recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Melenī gangrēna** (arī **Melenī čūla**, **Melenī progresējošā sinerģiskā gangrēna**, **Melenī sinerģiskā gangrēna**, u.c.) ir postoperatīvā (pēc ķirurģiskās operācijas) progresējoša bakteriālā sinerģiskā gangrēna. Tā parasti attīstās no peritoniālā abscesa, plaušu abscesa drenāžas un no hroniskas empiēmas.

Etioloģija
----------

Gangrēna attīstās uz vēdera priekšējās sienas pēc ķirurģiskām procedūrām, tādām, kā iekaisuša apendiksa vai žultspūšļa izņemšana. Dažreiz tā attīstās uz krūšu kurvja pēc empiēmas drenāžas.

Melenī gangrēna attīstās, ja sinerģiski sadarbojas vairākas baktērijas, tai skaitā mikroaerofili mikroorganismi, nehemolītiskie streptokoki un *Streptococcus aureus*. Taču nav izslēgta arī citu mikrobu sugu esamība.

Klīniskā aina
-------------

Slimība attīstās ka postoperatīva brūču infekcija. Sākas ar ādas pietūkumu, šī vieta paliek tumša un pēc tam šeit attīstās čūla. Turpmāk attīstās drudzis un toksiskas parādības.

Diferenciāldiagnostika
----------------------

Šo slimību ir jādiferencē no gangrenozas ektīmas, kas sākas ar pūslīšiem, kas strauji progresē pustulās un gangrenozā čūlā; gangrenozā ektīma attīstās novājējušiem cilvēkiem un to izraisa *Pseudomonas aerugenosa*. Amēbu infekciju (amebiāzi) ar gangrēnu parasti pavada amēbu abscesi aknās.

Vēsture
-------

Amerikāņu ārsts Džordžs Brevers (*George E. Brewer*) un amerikāņu ķirurgs Franks Meleni (*Frank L. Meleney*) 1926. gadā un Franks Meleni 1931. gadā aprakstījuši dažus gadījumus ar progresējošu vēdera priekšējās sienas gangrēnu (kuru turpmāk sauca par "Melenī progresējošo sinerģisko gangrēnu") apendikulāra abscesa drenāžas laikā. Šajos gadījumos ir atrasti *Staphylococcus aureus* un anaerobās kultūras gangrēnas malās ādas atlokos.

Atsauces
--------

1. 1 2  James, William D.; Berger, Timothy G.; et al. (2006). Andrews' Diseases of the Skin: clinical Dermatology. Saunders Elsevier. ISBN 0-7216-2921-0.
2. 1 2  A. Sukumar (2000). *General Surgery for BDS Students*. Orient Longman. ISBN 81-250-1730-5.
3. ↑  Andrew T. Raftery, Michael S. Delbridge & Helen E. Douglas (2012). *Basic Science for the MRCS: A revision guide for surgical trainees*. Second Edition. Churchill Livingstone, Elsevier. ISBN 978-0-7020-4483-0
4. ↑  A. Trevor Willis. *Anaerobic Bacteriology: Clinical and Laboratory Practice*. Third Edition. Butterworths, 1977. ISBN 0-407-00081-X
**Valdis Mārtiņš Drinks** (dzimis 1937. gada 3. februārī, miris 2002. gada 7. martā) bija latviešu ķīmiķis, pedagogs, augstskolas pasniedzējs un luterāņu mācītājs. Viņš bija Latvijas Universitātes pasniedzējs, 30 gadus strādāja neorganiskās ķīmijas katedrā.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1937. gadā. Otrā pasaules kara beigās Drinku ģimene devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tomēr 1946. gadā atgriezās Latvijā, pēdējo ceļa daļu noejot kājām. V. M. Drinks bija slavena Sanktpēterburgas salūta meistara un pirotehniķa Aleksandra Drinka dēls, viņam bija raksturīga mīlestība pārsteigt studentus ar dažādiem ķīmiskiem procesiem un pārvērtībām.

