recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maņikūra** (franču: *Circuit de Nevers Magny-Cours*) ir Formula 1 sacīkšu trase, kura atrodas Nevērā, Francijā. Tā tika uzbūvēta 1991. gadā. Lai gan 2007. gada 31. maijā Bērnijs Eklstons paziņoja, ka 2008. gadā Maņikūrā F1 sacīkstes nenotiks, Francijas *Grand Prix* joprojām tiek iekļauts Formula 1 sacīkšu sarakstos. Tā vietā, lai izslēgtu sacīkstes Maņikūrā, tiek izslēgtas citas sacensības. Neilgi pēc oficiālā kalendāra iznākšanas 2009. gadam Francijas GP atsauca finanšu trūkuma dēļ.

1960. gadā Žans Bernigo atvēra braukšanas skolu, kurā mācījās tādi braucēji kā Žaks Lafits un Fransuā Sevērs. Tomēr astoņdesmitajos gados trases stāvoklis bija ļoti slikts, tādēļ vadību pār to pārņēma Nievras apgabals. Deviņdesmitajos gados Ligier (un pēc komandas pārdošanas, Prost) Maņikūru izmantoja kā testu trasi. Vairāki trases līkumi ir nosaukti par godu dažādām sacīkšu trasēm, piemēram, ir Eštorilas un Adelaides līkumi. Trase ir diezgan līdzena un ja arī ir kādi pauguri, tie ir nemanāmi. Trasē ir maz apdzīšanas iespēju, tādēļ sacīkstes parasti ir diezgan vienmuļas. Izņēmums bija 1999. gads, kad stipra lietus apstākļos savu sezonas pirmo uzvaru izcīnīja Heincs Haralds Frencens ar Jordan formulu.

Skatīt arī
----------

* F1 trašu saraksts

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Maņikūra***.
* *Racing-Reference track* profils (angliski)
* Oficiālā mājaslapa (angliski), (franciski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Trases Formula 1 pasaules čempionātā |
| --- |
|  |
| Pašreizējās (2022) | 
* Bahreina
* Baku
* Barselona
* Džida
* Hungaroringa
* Imola
* Interlaguša
* Jasmarina
* Maiami
* Marinas līcis
* Mehiko
* Melburna
* Monca
* Monreāla
* Montekarlo
* Ostina
* Pola Rikāra trase
* Red Bull Rings
* Silverstona
* Spā-Frankošampa
* Sudzuka
* Zandvorta

 |
|  |
| Bijušās | 
* Adelaida
* Buda
* Aida
* Anderstorpa
* AVUS
* Bremgartena
* Brendsheča
* Buenosairesa
* Celtvēga
* Cēzara Pils
* Dalasa
* Detroita
* Dižona
* Dienvidžeola
* Doningtona
* Eintrī
* Endiaba
* Eštorila
* Fīniksa
* Fudži
* Harama
* Heresa
* Hokenheimringa
* Indianapolisa
* Īstlondona
* Kajalami
* Sepanga
* Klemronferāna
* Lemāna
* Longbīča
* Maņikūra
* Monhuika
* Monsantu
* Montremblāna
* Mosportas trase
* Nirburgringa
* Nivela-Bolēra
* Oportu
* Pedralbesa
* Peskāra
* Rēma-Guo
* Riversaida
* Ruēna-Lezesāra
* Sebringa
* Sepanga
* Soči
* Šanhaja
* Valensija
* Votkinsglena
* Zoldera
* Žakarepagua

 |

 |
**Markus Ozols** (1895-1942) bija sabiedrisks darbinieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Dzērbenes pagastā skolotāja ģimenē. Pēc tēva nāves ģimene 1904. gadā pārcēlusies uz Rīgu un Markus Ozols iestājies Pētera I reālskolā. To beidzis 1914. gadā un iestājies Rīgas Politehniskā institūta Inženierzinātņu fakultātē. Studentu korporācijas Talavija biedrs. 1916. gada maijā iesaukts Krievijas armijā. Beidzis 3. Maskavas praporščiku skolu. Dienējis Melnās jūras aviācijā. Bijis lidotājs novērotājs. 

1918. gada oktobrī atgriezies Latvijā. Brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā un 1918. gada 20. decembrī dibinātajā atsevišķā studentu rotā. 1919. gada janvāra sākumā kopā ar rotu pavadīja Pagaidu valdību uz Jelgavu, bet pēc tam uz Liepāju. 1919. gada februāra vidū, kad studentu rotu iekļāva Oskara Kalpaka bataljonā, kopā ar rotu piedalījies visās bataljona kaujās no Ventas līdz Rīgai.

1919. gada 10. oktobrī kaujā pie Rīgas tiltiem viņš ar nelieliem vienas studentu rotas spēkiem noturējies pret ienaidnieka spiedienu un sameklējis savu brāli Oskaru, kas pārzināja tilta mehānismus, zem spēcīgas ienaidnieka uguns vadījis tiltu izgriešanu un pacelšanu, tā novērsdams pretinieka iespēju pa tiltu forsēt Daugavu.

Pēc brīvības cīņām bijis Satversmes sapulces nama komendants no 1920. gada līdz 1922. gadam. Pēc tam dažus gadus strādājis Iekšlietu ministrijā. No 1926. gada līdz 1932. gadam bijis Rīgas bāriņtiesas loceklis, bet no 1934. gada līdz 1940. gadam Rīgas aizgādības valdes priekšnieks. Vienlaikus bijis 5. Rīgas aizsargu pulka sakaru bataljona komandieris un no 1923. gada biedrības "Latvijas Vanagi" prezidents.

1940. gada 16. oktobrī NKVD apcietināts un notiesāts uz 10 gadiem spaidu darbos. 1941. gadā deportēts uz Čkalovas (tagad Orenburgas) apgabalu Krievijas dienvidos. Tur 1942. gadā Soļiļeckas cietumā miris bada nāvē.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša Kara ordenis, 3. šķira Nr. 272 (1920).
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira Nr. 727 (1929)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira Nr. 902 (1934)
* Aizsargu nopelnu krusts.
* Somijas Baltās rozes ordenis.
* Latvijas Sarkanā krusta Goda zīme (1937)

Piezīmes
--------

1. ↑  Apbalvota ar 5. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par četru dēlu — atbrīvošanas cīņu dalībnieku, no kuriem trīs apbalvoti ar Lāčplēša Kara ordeni, izaudzināšanu.

Atsauces
--------

1. ↑  Ieraksts par Marku Ozolu veidnē L.k.o.k.
2. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr.96 (30.04.1929), 1. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.01.2016.
3. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr.261 (17.11.1934), 3. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.01.2016.
4. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr. 263 (19.11.1937), 3. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 30.01.2016.

Ārējās saites
-------------

* R. Č. (1980). "Četri brāļi — četri karavīri". *Daugavas Vanagu Mēnešraksts* (5): 11. lpp..
* Alauksta, Marta (1979). "Pie Rīgas tiltiem 1919. gada oktobrī". *Daugavas Vanagu Mēnešraksts* (5): 10.—12. lpp..
* Alauksta, Marta (1979). "Brīvās Latvijas pirmie mēneši". *Daugavas Vanagu Mēnešraksts* (4): 6.—8. lpp..
**Džozefs Henrijs Bleiks** (angļu: *Joseph Henry Blake*; 1859. gada 3. februāris Farnboro — 1951. gada 11. decembris Londona) bija Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

1890. gados bijis viens no vadošajiem Anglijas šahistiem. Uzvarējis šaha turnīros Stemfordā (1887), Oksfordā (1891) un Braitonā (1892). Piedalījies Lielbritānijas šahistu mačos pa telegrāfu pret ASV (1896—1911). 1909. gadā dalījis 1.-2. vietu Lielbritānijas šaha čempionātā, taču papildu mačā par čempiona titulu piekāpies Henrijam Etkinsam. Lielāko panākumu sasniedzis 1922. gada starptautiskajā šaha turnīrā Vestonsjūpermērā (Somerseta), kurā uzvarējis apsteidzot Gēzu Maroci, Džordžu Tomasu, Frederiku Jeitsu, Boru Kostiču un citus. 1924. gadā Hastingas jaungada šaha turnīrā dalījis 7.-8. vietu un Vestonas šaha turnīrā dalījis 6.-7. vietu (abos uzvarējis Makss Eive).

