recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**PKI** (**Pagrīdes Karaļvalsts ieraksti**) bija latviešu hiphopa apvienība, ierakstu studija un neatkarīgs pagrīdes leibls no Rīgas. PKI sastāvā bija Skutelis (īstajā vārdā Arturs Skutelis), Eliots (īstajā vārdā Juris Štrāls), Edavārdi (īstajā vārdā Eduards Gorbunovs), 181h (īstajā vārdā Kārlis Kolmanis), AKE (īstajā vārdā Aleksandrs Slišāns), KasPis (īstajā vārdā Kaspars Troksnis), Arčijs (īstajā vārdā Artūrs Jablokovs) un ansis (īstajā vārdā Ansis Kolmanis).

PKI kā kolektīvs vairs oficiāli nepastāv, jo nesaskatīja motivāciju un nepieciešamību turpmākai darbībai zem viena nosaukuma. Neskatoties uz, to PKI joprojām pastāv kā ierakstu studija.

Diskogrāfija
------------

### Kompilācijas

* Kombinācijas (2010)

### Izlases

* PKI vol.1 (2007)
* PKI vol.2 (2007)
* PKI vol.3 (2009)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  biogrāfija draugiem.lv mūziķa profilā
2. ↑  «PKI ierakstu studija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 5. septembrī. Skatīts: 2011. gada 4. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
* mūziķa profils @ draugiem.lv
**Spānijas kailgliemezis** (*Arion lusitanicus*) ir meža kailgliemežu dzimtas gliemezis.

Tiek uzskatīts par vienu no bīstamākajām invazīvajām gliemju sugām, kas jaunajās izplatības teritorijās nodara postījumus dažādiem kultūraugiem, var pārnēsāt parazītus un augu slimību ierosinātājus.

Latvijas Malakologu biedrība Spānijas kailgliemezi pasludināja par Gada gliemi 2017, lai apzinātu sugas izplatību un maksimāli to ierobežotu.

Apraksts
--------

Kailgliemeža izstiepta ķermeņa garums 7—14 cm. Pārsvarā netīri brūnganā vai pelēkzaļā krāsā, bet sastopami arī brūnganāki, oranžāki un pelēcīgāki eksemplāri, melni īpatņi sastopami ārkārtīgi reti. Pēda gandrīz balta, gļotas bezkrāsainas. Ķermeņa virsmas kārpiņveida izcilnīši lieli, iegareni un labi saskatāmi.

Spānijas kailgliemeži dienā uzturas ēnainās slēptuvēs, bet vakarā un naktī dodas baroties. Barībai izmanto dažādus lakstaugus. Lietainā laikā aktīvi arī dienā.

Vairošanās
----------

Spānijas kailgliemeži ir hermafrodīti, tiem iespējama arī pašapaugļošanās. Augusta vidū tie sasniedz dzimumbriedumu un pārojas ar daudziem partneriem. Rudenī tiek dētas olas gan mitrā augsnē un komposta kaudzēs, gan zem dažādiem priekšmetiem. Pēc tam pieaugušie īpatņi iet bojā. Ziemo mazuļu stadijā. Dzīves ilgums aptuveni viens gads.

Izplatība
---------

Pēc pamatizcelsmes Spānijas kailgliemezis ir Ziemeļspānijas un Rietumfrancijas suga. Sastopams mežos, pļavās, dārzos, dzīvžogos un dažādos mitrājos. Pirmo reizi ārpus dabiskā areāla sastapts 1972. gadā Austrijā. Strauji izplatījies ārpus sava sākotnējā areāla un šobrīd ir sastopams gandrīz visā Eiropā, kur kļuvis par vienu no nozīmīgākajiem lauksaimniecības kaitēkļiem. Spānijas kailgliemežu izplatīšanos veicina galvenokārt stādu audzētavas, augu tirdzniecība un dārzeņu imports. Ar stādiem pārvadā gan gliemežu olas, gan mazuļus. 

Latvijā pirmo reizi Spānijas kailgliemezis sastapts 2009. gadā, ievests, visdrīzāk, ar stādāmo materiālu. Tālākajos gados strauji izplatījies un 2018. gadā suga apstiprināta 57 atradnēs 46 vietās.

Atsauces
--------

1. 1 2  «SPĀNIJAS KAILGLIEMEZIS». latvijasdaba.lv. Skatīts: 2018. gada 11. martā.
2. 1 2 3  Aicina ziņot par invazīvas gliemju sugas - Spānijas kailgliemežu novērojumiem Dabasdati.lv
3. ↑  «Gada gliemis 2017». Latvijas Malakologu biedrība. Skatīts: 2018. gada 11. martā.
4. ↑  Latvijā strauji izplatās invazīvie Spānijas kailgliemeži; valsts līmenī nav organizēta cīņa ar tiem LSM
Itālijas karte ar iezīmētu Ziemeļitāliju
**Ziemeļitālija** (itāļu: *Italia settentrionale*, *Nord Italia*, *Alta Italia*) ir vēsturisks un ģeogrāfisks reģions Itālijas ziemeļu daļā. Tā nav administratīva vienība. 

Ziemeļitālijā dzīvo aptuveni 46,5 % Itālijas iedzīvotāju un tiek saražoti 56 % no valsts IKP. Pēc Itālijas apvienošanās un "industriālā trijstūra" (Milāna, Turīna un Dženova) izveides šim reģionam ir liela nozīme valsts ekonomikā. Starp visiem reģioniem ir īpaši nozīmīga Lombardija (ekonomikā un pakalpojumu jomā), veidojot aptuveni 1/5 no valsts IKP. Citi ekonomiski nozīmīgi reģioni ir Emīlija-Romanja (tās ekonomika uzrāda augstu izaugsmes tempu, pateicoties eksportam), Veneto, kas ir nozīmīgs ražošanas un infrastruktūras reģions, kā arī Trentīno-Alto Adidžē un Aostas ieleja, kas ir vadošie Itālijas reģioni pēc IKP uz iedzīvotāju.

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315160372
* LCCN: sh85069034
* GND: 4042547-2
* NKC: ge129397

 |

 |
Keksholmas lēnes karte 17. gadsimtā.
Vēsturiskais Keksholmas lēnes ģerbonis
**Keksholmas lēne** (*Kexholms län*) bija viena no Zviedrijas lielvalsts aizjūras provincēm no 1617. līdz 1743. gadam, kuras robežas sakrita ar senās Karēlijas zemes robežām. Lēnes centrs bija Keksholma (mūsdienās Priozerska) pie Lādogas ezera.

Vēsture
-------

Korelas cietoksnis (krievu: *Корела*, somu: *Käkisalmi*) pirmoreiz minēts 1143. gadā. No 1323. līdz 1479. gadam to pārvaldīja Novgorodas zeme, bet līdz 1581. gadam Maskavija. No 1581. līdz 1595. gadam un no 1611. gada līdz Lielajam Ziemeļu karam (1710. gadam) Keksholma atradās Zviedrijas sastāvā. No 1743. gada arī lēnes rietumu daļa tika iekļauta Krievijas impērijas sastāvā.

Pēc 1811. gada, kad Krievijas impērijai pievienoja Somiju, Keksholma tika iekļauta Somijas lielhercogistē. Otrā pasaules kara laikā, PSRS uzbrūkot Somijai (Ziemas karš), ieņemtā Keksholma tika iekļauta Karēļu-somu PSR.
1944. gada 24. novembrī Keksholmas rajonu pievienoja Krievijas PFSR Ļeņingradas apgabalam. 1948. gada 1. oktobrī Keksholmu pārdēvēja par Priozersku (*Приозёрск*).

