recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johanness Kocs** (vācu: *Johannes Kohtz*; dzimis 1843. gada 18. jūlijā, miris 1918. gada 5. oktobrī) bija vācu šaha problēmists. Uzdevumus sastādīja kopā līdzautoru vācu problēmistu Kārli Kokelkornu.

Šaha kompozīcija
----------------

Sākotnēji Kocs un Kokelkorns atbalstīja vecvācu skolas principus un tiek uzskatīti par tās pamatlicējiem. 1903. gadā viņi publicēja darbu *Das Indische Problem* (Indiešu uzdevums), kas radīja pamatus jaunam novirzienam šaha kompozīcijā, kuru sākotnēji sauca par jaunvācu skolu (atšķirībā no vecvācu), bet vēlāk par loģisko skolu.

### Šaha uzdevuma piemērs

**№ 1.**J. Kocs un K. Kokelkorns  
 *Le Palamède Français*, 1865**Mats 5 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Kh4-h5! Lb1-a2** (Vienīgais gājiens. Pēc torņa c2 gājieniem mato Zc3 vai Zf2, bet pēc zirdziņa h2 gājienien — Df3)
**2. Kh5-h6 L~**
**3. Kh6-h7 L~**
**4. Kh7-h8 L~**
**5. Dh3-h7#**
Balto figūras pārvietošanās soli pa solim pa galdiņu uz augšu šaha kompozīcijā ieguvusi tēlainu apzīmējumu "Uzkāpšana Everestā".

Privātā dzīve
-------------

Johanness Kocs studējis Berlīnē un Karlsrūē. Strādājis par galveno inženieri dzelzceļa vagonu rūpnīcā Elblingā un Kēnigsbergā. No 1901. gada Kocs kā pensionārs dzīvoja Drēzdenē. Pēc nāves saskaņā ar testamentu viņa šaha grāmatu kolekcija tika nodota Saksijas bibliotēkā Drēzdenē..

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 624. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  *Deutsches Wochenschach und Berliner Schachzeitung*, 35 (1919), S. 250–255 (vāciski).

Ārējās saites
-------------

* Johannesa Koca šaha uzdevumi vietnē PDB
**Uldis Auseklis** (dzimis 1941. gada 30. oktobrī Mētrienas pagasta Ataugās) ir latviešu rakstnieks un izdevējs, kurš darbojas galvenokārt bērnu literatūrā.

Biogrāfija
----------

U. Auseklis beidzis Ļaudonas vidusskolu (1962) un Latvijas Valsts Universitātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu (1967). No 1966. līdz 1973. gadam strādājis Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzejā, no 1973. līdz 1982. gadam izdevniecības "Liesma" Mūzikas un mākslas literatūras izdevumu redakcijā, no 1982. līdz 1985. gadam Bērnu literatūras redakcijā, no 1985. līdz 1989. gadam bijis izdevniecības vadītājs. No 1990. līdz 1992. izdevniecības "Sprīdītis" galvenais redaktors. 1992. gadā nodibinājis apgādu "Garā pupa", kurā izdotas galvenokārt grāmatas bērniem un mēnešraksts "Kurmītis".

Literāras publikācijas no 1959. gada. Izdoti dzejoļu krājumi bērniem "Mēness platmalē" (1991), "Kaķis ada zeķes zaķim" (1995), "Pulkstenis bonbongas dala" (1997), "Ķirbis saķēris iesnas" (2001), "Še tev sauja piparkūku" (2005), "Kaķēns margrietiņās" (2016) un citas, kā arī dzejas grāmatas pieaugušajiem "Nopūt tumsu" (1995), "Nenopūt nojautas" (1999) un "Saplaukst puķes retas - trioletas" (2002), "Man ir brīsniņš gaiša laika" (2012), "Tik krāsas dzirkst klusāk" (2016). Bērnu dzejas almanaha "Garā pupa" sastādītājs (1983-1988, 1990, 1991, 1994, 1998). Sastādījis vairākas bērnu grāmatas, tulkojis no krievu valodas. 

Latvijas Rakstnieku savienības biedrs (1995). 1997. gadā saņēmis Pastariņa prēmiju par grāmatu "Kaķis ada zeķes zaķim". Saņēmis Literatūras gada balvu par grāmatu "Kaķēns margrietiņās" un Autortiesību bezgalības balvu par dziesmu "Piparkūkas danco" (2017). Saņēmis grāmatu mākslas konkursa "Zelta ābele 2018" balvu par mūža ieguldījumu Latvijas grāmatniecībā. Apbalvots ar Atzinības krustu (4. šķira, 2019).

Atsauces
--------

1. ↑  Literatura.lv - Uldis Auseklis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 18390342
* LCCN: n2002159971
* ISNI: 0000 0000 3838 168X

 |

 |
**Aleksandrs Kakovins** (krievu: *Александр Сергеевич Каковин*; dzimis 1910. gada 15. augustā) bija padomju šaha problēmists.
Pēc profesijas kalnrūpniecības tehniķis.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1936. gada publicējis apmēram 400 šaha kompozīcijas, vairāk nekā puse notām etīdes. Sastādīšanas konkursos ieguvis 120 atzinības, tai skaitā 40 godalgas (13 no tām pirmās). Četru PSRS individuālo čempionātu dalībnieks, 6. čempionātā (1962) 6. vieta etīžu žanrā. No 1968. gada PSRS sporta meistars šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Aleksandrs Kakovins**  
 *Шахматы в СССР*, 1940**Uzvara**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Td8 La5 2. Td5 bxa4! 3. Rxa5 b5 4. Kc3 Kb7 5. Kd4! (5. Kb4? Kb6) 5. ... Kb6 6. Kd5 Kxa5 7. Kc5 b4 8. axb4#

Bibliogrāfija
-------------

Н.П. Зелепукин, Ю.Г. Дорохов, А.С. Каковин, А.А. Тутлаянц. *Шахматные композиции в Донбассе* (krievu). Донецк : Донбасс, 1969.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 145. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  Ф. С. Бондаренко. *Триумф советского шахматного этюда* (krievu). Киев : Здоров'я, 1984. 66. lpp.

Ārējās saites
-------------

* A. Kakovina šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Novolazarevskas lidlauks** (krievu: *Взлетно-посадочная полоса станции Новолазаревская*) ir zilā ledus lidlauks Karalienes Modas Zemē, Antarktīdā. Izvietojusies uz polārā ledus vairoga nogāzes 550 m vjl dienvidos no Širmahera oāzes 15 km no Novolazarevskas polārstacijas. Lidlauks ir viens no diviem DROMLAN transporta sistēmas galvenajiem lidlaukiem un nodrošina reģionā esošo polārstaciju satiksmi ar Keiptaunu Dienvidāfrikā.

Lidlauks pirmoreiz atklāts 1981. gadā un nodrošināja ar tiešo satiksmi Širmahera oāzē esošās Novolazarevskas, Maitri un Georgforsteres stacijas. Lidlauka skrejceļš bija 2760 m garš un 60 m plats un tas regulāri funkcionēja līdz 1991. gadam. Lidojumi notika polārās vasaras laikā no oktobra līdz februārim, lidojumiem tika izmantotas IL-76TD un IL-18D lidmašīnas. No 1991. līdz 1994. gadam lidlauks tika izmantots tikai iekškontinentālajiem reisiem.