Bijis pazīstams arī kā korespondencšahists. 1922. gadā uzvarējis Lielbritānijas korespondencšaha čempionātā.

Sarakstījis mācību grāmatu "Šaha galotnes iesācējiem" (angļu: *Chess endings for beginners*, Londona 1900. gadā).

Atsauces
--------

1. ↑  6th British Championship 1909
2. ↑  Hastings 1923/24
3. ↑  Weston (1924)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Fon Bergmaņi** (vācu: *von Bergmann*) bija Rīgas patriciešu un Vidzemes luterāņu mācītāju dzimta.

Vēsture
-------

Dzimtas ciltstēvs bija Umurgas draudzes (*Ubenorm*) luterāņu mācītājs Ambrozijs Bergmanis (1641—1677), kurš pēc teoloģijas studijām Kēnigsbergas Universitātē 1667. gadā pārcēlās uz Zviedru Vidzemi un mira tīfa epidēmijas laikā. Viņa dēls tirgotājs Palms Bergmanis (1672—1751) pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur Lielā Ziemeļu kara laikā 1703. gadā viņam piedzima dēls Baltazars Bergmanis (1703—1768). Viņš apprecēja Doma un Pētera baznīcu mācītāja Bartolomeja Depkina (1682—1746) meitu Annu Elizabeti Depkinu un kļuva par Ādažu draudzes mācītāju, viņiem piedzima četri dēli — Baltazars (Ādažu draudzes mācītājs, 1736—1789), Abrozijs (ārsts, 1740—1784), Gustavs (Āraišu, tad Mazsalacas un Rūjienas draudžu mācītājs, 1749—1814) un Liborijs (mācītājs, 1754—1823), kuri bija aktīvi brīvmūrnieki un 1787. gadā ieguva mantojamu dižciltību, kā arī meita Doroteja (1742—1821).

Gustava Bergmaņa dēls Benjamins fon Bergmanis (1772—1856) bija Ērgļu un Rūjienas draudžu mācītājs, bet mazdēls Rihards fon Bergmanis (1805—1878) Rūjienas draudzes mācītājs. Riharda fon Bergmaņa dēls Ernests fon Bergmanis (1836—1907) kļuva par slavenu ķirurgu, bet mazdēls Gustavs fon Bergmanis (1878—1955) par ievērojamu ārstu internistu.

Galerija
--------

* Mācītājs Gustavs BergmanisMācītājs Gustavs Bergmanis
* Mācītājs Liborijs BergmanisMācītājs Liborijs Bergmanis
* Ķirurgs Ernests BergmanisĶirurgs Ernests Bergmanis
* Ārsts Gustavs BergmanisĀrsts Gustavs Bergmanis

Literatūra
----------

* Ed. v. Bergmann. Des Palm Bergmann Nachkommen 1672-1886. Riga: 1886;
* Ernst v. Bergmann. Von unseren Vorfahren. Berlin: 1896

Atsauces
--------
Transgresija: Bēringa zemes tilta izzušana starp Āziju un Aļasku
**Jūras transgresija** (no latīņu: *trans gressus* "pāri iet") ir ģeoloģisks process, kurā paaugstinās jūras līmenis, krasta līnija pārvietojas uz augstākām vietām, izraisot sauszemes applūšanu. Transgresija var rasties sauszemes nogrimšanas vai jūras baseina piepildīšanās ar ūdeni (vai samazinoties baseina tilpumam) rezultātā.

Transgresijai pretējs process ir **regresija**, kurā jūras līmenis pazeminās attiecībā pret sauzsemi, un agrākais jūras dibens nosusinās. 

Transgresiju un regresiju var izraisīt tektoniski notikumi, piemēram, kalnu veidošanās, dažādas klimata maiņas, piemēram, ledus laikmeti, vai izostaziskas izmaiņas pēc ledāja nokušanas.

Spilgtākais piemērs transgresijai ir krīta periodā jūras dibena izplešanās, kā rezultātā Atlantijas okeāns kļuva seklāks. Tā kā samazinājās pasaules okeāna baseina tilpums, tad jūras līmenis cēlās visur. Lielu sauszemes daļu vietās Ziemeļamerikā, Eirāzijā un citur izveidojās jaunas jūras. Jūras regresijas piemērs ir pleistocēna ledus periodi, kuru laikā ledājos uzkrājās okeānu ūdens. Rezultātā jūras līmenis nokritās par 120 metriem, atsedzot Bēringa zemes tiltu starp Āziju un Aļasku.

Liecības par transgresiju vai regresiju senatnē var iegūt, pētot nogulumiežu facijas, jo nogulumu sastāvs atšķiras dažādos procesos. Piemēram, rupji smilšu graudi nosēžas krastu tuvumā, augstu enerģiju vidē; savukārt smalkas daļiņas, tādas kā dūņas vai karbonātu dubļi, nosēžas tālāk no krasta, dziļumā, mazāk kustīgos ūdeņos. Tadējādi par transgresiju var spriest, ja nogulumos virs rupjākām daļiņām seko slāņi ar smalkākām daļiņām. Regresijas gadījumos ir pretēji: dziļūdens facijas mainās uz piekrastes facijām. Regresijas nosēdumu augšējos slāņus var ietekmēt vēlāka erozija, tāpēc reizēm tie tiek izjaukti.
Dārfūra Sudānas kartē (iekrāsota tumšākā krāsā Sudānas rietumos)
**Dārfūra** (arābu: دارفور;‎ *Dārfūr* — ‘furu zemes’) ir reģions Sudānas rietumos. No 17. līdz 19. gadsimtam pastāvēja kā neatkarīgs Dārfūras sultanāts, bet pēc tam bija daļa no Britu impērijas Āfrikas kolonijām. Dārfūra sastāv no trim federālajām zemēm: Rietumdārfūras, Dienviddārfūras un Ziemeļdārfūras. Šos reģionus kopš 2006. gada pārvalda Transnacionālā Dārfūras reģionāla pārvalde. Sudānas valdības uzsāktais karš pret etniskajām grupām, kas nepieder pie arābiem, ir novedis pie tā, ka Darfūrā kopš 2003. gada valda humanitārā krīze.

Reģiona kopējā platība ir apmēram 493 180 kvadrātkilometri, kas atbilst Spānijas platībai.[1] Lielākoties teritoriju aizņem kristāliskais Dārfūras plato un vulkāniskā Marras kalniene.[2] Kopumā raksturīga sausa, smilšaina, akmeņaina zeme. Ziemeļos iestiepjas Sahāras tuksnesis.