Keksholmas lēnes pārvaldnieki (1634-1690)
-----------------------------------------

* Henriks Monsons (*Månsson*, 1634–1636)
* Magnuss Nīrots (*Nieroth*, 1636–1641)
* Henriks Pipers (1641–1642)
* Reinholds Mettstake (1642–1652)
* Jakobs Ternšelds (*Törnsköld*, 1652–1656)
* Kārlis von Šeidings (*Scheiding*, 1657–1660)
* Patriks Ogilvjē (*Ogilwie*, 1660–1674
* Berends Mellins (1674–1690)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Zviedrijas lielvalsts aizjūras provinces |
| --- |
|  |
| 
* Zviedru Igaunija
* Zviedru Karēlija (Keksholma)
* Zviedru Ingrija
* Zviedru Vidzeme
* Gotlande
* Zviedru Pomerānija
* Brēmene un Ferdena

 |

 |
Aizsarggrāvis ap pili
**Aizsarggrāvis** — dziļš, plats grāvis ap kādu ēku vai apmetni, paredzēts aizsardzībai. Grāvis parasti ir pildīts ar ūdeni.

Vēsturiskais lietojums
----------------------

Aizsarggrāvji tradicionāli tika veidoti ap pilīm un cietokšņiem kā aizsardzības sistēmas daļa. Tie atradās ārpus nocietinājuma mūriem un kalpoja par pirmo aizsardzības līniju. Aizsarggrāvji traucēja cietokšņa mūriem piekļūt ar aplenkuma ieročiem, piemēram, aplenkuma torņiem vai tarāniem. Zem cietokšņa mūra nevarēja arī parakties vai novietot zem tā sprāgstvielas. Iekļūšanu cietoksnī nodrošināja ar paceļama tilta palīdzību.

Mūsdienu pielietojums
---------------------

Aizsarggrāvja kā militāras nocietinājuma būves nozīme mūsdienās ir mazinājusies. Tomēr atsevišķos gadījumos tas joprojām var kalpot aizsardzībai, piemēram, pret tankiem vai bruņumašīnām.

### Ēku drošība

Aizsarggrāvis kalpo par diezgan efektīvu aizsardzību atsevišķu ēku vai teritoriju nodrošināšanai pret nevēlamiem apmeklētājiem. Piemēram, ap *Catawba* atomelektrostaciju tika izveidots betona aizsarggrāvis ar ūdeni pēc teroristu uzbrukuma ASV.

### Dzīvnieku norobežojums

Modernos zoodārzos atsevišķu dzīvnieku norobežošanai izmanto nevis metāla restes, bet aizsarggrāvjus kopā ar citiem drošības elementiem.

Anglijas ainavu arhitektūrā dārzu vai parku norobežošanai izmanto ha-ha veida norobežojumu, kur grāvja dibenā atrodas žogs. Novērotājam no malas šāds norobežojums nav redzams.

### Nacionālā drošība

2004. gadā Izraēlas armija plānoja uzbūvēt 2,5 jūdzes garu un 15-25 m dziļu aizsarggrāvi gar Gazas joslas dienvidu robežu. Ar grāvi bija plānots novērst tuneļu rakšanu no Ēģiptes teritorijas uz pierobežas pilsētu Rafahu.

### Migrācijas kontrole

2008. gadā Arizonā Jumas pilsētas vadītāji plānoja izrakt 2 jūdzes garu aizsarggrāvi, lai pasargātu pilsētu no imigrantiem, kuri ierodas no Meksikas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nuclear Power Plants to Continue MOX Program». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 1. septembrī. Skatīts: 2009. gada 7. martā.
2. ↑  Two-mile Gaza moat to foil tunnels to Egypt
3. ↑  US city plans moat to keep out migrants

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aizsarggrāvis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85086363
* GND: 7576752-1

 |

 |
**Ģemzes, ģemžu ģints** (*Rupicapra*) ir kazu apakšdzimtas (*Caprinae*) ģints, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas sugas. Pireneju ģemze (*Rupicapra pyrenaica*) sastopama Eiropas dienvidrietumos - Pirenejos, Kantabrijas kalnos un Apenīnu kalnos. Otras sugas ģemzes (*Rupicapra rupicapra*) izplatība ir lielāka, kas sākas ar Eiropas centrālo daļu - Alpiem un Balkāniem areāla rietumos, turpinoties austrumu virzienā uz Turciju un Kaukāzu.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Ziemā ģemzes kļūst tumšas, gandrīz malnas, attēlā ģemze (*Rupicapra rupicapra*)
Vēl nesenā pagātnē ģintī bija tikai viena suga - ģemze, kurai bija 10 pasugas. Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem ir izdalīta vēl viena suga - Pireneju ģemze, kurai ir 3 pasugas, bet ģemzei mūsdienās ir 7 pasugas. Pireneju ģemze no ģemzes nodalījusies pirms apmēram 280 000 gadiem pleistocēna beigās.

Izskats un īpašības
-------------------

Ģemzes ir vidēji lieli dobradži. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Lai arī abas sugas ir apmēram vienādi lielas, ģemze ir nedaudz masīvāka nekā Pireneju ģemze. Ģemzes tēviņš var sasniegt 62 kg masu, bet Pireneju ģemzes tēviņš 50 kg. Abiem dzimumiem ir taisni, īsi ragi, kuriem galos ir neliels izliekums uz atpakaļu. Tēviņu ragi ir nedaudz masīvāki nekā mātītēm. Vasarā kažoks ir sarkanbrūns, bet ziemā tas kļūst tumši brūns, gandrīz melns.

Uzvedība
--------

Ģemzes piemērojušās dzīvei kalnos, spējot pārvietoties pa stāvām klintīm, attēlā ģemzes (*Rupicapra rupicapra*)
Ģemzes mājo kalnos, vasarā uzturoties augstkalnu pļavās virs 1800 metriem virs jūras līmeņa, bet ziemā nolaižoties nedaudz zemāk līdz 1100 metriem virs jūras līmeņa. Mātītes vasaras periodā dzīvo nelielos ģimeņu baros, bet ziemā ģimenes apvienojas lielākā barā. Pavasarī, kad dzimst mazuļi, mātīte pamet baru, lai dzemdētu vientulībā. Parasti piedzimst viens mazulis, bet samērā bieži piedzimst dvīņi vai pat trīnīši. Drīz pēc piedzimšanas mazās ģemzes spēj sekot mātei un māte atgriežas barā. Pieaugušie tēviņi galvenokārt ir vientuļnieki, pievienojoties baram tikai riesta laikā.

Sistemātika
-----------

* **Ģemžu ģints** (*Rupicapra*)
	+ Ģemze (*Rupicapra rupicapra*)
	+ Pireneju ģemze (*Rupicapra pyrenaica*)

Atsauces
--------

1. 1 2  The Genetic Impact of Translocations and Habitat Fragmentation in Chamois (Rupicapra) spp.
2. 1 2  «Mitochondrial DNA differentiation in chamois (genus Rupicapra): implications for taxonomy, conservation, and management». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 14. augustā. Skatīts: 2014. gada 13. aprīlī.
3. 1 2  Ultimateungulate: Rupicapra rupicapra
4. 1 2 3  ADW: Rupicapra pyrenaica
5. ↑  Spanish Chamois

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ģemzes*** |

* ARKive: Chamois (Rupicapra rupicapra)
* Integrating phylogeographic patterns of microsatellite and mtDNA divergence to infer the evolutionary history of chamois (genus Rupicapra)
**Krists Pīternieks** (dzimis 1987. gada 25. septembrī) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlējis aizsarga pozīcijā. Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri, 2023. gadā ir VEF Rīga fārmkluba RSU/VEF Rīga treneris.

Karjera
-------

Spēlējis daudzās Latvijas Basketbola līgas (LBL) komandās, kā arī Grieķijā, karjeru noslēdzot BK Liepāja sastāvā 2019. gadā.