Ilgus gadus bija Rīgas 55. un 49. vidusskolas, kā arī Ulbrokas vidusskolas skolotājs. Vadīja skolēnu ķīmijas pulciņu un vasaras nometni "Deflegmators". Lasīja kvalifikācijas celšanas kursus Latvijas ķīmijas skolotājiem.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas V. M. Drinks kļuva arī par luterāņu mācītāju. 1990. gadā beidza Teoloģiskos evaņģēliski luteriskās baznīcas kursus, un sāka strādāt par mācītāju sākumā Secē, Sēlpilī, pēc tam Birzgalē, Tomē un Ķegumā. Visilgākā darbība tomēr notika Jaunjelgavas luterāņu baznīcā. Pēdējo dievkalpojumu V. M. Drinks novadīja savā 65. dzimšanas dienā 2002. gada 3. februārī.

Miris 2002. gada 7. martā, apglabāts Ulbrokas meža kapos Stopiņu pagastā.

Bibliogrāfija
-------------

* Valdis Drinks. *360 eksperimenti ķīmijā*. Rīga : Zvaigzne, 1979
* Valdis Mārtiņš Drinks. *456 eksperimenti ķīmijā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 1995. ISBN 978-9984-560-83-0.

Atsauces
--------

1. ↑  Atceroties skolotāju
2. 1 2  Biogrāfija
***Sarkanie vīna dārzi*** ir nīderlandiešu gleznotāja Vinsenta van Goga eļļas krāsas glezna, ko viņš gleznojis 1888. gada novembra sākumā. Tā gleznota uz privāti gruntētas *Toile de 30* standarta izmēra audekla pamatnes. Tiek uzskatīts, ka glezna ir vienīgā, kas pārdota viņa dzīves laikā, un tā bieži iekļauta viņa nozīmīgāko darbu sarakstā.

Tapšana
-------

Glezna tapusi laikā, kad van Gogs dzīvoja Arlas pilsētā Francijas dienvidos. Van Gogu iedvesmoja apkārtējā ainava — lauku skati un skats uz pilsētiņu. Šis īsais laika posms no 1888. gada februārim līdz 1889. gada maijam tiek uzskatīts par produktīvāko periodu van Goga dzīvē. Pie viņa tolaik ciemojās Pols Gogēns un van Gogs fantazēja par mākslinieku ciematiņa izveidi, ko vadītu Gogēns.

1888. gada novembrī viņš rakstīja savam brālim Teo: "Ak, kāpēc nebiji kopā ar mums svētdien! Mēs redzējām pavisam sarkanu vīna dārzu — sarkanu kā sarkanvīnu. Pa gabalu tas izskatījās dzeltens, virs tā — zaļas debesis, apkārt — purpura krāsas zeme pēc lietus, vietām — dzeltena atblāzma no saulrieta." Drīz vien tapa glezna "Sarkanie vīna dārzi", attēlojot ražas novākšanu netālu no Monmažūras abatijas.

Glezna "Sarkanie vīna dārzi" pirmoreiz izstādē tika demonstrēta ikgadējajā *Les XX* izstādē Briselē 1890. gadā. To tur par 400 frankiem (mūsdienu vērtība ap 1000 ASV dolāru) iegādājās Anna Boša, impresionisma gleznotāja, *Les XX* dalībniece un mākslas kolekcionāre no Beļģijas; Anna bija Ežēna Boša, cita impresionisma gleznotāja un van Goga drauga, māsa. Van Gogs bija gleznojis arī Ežēna portretu (*Le Peintre aux Étoiles*) 1888. gada rudenī Arlā.

Tāpat kā gleznu "Nakts kafejnīca" to iegādājās krievu kolekcionārs Sergejs Ščukins, kura kolekciju boļševiki nacionalizēja un glezna vēlāk nonāca Puškina Tēlotājmākslas muzejā Maskavā.