Kopš 14. gadsimta reģionā valdošā ir islāma reliģija. Vairākus gadsimtus šis reģions pastāvēja kā neatkarīga valsts. Pēc tam to iekaroja Britu impērija un liela ietekme reģionā bija arī Osmaņu impērijai. Kad Sudāna 1956. gadā ieguva neatkarību, Dārfūras reģions kļuva par nemierīgu reģionu. Tam par pamatu kalpoja gan tas, ka šis reģions robežojās ar vairākām kaimiņvalstīm, gan tas, ka reģionā dzīvoja etniskās grupas, kas nepiederēja pie arābiem. Sudāna atbalstīja paramilitārās grupas, kas karoja pret etniskajām grupām, kas nepiederēja pie arābiem.

Piecpadsmit gadus ilga karadarbība pret Dārfūras iedzīvotājiem 2003. gadā noveda pie Dārfūras konflikta un starptautiskās sabiedrības iejaukšanās. Karadarbības rezultātā Darfūrā 300 000 cilvēku gāja bojā, bet vairāk kā 2,5 miljoni devās bēgļu gaitās.[3] Situācija Dārfūras reģionā joprojām ir nestabila.

Atsauces
--------

1. ↑  Sudānas ģeogrāfija Archived 2011. gada 5. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
2. ↑  Pasaules zemes un tautas. Ģeogrāfijas vārdnīca. Rīga: 1978, Zvaigzne, 661. lpp.
3. ↑  CNN *U.N.: 100,000 more dead in Darfur than reported* (22.04.08.) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 158033834

 |

 |
Vēsturiskā jūras jūdzes definīcija
**Jūras jūdze** ir nemetriskās mērvienību sistēmas attāluma mērvienība, ko izmanto jūrniecībā un aviācijā. Tā aptuveni atbilst 1 loka minūtei pa jebkuru meridiānu.

1 jūras jūdze = 1852 metri (precīzi)

Simbols
-------

Jūras jūdzei nav starptautiski vispāratzīta viena noteikta simbola. Dažādas starptautiskās organizācijas un valstis lieto dažādus apzīmējumus. *Institute of Electrical and Electronics Engineers* lieto simbolu **nmi** (no angļu: *Nautical mile*), kamēr Starptautiskais mēru un svaru birojs un ASV un Kanādas jūrniecības institūcijas lieto simbolu **M**. Starptautiskā civilās aviācijas organizācija izmanto apzīmējumu **NM**. Tiek lietots arī simbols **nm**, lai gan tas atbilst SI mērvienībai nanometrs.

Vēsture
-------

Vēsturiski jūras jūdze tika definēta kā loka minūte pa Zemes meridiānu. Meridiāna garums tādējādi bija 180 x 60 = 10800 vēsturiskās jūras jūdzes. Tādējādi jūras jūdzes varēja izmantot aptuveniem mērījumiem uz meridiāna, jūrniecības kartēs nosakot platuma grāda izmaiņas.
Sākotnēji iecerētā metra definīcija bija 10−7no pusmeridiāna, tādējādi sanāk, ka vēsturiskā jūras jūdze ir (2×107)/10,800 = 1,851.851851… vēsturiskie metri. Pašreiz Starptautiskā ģeodēzijas un ģeofizikas savienība ir noteikusi meridiāna garumu 20003931,4585 m, tādējādi vēsturiskā jūras jūdze sanāk 1852,216 m.
Tomēr, tā kā Zeme nav precīzi apaļa, bet gan nedaudz saspiesta, jūras jūdze pie ekvatora sanāk 1843 m, bet pie poliem 1861 m.
1929. gadā Monako notika Starptautiskā ārpuskārtas hidrogrāfijas konference, kuras laikā tika noteikts, ka jūras jūdze turpmāk būs precīzi 1852 m.

Atvasinātās mērvienības
-----------------------

1 jūras jūdze = 10 kabeļtauvas  

1 jūras jūdze stundā = 1 mezgls

Atsauces
--------

1. ↑  «Law of the Sea». NOAA. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. novembrī. Skatīts: 2016. gada 9. jūnijs. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Garuma mērvienības |
| --- |
|  |
| SI | 
* joktometrs
* zeptometrs
* attometrs
* femtometrs
* pikometrs
* nanometrs
* mikrometrs
* milimetrs
* centimetrs
* decimetrs
* **metrs**
* dekametrs
* hektometrs
* kilometrs
* megametrs
* gigametrs
* terametrs
* petametrs
* eksametrs

 |
|  |
| Britu | 
* colla
* pēda
* jards
* jūdze

 |
|  |
| Astronomija | 
* astronomiskā vienība
* gaismas gads
* parseks

 |
|  |
| Jūrniecība | 
* kabeļtauva
* jūras jūdze
* ljē

 |
|  |
| Citas | 
* angstrēms
* kalibrs
* versts

 |

 |
**Mars Pathfinder** bija ASV nolaižamais aparāts, kas, lai nosēstos uz Marsa, izmantoja tam laikam unikālo gaisa spilvenu sistēmu. Aparāts startēja 1996.gada 4.decembrī un 1997.gada 4.jūlijā veiksmīgi nosēdās uz Marsa. Tā vietā lai izmantotu sarežģīto bremzēšanas raķešu sistēmu, "Pathfinder" no sākuma izlaida bremzēšanas izpletni un vēlāk piepildīja gaisa spilvenu sekcijas, kas aptvēra visu kapsulu. Pēc tam izpletnis tika atlaists un aparāts nokrita uz Marsa virsmas, kur pēc vairākiem lēcieniem nobremzējās pilnībā. Kad kritiens bija beidzies un bija pabeigtas sistēmu pārbaudes, aparāts atvēra aizsargkapsulu un uzsāka darbu.
Dienu pēc nosēšānās uz Marsa virsmas tika izvadīts mazs pašgājējrobots "Sojourner", kas izlūkoja nolaižamā aparāta apkārtni, pētot dažus lielākos akmeņus.
Zonde darbojās 83 Marsa dienas un sakari ar to pazuda 1997. gada 27. septembrī. NASA mēģināja atjaunot sakarus līdz pat 1998. gada 10. martam, kad arī tika oficiāli paziņots par zondes darbības beigām.
"Pathfinder" nolaižamais aparāts ieguva 16 500 fotogrāfijas, kā arī retranslēja 550 attēlus, kurus ieguva pašgājejrobots. Nolaižamais aparāts veica vairākas atmosfēras ķīmiskās analīzes un novēroja Marsa laikapstākļus. "Sojourner" veica vairāku akmeņu ķīmisko analīzi.
"Mars Pathfinder" bija viena no nosacīti "lētajām" NASA misijām, jo visa programma izmaksāja tikai 150 miljonus ASV dolāru un tas bija apmēram 5 reizes mazāk par "Viking" programmas izmaksām. Veiksmīgās nosēšanās sistēmas darbība pavēra iespējas nosēdināt aparātus uz Marsa daudz lētāk un drošāk.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4494478-0

 |

 |
**Paulīniešu ordenis**, pilnais nosaukums: **Sv. Paula Eremīta ordenis** (latīņu: *Ordo Sancti Pauli Primi Eremitæ* *(O.S.P.P.E)*; poļu: *Zakon Świętego Pawła Pierwszego Pustelnika*, angļu: *The Order of Saint Paul the First Hermit*), arī **Paulīnieši** (ungāru: *Pálosok*, horvātu: *Pavlovci*, vācu: *Die Pauliner*) ir 13. gadsimtā dibināts katoļu mūku ordenis, kas nosaukts par godu Paulam Tēbietim (jeb Paulam no Tēbām), 4. gadsimta svētajam, kuru uzskata par pirmo kristiešu mūku vientuļnieku (eremītu).