2006. gadā 18 gadu vecumā K. Pīternieks noslēdza četru gadu līgumu ar Grieķijas klubu Atēnu "Panellinios", taču tā paša gada beigās spēlētājs, nespējot nostiprināties sastāvā, tika izīrēts Latvijas klubam Rīgas ASK.

Amatieru līmenī turpinājis spēlēt basketbolu arī pēc pievēršanās trenera darbam. 2023. gadā pārstāvēja Reģionālās basketbola līgas komandu BK Nīca, kurā spēlē vairāki Liepājas basketbola veterāni.

Pārstāvējis Latvijas U18 izlasi 2005. gada Eiropas čempionātā, kur bija viens no komandas līderiem, kā arī Latvijas U20 izlasi 2006. gada Eiropas čempionātā.

### Trenera karjera

Pēc spēlētāja karjeras beigām pievērsies trenera darbam. No 2017. gada līdz 2023. gadam darbojās BK Liepāja sistēmā, pēdējās sezonās kā galvenā trenera Artūra Visocka-Rubeņa asistents, kā arī vadīja kluba otro komandu BK Liepāja/LSSS, kas spēlēja Nacionālajā basketbola līgā. 2023. gadā ar BK Liepāja izcīnīja LBL bronzas medaļas. Strādā arī kā Latvijas jaunatnes izlašu treneris, 2024. gadā vadīs Latvijas U18 izlasi Eiropas čempionātā.

2023. gada 1. jūnijā tika paziņots, ka K. Pīternieks atgriežas Rīgā un turpmāk būs VEF Rīga fārmkluba RSU/VEF Rīga vadītājs. Trenējot VEF fārmklubu, viņš darbojas arī kā galvenā kluba trenera Jāņa Gailīša asistents.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas sporta līdz galam neuzlēkušo zvaigžņu tops». *sports.delfi.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-03-02.
2. ↑  «BK "Liepāja" galvenā trenera asistents Krists Pīternieks: Zaudējums nedrīkst būt pašsaprotams». *liepajniekiem.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-03-02.
3. ↑  Proballers. «Krists Piternieks, Basketball Player». *Proballers* (angļu). Skatīts: 2023-03-02.
4. ↑  «Pīternieks pārņem VEF fārmkluba RSU stūri». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2023-06-01. Skatīts: 2023-06-01.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
VEF Rīga — pašreizējais sastāvs |
| --- |
|  |
| 
* 1 Būmeisters
* 4 Lotijs
* 5 Bērziņš
* 9 Bertāns
* 10 Butirins
* 12 Toro
* 13 Gulbis
* 17 Pinnis
* 25 Putāns
* 45 Blūms

* Galvenais treneris Jānis Gailītis
* Treneri: Kosuškins
* Pīternieks

 |

 |
**Robežu iela** ir viena no Viesītes pilsētas vēturiskās daļas ielām. Tā ir vistālāk ziemeļos esošā iela pilsētas teritorijā. Iela klāta pamatā ar asfalta segumu. Tikai ielas sākumposms ir kā lauku ceļš pār pļavu, kas pēc krustojuma ar Amatnieku ielu pārtop par asfaltētu ielu. Kā norāda tās nosaukums, pa ielu iet pilsētas robeža, kas sadala Viesītes pilsētu un Viesītes pagastu. Šajā vietā pilsētas robeža un ielas nosaukums nav mainījies kopš Viesītes pilsētas dibināšanas 1928. gadā. Ielas garums ir 450 m un tajā ir 10 adreses, kas visas ir nepāra un izvietotas ielas dienvidu pusē. Ielas ziemeļu pusē atrodas jau vēsturiskā lauku teritorija, kur plaši īpšumi piederēja Stauģu mājām, attiecīgi tāpēc adresācija ir ar mājvārdiem.

Ielu savienojumi
----------------

Robežu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Paula Stradiņa iela (T-veida krustojums)
* Lapu iela
* Amatnieku iela
* Krasta iela (T-veida krustojums)
* Kaļķu iela (T-veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Viesīte
* Viesītes ielu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  Valsts adrešu reģistrs

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Viesītes ielas |
| --- |
|  |
| 
* Amatnieku iela
* Annas Brodeles iela
* Bērzu iela
* Biržu iela
* Brīvības iela
* Dārza iela
* Dīķa iela
* Dzelzceļnieku iela
* Ērgļu iela
* Ezera iela
* Jaunā iela
* Kalēju iela
* Kalna iela
* Kaļķu iela
* Kārļa iela
* *Kļavu iela*
* Krasta iela
* Lapu iela
* Lauku iela
* Lejas iela
* Mazezera iela
* Meža iela
* Miera iela
* Parka iela
* Paula Stradiņa iela
* Pavasara iela
* Peldu iela
* Raiņa iela
* Robežu iela
* Skolas iela
* Smilšu iela
* Sporta iela
* Vaļņu iela
* Zaļā iela

 |

 |
**Herberts Heinrihs fon Blankenhāgens** (vācu: *Herbert Heinrich von Blanckenhagen*; 1892—1985) bija vācbaltu rakstnieks un sabiedriskais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 16. (4.) janvārī Akenstakas (*Klingenberg*) muižas īpašnieka Ernsta Johana Gottlība fon Blankenhāgena (1860—1917) un viņa sievas Agneses, dzimušas fon Volfas (1867—1917), ģimenē.

Mācījās Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā, tad studēja lauksaimniecību un tieslietas Tērbatas Universitātē, iestājās korporācijā Livonia. Pirmā pasaules kara laikā bija Ungurmuižas pārvaldnieks, 1919. gadā karoja landesvēra 3. jātnieku eskadronā. Pēc kara beigām kā pārvaldnieks darbojās Šķēdes, Gatartas un Vibrokas muižās.

1939. gada vācbaltiešu izceļošanas laikā pārcēlās uz okupēto Polijas daļu, dienēja Vērmahtā, pēc ievainojuma frontē strādāja par tulku un krievu valodas skolotāju Hāgenovas ģimnāzijā.

Pēc kara no 1947. gada dzīvoja Augšbavārijā, vēlāk Minhenē.
Mūža nogalē 1966. gadā publicēja atmiņu grāmatu par studiju laiku Tērbatā, 1905. gada muižu dedzināšanu, Pirmo pasaules karu, vācbaltiešu ieguldījumu Latvijas Brīvības cīņās un politiskajām pārmaiņām tā laika Latvijā un daļā Igaunijas no vācbaltiešu skatpunkta. Šī grāmata, tāpat kā Blankenhāgenu dzimtai nodotais manuskripts par bērnības atmiņām Akenstakas muižā un skolas gadiem Rīgā, tika tulkoti no vācu valodas un izdoti Latvijā 2018. un 2020. gadā.

Miris 1985. gada 3. novembrī Minhenē.

Darbi
-----

* "Atmiņas no vecās Vidzemes. Klingenberga—Rīga. 1892—1913"
* Am Rande der Weltgeschichte. Erinnerungen aus Alt-Livland ; 1913 — 1923. Goettingen: Vandenhoeck und Ruprecht, 1966. 363 Seiten
	+ "Pasaules vēstures malā. Atmiņas no vecās Vidzemes 1913—1923",

Atsauces
--------

1. ↑  https://timenote.info
2. ↑  Herberts fon Blankenhagens. *"Atmiņas no vecās Vidzemes. Klingenberga–Rīga, 1892—1913"*. Rīga : Madris, 2020. ISBN 9789984316529.
3. ↑  Herbert von Blanckenhagen. *"Pasaules vēstures malā. Atmiņas no vecās Vidzemes 1913—1923"*. Rīga : Madris, 2018. ISBN 9789984310886.
Saiešanas telts
**Saiešanas telts**, arī **Tabernākuls** saskaņā ar Toru bija izraēļu galvenā svētnīca periodā pēc aiziešanas no Ēģiptes verdzības līdz pat Jeruzalemes tempļa uzcelšanai. Saiešanas telts celtniecības detaļas aprakstītas Otrajā Mozus grāmatā.