Lidlauka darbība tika atjaunota 2001. gadā un to uztur kopīgi Krievijas antarktiskā programma un Dienvidāfrikā bāzēta privātā kompānija *Antarctic Logistics Centre International*. Polārajās vasarās tiek veikti vidēji divi reisi nedēļā no Keiptaunas un daudz iekškontinentālo reisu DROMLAN un Krievijas antarktiskajā programmā. Lidlauks nodrošina arī tūrisma operatoru *The Antarctis Company* un *White Desert* klientu apkalpošanu. Starpkontinentālie lidojumi tiek veikti ar lidaparātiem IL-76TD un Gulfstream II b. Pie lidlauka izbūvēta lauka nometne, kas nodrošina tā funkcionēšanu un spēj vienlaicīgi izmitināt līdz 60 cilvēkiem personāla un pasažieru.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Dronning Maud Land Air Network». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 8. maijā. Skatīts: 2007. gada 8. maijā.
2. ↑  «Ice Runway in the Area of Novolazarevskaya Station». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 13. novembrī. Skatīts: 2011. gada 14. novembrī.
3. ↑  «Российская Федерация. Годовой отчет 2008 / 2009». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 16. novembrī. Skatīts: 2011. gada 14. novembrī.
4. ↑  «By Gulfstream to Antarctica». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 19. janvārī. Skatīts: 2011. gada 14. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Полярная Почта. Аэродром Ново / Novo runway
* Panoramio.com Satelītaina un fotogrāfijas
Uzvārdu ar sufiksu **-enko** izplatība Ukrainā
**Ukraiņu uzvārdi** (ukraiņu: *Українські прізвища*) ir ukraiņu tautas uzvārdi. Uzvārdi ar piedēkli **-enko** ir visbiežāk sastopamie ukraiņu uzvārdi. Citas populāras piedēkles ir **-uks** / **-juks**.

Mūsdienās ukraiņu uzvārdi ir izplatīti visā bijušajā Padomju Savienības teritorijā, tostarp arī Latvijā.

Vēsture
-------

Līdz 15. gadsimtam uzvārdus lietoja augstākā kārta, muižnieki un lielie zemes īpašnieki. Pilsētās uzvārdi kļuva nepieciešami 15. un 16. gadsimtā.

Jau 18. gadsimtā gandrīz visiem ukraiņiem bija uzvārdi.

Uzvārdi
-------

### Tipiskas ukraiņu uzvārdu galotnes un piedēkļi

**-enko (-енко)**

Piedēklis **-enko** ir raksturīgs kazakiem, pilsētniekiem un zemniekiem Centrālukrainā, kā arī Ziemeļukrainā un Astrumukrainā. Piemēri: Ševčenko, Vasilenko, Atoņenko, Osipenko, Ostapenko, Borisenko, Demčenko, Aleksejenko, Kļimenko, Jefimenko, Timošenko, Kovaļenko, Rudenko, Petrenko, Parhomenko, Kiriļenko, Meļņičenko, Savenko, Semerenko, Petrenko, Pavļenko, Sudarenko, Sternenko, Saulenko, Sidorenko, Sļesarenko, Semerenko, Stepaņenko, Petračenko, Porošenko, Prokopenko, Moisejenko, Konoņenko, Ļubenko, Guličenko, Marčenko, Timošenko, Tarasenko, Lazarenko, Davidenko, Demčenko.

**-uks / -juks (-ук, -юк)**

Hitruks, Poļešjuks, Tarasjuks, Jaceņuks, Fedorčuks, Kravčuks, Oņiščuks, Ševčuks, Tkačuks, Pasečņiks.

**-ivs (-iв)**

Leškivs, Fedorivs, Ivankivs.

**-lo (-ло)**

Šukalo, Pokotilo.

**-ecs (-єц)**

Kolomojecs, Taranecs, Krasinecs.

**-ra (-ра)**

Petļura, Bandera.

**-skis (-ський)**

Zelenskis, Beregovskis, Lenkovskis, Kvjatovskis.

**-la (-ла)**

Pritula

**-niks (-ник) / -aks (-ак)**

Pasičniks, Kolesniks, Medjaniks, Meļņiks, Šostaks.

**-ko**

Kličko.

### Uzvārdi, kas izveidoti no profesijas vai nodarbošanās nosaukuma

Bondars (Bondarenko, Bondarčuks), Gončars (Gončarenko, Gončaruks), Ribaks, Spivaks, Švecs, Kovaļs.

### Uzvārdi pēc dzīvnieka nosaukuma

Zozuļa, Vovks, Vorona.

### Kazaku uzvārdi

Vovkodavs, Tjahniboks, Zaderihvist.

Atsauces
--------

1. ↑  «Українські прізвища: що вони означають» (ukraiņu).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ukraiņu uzvārdi***.
**Kristofs Johans Frīdrihs fon Mēdems**, saukts **Žanno Mēdems** (vācu: *Christoph Johann Friedrich von Medem, Jeannot Medem*, 1763—1838), bija galminieks Prūsijas karaļu Frīdriha II Lielā, Frīdriha Vilhelma II un Krievijas impērijas ķeizara Pāvila I galmos. Žanno Mēdema vecākā māsa Elizabete Šarlote Konstance kļuva par slavenu rakstnieci, bet māsa Anna Šarlote Doroteja apprecējās ar pēdējo Kurzemes hercogu Pēteri Bīronu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1763. gada 13. augustā Mežotnes muižā ietekmīgā muižnieka Johana Frīdriha fon Mēdema un viņa otrās sievas Luīzes Šarlotes fon Manteifeles-Cēges ģimenē kā viņa piektais bērns. Tēvs viņu iekārtoja Prūsijas karaļa Frīdriha II Lielā svītā, kam sekoja dienests gvardes korpusā. Pēc karaļa nāves 1786. gadā uzdienējās par viņa dēla karaļa Frīdriha Vilhelma II flīģeladjutantu.

Pēc sava patrona nāves viņš pārgāja Krievijas impērijas ķeizara Pāvila I dienestā, bija viņa flīģeladjutants, īstenais kambarkungs Pēterburgā un pārstāvis Vašingtonā. 
1799. gadā apprecējās ar Pētera fon der Pālena meitu Mariju Luīzi Ernestīni fon der Pālenu (1778-1831).
1800. gadā atgriezās Zemgalē un pievērsās lauksaimniecībai, kļūdams par vairāku muižu īpašnieku. 
Pēc grāfa Mēdema pasūtījuma arhitekts Johans Georgs Ādams Berlics 1806.-1810. gadā pēc Džakomo Kvarengi meta cēla Elejas muižas kungu māju, 1818. gadā uzcēla viņa Jelgavas rezidenci *Villa Medem*, 1820.-1821. gadā veica Durbes muižas kungu mājas pārbūvi un 1829.-1830. gadā Pilsblīdenes muižas kungu mājas pārbūvi.

Miris 1838. gada 24. februārī Jelgavā, 2. martā apglabāts Mēdemu dzimtas kapos pie Sesavas baznīcas.

Pēcnācēji
---------

* Pauls fon Mēdems (*Paul von Medem*, 1800—1854), diplomāts, Elejas muižas īpašnieks;
* Pēteris fon Mēdems (*Peter Georg von Medem*, 1801—1877), precējies ar Juliānu fon Bēru (1807—1863), Elejas muižas īpašnieks;
* Aleksandrs Frīdrihs fon Mēdems (*Alexander Friedrich von Medem*, 1803—1859), diplomāts;
* Kārlis Teodors Pēteris fon Mēdems (*Carl Theodor Peter von Medem*, 25.02.1805—?), precējies ar Aleksandru fon Līvenu (1831—1913);
* Ludvigs Johans Frīdrihs fon Mēdems (*Ludvig Johann Friedrich von Medem*) (15.05.1814—8.06.1891), precējies ar Sofiju fon Lēvenšternu, Stukmaņu muižas īpašnieks;
* Jūlijs fon Mēdems (*Julius von Medem*).