Vēsture
-------

Ordeni izveidoja Eisefijs Svētlaimīgais aptuveni 1250. gadā Estergomā (ungāru: *Esztergom*, mūsdienu Ungārija), apvienojot Pečas (ungāru: *Pécs*) bīskapa Bērtuļa 1215. gadā izveidoto mūku kopienu un savus sekotājus. Kopienā iesaistījās mūki, kuri idealizēja pirmo kristīgo eremītu dzīvesveidu un centienus, tāpēc ordeni nosauca par godu pirmajam mūkam-vientuļniekam Paulam Tēbietim.

1263. gadā ordenis saņēma no Pečas bīskapa statūtus. 1308. gadā Svētais Krēsls apstiprināja Paulīniešu ordeņa izveidošanu un piešķīra tam jaunus statūtus, kam par pamatu bija sv. Augustīna noformulētie ideālā kristieša dzīves noteikumi (līdz ar to ordenis vairs nebija Pečas bīskapijas jurisdikcijā).

1381. gadā no Venēcijas atveda sv. Paula, ordeņa aizgādņa kaulus. Paulīniešu kopienas izplatījās visā Centrāleiropā.

1382. gadā Čenstohovā tika nodibināts Jasnogoras (poļu: *Jasna Góra*) paulīniešu klosteris.

16. gadsimtā Sv. Romas impērijā valdot Hābsburgu dinastijai, ordenis krita nežēlastībā. Varas iestādes slēdza paulīniešu klosterus Austrijā, Ungārijā, Bohēmijā. Ordeņa dzīve pārcēlās uz Poliju.

20. gadsimta sākumā ordenim bija saglabājušies vairs tikai 2 klosteri: pie Čenstohovas un Krakovā (Naskalkas klosteris pie Sv. Staņislava baznīcas). Gadsimta otrajā pusē sākās ordeņa atdzimšana: pieauga brāļu skaits, klosteri, jaunas kopienas.

Mūsdienās ordenis apvieno autonomus klosterus, kuru kopienas dzīvo, ievērojot paulīniešu ordeņa statūtus. 2007. gadā ordenim bija 70 klosteru (17 Polijā), bez tam ordeņa mītnes ir arī Itālijā, Ungārijā, Horvātijā, Ukrainā, Baltkrievijā, Slovākijā, Vācijā, Beļģijā, ASV, Austrālijā un vairākās Āfrikas valstīs.

Ordenī ir 506 mūki, no kuriem 317 ir priesteri.

Ārējās saites
-------------

* *Ordo Fratrum S. Pauli Primi Eremitae* - statistika
* Paulīniešu ordeņa mājas lapa Polijā
* Paulīniešu ordeņa mājas lapa Vācijā
* Paulīniešu ordeņa mājas lapa ASV
* Paulīniešu ordeņa mājas lapa Ungārijā
**Beringa šaurums** (krievu: *Берингов пролив*, angļu: *Bering Strait*) ir jūras šaurums starp Ziemeļameriku un Āziju, kurš savieno Kluso okeānu (Beringa jūra) ar Ziemeļu Ledus okeānu (Čukču jūra). Caur Beringa šaurumu notiek ūdens apmaiņa starp Kluso un Ziemeļu Ledus okeānu — uz ziemeļiem plūst relatīvi siltākie Beringa jūras virskārtas ūdeņi, uz dienvidiem gar rietumu krastu — aukstās Čukču jūras ūdens masas.

Šaurākajā vietā attālums starp Dežņova ragu Čukču pussalā un Velsas Prinča ragu Sūarda pussalā ir 82 kilometri, bet visseklākā vieta kuģu ceļā ir 36 m. Beringa šauruma vidū atrodas Diomedas salas. Starp tām iet Krievijas Federācijas un ASV robeža. Šeit arī iet laika joslu robeža un datumu maiņas robeža.

Jūras šaurums nosaukts par godu dāņu kapteinim Vitusam Beringam, kurš Krievijas ķeizara Pētera I uzdevumā 1728. gadā atklāja, ka Ameriku no Āzijas atdala jūras šaurums. Pirms viņa 1648. gadā Čukču pussalas galējo austrumu punktu sasniedza kažokādu tirgotājs un Jakutskas kazaku atamans Semjons Dežņovs, kura pierakstus atklāja tikai 1736. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 108. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Beringa šaurums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 244515953
* LCCN: sh85013329
* GND: 4005712-4

 |

 |
**Mars Observer** bija NASA starpplanētu zonde Marsa izpētei, ar kuru tika zaudēts kontakts trīs dienas pirms ieiešanas orbītā. Tā bija pirmā ASV rīkotā ekspedīcija uz planētu pēc gandrīz 17 gadiem kopš veiksmīgajām Viking misijām.

*Mars Observer* bija paredzēts darboties Marsa orbītā, lai kartografētu planētas virsmu, noteiktu izplatītāko minerālu izplatību, mērītu gravitācijas lauka intensitāti, mēģinātu noskaidrot Marsa vājā magnētiskā lauka avotu un pētītu Marsa atmosfēras procesus.

Kosmiskais aparāts tika palaists 1992. gada 25. septembrī un drīz pēc starta sāka ievākt zinātnisko informāciju par starpplanētu telpu. 1993. gada 21. augustā, tikai trīs dienas pirms Marsa sasniegšanas, sakari ar aparātu tika zaudēti. Līdz pat šodienai nav īsti noskaidrots avārijas iemesls. Tiek uzskatīts, ka orientācijas dzinēju kļūmes dēļ aparāts sācis nekontrolējami rotēt un, visdrīzāk, palidojis garām Marsam un pašlaik atrodas heliocentriskā orbītā.
Aparāts tā arī neveica nekādus Marsa pētījumus, bet paspēja pārsūtīt ievākto informāciju par starpplanētu telpu.
Austrumsibīrija Krievijas kartē
**Austrumsibīrija** (krievu: *Восточная Сибирь*) ir Sibīrijas daļa, ko norobežo Jeņisejas upe rietumos, Ziemeļu ledus okeāns ziemeļos, Klusā okeāna ūdensšķirtņu grēdas austrumos un Krievijas robeža dienvidos. Aptuvenā Austrumsibīrijas platība ir 7,2 milj. km². Austrumsibīrijā ietilpst arī Vidussibīrija un Ziemeļaustrumu Sibīrija.

Lielu daļu teritorijas aizņem plakankalnes (Vidussibīrijas plakankalne) un kalni (Sajāni, Piebaikāls, Aizbaikāls), ko ziemeļos nomaina tundra.