Atsauces
--------

1. ↑  *DK Eyewitness Travel Guide Russia*. Penguin. 2016. ISBN 1465462635. [...] but the real masterpieces are upstairs. On the second floor are paintings by Vincent van Gogh, including *The Red Vineyard at Arles* (1888) and *Prisoners Exercising* (1890) [...]
2. ↑  Anna Boch.com, impressionist painter and Art Collector
3. ↑  Hulsker (1980), 356
4. ↑  Pickvance (1984), 168–169;206
5. ↑  History of the Red Vineyard painting by Anna Boch.com

Bibliogrāfija
-------------

* Hulsker, Jan. *The Complete Van Gogh*. Oxford: Phaidon, 1980. ISBN 0-7148-2028-8.
* Pickvance, Ronald. *Van Gogh in Arles* (exh. cat. Metropolitan Museum of Art, New York), Abrams, New York 1984. ISBN 0-87099-375-5.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sarkanie vīna dārzi***.
Žiroskops ar 3 brīvības pakāpēm darbībā. Rotors notur tā griešanās ass virzienu neatkarīgi no ārējā rāmja orientācijas
**Žiroskops** (grieķu: *gyros* — ‘riņķis, aplis’ + *skopein* — ‘skatīties’) ir ierīce, ar kuru var mērīt vai noturēt orientāciju telpā un kuras darbības princips ir balstīts uz leņķiskā momenta uzturēšanu. Ierīces pamatā ir rotējoša ripa uz ass. Šī ripa, vienreiz iegriezta, neļauj mainīt tās orientāciju ripas leņķiskā momenta dēļ. Fizikā šo parādību sauc par žiroskopisko inerci.

Žiroskopa raksturīgākās īpašības izpaužas, ja ir 2 nosacījumi:

* žiroskopa rotācijas ass var ieņemt jebkuru stāvokli telpā,
* žiroskops ap savu asi rotē ar leņķisko ātrumu, kas stipri pārsniedz to leņķisko ātrumu, ar kuru mainās tā rotācijas ass stāvoklis telpā.

Pēc brīvības pakāpju skaita žiroskopus iedala divu un trīs pakāpju žiroskopos.

Žiroskopa brīvu orientāciju nodrošina, to nostiprinot kardāniekarē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85058127
* GND: 4158614-1
* NDL: 00574969

 |

 |
Sarkanais tornis Pārdaugavā (M. Merian, 1638).
**Sarkanais tornis** (latīņu: *Turris antiqua trans Dunum*, vācu: *Roter Turm*) bija viduslaiku sargtornis iepretim Rīgas senpilsētai Daugavas kreisajā krastā tagadējā Torņakalna apkaimē. Tas pastāvēja no 15. līdz 17. gadsimtam un atradās seno Jelgavas un Bauskas ceļu sākumā.

Vēsture
-------

Jau Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā minēts krustnešu mūra nams pie pārceltuves Daugavas otrā krastā. Domājams, ka to izmantoja 13. gadsimta cīņās pret zemgaļiem, bet vēlāk Rīgas pilsētas aizsardzībai pret lietuviešiem un Livonijas ordeņa karaspēku. 1483. gadā tas minēts kā "tornis, kas viņpus Daugavai, tieši pretim pilsētai", 1590. gadā par "mūra jeb akmens torni", bet 17. gadsimtā par "seno torni".
1612. gadā N. Mollīna tipogrāfijā iespiestā Rīgas skatā atainots vairākstāvu gotisks tornis. K. Broce 18. gadsimta beigās torni dēvēja par "Sarkano torni".

Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā otrpus Mārupītei uzcēla jaunu priekštilta nocietinājumu — Kobronskansti. 17. gadsimta otrajā pusē zīmējumos Sarkanais tornis vairs nav redzams.
Par spīti šķietami precīzai piesaistei zīmējumos precīza torņa atrašanās vieta tā arī nav atrasta, jo ir mainījusies Daugavas krasta konfigurācija. 1905. gadā torņa atrašanās vietu ar nelielu izrakumu palīdzību neveiksmīgi centās atrast N. Bušs.