Atsauces
--------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3,1: Kurland, Bd.:1*, Görlitz, 1939, S.369[novecojusi saite]
2. ↑  «Pils Pilsblīdenē - senāk un tagad». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 14. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 27. oktobrī.
**Starainā dzelzene** (*Centaurea calcitrapa*) ir augu suga kurvjziežu dzimtas dzelzeņu ģintī. Savvaļā tā plaši ir sastopama Eiropas rietumu un dienvidu daļā, un Āfrikas ziemeļrietumos. Starainā dzelzene ir arī sastopama Centrāleiropā un Ziemeļeiropā, tostarp, Latvijā, kur tā ir uzskatāma par retu, adventīvu augu.

Morfoloģija
-----------

Starainā dzelzene ir divgadīgs, 20-70 cm garš lakstaugs ar parasti ļoti zarainu, cietu, šķautņainu un stāvu stublāju. Stublāja lejasdaļā lapas ir plūksnaini dalītas šaurās, lineāri lancetiskās vai lineārās plūksnās. Augam ziedot, piezemes lapas parasti ir jau atmirušas. Stublāja augšdaļā lapas ir plūksnaini dalītas vai gandrīz veselas. Plūksnu gali ir smaili, mala gandrīz gluda vai īsi smailzobaina.

Katra zara galā ir izvietots viens ziedu kurvītis. Ziedi (divdzimumu stobrziedi) ir purpursārti. Zieda vīkala lapas ir izvietotas vairākās rindās, tās ir iegareni olveidīgas (1.3-1.6 cm garas, 0.6-0.8 cm platas), un to galā ir atliekts, trīsžuburains vai piecžuburains dzelonis. Žubura centrālais dzelonis ir ciets un līdz pat 3 cm garš, malējie - ir īsāki (0.3-0.6 cm gari) un tievāki. Sēkleņi ir bez kausmatiņiem.

Zied jūlijā un augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «starainā dzelzene - Centaurea calcitrapa L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Starainā dzelzene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Starkāju pārstāvji — starītes.
**Starkāji** (*Actinopodea*, *Actinopoda*) ir sarkodīnvicaiņu tipa virsklase, kuras pārstāvjiem pseidopodijas jeb māņkājiņas ir nostiprinātas ar augsti organizētiem mikrocaurulīšu kūlīšiem, ko sauc par aksopodijiem. Mikrocaurulītes ir apkopotas ģeometriski simetriskos agregātos, kuru uzbūve ir specifiska dažādiem taksoniem. Aksopodiji ir izvietoti radiāli un, kā likums, nodrošina planktona organismiem planēšanu ūdenī. Turklāt tie tiek izmantoti barības satveršanai un uzņemšanai.

Izņemot saulenītes (*Heliozoa*), kuras ir sastopamas gan saldūdenī, gan sāļūdenī visi starkāji dzīvo jūrā. To svarīga īpašība ir neorganisks skelets vai adatas. Starkāju jūras formas līdz šim saucās starītes jeb radiolārijas (*Radiolaria*), bet tā kā to starpā ir zināmas daudzas atšķirības morfoloģijā, ultrastruktūrā, attīstības ciklos un skeleta elementu ķīmiskajā sastāvā, šo grupu ir lietderīgi sadalīt trijās klasēs (Acantharea, Polycystinea, Phaeodarea).

Starkāju sistemātika
--------------------

Starkāju virsklase tiek dalīta četrās klasēs.

* Virsklase: Actinopodea Calkins, 1902

* Klase: Acantharea Haeckel, 1881
* Klase: Polycystinea (Ehrenberg, 1838) Riedel, 1967
* Klase: Phaeodarea Haeckel, 1879
* Klase: Heliozoea Haeckel, 1866
**Fokālā tēma** (angļu: *Focal theme; Focal play*) ir viena no loģiskās skolas tēmam šaha kompozīcijā. Tās būtība — tālšāvēja figūra, kas aizsargā divus lauciņus (fokālie lauciņi), secīgi zaudē kontroli par katru no tiem, pretinieka stratēģisko manevru dēļ. Lauciņus, no kuriem tematiskā figūra var aizsargāt fokālos lauciņus, sauc par mezgla vai kontroles lauciņiem. Uzdevuma risinājumā baltie rada melnajiem gājiena spaidu, pārsedz līniju, kas saista mezgla un fokālos lauciņus un tā tālāk. Nosaukumu "Fokālā tēma" ieteicis Čārlzs Henrijs Stenlijs 1849. gadā, tēmu rūpīgi pētījis Valters fon Holchauzens 1908. un 1926. gadā.

### Piemērs

**Teodors Zīrss**  
*Hamburger Problem Nachrichten*, 1947**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

Iluzoriskā spēle:
1. ... ♗a1 2.♘e8+ ♔f5 3.♘d6#
1. ... ♗b8 2.♘e6+ ♔f5 3.♘d4#
No iluzoriskās spēles redzam, ka sākuma pozīcijā melno laidnis no mezgla lauciņa e5 kontrolē abus fokālos lauciņus d4 un d6. Balto rīcībā nav nogaidoša gājiena, tāpēc tie spiesti no sagatavotās spēles atteikties. Pēc ievadgājiena rodas jauns fokālo lauciņu pāris d4 un g3, bet mezgla lauciņš e5 nemainās. Melniem rodas gājiena spaids un tie vairs nespēj kontrolēt abus fokālos lauciņus.
1.♗e8!
1. ... ♗a1 2.♘h5+ ♔f5 3.♘g3#
1. ... ♗b8 2.♘e6+ ♔f5 3.♘d4#

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 432.—433. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Literatūra
----------

* В. Ф. Руденко. *Преследование темы* (krievu). Москва : Физкультура и спорт, 1983. 35. lpp.
**Deniss de Vrēgts** (nīderlandiešu: *Dennis de Vreugt*; dzimis 1980. gada 4. novembrī) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (2000).

Biogrāfija
----------

1994. gadā Hengelo uzvarējis Nīderlandes jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 1998. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā, bet nākamajā gadā bijis pirmais šī čempionāta U20 vecuma grupā. 2000. gadā Stambulā bijis iekļauts Nīderlandes izlases sastāvā 34. šaha olimpiādē kā otrais rezervists, taču nav nospēlējis nevienu partiju.
2002. gadā Hogevēnā starptautiskajā šaha turnīrā dalījis otro vietu aiz uzvarētāja Jevgeņija Aleksejeva. 2003. gadā Santodomingo kopā ar Bartošu Socko, Vadimu Milovu, Oleksandru Moisejenko un Liviu-Dīteru Nisipjanu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Vrēgtam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mistrzostwa Europy Juniorów do 18 lat, Mureck 1998». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 13. februārī. Skatīts: 2018. gada 6. janvārī.
2. ↑  «Mistrzostwa Europy Juniorów do lat 20, Patras 1999». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 2. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 6. janvārī.
3. ↑  OlimpBase :: 34th Chess Olympiad, Istanbul 2000, Netherlands

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***UAB EUROAPOTHECA*** ir Lietuvas uzņēmums, kas pārvalda aptieku mazumtirdzniecības tīklus un farmācijas vairumtirdzniecības uzņēmumus. Tas ietilpst *UAB Vilniaus prekyba* uzņēmumu grupā.

*EUROAPOTHECA* pārvalda aptieku tīklus: *Eurovaistinė* Lietuvā, *Apoteksgruppen* un *Kronans Apotek* Zviedrijā, *Euroaptieka* Latvijā, *Euroapteek* Igaunijā, *Euro-Apteka* Polijā.

Vēsture
-------

1998. gada 1. jūnijā tika dibināts uzņēmums ***UAB Eurovaistinė***, kas attīstījās par lielāko aptieku tīklu Lietuvā.