Austrumsibīrijas teritorijā ir Jakutija, Burjatija, Tivas, Aizbaikāla novads, Krasnojarskas novads, Irkutskas apgabals, kuri administratīvi daļa ietilpst Sibīrijas federālajā apgabalā, daļa — Tālo Austrumu federālajā apgabalā. Lielākās pilsētas ir Krasnojarska, Irkutska, Ulanude, Čita, Jakutska.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 74. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Austrumsibīrija***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Pavasara un Rudens annāles** ir Džou dinastijas laika Lu valsts hronika, kas aptver laiku no 722. līdz 481. g.p.m.ē. Notikumu apraksti ir ļoti īsi, bez plašākiem paskaidrojumiem aprakstot katra mēneša notikumus. Hronika sadalīta 12 valdošo Lu hercogu varas posmos.[1]

Annāles uzskata par vienu no pieciem konfūcisma klasiskajiem tekstiem, kura interpretācijas mūsu ēras 2. gs. izraisīja konfūcisma sašķelšanos. Konfūcija sekotāji uzskatīja, ka vinš esot rediģējis annāļu tekstu, un to studēšana atklās Konfūcija uzskatus par to, kā jāvada valsts. Katram annāļu vārdam un teikumam radās interpretējoši skaidrojumi. Šķelšanās rezultātā radās "Vecā teksta skola" un "Jaunā teksta skola". Agrīnajā Haņu dinastijas laikā "Jaunā teksta skola" bija guvusi virsroku. Vēlīnajā Haņu periodā, ap 200. gadu, "Jaunā teksta skola" tika smagi kritizēta un līdz pat 19. gs. pastāvēja pusslepeni. 19. gs. beigās "Jaunā teksta skolas" tekstus izmantoja reformisti, lai vērstos pret impērijas varas absolūtismu.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  Chunqiu
2. ↑  «THE SPRING AND AUTUMN ANNALS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 11. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 16. jūlijā.
**Pavasara gaurs** (latīņu: *Spergula morisonii*) ir neļķu dzimtas suga, kas sastopama Eiropas rietumu, ziemeļrietumu un vidus daļā. Tā Latvijā ir sastopama ļoti reta — valsts galējo dienvidrietumu daļu šķērso sugas areāla mala. Par sastopamību Latvijā ir pieejami gan veci dati (atradnes Liepājas apkārtnē), kā arī pēc gadsimtu ilga pārtraukuma atradnes tika konstatētas 2019. gadā pie Garkalnes un 2020. gadā pie Daugavpils.

Augi aug smilšainās vietās, sausās nezālienēs un ceļmalās.

Apraksts
--------

Pavasara gaurs ir viengadīgs, 5—25 cm garš lakstaugs ar stāvu, parasti kailu un nezarojošu stublāju. Lapas ir lineāras, 0,5—1 cm garas, 0,1 cm platas, lapas apakšpusē bez rievas, ar pielapēm. Ziedi ir skrajā dihāzijā stublāja galā. Baltās vainaglapas ir nedaudz īsākas nekā zaļās kauslapas. Pogaļa ir olveidīga, garāka nekā kauss. Sēklas ir melnbrūnas, plakanas, apmale aptuveni divreiz šaurāka nekā sēkla. Zied no aprīļa beigām līdz jūnijam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pavasara gaurs - Spergula morisonii Boreau - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-09.
**Protoplanetārais miglājs** (PPM) ir astronomisks objekts, kas pastāv īsā laika posmā zvaigznes straujās evolūcijas laikā starp sarkanā milža vēlā asimptotiskā zara fāzi un tai sekojošo planetārā miglāja (PM) fāzi. Sarkanā milža asimptotiskā zara fāzes laikā zvaigzne zaudē masu, izdalot zvaigzni ieskaujošu ūdeņraža gāzes apvalku. Kad tuvojas šīs fāzes noslēgums, zvaigzne pāriet protoplanetārā miglāja fāzē.

Cenrtālā zvaigzne jonizē protoplanetāro miglāju, kā rezultātā tas izstaro spēcīgu infrasarkano radiāciju un kļūst par atstarojošo miglāju. Centrā esošās zvaigznes kolimētie vēji satricina un formē tās apvalku aksiāli simetriskā formā, izraisot strauju molekulāro vēju. Precīzu mirkli, kad protoplanetārais miglājs pārtop par planetāro miglāju, nosaka centrālās zvaigznes temperatūra. Protoplanetārā miglāja fāze turpinās līdz brīdim, kad centrālā zvaigzne sasniedz 30 000 K temperatūru un ir pietiekami karsta, lai jonizētu apkārtesošo gāzi.
*UR-500* (pirmais no kreisās) salīdzinājumā ar citām *Proton* versijām
***Proton*** (*Протон*) jeb ***UR-500***, *GRAU* indekss *8K82*, bija PSRS *Proton* saimes divpakāpju nesējraķete. Tā tika izstrādāta 1960. gadu pirmajā pusē kā starpkontinentālā ballistiskā raķete un kaujas orbitālā raķete. 1964. gadā *UR-500* kaujas galviņas projekts tika atcelts, un raķete tika pielāgota kosmisko aparātu palaišanai orbītā. Pirmais starts notika 1965. gada 16. jūlijā. Divu gadu laikā tika veikti četri *Proton* nesējraķetes starti, no tiem viens bija neveiksmīgs.

Konstrukcija
------------

Nesējraķete *UR-500* sastāvēja no divām pakāpēm. Pirmā pakāpe tika izstrādāta speciāli šai raķetei, bet otrā tika mantota no starpkontinentālās ballistiskās raķetes *UR-200* projekta. Šajā variantā *Proton* bija spējīgs pacelt 8,4 t derīgas kravas uz zemo Zemes orbītu.

Pirmā pakāpe sastāvēja no centrālā un sešiem sānu blokiem, kas izvietoti simetriski ap centrālo. Centrālajam blokam bija pārejas nodalījums, oksidētāja tvertne un astes nodalījums. Katrs sānu bloks sastāvēja no priekšējā nodalījuma, degvielas tvertnes un astes nodalījuma, kurā bija nostiprināts dzinējs. Pirmajā pakāpē bija seši autonomi šķidrās degvielas raķešdzinēji *RD-253*. Dzinējiem bija turbosūkņa degvielas padeves sistēma ar ģeneratorgāzes dedzināšanu. Dzinēja palaišanu veica, pārplēšot piromembrānu dzinēja ieejā.

Otrā pakāpe sastāvēja no pārejas, degvielas un astes nodalījuma. Otrās pakāpes dzinējiekārta bija veidota no četriem S. Kosberga izstrādātiem šķidrās degvielas dzinējiem: trīs *RD-0210* un viena *RD-0211*. Dzinējs *RD-0211* bija dzinēja *RD-0210* modifikācija, kas nodrošināja nepieciešamo spiedienu degvielas tvertnē (uzpūšanu). Katru dzinēju varēja novirzīt leņķī līdz 3° 15' tangenciālos virzienos. Otrās pakāpes dzinējiem bija degvielas padeves turbosūkņu sistēma ar ģeneratora gāzes sadedzināšanu. Dzinējiekārtas kopējā vilce vakuumā bija 2352 kN. Otrās pakāpes dzinēji tika palaisti agrāk par pirmās pakāpes dzinēju izslēgšanu, kas nodrošināja "karstu" pakāpju atdalīšanās principu. Tiklīdz otrās pakāpes dzinēju vilce pārsniedza pirmās pakāpes atlikušo vilci, notika pakāpju savienojošo piroskrūvju uzspridzināšana; pakāpes atdalījās, bet otrās pakāpes dzinēju sadegšanas produkti, iedarbojoties uz siltumekrānu, bremzēja un atgrūda pirmo pakāpi.

Ārējās saites
-------------

* UR-500 Mark Wade, astronautix.com
* Proton rocket family Anatoly Zak, russianspaceweb.com
* Proton Gunter Dirk Krebs
**Ludvigs Blaksons** (1887—1919) bija Latvijas armijas 8. Daugavpils kājnieku pulka virsseržants. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1887. gada 4. martā Ķemeros Reinholda Blaksona (pirms uzvārda maiņas Reiņa Blāķa) ģimenē, strādāja par tirgotāju.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņu iesauca Krievijas impērijas armijā. Dienēja 11. Somijas strēlnieku pulkā.
1919. gadā viņš iestājās Latvijas Republikas armijā, piedalījās kaujās pret bermontiešiem. Pārdaugavas atbrīvošanas operācijas cīņu laikā 1919. gada 4. novembrī 8. Daugavpils kājnieku pulka uzbrukumā 1919. gada 3. novembrī Spilves pļavās viņš kā vada komandieris ar savu vienību apgāja ienaidnieku un piespieda to atkāpties, turklāt ieguva ložmetēju. Tā paša gada 4. novembrī Bolderājas tuvumā pie Bites mājām, ienaidnieka granātas saplosīts, krita varoņa nāvē. Apbedīts pie Kleistu muižas.