Saiešanas telts bija saliekams un pārvietojams templis, kas sastāvēja no telts ar krāsainiem pārklājiem, ko ierobežoja žogs. 15 x 20 metrus liela iežogota pagalma rietumu galā atradās 5x5 metrus liela, ar ādām pārklāta svētnīca, ko veidoja divas telpas — iekšējā svētnīca "Svētā vieta" ar Menoru un kvēpināmo upuru altāri un "Svētumu svētums" (*Kodesh Hakodashim*), kas bija Dieva klātbūtnes mājvieta un kur atradās arī Derības šķirsts. Pagalmā atradās mazgāšanās trauks un dedzināmo upuru altāris. Ieeja svētvietā bija no austrumiem un vissvētākā vieta atradās rietumu pusē. Pagalmā drīkstēja ieiet visi dievlūdzēji, Svētajā vietā priesteri, levīti, bet Svētumu svētumā tikai Augstākais priesteris vienu reizi gadā.

Sinagogas modelis
-----------------

Sinagogu struktūra seko Saiešanas telts izkārtojumam. Katrā sinagogā svētākā vieta ir arka "*aron kodesh*", kurā novietota Tora, tāpat kā Derības šķirstā bija ievietotas plāksnītes ar Desmit baušļiem. Līdzīgi Menorai, sinagogā deg lampa, "*ner tamid*". Sinagogas centrā ir paaugstinājums "*bimah*", uz kura tiek lasīta Tora. Tas atgādina altāri, uz kura tika veikta upurēšana. Un beidzot, lielākajos svētkos, priesteru pēcnācēji koeni, svētī draudzi, tāpat kā to darīja Saiešanas telts un vēlēk, Tempļa priesteri.

Ārējās saites
-------------

* Jewish Encyclopedia raksts par Saiešanas telti
**Uta Kargele** (vācu: *Uta Kargel*; dzimusi 1981. gada 28. maijā Hallē (Zālē)) ir vācu teātra un kino aktrise.

Dzīve un karjera
----------------

Uta Kargele (labajā pusē) ar Mihaēlu Šafratu
Pēc vidusskolas beigšanas Kargele vispirms mācījās par grāmatu tirgotāju. Viņa galvenokārt spēlēja krievu rakstnieka Daniila Šarma lugas teātra grupā "Zaļais suns", kuru līdzdibināja 2002. gadā.

Plašākai auditorijai Kargele kļuva pazīstama kā Lēna Bahmane*,* kuru viņa atveidoja no 2004. gada 26. aprīļa (2961. sērija) līdz 2006. gada 22. martam (3447. sērija) ziepju operā *Gute Zeiten, schlechte Zeiten*. Pēc tam, kad Kargele aizgāja no *Gute Zeiten, schlechte Zeiten,* viņa atveidoja tikai nelielas vieslomas. No 2010. gada jūnija līdz 2011. gada oktobrim viņa bija seriāla "Mīlas viesulis" sestās sezonas galvenā varone Evas Zālfeldes lomā. Pēc sezonas beigām viņa 2012. gada jūnijā spēlēja 17 gadus veco Fenju Vinteru telenovelē *Rote Rosen*, pabeidza kultūras zinātnes studijas ar maģistra grādu un kā radošā kolektīva "BiK Pictures" līdzdibinātāja piedalījās *99Fire Films Award balvā* 2017. gadā Berlīnē, un uzvarēja ar filmu "Glücklich" kā labāko filmu. Pēc tam, kad 2017. gada oktobrī viņa pievienojās "Mīlas viesulim", Kargele atkal bija daļa no telenoveles galvenajiem dalībniekiem no 2018. gada marta (2886. sērija) līdz 2020. gada maijam (3384. sērija).

2019. gada novembrī Kargele fotografējās fotosesijā Skotijā vīriešu žurnāla *Playboy* Vācijas izdevumam.

Tīmekļa saites
--------------

* Uta Kargel - IMDB vietnē
* Uta Kargel - vietnē *schauspielervideos.de*
* Uta Kargel *crew-united.com*
* Uta Kargel *filmmakers.de*
* Uta Kargel *castforward.de*

Atsauces
--------

1. ↑  «Uta Kargel als Eva Saalfeld - Sturm der Liebe - ARD | Das Erste». *www.daserste.de*.
2. ↑  «Uta Kargel». *Playboy*.
**Ieņēmumi pirms procentu, nodokļu, nolietojuma un amortizācijas atskaitījumiem** (angļu: *Earnings before interest, tax, depreciation, and amortization (EBITDA)*), bieži tiek lietota abreviatūra **EBITDA**, ir finanšu rādītājs, kas norāda uz uzņēmuma peļņas gūšanas spēju – cik lielu peļņu tas var iegūt ar saviem esošiem aktīviem un darbībām produkcijas ražošanā un pārdošanā. Šīs rādītājs tiek bieži izmantots, salīdzinot dažādas kompānijas. Tas ļauj novērtēt to darbību, neņemot vērā atšķirības finansēšanā (ignorējot procentu maksājumus), politiskās jurisdikcijās (ignorējot nodokļus) un aktīvos (ignorējot nolietojuma un amortizācijas atskaitījumus).

Negatīvās indikatora vērtības norāda uz nopietnām problēmām ar uzņēmuma rentabilitāti. No citas puses, pozitīvas indikatora vērtības vēl nenozīmē, ka uzņēmums ģenerē naudas plūsmas. Tas ir izskaidrojams ar to, ka EBITDA ignorē izmaiņās uzņēmuma apgrozāmajā kapitālā (kas ir nepieciešami, attīstot uzņēmumu), kapitāla tēriņus (kas tiek veikti, lai modernizētu vai aizvietotu uzņēmuma salūzušos aktīvus), nodokļus un kredītprocentus.
**Sasmakas Elku liepa** ir Talsu novada Valdemārpils Sasmakas muižas parkā augoša dižliepa, parastā liepa (*Tilia cordata*). Pēc stumbra apkārtmēra resnākā liepa Baltijā.

Nosaukums
---------

Sasmakas Elku liepas nosaukumu savā grāmatā „Nezināmā Latvija" komentē dabas pieminekļu pētnieks Guntis Eniņš:

>  (..) Sasmakas dīvainā milzene dabas rakstos, sarakstos un bildēs tiek pieminēta arvien biežāk ar vārdiem „Valdemārpils elku liepa", kaut patiesībā tā ir tikai Sasmakas dižliepa. Dendoloģisko brīnumu ierakstīja arī arheoloģisko pieminekļu sarakstā kā aizsargājamo kulta koku. Iznāk galīgi aplam. Kā varēja būt tajos muižu laikos labi aprūpēta elku liepa ar ķēdēm un vēsturisko lielgabalu tieši barona pils priekšā?
> 
> 
>  — Guntis Eniņš „Nezināmā Latvija"
> 
>