2001. gada 20. augustā *Eurovaistinė* Latvijā dibināja uzņēmumu SIA "Eiroaptieka" (kopš 2006. gada 21. decembra — SIA "EUROAPTIEKA"). 2001. gadā Polijā izveidoja aptieku tīklu *Euro-Apteka*.
2004. gadā grupa ienāca Igaunijas tirgū, dibinot uzņēmumu *Euroapteek OÜ* un izveidojot franšīzes tīklu *Euroapteek*.
2007. gadā tika dibināta pārvaldītājsabiedrība ***UAB Euroapotheca***, apvienojot aptieku ķēdes visās valstīs.

2014. gadā Lietuvā sāka darboties interneta veikals *eurovaistine.lt*.
2017. gada 28. novembrī *UAB EUROAPOTHECA* vienojās ar Zviedrijas valdību, lai iegādātos valsts kontrolētā uzņēmumu *Apoteksgruppen i Sverige Holding AB* (*AGHAB*), kas sniedza *Apoteksgruppen* zīmola franšīzes un pārvaldības pakalpojumus 189 aptiekām. *Euroapotheca* arī iegādājās *Apoteksgruppen* tīkla 159 aptiekas no vairākiem īpašniekiem. 2018. gada 1. februārī abas iegādes apstiprināja Zviedrijas Konkurences padome, un 8. februārī pirmais darījums bija pabeigts. 159 aptieku iegādi pabeidza līdz 2018. gada pirmā ceturkšņa beigām.

2018. gada 14. martā meitasuzņēmums Igaunijā *Euroapteek OÜ* pabeidza 13 aptieku tīkla *Ülikooli Apteek* iegādi no Somijas uzņēmuma *Yliopiston Apteekki Oy* un tiesības sniegt visus franšīzes pakalpojumus vēl 11 aptiekām. Bez tam 14. martā meitasuzņēmums Igaunijā *Baltfarma OÜ* no *Yliopiston Apteekki* iegādājās zāļu lieltirgotavu *Medapta OÜ*.
2018. gadā *Euroapotheca* pārdeva aptieku tīklu *Euroapteka* Ukrainā un pameta Ukrainas tirgu.
2019. gadā Latvijā darbību uzsāka interneta aptieka *Azeta.lv*; 2020. gadā rudenī — *Azeta.ee* Igaunijā.

2022. gada 9. februārī *Euroapotheca UAB* piederošais uzņēmums *Euroapotheca Holding SWE Ab* un Somijas uzņēmums *Oriola* vienojās apvienot aptieku biznesu Zviedrijā: *Apoteksgruppen* un *Kronans Apotek*. Darījumu 29. jūnijā apstiprināja Zviedrijas Konkurences padome, un tas tika pabeigts 3. oktobrī.

Grupas struktūra
----------------

Grupas pārvaldītājsabiedrība ir *UAB EUROAPOTHECA*. Tā meitas un asociētie uzņēmumi:

* *UAB Eurovaistinė* (Lietuva)
* SIA "Euroaptieka" (Latvija)
* *OÜ Euroapteek Holding* (Igaunija)
* *EUROAPTEEK OÜ* (Igaunija)
* *Euro-Apteka Sp. z o.o* (Polija)
* *Swedish Pharmacy Holding AB* (Zviedrija), kopuzņēmums ar *Oriola* (50 %):
	+ *Apoteksgruppen*
	+ *Kronans Apotek*

Atsauces
--------

1. ↑  Euroapotheca uzsāk darbību Zviedrijā – Apoteksgruppen i Sverige Holding AB iegāde ir pilnībā pabeigta euroaptieka.lv, 12-02-2018
2. ↑  Euroapotheca closed the transaction with Oriola Corporation in Sweden  euroapotheca.lt, 2022.10.03

Ārējās saites
-------------

* *EUROAPOTHECA*
* *EUROAPTIEKA* Latvija
**Kamčatkas brūnais lācis** (*Ursus arctos beringianus*) ir viena no brūno lāču (*Ursus arctos*) pasugām. To mēdz saukt arī par **Tālo Austrumu brūno lāci**. Kamčatkas brūnais lācis apdzīvo Kamčatkas pussalu, Karaginskas salu, Šantarskas salas, Kuriļu salas un Ohotskas jūras piekrasti.

Izskats un īpasības
-------------------

Kamčatkas brūnais lācis ir liels lācis, viens no lielākajiem brūnajiem lāčiem, un ārēji ir ļoti līdzīgs Kadjakas lācim, kas dzīvo Aļaskā, lai gan ir par to nedaudz mazāks un ar tumšākas krāsas kažoku. Lielākā daļa Kamčatkas brūno lāču ir tumši brūni, vai gandrīz melni, bet tie var būt arī dzeltenbrūni. Tam ir plata galva, ar purnu, kas slīpi pievienojas pierei. Nagi ir tumši brūni, ar dzelteniem galiem, un apmēram 10 cm gari. Ķermeņa garums ir apmēram 275 cm, astes garums 16—22 cm, augstums skaustā 127—135 cm, svars tēviņiem 360 kg, mātītēm 317 kg. Tēviņi var sasniegt pat 690 kg.

Lielākie īpatņi dzīvo Kamčatkas pussalā un Šantarskas salās. Kamčatkas brūnie lāči izaug lieli tādēļ, ka to galvenā barība ir laši, kas ir bagāti ar olbaltumvielām, kā arī pateicoties diezgan maigajām piekrastes ziemām. To ziemas miega periods ir īsāks kā kontinenta lāčiem.

Atsauces
--------

1. 1 2  Brown Bear Hunting in Russia
2. 1 2  Kamchatka Brown Bear
3. ↑  «Fauna on Kamchatka: Brown Bear, Steller's Sea Eagle, Salmon». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 13. augustā. Skatīts: 2009. gada 1. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Kamčatkas lāču saglabāšanas programma (angliski)
* Kamchatka Brown Bear - Species Detail
* Russian Miners Too Terrified to Work After Bears Eat 2 Colleagues
Albānija un Balkāni itāļu un vācu okupācijas laikā
**Itālijas iebrukums Albānijā** bija fašistiskās Itālijas veikta Albānijas karalistes iekarošanas operācija no 1939. gada 7. līdz 12. aprīlim. Iebrukuma rezultātā Albānijas karalis Zogs I devās trimdā, bet Albānija kļuva par Itālijas okupētu vasaļvalsti līdz 1943. gada septembrim, kad Rietumu sabiedrotajiem kapitulējušās Itālijas vietā par okupējošo spēku kļuva nacistiskā Vācija. Pēc Vācijas sakāves varu Albānijā sagrāba komunistu partizāni, kas izveidoja Albānijas Tautas Republiku. 

Lai arī Albānija jau bija pilnībā atkarīga no Itālijas, 15. martā Hitlera veiktā Čehoslovākijas sagrābšana pamudināja Musolīni veikt pašam savu agresijas aktu. 

1939. gada 28. martā Itālija iesniedza Albānijai ultimātu, pieprasot piešķirt itāļu armijai tiesības kontrolēt svarīgākās ostas un pilsētas, piešķirt itāļu kolonistiem Albānijas pilsoņu tiesības, kā arī muitas savienības izveidošanu. Atbilde bija jāsniedz 6. aprīlī. Lai arī Albānija 5. aprīlī bija daļēji apmierinājusi itāļu prasības, 7. aprīlī sākās Itālijas militārais iebrukums. Lai arī albāņu armija nespēja sākt un īstenot organizētu pretestību okupācijai, individuālas kareivju un policistu grupas izrādīja varonību, pretojoties okupantiem. 8. aprīlī itāļi sagrāba Tirānu un 10. aprīlī kontrolēja valsti.