Lāčplēša Kara ordeni Blaksonam piešķīra pēc nāves 1924. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Pēctečus pārsteidz stāsts par dzimtas varoni – Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri Ludviķi Blaksonu lsm.lv 2021. gada 11. novembrī
2. ↑  L.k.o.k. biogrāfija
**Ludmila Zaiceva** (krievu: *Людмила Георгиевна Зайцева*; dzimusi 1956. gada 10. februārī Usurijskā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1986).

Biogrāfija
----------

1980. gados bijusi daudzkārtējā PSRS sieviešu šaha čempionātu finālu dalībniece. Divas reizes uzvarējusi PSRS komandu šaha čempionātos: 1983. gadā Maskavas pilsētas komandas sastāvā, bet 1985. gadā Krievijas PFSR komandas sastāvā. 1985. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā dalījusi 3.-4. vietu ar Polijas šahisti Agnešku Brustmani. Papildu mačs par vietu pretendentu mačos starp abām šahistēm beidzies neizšķirti - 3:3 un, pateicoties labākiem papildu rādītājiem pamatturnīrā, pretendentu mačos iekļuvusi Brustmane. 1995. gadā Kišiņevā otro reizi piedalījusies starpzonu turnīrā, taču nav spējusi atkārtot savu iepriekšējo panākumu. 1996. gadā uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātā Elistā un Ludmilas Rudenko memoriālā Sanktpēterburgā. 1998. gadā iekļuvusi Krievijas šaha kausa izcīņas pusfinālā, kurā zaudējusi Svetlanai Prudņikovai, bet mačā par 3. vietu piekāpusies arī Alisai Gaļļamovai. 2003. gadā dalījusi pirmo vietu Sanktpēterburgas 300. dibināšanas gadadienai veltītajā sieviešu šaha turnīrā.

Pārstāvējusi Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 2 reizes (1994-1996). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1996) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījusies 1992. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Zaicevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1986. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: 16th Soviet Team Chess Championship, Moscow 1983, Moscow city
2. ↑  OlimpBase :: 17th Soviet Team Chess Championship, Volgograd 1985, Russian SFSR "A"
3. ↑  «1985 Zeleznovodsk Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 25. oktobrī.
4. ↑  1995 Kishinev Interzonal Tournament
5. ↑  St.Petersburg 300 Open Women 2003
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ludmila Zaitseva
7. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Ludmila Zaitseva

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Ludvigs Engelss** (vācu: *Ludwig Engels*; 1905. gada 11. decembris Diseldorfa — 1967. gada 10. janvāris Sanpaulu) bija Vācijas un Brazīlijas šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gados bijis viens no Vācijas vadošajiem šahistiem. 1929. gadā uzvarējis šaha turnīrā Dīsburgā. 1930. gadā dalījis pirmo vietu šaha turnīrā Diseldorfā. Lielāko panākumu izcīnījis 1936. gada starptautiskajā šaha turnīrā Drēzdenē, kad palicis otrais aiz Pasaules eksčempiona šahā Aleksandra Aļehina, uzvarot to savstarpējā partijā, un apsteidzis veselu virkni pazīstamu šahistu: Gēzu Maroci, Gideonu Štālbergu, Jefimu Bogoļubovu un Paulu Keresu.

Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1939. gadā un gan komandu, gan individuālā vērtējumā izcīnījis zelta medaļas;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.

Sākoties Otrajam pasaules karam kopā ar Vācijas komandu atradies Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā. Lai gan Vācijas komanda uzvarēja olimpiādē komandu vērtējumā, neviens no tās dalībniekiem neatgriezās kara pārņemtajā Eiropā. Arī Engelss palicis Argentīnā, taču atšķirībā no saviem komandas biedriem drīz vien pārcēlies dzīvot uz Brazīliju.

Brazīlijā regulāri piedalījies dažādos šaha turnīros, tajā skaitā arī divos Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Dienvidamerikas zonas turnīros (1957, 1960), taču savus pirmskara rezultātus vairs nav atkārtojis. Līdz mūža beigām strādājis par šaha treneri Sanpaulu šaha klubā (portugāļu: *Clube de Xadrez São Paulo*).

Atsauces
--------

1. ↑  Das Internationale Turnier 1936 in Dresden
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ludwig Engels
3. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Ludwig Engels

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Pagarinātais grīslis** (latīņu: *Carex elongata*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, pārmitrās pļavās, krūmājos un mežos.

Apraksts
--------

Pagarinātais grīslis ir daudzgadīgs, 30-80 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu apakšdaļā.

Augs veido nelielu ceru. Stublājs ir trīsšķautņains un raupjš. Lapas ir zaļas, smailas un 0,2-0,3 cm šauras, raupjas un aptuveni stublāja garumā. Seglapu nav. Ziedkopa ir šaura un aptuveni 3-6 cm gara, visbiežāk sastāv no 6-12 iegarenām vārpiņām. Ziedkopā apakšējās vārpiņas parasti ir manāmi garākas. Segplēksne ir olveidīga, brūngana, mala šauri plēvjaina, vidū zaļgana šķautne. Augļa pūslītis ir zaļganbrūns, lancetisks, ar labi saskatāmu dzīslojumu, ap divas reizes garāks nekā segplēksne. Pūslīša knābītis ir īss un divzobains. Zied maijā, jūnija sākumā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pagarinātais grīslis - Carex elongata L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-12.
**Laura Vinogradova** (dzimusi 1984. gada 31. maijā Popes pagastā) ir latviešu rakstniece, 2021. gada ES Literatūras balvas laureāte.

L. Vinogradova studējusi Rīgas Tehniskajā universitātē. Kopš 2020. gada strādā Rakstniecības un mūzikas muzejā. 2018. gadā piedalījusies Jauno autoru seminārā, apmeklējusi Literāro akadēmiju. Publicējusi prozas grāmatas bērniem "Snīpulītis no Snīpuļciema" (2017), "Mežpasakas. Par Meža Susuri, skudrām, Vilceni un Pūces Bērnu" (2019) un "Mežpasakas. Par Zalktēnu un stirnu meitenēm" (2019), grāmatu "Lapsa. Pasaka pieaugušajiem" (2017), stāstu krājumus "Izelpas" (2018) un "Lāču kalns" (2018), kā arī garstāstu "Upe" (2020).

Garstāsts "Upe" nominēts Literatūras gada balvai kā gada labākā prozas grāmata. 2021. gada pavasarī L. Vinogradova par šo grāmatu saņēmusi ES Literatūras balvu.

Atsauces
--------

1. ↑  Laura Vinogradova. Literatura.lv.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 44151110655537061037
* LNB: 000253870
* GND: 1242217746

 |

 |
**Pagarinātā madara** (*Galium elongatum)* ir augu suga rubiju dzimtas madaru ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Vidusjūras apvidū, centrālajā un atlantiskajā Eiropā, kā arī Latvijā.

Daži autori to aplūko kā purva madaras pasugu *Galium palustre ssp. elongatum* *(C.Presl) Lange.*

Morfoloģija
-----------

Pagarinātā madara ir daudzgadīgs, 30—80 cm garš lakstaugs ar pacilu vai stāvu, zarojošu stublāju. Augam uz stublāja šķautnēm un lapu malām ir sīki dzeloņi.