Apraksts
--------

Tornis bija sešus stāvus augsta būve ar četrstūra pamatu. Sākot no otrā stāva līmeņa tornim bija logi ar gotiskām smailloka pārsedzēm. Izteiksmīgs elements ir gotiskajam stilam raksturīgs pakāpienveida zelminis. Būve celta no sarkaniem ķieģeļiem, augšdaļa rotāta ar baltiem apmetuma laukumiem. Fasāde rotāta arī ar dekoratīvām joslām, kas vizuāli nodala stāvus. Ieeja visdrīzāk atradās otrā stāva līmenī.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  Pārdaugavas Sarkanais tornis

Koordinātas: 56°56′02″N 24°05′50″E﻿ / ﻿56.93389°N 24.09722°E﻿ / 56.93389; 24.09722
**Sarkanā cefalantēra** (*Cephalanthera rubra* (L.) Rich) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir ļoti reta, ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts
--------

Zieds
Daudzgadīgs, 20-70 cm augsts lakstaugs. Gums nav izveidots. Saknenis zarains. Stublājs stāvs, zaļgans, apmatots. Lapas uz stublāja sēdošas, pamīšus, lancetiskas ar nosmailotu galu. Virspusē tumšzaļas, apakšpusē pelēcīgi zaļas. Pieziedlapas zaļas, sēklotnes garumā vai īsākas. Parasti ne vairāk 10 ziedu skrajā ziedkopā. Ziedi diezgan lieli. Apziednis purpursarkans, lūpa iesārta, bez pieša. Auglis - iegarena pogaļa, vertikāli piekļauta pie stublāja. Zied jūnija beigās un jūlijā.

Izplatība
---------

Aug dažviet Eiropā, retāk Ziemeļāfrikā un Āzijā. Latvijā tikai Kurzemē.

Biotopi
-------

Suga sastopama sausos lapkoku vai skujkoku mežos, akmeņainās un kaļķainās vietās. Latvijā tikai piejūras kāpās un skrajos priežu mežos.

Atsauces
--------

1. ↑  Izplatība

Avoti
-----

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. München 2005. ISBN 3-8274-1496-2
* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sarkanā cefalantēra***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* Latvijasdaba.lv
**Meldri** (latīņu: *Scirpus*) ir grīšļu dzimtas (*Cyperaceae*) ģints, kuras pārstāvji ir daudzgadīgi vai retāk viengadīgi piekrastes ūdensaugi ar cilindrisku vai trīsšķautnainu stublāju, kas var sasniegt 2—3 m garumu. Sastopamas arī miniatūras sugas ap 20—30 cm garumā. Stublāji klāti ar lineārām lapām, līdzīgi kā grīslim. Cilindriskie stublāji var būt gludi un resni, kā arī lapām, bet tikai ar lapu makstīm. Dažām sugām lapas ir pavedienveidīgas, veidojot pie saknes rozeti. Ziedkopa stublāja galā, parasti ļoti zarota, čemurveidīga vai skarveidīga, sastāv no daudzām vārpiņām. Skaras var sasniegt 10 cm. garumu. Ziedi ir divdzimuma. Ziedam ir 1—3 putekšņlapas un 2—3 drīksnas. Apziedni parasti veido sariņi. Auglis ir plakani uzpūsts divšķautnains vai trīsšķautnains riekstiņš. Zemūdens daļu veido ložņājošs vai saīsināts saknenis.

Izplatība
---------

Meldri ir izplatīti visā pasaulē, bet vislielākā daudzveidība ir tropos un subtropos. Tie parasti aug ūdenstilpēs vai purvos, atsevišķas sugas peld uz ūdens virsmas. Meldru ģintī ir ap 300 sugām. Latvijā ir konstatētas 5 sugas, kas visas ir daudzgadīgi lakstaugi. Sakņojošais (*S. radicans*) un saru meldrs (*S. setaceus*) Latvijā ir aizsargājamas sugas. Meža meldrs (*S. sylvaticus*) bieži ir sastopams mitrās kūdrainās pļavās, slapjos mežos, zemajos un pārejas purvos, ūdenstilpju piekrastēs. Ezera meldrs (*S. lacustris*) bagātīgi aug Baltijas jūras un Rīgas līča piekrastē, saldūdeņos un to piekrastēs. Turpat, tikai retāk, ir sastopams arī zilganais meldrs (*S. tabernaemontani*). Ezeru un zilgano meldru daži autori nodala lielmeldru ģintī (*Schoenoplectus*).