Vēsture
-------

Rakstiskos avotos Sasmakas Elku liepa pirmoreiz pieminēta Kārļa Vanga 1937. gada ceļvedī „Tūristu maršruta Talsu novadā". 1967. gada rudens viesuļvētrā nolūza puse vai trešdaļa no koka vainaga, un stumbrā pavērās liels dobums. 1969. gadā koku uzmērīja un pirmais šo informāciju publicēja dendrologs Raimonds Cinovskis. 2010. gada pavasarī Sasmakas Elku liepai nolūza milzīgs, 5 metru augstumā augošs zars, kas krītot salauza arī vienu no apakšējiem zariem. Vadoties pēc Jāņa Cepīša 1995. gada 1. maijā dižliepas uzmērītā 7,95 m apkārtmēra un paša 2014. gada rudenī veiktajiem mērījumiem (8,65 m), Guntis Eniņš aprēķināja, ka koka vidējais stumbra resnuma augšanas ātrums ir ap 3,5 cm gadā, bet vecums — aptuveni 247 gadi, tātad liepa iestādīta ap 1770. gadu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Guntis Eniņš. *Nezināmā Latvija*. Rīga : Lauku Avīze, 2015. 270.—273. lpp. ISBN 978-9934-15-079-1.
2. ↑  «Latvijas dabas pieminekļi. Sasmakas Elku liepa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 8. novembrī.
**Georgijs (Georgs) Bezručko** (1912. gada 7. februāris Daugavpils — 1968. gada 11. oktobris Rīga) bija Latvijas šahists.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt 14 gadu vecumā. 1930. gados dzīvojis Jelgavā, kur pakāpeniski izveidojies pār vienu no Zemgales reģiona spēcīgākajiem šahistiem. Bijis agresīva, uzbrūkoša stila šahists.

1938. gadā dalījis 1.—2. vietu Latvijas čempionāta 1. priekšsacīkšu grupā un ieguvis tiesības piedalīties 2. starptautiskajā šaha turnīrā Ķemeri — Rīga 1939. gadā, kurā ierindojies priekšpēdējā, 15. vietā. No šī turnīra pazīstama ir Bezručko partija pret Jefimu Bogoļubovu, kurā pēc korekta dāmas upura Bezručko nespēja atrast pareizo gājienu secību, lai panāktu pelnītu uzvaru pār bijušo Pasaules šaha čempiona nosaukuma pretendentu.

Otrā pasaules kara laikā cīnījies Sarkanās armijas rindās. Pirmajos pēckara gados aktīvi iesaistījies Latvijas šaha dzīvē. 1946. gadā pēc četru gadu piespiedu pārtraukuma šahista gaitās izcīnījis 4. vietu Rīgas šaha čempionātā. 1947. gadā piedalījies Hermaņa Matisona memoriālā, kurā ierindojies 7. vietā. Vēl pēc gada dalījis 3.—4. vietu Rīgas šaha čempionātā un 4.—6. vietu Latvijas šaha čempionātā.

Pēc 1948. gada šaha turnīros piedalījies reti. Strādājis par Latvijas PSR Ministru padomes Ražošanas kooperācijas pārvaldes ekonomistu.

1965. gada jūnijā uzvarējis Rīgas Kirova rajona šaha čempionātā.

Mūža beigās strādājis par tekstilfabrikas «Sadarbs» darba un darba algas nodaļas vadītāju.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1932. gads — 8. — 9. vieta IV Latvijas šaha kongresa 2. virsturnīrā.
* 1937. gads — 3. vieta VI Latvijas šaha kongresa 1. virsturnīrā.
* 1938. gads — 1. — 2. vieta Latvijas čempionāta 1. priekšsacīkšu grupā.
* 1946. gads — 4. — 5. vieta.
* 1947. gads — 17. — 18. vieta.
* 1948. gads — 4. — 6. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Valdības Vēstnesis, Nr.183 (16.08.1938)
2. ↑  Val Zemitis, "Encyclopedia of Latvian Chessplayer Vol I," pp. B-79 to B-80
3. ↑  Kemeri (1939)
4. ↑  Georgs Bezruchko vs Efim Bogoljubov Kemeri (1939), rd 6, Mar-09
5. ↑  Fiziskā Kultūra, Nr.2 (01.02.1946)
6. ↑  Championship of Riga — 51.-9.2.1946
7. ↑  Memorial G.Matison — Riga 24.8-12.9.1947
8. ↑  Championship of Riga — 24.1.-5.3.1948
9. ↑  1950.08.10 Latvijas PSR Augstākās Padomes prezidija ziņotājs
10. ↑  1965.06.26 Sports (Latvijas PSR Sporta biedrību izdevums)
11. ↑  Rīgas Balss, Nr.243 (15.10.1968)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Polijas un Ungārijas Apvienotās Karalistes (sarkanā krāsā) Lajoša I vadībā
**Ungārijas un Polijas personālūnija** tika izveidota divas reizes. Pirmo reizi Ungārijas karaļa Lajoša I laikā 1370. gadā un otro reizi Polijas karaļa Vladislava III valdīšanas laikā 1440. gadā.

Pirmā personālūnija
-------------------

Pēdējais Pjastu dinastijas karalis Kazimirs III Lielais par savu mantinieku iecēla savu radinieku, Ungārijas karali Lajošu I. Poļu augstmaņi pret šo izvēli neprotestēja, paredzot, ka Lajošs Polijas iekšlietās neiejauksies. Uz Poliju kā reģenti Lajošs I nosūtīja savu māti Elizabeti, karaļa Kazimira III māsu. Savas valdīšanas laikā Lajošs I Poliju apmeklēja trīs reizes, kopumā valstī nepavadot ilgāk par dažiem mēnešiem. Ungāru klātbūtne poļu vidū bija ļoti nepopulāra, un 1376. gadā ap 160 ungāru augstmaņi tika nogalināti galvaspilsētā Krakovā. Tas noveda pie reģentes Elizabetes atgriešanās Ungārijā un jauna reģenta iecelšanu. Personālūnija beidz pastāvēt 1382. gadā līdz ar Lajoša I nāvi, kad viņa dinastijas jaunās mantinieces (Marija I Anžū (dz. 1371.) un Jadviga (dz.1373.)) nepiekrita poļu šļahtas prasībām. 
Polijā troņa mantošanas krīze tika atrisināta ar 1385. gada Krēvas ūniju, kad Lajoša meita Jadviga 1384. gada 15. oktobrī tika kronēta par Polijas karali (tituls tikai vīriešu dzimtē) un pēc sarežģītām sarunām apprecējās ar Lietuvas dižkunigaiti Jagailu.

Otrā personālūnija
------------------

Lajoša dinastijas mantinieces nomira, neatstājot vīriešu kārtas pēctečus Ungārijas Karaliste|Ungārijas Karalistē]], kuru aizvien vairāk apdraudēja Osmaņu turku iekarojumi Balkānos. 1440. gadā Polijas karalis Vladislavs III tika ievēlēts par Ungārijas karali. Šo ievēlēšanu apstrīdēja cita troņa kandidāte, Luksemburgas Elizabete. Sākās karš, kas beidzās 1442. gadā līdz ar Elizabetes nāvi. Vladislavs III krita kaujā pret turkiem 1444. gadā un ūnija beidzās.
**Austrijas Impērija** (vācu: *Kaiserthum Österreich*) bija Hābsburgu dinastijas pārvaldītās impērijas nosaukums no 1804. gada līdz Austroungārijas dibināšanai 1867. gadā.

Vēsture
-------

No 1440. līdz 1806. gada Hābsburgu dinastijas monarhi bija Svētās Romas Impērijas ķeizari. Svētās Romas impērijas ķeizars Francis II 1804. gada 11. augustā pasludināja sevi par Austrijas imperatoru, tādējādi kļūdams par dubultimperatoru, atbildot uz Napoleona Bonaparta iecelšanu par Francijas imperatoru. Francis II veica šo soli kā pretsvaru Francijas impērijai. Pēc tam kad Napoleons faktiski izbeidza Svētās Romas impērijas pastāvēšanu, Svētās Romas Impērijas ķeizars Francis I 1806. gada 6. augustā atteicās no Svētās Romas impērijas troņa.