12. aprīlī ar itāļiem sadarboties gatavais karalistes parlaments pasludināja Zogu I par gāztu un piedāvāja Albānijas kroni Itālijas karalim. Albānijas karaliste formāli turpināja pastāvēt personālūnijā ar Itālijas kroni un ierobežotu vietējo pašpārvaldi, taču to pilnībā kontrolēja Itālijas okupācijas karaspēks. Itālijai 1943. gada 8. septembrī kapitulējot, itāļu okupāciju nomainīja nacistiskās Vācijas karaspēks. 

Albānijas iekarošana deva Itālijai placdarmu, no kura 1940. gada 2. oktobrī uzbrukt Grieķijas Karalistei. Pēc nacistiskās Vācijas veiktās Dienvidslāvijas karalistes iznīcināšanas 1941. gada pavasarī Albānijas teritoriju paplašināja, pievienojot tai etnisko albāņu apdzīvotos apgabalus, galvenokārt Kosovā.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Italian Invasion of Albania (1939)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 16. februārī. Skatīts: 2018. gada 21. jūnijā.
Referenduma rezultāti 
Umberto II
**Itālijas Konstitucionālais referendums (1946)** notika 1946. gada 2. jūnijā. Tā rezultātā tika izbeigta Itālijas Karalistes pastāvēšana un Itālija kļuva par republiku. 

Referendumā piedalījās 24,9 miljoni reģistrēto balsstiesīgo (89%), no kuriem 12,7 miljoni (54,2%) nobalsoja par republiku bet 10,7 miljoni (45,7%) par monarhiju. Vienlaikus ar referendumu notika Itālijas Konstitucionālās sapulces vēlēšanas. Referenduma rezultāti iezīmēja skaidu Itālijas dalīšanos Ziemeļos un Dienvidos, Ziemeļiem balsojot par republiku, bet Dienvidiem aizstāvot monarhiju.

Vēsture
-------

Līdz 1946. gadam Itālija bija konstitucionālā monarhija, kurā ceremoniālo valsts galvas lomu ieņēma Savojas dinastijas karaļi, bet izpildvara piederēja vēlētam premjerministram. Karaļnams sevi diskreditēja pēc tam, kad 1922. gadā karalis Viktors Emanuels III pretēji parlamenta vairākumam par premjerministru iecēla nelielās fašistu partijas vadoni Benito Musolīni, kurš kļuva par absolūtu Itālijas diktatoru. Lai arī 1943. gadā, kad Itālijas teritorijā jau bija iebrucis Sabiedroto valstu karaspēks, karalis sadūšojās un atlaida Musolīni, pēckara Itālijā karaļnama sadarbošanās ar fašistiem padarīja monarhijas tālāku pastāvēšanu problemātisku. Politiskās partijas, kas bija guvušas iedzīvotāju atbalstu haotiskajā laikā starp 1943. un 1945. gadu, jo bija bruņoti cīnījušās pret fašistiem un nacistiskās Vācijas okupāciju, bija republikāniskas. Daudzi itāļi vainoja karaļnamu par to, ka tas pieļāva fašistu nākšanu pie varas. 

1944. gada aprīlī karalis Viktors Emanuels III, kurš bija sevi kompromitējis fašistu diktatūras laikā, lielu daļu savu pilnvaru uzticēja troņmantiniekam, kroņprincim Umberto. Pēc Romas atbrīvošanas 1944. gada jūnijā karalis iecēla Umberto par troņa ģenerālleitnantu, un tikai juridiski saglabāja karaļa amatu. 1944. gada 25. jūnija Itālijas valdības un karaļa apstiprināts dekrēts apsolīja, ka pēc kara beigām tiks sasaukta Konstitucionālā sapulce, kas radīs jaunu konstitūciju un izlems valsts pārvaldes formu. 1946. gada 1. martā Alčide de Gasperi valdība apstiprināja konstitucionālā referenduma būtību – republika vai monarhija. 1946. gada 9. maijā Viktors Emanuels III atteicās no troņa, devās trimdā uz Aleksandriju Ēģiptē un Umberto kļuva par karali Umberto II. Tas bija dinastijas pēdējais mēģinājums sevi glābt, par karali ieceļot jauno un pievilcīgo Umberto. Karalis viņš bija tikai 40 dienas, iegūstot iesauku "Maija karalis". 

Referenduma rezultāti tika paziņoti 10. jūnijā. Negaidot galīgo referenduma rezultātu paziņošanu, valdība pasludināja republikāniskās iekārtas izveidošanu un iecēla de Gasperi par pagaidu Valsts Galvu 1946. gada 13. jūnijā. Jaunā republika noteica, ka visiem Savojas diniastijas vīriešu dzimtas pārstāvjiem uz visiem laikiem jāatstāj Itālija. Šis aizliegums tika atcelts tikai 2002. gada oktobrī, pēc kura dinastijas pārstāvji ieradās Romā uz 20 minūšu ilgu audienci pie Romas pāvesta.

Atsauces
--------

1. ↑  Italy's exiled royal family shunned as they return
ASV aviācijas bāzeskuģis "Teodors Rūzvelts"
**Aviācijas bāzeskuģis** ir karakuģis, kas kara flotē tiek izmantots kā aviobāze kara aviācijai.

Aviācijas bāzeskuģu galvenie tipi ir lidmašīnu bāzeskuģi un helikopteru bāzeskuģi. Uz lidmašīnu bāzeskuģa klāja ir izvietots skrejceļš, lai nodrošinātu lidmašīnu pacelšanos un nolaišanos. Tāpat uz šāda kuģa ir iespējams veikt lidmašīnu remontu, tehnisko apkalpi un degvielas uzpildīšanu, kā arī nodrošināt lidojumu vadību. Lielākoties uz lidmašīnu bāzeskuģa tiek bāzēti iznīcinātāji.

Kā kuģis tas ir ātrs un viegli manevrējams, kas ļauj ar šāda tipa kuģu palīdzību salīdzinoši īsā laikā koncentrēt aviāciju jebkurā pasaules daļā, tomēr lielākoties šie kuģi nevar operēt bez karaflotes atbalsta, kas tos pasargā no pretinieku uzbrukumiem jūrā. Aviācijas bāzeskuģa galvenās funkcijas ir nodrošināt karaflotei aviācijas aizsardzību, kā arī būt par bāzi aviācijas uzlidojumiem uz sauszemes.

Aviācijas bāzeskuģu būvniecībai ir lielas izmaksas, tāpēc pasaulē tikai dažas valstis var tos atļauties. Pēc 2011. gada datiem pasaulē deviņām valstīm bija šādi kuģi, turklāt sešām no tām bija tikai viens aviācijas bāzeskuģis. No divdesmit viena aviācijas bāzeskuģa vienpadsmit piederēja Amerikas Savienotajām Valstīm. Visus ASV aviācijas bāzes kuģus darbina kodolreaktori, kas nozīmē, ka teorētiski tie var nepārtraukti kuģot pat 25 gadus līdz tiem ir nepieciešama uzpildīšanās.[*nepieciešama atsauce*]

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Nereti, burtiski tulkojot no krievu valodas, tiek saukts par "avionesējkuģi" (krievu: *авианосец*).
2. ↑  BBC News — *China aircraft carrier confirmed by general* (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aviācijas bāzeskuģis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85002736
* GND: 4128512-8
* BNF: cb119593613 (data)
* NDL: 00566319
* NKC: ph122259
* KulturNav: id

 |

 |
**Ēriks Loks** (dzimis 1965. gada 28. februārī) ir latviešu dīdžejs un mūziķis.