Pielietojums
------------

Meldri plaši tiek izmantoti dažādiem rokdarbu pinumiem. No tiem gatavo saimniecības somas, grozus, paklājiņus u.c. dekoratīvus elementus. Pīšanai tiek izmantotas meldru lapas. Atkarībā no ievākšanas laika tās var būt zaļā vai dzeltenā krāsā. Krāsas un elastības saglabāšanai tās žāvē ēnā. Agrāk meldri tika izmantoti arī kā celtniecības materiāls. Ar tiem klāja māju jumtus, izmanto apmetumu nostiprināšanai. Pagājušā gadsimtā meldrus lauku celtniecībā izmantoja meldru betona iegūšanai, jaucot tos ar cementa vai ģipša masu. Tos var izmantot arī vienkārši kā kurināmo. Meldru sakneņos ir daudz cietes. Senos laikos no izžāvētiem sakneņiem gatavoja miltus.
**Melissa Kastriljona Gomesa** (spāņu: *Melissa Castrillón Gómez*; dzimusi 1995. gadā) ir Kolumbijas starptautiskā meistare šahā (2012).

Biogrāfija
----------

2009. gadā uzvarējusi Panamerikas jauniešu šaha čempionātā U14 meiteņu vecuma grupā. 2011. gadā uzvarējusi Dienvidamerikas zonas turnīrā un izcīnījusi tiesības piedalīties Pasaules čempionāts šahā sievietēm. Piedalījusies 2012. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Hantimansijskā, kurā 1. kārtā zaudējusi Nadeždai Kosincevai.

Pārstāvējusi Kolumbiju Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (2012-2018). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (2012) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  PANAMERICANO DE LA JUVENTUD 2009 Sub 14 Femenino
2. ↑  Zonal Femenino 2.3 Colombia 2011
3. ↑  «2012 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 22. novembrī.
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Melissa Castrillon Gomez
5. ↑  42nd Olympiad Baku 2016 Women
6. ↑  43rd Olympiad Batumi 2018 Women

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Melhiora salas** (franču: *Îles Melchior*, angļu: *Melchior Islands*, spāņu: *Archipiélago Melchior*) ir neapdzīvotu salu arhipelāgs Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē Antarktikā. Izvietojies Pālmera arhipelāgā Dalmaņa līcī starp Anveras un Brabantas salam. Stiepjas 12 km garumā ziemeļu-dienvidu virzienā, sastāv no divām salu grupām, ko atdala šaurums. Lielākās ir Ētas un Omegas salas austrumu grupā. Arhipelāgu 1874. gada janvārī atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija Eduarda Dalmaņa vadībā, bet nosaukumu tam nepiešķīra. Salas pētīja Francijas antarktiskā ekspedīcija 1903.—1905. gados, kas Ētas un Omegas salas noturēja par vienu salu un nosauca to Francijas kara flotes viceadmirāļa Žila Melhiora *(Jules-Bernard-François Melchior)* vārdā. Salas 1942.—1943. gadā pētīja Argentīnas antarktiskā ekspedīcija un piešķīra atsevišķām salām nosaukumus pēc grieķu alfabēta burtiem.

1947. gadā uz vienas no rietumu grupas salām — Gammas salas Argentīna ierīkoja Melhioras polārstaciju (līdz 1961. gada novembrim — vissezonas, vēlāk — vasaras stacija).