Lapas ir izvietotas neīstā mieturī pa 4, tās ir lancetiskas, 2—4 cm garas un 0,3—0,5 cm platas ar strupu galu.

Ziedkopas ir diezgan blīvas, stublāja un zaru galā. Vainags ir četrdaļīgs, balts, ziedkāts ir kails un gluds. Auglis ir kails riekstiņš divu riekstiņu skaldauglī. Zied no jūnija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pagarinātā madara - Galium elongatum C.Presl - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pagarinātā madara***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Laupītājmušas, laupītājmušu dzimta** (*Asilidae*) ir mušveidīgo divspārņu dzimta, kas pieder pie laupītājmušu virsdzimtas (*Asiloidea*). Šīs dzimtas nosaukums - laupītājmušas - atspoguļo šo mušu plēsīgo un agresīvo dabu. Tās barojas galvenokārt vai tikai ar citiem kukaiņiem. Laupītājmušas uzbrūk upurim no slēpņa, to noķerot lidojumā. Tā ir viena no lielākajām mušu dzimtām, aprakstītas apmēram 7000 sugas, kuras tiek iedalītas 11 apakšdzimtās un apmēram 530 ģintīs. Pateicoties šīs dzimtas mušu plēsīgumam, tām ir milzīga nozīme kopējā pasaules kukaiņu populācijas dabīgajā ierobežošanā.

Izplatība
---------

Laupītājmušas ir izplatītas visā pasaulē, izņemot Antarktīdu, arktisko tundru un kalnus augstāk par 4000 metriem virs jūras līmeņa. Lielākā sugu dažādība sastopama tropos un subtropos. Eiropā sastopamas 500 sugas no 87 ģintīm. Latvijā konstatētas 29 sugas.

Kopīgās īpašības
----------------

Laupītājmušu pieaugušie īpatņi var būt nelieli līdz lieli kukaiņi. Atkarībā no sugas tie var būt 3—80 mm (lielākā daļa 9—15 mm) lieli. To ķermenis ir spēcīgs, parasti pagarināts un slaids, tomēr ir arī apaļīgas laupītājmušas, kas atgādina bites. Galva samērā īsa un plata, ar lielām saliktajām acīm, kas novietotas plati viena no otras. Mutes orgāns ir īss, ass, piemērots spēcīgam dūrienam. Laupītājmušas ir vienas no lielākajiem Latvijas divspārņiem. Lielākās no tām ir celmmušas (*Laphria*). To ķermenis var būt līdz 3 cm garumam.

Laupītājmušas ir plēsīgas. Tās pārtiek no citiem kukaiņiem, tos nonāvējot ar spēcīgo snuķi un izsūcot. Laupītājmušu siekalas ir indīgas, tādējādi paātrinot upura nāvi. Lielākie īpatņi spēj pieveikt prāvas vaboles, piemēram, rožvaboles, un nelielas spāres. Laupītājmušām ir ļoti laba redze, tās ir ļoti uzmanīgas un grūti notveramas.

Klasifikācija
-------------

**Laupītājmušu dzimta** (*Asilidae*)

* apakšdzimta *Apocleinae* (65 ģints)
* apakšdzimta *Asilinae* (110 ģints)
* apakšdzimta *Dasypogoninae* (68 ģints)
* apakšdzimta *Dioctriinae* (12 ģints)
* apakšdzimta *Laphriinae* (80 ģints)
* apakšdzimta *Laphystiinae* (29 ģints)
* apakšdzimta *Leptogastrinae* (18 ģints)
* apakšdzimta *Ommatiinae* (8 ģints)
* apakšdzimta *Stenopogoninae* (117 ģints)
* apakšdzimta *Stichopogoninae* (11 ģints)
* apakšdzimta *Trigonomiminae* (11 ģints)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Asilidae Homepage: Morphology
2. 1 2  Asilidae: Information
3. 1 2 3 4  Divspārņi: Laupītājmušas

Literatūra
----------

* J.J. Musso (1983). *Nutritive and ecological requirements of robber flies (Diptera: Brachycera: Asilidae)*. Zeitschrift für Allgemeine und Angewandte Entomologie 9: 35-50.
* F. Geller-Grimm. *Photographic atlas and identification key to the robber flies of Germany (Diptera: Asilidae)*. CD-ROM, Amphx-Verlag Halle (Saale), 2003. ISBN 3-932795-18-0
* Ermenegildo Tremblay. *Entomologia applicata*. Volume III Parte II. 2a ed. Napoli, Liguori Editore, 2005. ISBN 8820723352.

Ārējās saites
-------------

* Catalogue of Latvian Flies (Diptera: Brachycera)
* Bezmugurkaulnieki Latvijā
**Laura Gimlere** (vācu: *Laura Gimmler*; dzimusi 1993. gada 5. decembrī Oberstdorfā) ir Vācijas distanču slēpotāja.

Karjera
-------

2013. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2015. gada 3. janvārī dzimtajā Oberstdorfā, ieņemot 68. vietu *Tour de Ski* prologā. Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2017. gada februārī Phjončhanā, sprintā iekļūstot pusfinālā un ieņemot 10. vietu.

Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Zēfeldē. 10 km distacē klasiskajā stilā ieņēma 13. vietu, bet sprintā bija 20. vietā. Piedalījās arī stafetē Vācijas komadas sastāvā, kas izcīnīja 4. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā gan sprintā, gan 30 km distancē ieņēma 10. vietu, bet ar stafetes komandu finišēja 5. vietā. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās tikai 10 km distancē klasiskajā stilā un ieņēma 33. vietu.

2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā Vācijas komandas sastāvā kopā ar Katarīnu Hennigu, Piju Finku un Viktoriju Karlu izcīnīja sudraba medaļu stafetē. Distanču slēpošanā Vācijai tā bija pirmā medaļa pasaules čempionātos kopš 2011. gada, bet Vācijas sieviešu stafetes komanda iepriekšējo reizi bija kāpusi uz goda pjedestāla 2009. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Langlauf-Frauen-Staffel glänzt mit Silber». *zdf.de* (vācu). 2023. gada 2. marts. Skatīts: 2023. gada 3. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Laura Gimlere***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FIS profils (distanču slēpošana) (angliski)
**Beludžistānas melnais lācis** (*Ursus thibetanus gedrosianus*) ir Āzijas melnā lāča (*Ursus thibetanus*) pasuga. Tā ir viena no visretākajām Āzijas melno lāču pasugām un ir ierakstīta Sarkanajā grāmatā. 
Beludžistānas melnais lācis dzīvo Pakistānas Beludžistānas provinces un Irānas dienvidaustrumu kalnos. Agrāk šo lāci varēja sastapt visā Beludžistānas provincē, bet mūsdienās tas daudzviet ir izmiris, un visbiežāk tas sastopams Khuzdaras apkārtnē, vietējie uzskata, ka šobrīd šajā apkārtnē varētu būt 8—10 lači. Mežu izciršana ir galvenais iemesls, kādēļ šo lāču paliek arvien mazāk.

Izskats un ieradumi
-------------------

Kā visiem Āzijas melnajiem lāčiem arī Beludžistānas melnajam lācim ir melns vai ļoti bieži sarkanbrūns kažoks ar gaiši dzeltenu "V" veida zīmi uz krūtīm. Tā ķermeņa izmērs ir apmēram 140—190 cm, svars 90—180 kg. Tā kažoks ir ar īsāku spalvu nekā parasti Āzijas melnajiem lāčiem. 

