela spiediena apstākļos. Rūpnieciski ciklopentānu iegūst, reducējot ciklopentanonu. Var iegūt arī no 2-metilbutāna (izopentāna) katalītiskā riforminga procesā vai arī, hidrogenējot ciklopentadiēnu. Tāpat ciklopentānu var iegūt ar tradicionālo metodi, 1,5-dibrompentānam reaģējot ar cinku.

Atrašanās dabā
--------------

Ciklopentāns atrodams dažu veidu naftā un to var iegūt no naftas pārstrādes produktiem.

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Ciklopentānam raksturīgas parastās alkānu reakcijas, piemēram, aizvietošanās reakcijas pēc brīvo radikāļu mehānisma.

Izmantošana
-----------

Ciklopentānu izmanto par aukstumaģentu saldēšanas iekārtās, lai aizstātu videi kaitīgos freonus. Lieto arī sintētisko sveķu un gumijas piedevu ražošanā. Izmanto arī organiskajā sintēzē.

Literatūra
----------

* O. Neilands. Organiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1977, 139.—141. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Справочник химика. Том II. Основные свойства неорганических и органических соединеный. Л."Химия", 1971, 1105. lpp. (krieviski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***ciklopentāns*** |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie cikloalkāni |
| --- |
|  |
|  | 
* Ciklopropāns
* Ciklobutāns
* Ciklopentāns
* Cikloheksāns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4378178-0

 |

 |