Darbojies Latvijas Radio mūzikas raidījumā Zvaigznīšu brīdis, strādājis Radio SWH par dīdžeju. 1995. gadā kopā ar Māri Kristapsonu ierakstījis pirmās dziesmas: «Benzīna blūzs» un kaverversiju Margaritas Vilcānes izpildītajai dziesmai «Baltā saule», kas ieguva negaidītu popularitāti. Šo panākumu iespaidā Ēriks Loks un «MK projekts» tika uzaicināti iesildīt Sabrinas koncertu Rīgā. Lai izveidotu pilnu koncerta programmu, tika izmantotas Raimonda Paula dziesmas. Koncerta dziesmas tika izdotas albumā «Jūnijs matos».

2001. gadā kopā ar Viktoriju Streiču apvienībā ar nosaukumu «Miers un bērziņš» izdeva albumu «Šalc ne tikai zaļais mežs».

Atsauces
--------

1. ↑  «Ēriks Loks par saviem 50 gadiem: "Man vecums piestāv!"». 2015. gada 20. maijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. augustā. Skatīts: 2017. gada 2. janvārī.
2. ↑  Roberts Buivids. «Ēriks Loks un «Baltā saule», kas «uzspridzināja» radiostaciju ēteru». *Latvijas Radio 1*, 2017. gada 2. janvārī. Skatīts: 2017. gada 2. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 6147965863884082210

 |

 |
Prūsijas lielais ģerbonis ar diviem senprūšu karavīriem
**Prūsijas karaļi** jeb **Prūsijas ķēniņi** (vācu: *Könige von Preußen*), līdz 1772. gadam politisku iemeslu dēļ — **Karaļi Prūsijā** (vācu: *Könige in Preußen*) bija Prūsijas Karalistes valdnieku tituls no 1701. līdz 1918. gadam. Visi Prūsijas karaļi piederēja Hoencollernu dinastijai un no 1871. līdz 1918. gadam tika vienlaikus kronēti kā Vācijas ķeizari.

Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs, kas vienlaikus bija Prūsijas hercogs, karaļa titulu sāka lietot Lielā Ziemeļu kara laikā 1701. gadā, lai savā statusā pielīdzinātos Saksijas kūrfirstam Augustam, kas vienlaikus bija Polijas karalis Augusts II. Sākotnēji Frīdrihs I un Frīdrihs Vilhelms I Hoencollerns drīkstēja lietot titulu "karalis Prūsijā" Austrumprūsijas teritorijā, bet Svētās Romas impērijas teritorijā viņš joprojām bija Brandenburgas kūrfirsts un pakļāvās Svētās Romas impērijas ķeizaram Leopoldam I Hābsburgam. Tikai pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Frīdrihs II Hoencollerns pievienoja saviem valdījumiem agrāk Polijai-Lietuvai piederējušo "Karaļa Prūsiju" un kronējās par "Prūsijas karali".

1871. gadā pēc uzvaras Franču-prūšu karā Prūsijas karalis Vilhelms I Hoencollerns kronējās par Vācijas ķeizaru (jeb Vācijas imperatoru).

Prūsijas karaļi
---------------

* Frīdrihs I Hoencollerns (*Friedrich I Hohenzollern, 1657.-1713.), "karalis Prūsijā" 1701.-1713. gadā*
* Frīdrihs Vilhelms I Hoencollerns (*Friedrich Wilhelm I Hohenzollern, 1688.-1740.), "karalis Prūsijā" 1713.-1740. gadā*
* Frīdrihs II Hoencollerns (*Friedrich II Hohenzollern*, 1712.-1786.), "karalis Prūsijā" 1740.-1772. gadā, Prūsijas karalis 1772 .-1786. gadā
* Frīdrihs Vilhelms II Hoencollerns (*Friedrich Wilhelm II Hohenzollern*, 1744.-1797.), Prūsijas karalis 1786.-1797. gadā
* Frīdrihs Vilhelms III Hoencollerns (*Friedrich Wilhelm II Hohenzollern*, 1770.-1840.), Prūsijas karalis 1797.-1840. gadā
* Frīdrihs Vilhelms IV Hoencollerns (*Friedrich Wilhelm IV Hohenzollern*, 1795.-1861.), Prūsijas karalis 1840.-1861. gadā
* Vilhelms I Hoencollerns (*Wilhelm I, Wilhelm Friedrich Ludwig Hohenzollern*, 1797.-1888.), Vācijas imperators un Prūsijas karalis 18.01.1871.-09.03.1888. gadā
* Frīdrihs III Hoencollerns (*Friedrich III, Friedrich Wilhelm Nikolaus Karl Hohenzollern*, 1831.-1888.), Vācijas imperators un Prūsijas karalis 09.03.1888.-15.06.1888. gadā
* Vilhelms II Hoencollerns (*Wilhelm II Hohenzollern*, 27.01.1859.-04.06.1941.), Vācijas imperators un Prūsijas karalis 1888.-1918. gadā
**Prāta vētras metode** (angļu: *brainstorming*) - problēmas risināšanas metode, kurā piedalās vairāki dalībnieki, kuri pēc iespējas vairāk izsaka savas idejas, no kurām vēlāk tiek izvēlētas tikai dažas kā iespējamie problēmas risinājumi.
Ideju ģenerēšanas procesā ir būtiski nevis orientēties uz ideju novērtējumu, bet gan uz ideju ģenerēšanu. Ideju radīšanas posmā aizliegta jebkāda kritika, tostarp pozitīvi vērtējumi.

Etapi un nosacījumi
-------------------

* Problēmas formulēšana - būtisks procesa posms, kurā maksimāli precīzi definē problēmu.
* Ideju ģenerēšana - piedāvāt pēc iespējas vairāk ideju, tostarp arī tādas, kas var likties absurdas un pavisam nereālas.
* Ideju apkopošana, analīze un atlase - šajā posmā tiek izvēlētas vislabākas idejas. Bieži vien tās ir tikai dažas.

Dalībnieki
----------

Prāta vētras dalībniekus var iedalīt vadītājā, kas uzrauga un vada procesu, un *dzinējos*, kas ģenerē idejas. Tādējādi iedalot dalībniekus, ir iespējams izvairīties no haosa, kāda viedokļa uzspiešanas un ideju novērtēšanas ģenerēšanas procesa laikā, ko regulē grupas vadītājs.  

Par prāta vētras metodes radītāju tiek uzskatīts reklāmas aģentūras BBD&O darbinieks Alekss Osborns (Alex Osborn)

Ārējās saites
-------------

* Prāta vētras metodes vēsture (angliski)
**Heincs Haralds Frencens** (vācu: *Heinz-Harald Frentzen*; dzimis 1967. gada 18. maijā, Menhengladbahā, Vācijā) ir bijušais Formula 1 un DTM pilots.

Jau savā pirmajā braucienā ar kartingu, 4 gadu vecumā, Heincs Haralds brauca tik labi, ka daži cilvēki pat jautāja viņa tēvam, cik ilgi viņš ir trenējies. Savu ātrumu gadu gaitā Frencens nezaudēja un 1994. gadā Pēters Zaubers piedāvāja viņam vietu *Sauber* komandā kā Kārļa Vendlingera komandas biedram. Viņš parādīja tik labu sniegumu, ka *Williams* komandas vadība pat lūdza viņu aizvietot Airtonu Sennu pēc viņa nāves. Vācietis gan nolēma palikt *Sauber*. Nākamajā gadā ar *Ford* dzinēju aprīkotais *Sauber* bija ļoti ātrs un Frencens vienu reizi kāpa uz goda pjedestāla, kā arī bija devītais gada beigu kopvērtējumā. 1996. gada *Sauber* bija neuzticams un sezonas beigās viņš paziņoja par pāreju uz *Williams*.