Sākotnēji Austrijas Impērijas sastāvā nebija iekļauta Ungārijas Karaliste un tai pakļautās teritorijas, lai arī Hābsburgu dinastija tajā valdīja kopš 1541. gada. Ungāriju oficiāli impērijas sastāvā iekļāva 1849. gadā pēc tās sakāves neatkarības karā.
Pēc Austrijas sakāves Austrijas—Prūsijas karā 1867.—1868. gadā Austrijas Impērija tika pārveidota par Austroungāriju, kurā Ungārijai un Austrijai bija vienlīdzīgas tiesības.

Skatīt arī
----------

* Svētā Romas impērija
* Hābsburgu monarhija

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Austrijas Impērija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 265182984
* SUDOC: 031505961
* BNF: cb12270768s (data)
* NKC: ge487178

 |

 |
Šis raksts ir par laukumu Cēsīs. Par citām jēdziena **Vienības laukums** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Vienības laukums** ir Cēsu galvenais laukums un iela pilsētas centrā. Sava plašuma un daudzo pienākošo ielu dēļ kļuvis par nozīmīgu pilsētas sastāvdaļu: gan transporta mezglu, gan pasākumu vietu.

Raksturojums
------------

Vienības laukumu veido laukums, kurā satiekas Raunas, Lenču, Lielā Skolas, Rīgas iela un Vaļņu iela. Laukuma ziemeļu malā atrodas Uzvaras piemineklis, austrumu malā — Vidzemes rajona tiesas nams, un laukuma turpinājums ziemeļu virzienā — bulvārveida iela ar nodalītām brauktuvēm (katra savā virzienā), kas turpinās kā Valmieras iela. Starp abām brauktuvēm atrodas zaļā teritorija, kuru iepretim Maija parkam šķērso Uzvaras bulvāris. Šajā posmā ielai pieguļ Cēsu universālveikals un viesnīca "Hotel Cēsis" (vēsturiskā viesnīca "Tērvete"). Laukums ir sākums diviem valsts vietējās nozīmes autoceļiem: V292 (Cēsis—Pieškalni) un V320 (Pievadceļš pie Cēsīm).

Laukums tiek izmantots arī dažādiem pasākumiem — šeit notiek pilsētas svētki, Jaunā gada svinības, kā arī parādes un koncerti. Tāpat ar militāro parādi un defilē programmu šeit tiek atzīmēta Varoņu piemiņas diena.

Vēsture
-------

Pilsētas plānos laukums parādījās 20. gadsimta sākumā kā **Konventa laukums**, tādējādi to var uzskatīt par jaunāko Cēsu laukumu. Par **Vienības laukumu** to pārdēvēja 1925. gadā, kad tika uzcelts Uzvaras piemineklis par godu Latvijas brīvības cīņās kritušo Latvijas un Igaunijas karavīru piemiņai. Nosaukums simbolizē abu valstu armiju vienotību.

Padomju režīma laikā 1951. gadā martā piemineklis tika uzspridzināts, un tā vietā 1959. gadā uzstādīja Ļeņina tēlu (autors Kārlis Jansons) un laukumu pārdēvēja par **Ļeņina laukumu**. 1989. gadā cauri laukumam gāja Baltijas ceļa maršruts. Vienības laukuma nosaukums tika atgūts 1990. gadā, Trešās atmodas laikā. Šajā gadā, 17. oktobrī, pieminekli demontēja (patlaban tas atrodas gulošā veidā Cēsu pils dārzā).

1998. gada novembrī tika atklāts atjaunotais Uzvaras piemineklis, kas notika ar Latvijas un Igaunijas Republikas atbalstu.

Līdz 2019. gadam laukumā ikdienā tika organizēta satiksme apļveida krustojuma veidā, taču no 28. aprīļa tā tika reorganizēta, saglabājot satiksmi tikai ārējā lokā, pārējo laukuma daļu atvēlot gājējiem.

Ielu savienojumi
----------------

Vienības laukums ir savienots ar šādām ielām:

* Raunas iela
* Uzvaras bulvāris (T veida krustojums)
* Valmieras iela (ielas turpinājums Valmieras virzienā)
* Lenču iela
* Lielā Skolas iela
* Rīgas iela
* Vaļņu iela

Atsauces
--------

1. 1 2 3  turisms.cesis.lv. «Vienības laukums | Visit Cēsis». *turisms.cesis.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-03-10.
2. ↑  «BalticMaps». *balticmaps.eu*. Skatīts: 2021-03-10.
3. 1 2 3  «Cēsu vienības laukums - Stāsts». *www.celotajs.lv*. Skatīts: 2021-03-10.
4. 1 2  Nora Micpapa. «Ļeņina pieminekļa demontāža Cēsīs». *lr2.lsm.lv*. Skatīts: 2021-03-10.
5. ↑  «Satiksmes organizācijas izmaiņas Vienības laukumā». *cesis.lv*. Skatīts: 2021-03-10.
**Mārtiņš Priedulāns** (1881-1945) bija latviešu strēlnieku virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Rēzeknes pilsētas galva (1935-1939).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1881. gada 26. aprīlī Saukas pagastā Jāņa Priedulāna ģimenē. Mācījās Pēterburgas 1. ģimnāzijā. 
Pirmā pasaules kara laikā mācījās Vladimira kara skolā, 1916. gada maijā viņu paaugstināja prapoščika pakāpē, dienēja Latviešu strēlnieku rezerves bataljona 4. rotā, no 1917. gada februāra Tukuma latviešu strēlnieku pulka 4. rotā. 
1917. gada jūnijā beidza mācības Oranienbaumas virsnieku skolas ložmetēju nodaļā, piedalījās kaujā pie Mazās Juglas, pie Ropažiem un Nītaures, pēc kā viņu paaugstināja podporučika, vēlāk poručika pakāpē. No 1918. gada jūlija līdz oktobrim dienēja Sarkanajā armijā, tad pārgāja balto pusē un bija Ziemeļrietumu armijas virsnieks.
1920. gada janvārī sāka dienēt Latvijas armijā, bija Lejaskurzemes iecirkņa komandantūras Saldus iecirkņa komandants, vēlāk Bruņoto auto divizionā. Pēc atvaļināšanās no Latvijas armijas 1921. gadā bija Robežsargu 3. pulka vada komandieris, tad Smagās artilērijas diviziona jaunākais virsnieks.

1922. gadā bija Rēzeknes kara apriņķa priekšnieka palīgs, tad Daugavpils kara apriņķa darbvedis. 1924. gadā viņš beidza virsnieku kursus, paaugstināts kapteiņa pakāpē. 1925. gadā kļuva par Rēzeknes kara apriņķa priekšnieku (1925-1935), 1930. gadā paaugstināts pulkvežleitnanta pakāpē.

1935. gadā Priedulānu iecēla par Rēzeknes pilsētas galvu, bija biedrības „Tautas pils" valdes loceklis.

Miris 1945. gada 7. septembrī.

Apbalvojumi
-----------

* Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme (1923)
* Latvijas atbrīvošanas cīņu 10. gadu jubilejas medaļa (1928)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (1930)
* Viestura ordenis, 4. šķira (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  biographien.lv
Kvēpenes alas iekšpuse (2022)
**Kvēpenes ala** atrodas Raiskuma pagastā Gaujas labā pamatkrasta piekājē lejpus Kvēpenes pilskalnam, 6 km lejpus Cēsu tilta. Ala ir izveidojusies sarkanīgā smilšakmenī. Ala atrakta, iztīrīta un izmērīta 1990. gadā, tās kopgarums bija ap 60 metriem.Tīrīšanas darbos piedalijās apmēram 25 cilvēki, viss populārākie cilvēki kuri piedalijās tīrīšanā bija Guntis Eniņš, Andris Grīnbergs un Ansis Ompanis. Līdzās galvenajai ieejai alā var iekļūt vēl pa divām ejām, viena atrodas mazliet uz augšu alai un ir mazliet šahtveidīga, otrā ir daudz šaurāka nekā otra, ejas augstums ir 30-50 cm.