Uz arhipelāga ziemeļrietumu daļā esošās Lambdas salas (argentīniešu avotos — 1. maija sala) atrodas 1942. gadā uzstādītā 1. maija bāka, kas kā vēstures piemineklis Nr. 29 iekļauta Antarktikas Līguma speciāli aizsargāto vietu sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer
3. ↑  «Faro 1° de Mayo». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 3. septembrī. Skatīts: 2011. gada 3. septembrī.
**Darvozas grēda** (tadžiku: *қаторкӯҳи Дарвоз*) ir viena no Pamira kalnu grēdām Tadžikistānā. Izvietojusies masīva rietumdaļā; stiepjas 200 km garumā starp Obihingou ieleju ziemeļos un Vandžas un Pandžas upēm dienvidos. Grēdas austrumdaļā pie Zinātņu Akadēmijas grēdas vidējais augstums ir ap 5480 m, rietumdaļā — 4950 m. Augstākā virsotne ir Arnavada smaile (6083 m).

Grēda veidota no granītiem, metamorfajiem slāmekļiem. Nogāzēs stepe, paegļu audzes, augstāk — subalpīnās un alpīnās pļavas, virs 4200—4500 m — sniegs un ap 550 ledāji, kuru kopējā platība ir ap 520 km².

Grēdas nosaukumu 1878. gadā piedāvāja Vidusāzijas pētnieks un ceļotājs Vasīlijs Ošaņins un tas atvasināts no vēsturiskā Darvozas novada nosaukuma, kura pamatā persiešu vārds دروازه‎ — ‘vārti’.

Atsauces
--------

1. ↑  «Darvazas grēda». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 748. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Topokarte J-42-58 КАЛАИХУМ
* Topokarte J-42-46 САЙЁД
* Topokarte J-42-47 САНГВОР
* Topokarte J-42-59 ВАНЧ
* Topokarte J-42-60 Бунай
* Topokarte J-43-49 разв. ПАШИМГАР
Šis raksts ir par salu Dienvidsendviču salās. Par salu Austrumantarktīdas piekrastē skatīt rakstu Zavadovska sala.

**Zavodovska sala** (krievu: *остров Заводовского*, angļu: *Zavodovski Island*) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Sala ir vistālāk ziemeļos novietotā arhipelāga sala, ietilpst Traversē salu grupā. Traversē šaurums to atdala no Visokijas salas dienvidaustrumos. Salu veido 551 m augstais stratovulkāns Asfiksijas kalns (vai Kerija kalns), kura vulkāniskās aktivitātes novērojamas nepārtraukti kopš 1819. gada. Salā mīt pasaulē lielākā zodsiksnas pingvīnu kolonija, kā arī izvietota automātiskā meteostacija, ko apkalpo Dienvidāfrikas SANAP.

Salu 1819. gadā atklāja Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par godu ekspedīcijas kuģa *Vostok* kapteinim leitnantam Ivanam Zavadovskim.

Atsauces
--------

1. ↑  «Global Volcanism Program. Zavodovski». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. decembrī. Skatīts: 2013. gada 22. decembrī.
2. ↑  «SGSSI Gazetteer. Candlemas Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. decembrī. Skatīts: 2013. gada 22. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zavodovska sala***.
**Gumainā cūknātre** (*Scrophularia nodosa*) ir augu suga cūknātru dzimtas cūknātru ģintī. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp Latvijā, un Rietumāzijā mēreni mitrās vai pārmitrās, atklātās augtenēs, kā arī krūmājos un mežos.

Morfoloģija
-----------

Gumainā cūknātre ir daudzgadīgs 50—120 cm garš lakstaugs ar gumveidīgu sakneni.

Stublājs ir stāvs, kails, četršķautņains, tas parasti ir vienkāršs vai tam ir maz zaru.

Lapas ir iegareni olveidīgas vai lancetiskas, 5—15 cm garas un 2—8 cm platas. Lapas gals ir smails, mala smaili zobaina, pamats ir ieapaļš vai sekli sirdsveidīgs. Lapas uz stublāja ir izvietotas pretēji un tām ir 1—2 cm garš kāts.