Viņa pirmā uzvara bija Sanmarīno, taču sezona bija nomācoša. Pēc ģimenes atmosfēras komandas *Sauber*, *Williams* šķita ļoti aukstasinīga komanda, kā arī Frencenam nebija labas attiecības ar komandas tehnisko direktoru Patriku Hedu. Sezonas beigās, pēc Mihaela Šūmahera diskvalifikācijas viņš bija otrais, zaudējot tikai savam komandas biedram Žakam Vilnēvam. Nākamajā gadā zaudējot *Renault* atbalstu, *Williams* zaudēja ātrākajām *Ferrari* un *McLaren* formulām. 1999. gadā viņš samainījās vietām ar Ralfu Šūmaheru un kļuva par eksčempiona Deimona Hilla komandas biedru *Jordan* komandā. Tā bija, iespējams, labākā viņa karjeras sezona - Frencens divas reizes uzvarēja un četrus gadus vēlāk, intervijā ar nīderlandiešu žurnālu *RaceReport* pateica, ka būtu kļuvis par čempionu, ja ne izstāšanās no 2. vietas Eiropā un no 4. vietas Sanmarīno.

2000. gadā Frencens turpināja braukt īru komandā un divas reizes finišēja uz pjedestāla - tie arī bija vislabākie viņa rezultāti. 2001. gada sezonas vidū Edijs Džordans nolēma atlaist vācieti, taču Frencens pēc vienas sacīkstes izlaišanas jau bija atpakaļ ar *Prost*. Komanda ziemā bankrotēja un Frencens devās uz *Arrows*, kas vasarā arī bankrotēja. Tad Heincs Haralds nobrauca vienas sacīkstes 2002. un visu sezonu 2003. gadā ar savas pirmās komandas, *Sauber*, formulu. Pēc tam viņš beidza savu F1 karjeru un vēlāk vairākus gadus pavadīja DTM.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Heincs Haralds Frencens***.
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *Driver Database* profils (angliski)
* *Motorsportstats* profils (angliski)
* *Racing-Reference driver* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 45112139
* LCCN: n98067102
* ISNI: 0000 0000 9179 5339
* GND: 119453444

 |

 |
**Heimefrontfjella** (norvēģu: *Heimefrontfjella*) ir ap 150 km gara un ap 40 km plata kalnu grēda Antarktīdā, Karalienes Modas Zemes rietumos. Orientēta dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā un izvietojusies gar tektoniskā lūzuma zonu starp Polāro plato austrumos un Ričera augstieni rietumos. Ziemeļos robežojas ar Kirvena krauju. Sastāv no vairākām atsevišķām grēdām, ievērojamākās no kurām ir Kotasa kalni, XU grēda, Sivorgas grēda un Totana grēda. Augstākā virsotne ir Pola kalns (2711 m).

Kalnu grēdu 1952. gada janvārī izlūklidojuma laikā atklāja norvēģu-britu-zviedru antarktiskā ekspedīcija (NBSAE). Nosaukta par "Mājas frontes grēdu" par godu norvēģu pretošanās kustībai 2. pasaules kara laikā. Uz Heimefrontfjellu tiek attiecināts arī Kotasa kalnu nosaukums, ko 1938./1939. gadā novēroja un ļoti aptuveni nokartēja Vācijas antarktiskā ekspedīcija.

Kopš 1987./1988. gada vasaras Heimefrontfjellā darbojas Zviedrijas vasaras polārstacija Svea.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Heimefrontfjella

Ārējās saites
-------------

* Physiography and glacial geomorphology of Heimefrontfjella, Dronning Maud land
**Heinrihs Felters** (*Heinrich Voelter*, dzimis 1817. gada 1. janvārī, miris 1887. gada 13. septembrī) bija vācu papīra rūpnieks. Pazīstams kā celulozes iegūšanas no koksnes metodes ieviesējs masu produkcijā.

Heinrihs Felters dzimis un uzaudzis Heidenheimā pie Brencas un gāja tautskolā, kur mācīja viņa vectēvs. 14 gadu vecumā viņš sāka mācekļa gaitas aušanas darbnīcā. Bez tam tēvs viņam iemācīja papīra izgatavošanas mākslu vietējā papīrfabrikā. Pēc tam viņš devās uz Bauceni pie Kārļa Fišera (*Carl Friedrich August Fischer*) papildināt un pabeigt papīra izgatavošanas mācības.

Saksijā Felters sastapa Frīdrihu Gotlību Kelleru (*Friedrich Gottlob Keller*), kurš 1844. gadā izstrādāja tehnoloģiju celulozes iegūšanai no koksnes šķiedrām. Līdz šim papīru ieguva no lupatām. 1846. gadā Felters no Kellera nopirka patentu celulozes iegūšanai. Felters tālāk attīstīja tehnoloģiju, kas ļāva sākt celulozes ražošanu masveidā.

Pēc tēva nāves 1848. gadā viņš atgriezās Heidenheimā. Ar Johana Mateisa Foita (*Johann Matthäus Voith*) piederošās mašīnu darbnīcas (tagad uzņēmums *Voith*) palīdzību Feltera papīrfabrikā 1852. gadā uzbūvētas divas koksnes sasmalcināšanas mašīnas.
Felters un Foits sāka pārdot koksnes sasmalcināšanas mašīnas visā pasaulē.

Kad Feltera papīrfabrika nodega 1864. gadā, papīra ražošana Heidenheimā, kura tas izgatavots kopš 1530. gada, tika pārtraukta.

No 1856. līdz 1861. gadam Heinrihs Felters bija Štutgartes parlamenta loceklis.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 72204041
* ISNI: 0000 0000 1059 3648
* GND: 119436558

 |

 |
Kurzemes bīskapa Heinriha mazais (augšā) un lielais zīmogi. Apliecošais uzraksts: Sigillum Hinrici D(ei) Gra(tia) Epi(scopus) Curoniensis.
**Heinrihs II Bāzedovs** (vācu: *Heinrich II. Basedow*; miris 1523. gadā) bija Kurzemes bīskaps (1501—1523). Vācu ordeņa brālis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Lībekas rātskunga Dītriha Bāzedova 21 bērnu lielajā ģimenē.
1484. gadā sāka studēt Rostokas Universitātē.

Iestājās Vācu ordenī, 1499. gadā bija Tērbatas bīskapijas kanoniķis. 1501. gada 12. februārī Romas pāvests viņu apstiprināja par Kurzemes bīskapu.
1518. gadā Tērbatas domkapituls viņu ievēlēja par viņu Tērbatas bīskapu, tomēr Romas pāvests šajā amatā iecēla Vācu ordeņa lielmestra Albrehta sūtni Romā Johanu VII Blankenfeldu.
1519. gadā viņš nonāca konfliktā ar Vācu ordeņa lielmestru Albrehtu, kurš atbalstīja Johana Blankenfeldu vēlmi kļūt par Rīgas arhibīskapa koadjuktoru.

Miris pēc 1523. gada 23. februāra, apglabāts Aizputes Doma baznīcā.

Kapa plāksnes apraksts
----------------------

Kurzemes bīskapa Heinriha II Bāzedova kapakmens.
Heinriha Bazedova kapa plāksne ir 1,82×2,80 m liela kaļķakmens plāksne, kas iemūrēta Aizputes baznīcas austrumu sienā pa labi no altāra. Plāksnes stūros ir četru evaņģēlistu simbolu: ērgļa, eņģeļa, vērša un lauvas attēli, starp kuriem iekalts teksts. Vidū stāv bīskapa figūra rituālajā tērpā dabīgā lielumā, ko ietver bagātīga gotiskā ornamentika.