10 metrus augšpus no Kvēpenes alas atrodas neliela nišveidīga ala, Mazā Kvēpenes ala. Kopā ar 2 metru garo sāna eju šīs alas garums ir 4,5-5 metriem, platums 2,5 metri un ieejas augstums 1,2 metri. Apmēram 1 km lejpus Kvēpenes alas iepretim Gaujas asajām līkumam Gaujas labajā pamatkrastā atrodas Kvēpenes Meža ala, garums 4 metri, platums pie ieejas ir 2,4 metri un augstums pie ieejas ir 1,6 metri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas alas». *web.archive.org*. Skatīts: 2023-02-15.
2. ↑  «Latvijas alas». *web.archive.org*. Skatīts: 2023-02-15.
3. ↑  «Latvijas alas». *web.archive.org*. Skatīts: 2023-02-15.

Ārējās saites
-------------
**Iņupiati** (pašnosaukums: *Iñupiat*) ir viena no Ziemeļamerikas eskimosu tautām. Apdzīvo Aļaskas pavalsts ziemeļrietumus un ziemeļus (Nortsloupas, Ziemeļrietumu Arktikas un Nomas pašvaldības) 34 ciemos. Tradicionāli iņupiatiem ir divas grupas: tariumiuti (*Taġiumiut* — ‘jūras ļaudis’), kuru galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības, un nunamiuti (*Nunamiut* — ‘zemes ļaudis’), kuru galvenā nodarbošanās ir briežkopība un medības.

Etnonīms
--------

"Iņupiati" (*Iñupiat*) ir tautas pašnosaukuma daudzskaitļa forma; vienskaitļa forma ir *Iñupiaq*, kas nozīmē ‘īsts cilvēks’ (*iñuk* — ‘cilvēks’, *piaq* — ‘īsts’. Līdz 20. gadsimta vidum iņupiatus un tiem radniecīgos jupikus kopīgi dēvēja par eskimosiem.

Vēsture
-------

Līdzīgi kā citas eskimosu tautas, iņupiati cēlušies no Tules kultūras, kas radusies Aļaskas ziemeļos. Aptuveni 3000 gadu laikā eskimosu tautas izplatījušās gar Ziemeļamerikas ziemeļu piekrasti līdz pat Grenlandei austrumos. Pirmie kontakti ar eiropiešiem iņupiatiem bija 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā. 19. un 20. gadsimtu mijā iekšzemes iņupiatu kopienas cieta no eiropiešu ievazātajām slimībām un bada un bija spiesti pārcelties uz piekrasti. Daļa vēlāk atgriezās un mūsdienās vienīgā iņupiatu apdzīvotā vieta iekšzemē ir Anaktūvakpāsa Brūksa grēdā. Līdz pat 20. gadsimta vidum lielākā daļa iņupiatu piekopa nomadu dzīvesveidu, bet mūsdienās lielākoties dzīvo piekrastes ciematos.

1971. gadā Aļaskas aborigēno tautu interešu aizstāvībai tika nodibinātas 13 Aļaskas iezemiešu reģionālās korporācijas (*Alaskan Native Regional Corporation*), trīs no kurām darbojas iņupiatu teritorijās: Arktiksloupas reģionālā korporācija (Utkiarvika), Beringa šauruma iezemiešu korporācija (Noma) un NANA reģionālā korporācija (Kocebū).

Valoda
------

Iņupiati runā eskimosu—aleutu saimei piederošajā iņupiatu valodā. Valodai ir četri dialekti, ko iedala divās grupās — Sūarda pussalas dialekti (Nortsloupas un malimiutu) un Ziemeļaļaskas dialekti (Beringa šauruma un Kaviarakas).

Kopš 19. gadsimta beigām izglītība iņupiatiem bijusi pieejama tikai angļu valodā, tādēļ lielākā daļa iņupiatu sadzīvē pārgājuši uz to. Mūsdienās iņupiatu valodā runā pēc dažādām aplēsēm 2000—3500 cilvēku. Kopš 1972. gada iņupiatu skolās jābūt vismaz vienam iņupiatu valodu protošam skolotājam.

2014. gadā iņupiatu valoda kļuva par vienu no Aļaskas pavalsts oficiālajām valodām.

Atsauce
-------

1. ↑  Peoples and Cultures of the Circumpolar World. People of the Coast
2. ↑  Norman Chance. Iñupiat of Arctic Alaska

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh98007678
* NKC: ph835514

 |

 |
**Staipekņu klases** augi, **staipekņi**,(latīņu: *Lycopodiopsida*) ir sporaugu (*Pteridophytes*) staipekņu nodalījuma (*Lycopodiophyta*) augi. Mūsdienu staipekņi ir gan staipekņu dzimtas, gan apdziru dzimtas augi, kas pieder staipekņu kārtai (*Lycopodiales*). Staipekņu klasē ir arī viena aizvēsturiska, izmirusi kārta *Drepanophycales*.

Zinātnieki uzskata, ka vissenākie vaskulārie augi izskatījās līdzīgi staipekņiem. Tiem bija ložņājoši stublāji ar stāviem zariem, kas bija klāti ar mazām lapiņām, un tie vairojās ar sporām.

Apraksts
--------

Staipekņi ir viengadīgi vai daudzgadīgi mūžzaļi lakstaugi. Tiem ir ložņājošs stumbrs, no kura paceļas vairāki stāvi zari. Uz zariem attīstās iegarenas vārpiņas, kuras sauc par strobiliem. Strobili var veidoties uzreiz zara galā, vai uz pagarināta kātiņa staipekņu dzimtas augiem, bet apdziru dzimtas augiem sporas attīstās lapiņu žāklēs. Strobilos veidojas sporangiji ar sporām. Strobili ir zaļā krāsā, bet pirms sporu izbiršanas tie kļūst dzelteni. Zarus klāj nelielas lapiņas, kas var būt gan īlenveida, lancetiskas vai zvīņveida. Staipekņi aug ļoti lēni, maksimums pāris centimetrus gadā.

Dažu staipekņu sugu attīstība no sporas līdz brīdim, kad tas pats var ražot sporas, var ilgt pat 30 gadus, tādēļ visi Latvijā augošie staipekņi ir aizsargājami augi. Mūsdienās staipekņus, bet biežāk to sporas izmanto homeopātijā un farmakoloģijā. Latvieši senos laikos staipekņu sporas sauca par raganu miltiem.

Staipekņu kārta
---------------

**Staipekņu kārtas** (*Lycopodiales*) sistematizācija pēdējos gados ir pārkārtota un pārgrupēta. Šobrīd zinātnieki cenšas staipekņus sagrupēt detalizētāk un ne tik vispārīgi kā tas bija senāk, izmantojot morfoloģiskos un ģenētiskos pētījumus. Līdz ar to apdziras, kas kādreiz piederēja staipekņu dzimtai, ir izdalītas atsevišķā apdziru dzimtā (*Huperziaceae*).

Klasifikācija
-------------

* klase **Staipekņi** (*Lycopodiopsida*)
	+ **Staipekņu kārta** (*Lycopodiales*)
		- Staipekņu dzimta (*Lycopodiaceae*)
		- Apdziru dzimta (*Huperziaceae*)
	+ † kārta *Drepanophycales*

† izmirusi augu grupa

Atsauces
--------

1. ↑  «Staipekņi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 4. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 17. martā.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 27. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 27. jūnijā.
3. ↑  V.Baroniņa, I.Lodziņa "Populārzinātniskā Latvijas Sarkanā grāmata", 1992.g. ISBN 5-7966-0544-5
4. ↑  «E-Mistērija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 15. decembrī. Skatīts: 2010. gada 17. martā.