Beludžistānas melnais lācis ēd visu, ko var atrast: dažādus zaļos augus, augļus, ogas, sēklas, medu un kukaiņus, kā arī putnus, grauzējus un ķirzakas. 

Dzimumbriedumu tas sasniedz 3—4 gadu vecumā, grūsnības periods ilgst 7—8 mēnešus, zinātnieki uzskata, ka siltākos reģionos grūsnība ir īsāka kā vēsākos. Pakistānā riesta laiks parasti ir oktobrī. Februārī piedzimst 1—3 mazuļi. Mazuļi ir akli un nevarīgi. Māte tos zīda ar pienu apmēram 6 mēnešus, bet kopā ar māti tie kopumā paliek 2—3 gadus. Savvaļā var sastapt ģimeni ar dažāda vecuma lācēniem. To dzīves garums ir 25—30 gadi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bears of Pakistan - InfoHub». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 21. augustā. Skatīts: 2009. gada 19. jūnijā.
2. ↑  «Bears». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 16. maijā. Skatīts: 2009. gada 19. jūnijā.
3. 1 2 3  «Baluchistan Black Bears - Bears Of The World». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 10. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 19. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Asiatic Black Bear
* Indian subcontinent--Pakistan, Afghanistan
* The status and conservation of the Asiatic black bear in Nikshahr County, Baluchistan District of Iran
Augusts Ilziņš
**Augusts Ilziņš** (dzimis 1872. gada 20. maijā Bauskas pagasta Ilziņos, miris 1939. gada 17. oktobrī Bauskā) Bauskas pilsētas vadītājs un sabiedriskais darbinieks.

Dzimis Ilziņu saimnieka ģimenē. Pirms Pirmā pasaules kara sācis strādāt par direktoru Bauskas latviešu krājaizdevumu kasē (no 1934. gada Bauskas krājaizdevu sabiedrība), amatā, ko ieņēma līdz mūža beigām.

Bauskas pilsētas Domes vadītājs no 1925. līdz 1934. gadam, kad pēc Ulmaņa apvērsuma viņu atceļ no amata, jau drīz pēc tam Ilziņš tiek iecelts par pilsētas valdes locekli un pilsētas vecākā Eduarda Kasparsona biedru, bieži aizvietojot slimo Kasparsonu. Pilsētas valdē Ilziņš strādā līdz savai nāvei. 

Ilziņa laikā Bauska attīstās Jaunā Bauska[*nepieciešama atsauce*], uzcelta Bauskas Valsts ģimnāzijas ēka un Bauskas Brīvības piemineklis. 

Ilziņš bija 13. Bauskas Aizsargu pulka biedrs, Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrības biedrs, Bauskas sabiedriskās aptiekas pārvaldes priekšsēdētājs, Mednieku biedrības Bauskas nodaļas priekšsēdētājs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Augusta Ilziņa piemiņai». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
**Laupītājmušu virsdzimta** (*Asiloidea*) ir viena no mušveidīgo apakškārtas (*Brachycera*) virsdzimtām, kas apvieno apmēram 8100 mušu sugas un kas tiek iedalītas 11 vai 12 mūsdienās dzīvojošu mušu dzimtās. Dzimtu *Apystomyiidae* daži sistemātiķi izdala kā monotipisku dzimtu, bet citi *Apystomyia* ģinti sistematizē *Hilarimorphidae* dzimtā. Ir arī sistemātiķi, kas mušu dzimtu iedalījumu virsdzimtās neizmanto, dzimtas sistematizējot infrakārtās un negrupējot virsdzimtās.

Laupītājmušu virsdzimtas mušu sugas sastopamas visā pasaulē. Daudzas no tām mājo sausos, smilšainos reģionos, lai gan dažas sugas mīt tropu lietus mežos. To bioloģija ir ļoti dažāda, dažas dzimtas ir plēsīgas (laupītājmušas), bet citas barojas ar ziedu nektāru (pūkmušas). Šīs grupas mušu ķermeņi ir slaidi, 5–60 mm gari. Lielākā no visām ir Amerikas tropos dzīvojošā muša *Mydas heros* (dzimta *Mydidae*), kura, iespējams, ir arī lielākā muša no visiem divspārņiem. Visu dzimtu kāpuri ir plēsīgi.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Mūsdienās laupītājmušu virsdzimta tiek sistematizēta mušu infrakārtā (*Muscomorpha*), lai gan nesenā pagātnē tā tikai izdalīta laupītājmušu infrakārtā (*Asilomorpha*). Tomēr mūsdienās šis taksons vairs netiek izmantots.

Sistemātika
-----------

* **Laupītājmušu virsdzimta** (*Asiloidea*)

* Laupītājmušu dzimta (*Asilidae*)**#**
* Medusmušu dzimta (*Apioceridae*)
* Plakanmušu dzimta (*Scenopinidae*)**#**
* Pūkmušu dzimta (*Bombyliidae*)**#**
* Samtmušu dzimta (*Therevidae*) (Māņlaupītājmušu dzimta)**#**
* dzimta *Apsilocephalidae*
* dzimta *Apystomyiidae*
* dzimta *Evocoidae*
* dzimta *Hilarimorphidae*
* dzimta *Mydidae*
* dzimta *Mythicomyiidae*
* dzimta *Ocoidae*
* dzimta †*Protapioceridae*

Piezīme: Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar **#**.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Welcome to the Asiloid Flies web-site
2. 1 2  NCBI: Asiloidea
3. 1 2  Michael S. Enge Contributions Celebrating Kumar Krishna: The Systematics & Biology of Termites, Family Apystomyiidae Archived 2016. gada 22. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  NCBI: Hilarimorphidae
5. ↑  ITIS: Asiloidea
6. ↑  NCBI: Muscomorpha

Ārējās saites
-------------

* Catalogue of Latvian Flies (Diptera: Brachycera)
* Bug Guide: Superfamily Asiloidea
NASDAQ biržas galvenā mītne atrodas Taimskvērā, Ņujorkā
Logotips līdz 2014. gadam
***NASDAQ*** ir Amerikas Savienotajās Valstīs reģistrēta fondu birža, kas visā pasaulē elektroniski tirgo vērtspapīrus. Ietilpst biržu grupā *NASDAQ OMX Group*.

*NASDAQ* ir akronīms no *National Association of Securities Dealers Automated Quotations* (Nacionālā vērtspapīru tirgotāju automatizēto kotāciju asociācija). To ir attīstījusi Nacionālā vērtspapīru tirgotāju asociācija (*NASD*), bet uzrauga Vērtspapīru un fondu tirgus komisija (*SEC*).

Vērtspapīru tirgošana *NASDAQ* biržā sākās 1971. gadā. 1992. gadā tā pievienojās Londonas Starptautiskajai biržai, izveidojot pirmo starpkontinentālo vērtspapīru tirgus apvienību. *NASDAQ* 1998. gadā apvienojās ar Amerikas biržu (*Amex*; vēlāk — *NYSE Amex Equities*), un tika izveidota *NASDAQ-Amex Market Group*.

2007. gadā *NASDAQ* apvienojās ar Zviedrijā reģistrēto *OMX*, izveidojot *NASDAQ OMX Group*. Abu uzņēmumu saplūšana tika pabeigta 2008. gada 27. februārī.

Atsauces
--------

1. ↑  The NASDAQ OMX Group, Inc. Seeking Alpha

Skatīt arī
----------

* NASDAQ OMX Riga

Ārējās saites
-------------

* NASDAQ

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 167819206
* LCCN: no97030729
* GND: 6128631-X

 |

 |