Uzraksts gar plāksnes malām latīņu valodā, atjaunojot saīsinājumus, ir šāds: *Anno MD... obiit reverendus in Christo pater dominus henricus basdow Curoniensis episcopus cuius anima requiescat in [pace Amen]* (15 ... gadā nomira godājamais Kristū tēvs un kungs Heinrihs Bāzedovs, Kurzemes bīskaps, kura dvēsele atdusas mierā).

Pie bīskapa kājām attēloti trīs ģerboņu vairogi: vidū atrodas Kurzemes bīskapijas ģerbonis ar Dieva Jēra attēlu, bet malās bīskapa vecāku — Lībekas rātskunga un birģermeistara Dītriha Bāzedova (1477—1501) un viņa pirmās sievas Hedvigas, dzimušas Lineburgas, ģerboņi. Nāves gada trūkums liecina, ka bīskaps kapa plāksni pasūtījis pirms savas nāves.

Atsauces
--------

1. ↑   Emil Ferdinand Fehling. Lübeckische Ratslinie, 2. Auflage. Lübeck: Verlag Max Schmidt-Römhild 1925. Unveränderter Nachdruck Lübeck 1978 ISBN 3795005000, Nr. 563
2. ↑  Rostocker Matrikelportal
3. ↑  Grabstein des Bischof Heinrich von Basedow Kapakmens fotogrāfija (1940)
4. ↑  Sv. Jāņa baznīca aizputesmuzejs.lv

Literatūra
----------

* Leonīds Arbuzovs. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 306283127
* GND: 1047092824

 |

 |
Šajā lapā ir apkopoti **1659. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā. Turpinājās Otrais Ziemeļu karš.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs Jans II Kazimirs Vāsa.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē valdīja hercogs Jēkabs Ketlers.
* Zviedru Vidzemē valdīja Zviedrijas karalis Kārlis X Gustavs.

Notikumi
--------

1659. gada 9. oktobrī zviedru sagūstīto Kurzemes un Zemgales hercogu Jēkabu un viņa ģimeni no Jelgavas pārveda uz Rīgu, bet 1659. gada 9. augustā deportēja uz Ivangorodas cietoksni Ingrijas rietumos. Šajā laikā Nīderlande, kas bija pieteikusi karu Zviedrijai, ieņēma Kurzemes hercogistei piederošo Tobago koloniju, bet zviedru uzpirktie pirāti ieņēma Jēkaba fortu Gambijā.
Roberta Duglasa komandētā Zviedrijas armija okupēja Zemgali un daļu Kurzemes līdz 1659. gada beigām, kad tos piespieda atkāpties lietuviešu karaspēks kopā ar latviešu zemessargiem. Zviedru Jelgavas pils garnizons kapitulēja tikai 1660. gada janvārī.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

*

Attēlu galerija
---------------


1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. VII. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 14 311. sleja.
2. ↑  Robert I. Frost: *The Northern Wars — War, State and Society in Northeastern Europe, 1558—1721*, London/ New York 2000, S.12f
**Antana** (Ἀνθάνα) jeb **Antene** (Ἀνθήνη) bija sena pilsēta Kinurijā, Peloponēsā, Grieķijā, netālu no mūsdienu Astrosas. Tā atrodas Tirejas līdzenuma dienvidu malā, netālu no Brasiatisas ietekas Argolīdas līcī. Uz paugura, kas ir pazīstams kā "Sv. Andreja sala", atrodas ciklopiskā krāvuma nocietinājumu paliekas, kas redzamas paugura ziemeļu daļā. Ir saglabājušies arī ārējā nocietinājuma fragmenti ar torņiem, kas datējami ar 5-4 gadsimtu pr.Kr. Vēlāk apmetne tika pārcelta tuvāk jūrai, kur mūsdienās atrodas Romas vēlā perioda drupas, kā arī papildus nocietinājumi, kas tika celti Bizantijas laikā. Netālu no pilsētas atrodas sens arkveidīgs akmens tilts pāri Brasiatisas upei.

Pausānija laikā Antana bija iekļauta Argolīdā. Vēsturiski avoti liecina, ka šeit bija eginiešu kolonija. Pilsēta atrodas netālu no senajām pilsētām Nerisas un Evas. Netālu atradās brāļu kapi, kur apbedīti karavīri, kas 550. gadā pr.Kr. cīnījās par Tireatīdas teritoriju, kad no 300 argosiešiem un 300 spartiešiem dzīvi palika tikai divi argosieši un viens spartietis.

Antanu, aprakstot Peloponēsas karu, piemin arī Tukidīds. Miera sarunās starp argosiešiem un spartiešiem 420. gadā pr.Kr. argosieši pieprasīja, lai spartiešu pārvaldītās strīdīgās Kinurijas teritorijas ar Tirejas un Antanas pilsētām tiktu iztiesātas tiesā. Tika panākta vienošanās, kurā parakstīts pamiers uz 50 gadiem, kas ļāva abām konfliktējošajām pusēm izlemt Kinurijas strīdīgās teritorijas ar ieroču palīdzību, kā tas notika kaujā 550. gadā pr.Kr.
Avia BH-21
**Avia BH-21** ir čehoslovāku vienvietīgais iznīcinātājs.

Vēsture
-------

1919. gadā, jaunajā Čehoslovākijas republikā tika dibināts uzņēmums Avia, kas tolaik bija tikai neliela aviobūves rūpnīca Čakovicē. Galvenajiem inženieri 1927. gadā, kad Avia pārcēlās uz Prāgu, bija Pāvels Benešs un Miroslavs Hajns. BH-21 priekštecis bija biplāns iznīcinātājs Avia BH-17. Salīdzinot ar BH-17, jaunajam iznīcinātājam bija izmainīta augšējā korpusa daļa, lai uzlabotu redzamību pilotam un starp riteņiem tika izvietots izbīdāmais radiators.

Čehoslovakijas Gaisa spēki iegādājās 137 šāda tipa lidmašīnas, kas bija bruņojumā līdz 30. gadu sākumam, pēc tam šo tipu nomainīja iznīcinātājs Avia B-33.

Sākot no 1925. gada šīs lidmašīna, pēc licences, ražoja Beļģijā, rūpnīcās *SABCA* un *SEGA*, kopumā priekš Beļģijas Gaisa spēkiem tika izgatavotas atbilstoši 44 un 39 lidmašīnas.

Tehniskie parametri
-------------------

| Šķirklis | Parametri |
| --- | --- |
| Konstruēšanas gads | 1925 - ? |
| Ražotājs | Avia |
| Konstruktori: | Pāvels Benešs / Miroslavs Hajns |
| Spārnu izmērs | 8,90 m |
| Lidmašīnas garums | 6,87 m |
| Lidmašīnas augstums | 2,74 m |
| Spārna laukums | 21,96 m² |
| Tukšas lidm. massa | 720 kg |
| Maksimālā lidm. massa | maximal 1.084 kg |
| Maksimālais ātrums | 245 km/h 3.000 m augstumā |
| Nolidošanas laiks 5.000 m | 13 min |
| Lidošanas maksim. augstums | 5.500 m |
| Nolidošanas attālums | 550 km |
| Ekipāža | 1 (Pilot) |
| Dzinējs | 1x Hispano-Suiza 8Fb (Ražots Škoda) |
| Jauda | 231 kW / 310 zs |
| Bruņojums | divi 7,7 mm Vickers MG ložmetēji. |

Ārējās saites
-------------

* Avia (Авиа) BH-21
* BH-21
* BH-21 Archived 2006. gada 7. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Avia BH.21 Czechoslovakian Air Force
* Avia BH 21