Ārējās saites
-------------

* Staipekņi| Medicīnas termins (latviski)
* Staipekņu klase
**Krezoli** (metilfenoli, oksitoluoli, C6H4(CH3)OH) - pie fenoliem piederoši aromātiskie savienojumi ar 1 metilgrupu un 1 hidroksilgrupu pie benzola gredzena. Kā visiem divaizvietotajiem benzola atvasinājumiem, krezoliem ir 3 izomēri - orto-krezols (o-krezols), meta-krezols (m-krezols) un para-krezols (p-krezols). Krezoli ir šķidrumi vai cietas vielas, atkarībā no izomēru sastāva un temperatūras. Gaisā krezoli pamazām oksidējas un no bezkrāsainiem kļūst dzeltenīgi līdz sarkanbrūni.

Iegūšana
--------

Krezolus iegūst no akmeņogļu darvas. Tehnisko krezolu nemēdz sadalīt izomēros. Ja nepieciešami atsevišķi krezola izomēri, o-krezolu atdala no m-krezola un p-krezola, frakcionēti destilējot tehnisko krezolu. m-Krezolu atdala no p-krezola sulfoskābju veidā (m-krezolsulfoskābe sadalās, iedarbojoties ar karstu atšķaidītu sērskābi, bet p-krezolsulfoskābe šādos apstākļos nesadalās).

Izmantošana
-----------

Krezolam ir vēl izteiktākas dezinficējošas īpašības, nekā fenolam. Tehniskā krezola šķīdumu šķidrajās ziepēs sauc par **lizolu** (mūsdienās izmanto reti).

Krezola antiseptisko īpašību dēļ to lieto koksnes (dzelzceļa gulšņu) piesūcināšanai.

Krezolu izmanto arī krāsvielu, smaržvielu un sprāgstvielu (trinitrokrezols) iegūšanai.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie fenoli |
| --- |
|  |
|  | 
* Fenols
* Krezoli
* Timols
	+ karvakrols
* Pirokatehīns
* Rezorcīns
* Hidrohinons
* Pirogallols
* Oksihidrohinons
* Floroglucīns
* Heksaoksibenzols
* Naftoli
* Pikrīnskābe
* Stifnīnskābe

 |

 |
**Ilmārs Mežs** (dzimis 1965. gadā Rīgā) ir latviešu cilvēkģeogrāfs, demogrāfs un vēsturnieks.

Izglītība
---------

Absolvējis Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas fakultāti, ieguvis ģeogrāfijas maģistra grādu Rietummičiganas Universitātē, doktora grādu Latvijas vēsturē Latvijas Universitātes Latvijas vēstures institūtā.

Padziļināti ir pētījis iedzīvotāju sastāva maiņu, demogrāfijas un migrācijas aspektus. Veicis pētījumu par latviešu uzvārdiem un to izcelsmi. I. Mežs sastādījis trīs Latviešu valodas aģentūras grāmatas par šo tēmu: "Latviešu uzvārdi arhīvu materiālos: Latgale" (2017),"Latviešu uzvārdi arhīvu materiālos: Kurzeme, Zemgale, Sēlija" (divās daļās, 2019), "Latviešu uzvārdi arhīvu materiālos: Vidzeme" (divās daļās, 2022).

2021. gada novembrī saņēmis Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieka pakāpi.

I. Mežs ir precējies ar Jantu Mežu, ģimenē seši bērni.

Atsauces
--------

1. ↑  «Muļķu Latvijā vairs nav • IR.lv». *IR.lv* (lv-LV). 2022-09-28. Skatīts: 2022-12-02.
2. ↑  «Iznākusi grāmata „Latviešu uzvārdi arhīvu materiālos: Vidzeme"». Skatīts: 2023-12-02.
3. ↑  «Pirms valsts svētkiem piešķirti 60 augstākie Latvijas valsts apbalvojumi». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-12-03.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 162897258
* LCCN: n95037364
* ISNI: 0000 0001 1192 8144
* GND: 1171500971
* SUDOC: 087823829

 |

 |
**Sergejs Juferovs** (krievu: *Сергей Николаевич Юферов*; dzimis 1945. gada 3. decembrī Minskā) ir Baltkrievijas un Krievijas starptautiskais meistars šahā (1986).

Biogrāfija
----------

Minskas šaha skolas audzēknis. 1976. gadā Klaipēdā uzvarējis Baltijas un Baltkrievijas republiku šaha čempionātā. 1977. gadā kļuvis par PSRS Bruņoto spēku čempionu šahā. 1983. gadā uzvarējis Baltkrievijas šaha čempionātā. 1985. gadā dalījis 3.-4. vietu Plovdivas starptautiskajā šaha turnīrā.

Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Maijas Čiburdanidzes sekundants 1984. gada mačā par pasaules čempiones titulu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Чемпионы Республики Беларусь

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par ielu Rīgā. Par citām jēdziena **Hanzas iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Hanzas iela** ir iela Rīgā, Ziemeļu rajonā un Vidzemes priekšpilsētā, Centra apkaimē. Hanzas iela sākas pie Krišjāņa Valdemāra un Stabu ielas krustojuma un beidzas krustojumā ar Eksporta ielu. Ielas kopējais garums ir 1429 metri, tā visā garumā klāta ar asfaltbetona segumu.

Vēsture
-------

Hanzas iela Rīgas ielu sarakstos minēta 1902. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas dots, godinot Rīgas dibināšanas 700 gadu jubileju, pieminot tās dalību Hanzas tirgotāju savienībā. 1914. gadā Hanzas ielu pagarināja līdz tagadējai Krišjāņa Valdemāra ielai.

Ēkas
----

Aleksandra vārti Viestura dārzā
Hanzas ielā ir dažāda tipa apbūve, tostarp daudzas sabiedriskas celtnes. Emiļa Melngaiļa ielā 1A atrodas Skonto halle un Skonto stadions. Hanzas ielā 5 atrodas Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienesta ēka, kurā atrodas arī Latvijas Ugunsdzēsības muzejs. Pie krustojuma ar Pulkveža Brieža ielu atrodas Rīgas 13. vidusskola (Pulkveža Brieža ielā 25). Posmā starp Rūpniecības ielu un Eksporta ielu pārnumuru pusē atrodas parks — Viestura dārzs ar triumfa arku Aleksandra vārtiem, kas pavērsti tieši pret Hanzas ielu. Pretējā pusē atrodas Vašingtona laukums.

Ielu savienojumi
----------------

Hanzas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Krišjāņa Valdemāra iela;
* Stabu iela;
* Vesetas iela;
* Strēlnieku iela;
* Skanstes iela;
* Emiļa Melngaiļa iela;
* Mihaila Tāla iela;
* Pulkveža Brieža iela;
* Rūpniecības iela;
* Valkas iela;
* Ausekļa iela;
* Eksporta iela;
* Vašingtona laukums

Atsauces
--------

1. 1 2  «Rīgas ielu pamatlielumi» (XLS). *Atvērtie dati*. Rīgas dome. 2016. gada 1. janvārī. Skatīts: 2016. gada 14. augustā.
2. ↑  «citariga.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. janvārī. Skatīts: 2019. gada 5. martā.

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu H |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| H | 
* Hāmaņa
* Hamburgas
* Hanzas
* Hāpsalas
* Herdera laukums
* Hermaņa
* Hipokrāta
* Hospitāļu
* Hugo Celmiņa

 |

 |

Koordinātas: 56°57′46″N 24°06′35″E﻿ / ﻿56.9627°N 24.1096°E﻿ / 56.9627; 24.1096