Ziedi ir izvietoti zaru un stublāju galā skrajā, skarai līdzīgā ziedkopā. Zieda kauss ir ļoti īss. Vainags ir saaudzis, divlūpains, augšdaļā tumšbrūns, pie pamata zaļgans. Auglis ir ieapaļi olveidīga divvāršņu pogaļa. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. ↑  «gumainā cūknātre - Scrophularia nodosa L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-15.
**Diciāns** (bieži saukts vienkārši par **ciānu**), arī **cianogēns**, (CN)2 - bezkrāsaina indīga gāze ar asu, rūgtajām mandelēm līdzīgu smaržu. Diciāns sastāv tikai no oglekļa un slāpekļa. Ūdenī šķīst ierobežoti; labāk šķīst spirtā, ēterī, etiķskābē. Diciāns deg ar ārkārtīgi karstu, violetu liesmu, kam ir sarkana apmale.

Vēsture
-------

Pirmo reizi ieguvis Gē-Lisaks, termiski sadalot dzīvsudraba cianīdu:

Hg(CN)2 → (CN)2 + Hg
Ir dati, ka diciānu pirmais ieguvis Karls Šēle 1782. gadā, pētot ciānūdeņradi.

Atrašanās dabā
--------------

Tā ka diciāns veidojas slāpekli saturošu organisku vielu pirolīzes procesā, tas nelielos daudzumos atrodams koksa gāzē un domnas gāzē. Spektroskopiski konstatēts komētu sastāvā, kā arī Titāna atmosfērā.

Iegūšana
--------

Visvienkāršāk diciānu ir iegūt pēc Gē-Lisaka metodes, sadalot dzīvsudraba cianīdu.

Iegūst arī, katalītiski oksidējot zilskābi, nokaitēta koksa reakcijā ar slāpekli, kā arī dehidratējot skābeņskābes diamīdu jeb oksamīdu (CONH2)2 vai amonija oksalātu:

H2NC(O)C(O)NH2 → NC−CN + 2 H2O
(COONH4)2 → NC−CN +4H2O
Ūdeni amonija oksalātam var atņemt ar fosfora pentoksīdu un šī reakcija pierāda diciāna uzbūvi, kur abi oglekļa atomi ir saistīti savā starpā. Tādējādi diciānu var uzskatīt par skābeņskābes dinitrilu. Ar skābēm diciānu var pārvērst atpakaļ par skābeņskābi.

Diciāns var tikt iegūts, reaģējot kālija cianīda un vara sulfāta šķīdumiem:

2CuSO4 + 4KCN → Cu2(CN)2 + (CN)2 + 2K2SO4
Diciāns veidojas, iedarbojoties ar elektrisko izlādi uz slāpekļa un acetilēna maisījumu.

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Diciāns pieder pie tā saucamajiem pseidohalogēniem. Līdzīgi hloram, tas reaģē ar sārmu ūdens šķīdumiem, veidojot sārmu metāla cianīdu un cianātu (hlors dod hlorīdu un hipohlorītu):

(CN)2 + 2KOH → KCN + KCNO + H2O
Ilgstoši karsējot 400 °C temperatūrā, diciāns pārvēršas par brūnu amorfu polimēru - **paraciānu** (CN)x, kur *х* = 2000-3000. Pie 800 °C paraciāns pilnībā depolimerizējas.

Diciāns viegli šķīst ūdenī, taču pamazām reaģē ar to un no šķīduma izkrīt brūnas pārslas, ko dēvē par azulmskābi, turklāt šķīdumā veidojas amonija cianīds, karbonāts un hidrogēnoksalāts, kā arī urīnviela.

Diciāns var savienoties ar vienu vai divām sērūdeņraža molekulām, veidojot dzeltenu flaveānūdeņradi vai sarkanu kristālisku rubeānūdeņradi:

NC−CN + H2S → H2NSC−CN
NC−CN + 2H2S → H2NSC−CSNH2
Reaģējot ar spirtiem un sālsskābi, veido iminoesterus.

Izmantošana
-----------

Pielieto organiskajā sintēzē un kā stabilizatoru nitrocelulozes ražošanā.

Literatūra
----------

П. Каррер. Курс органической химии. Ленинград: Государственное научно-техническое издательство химической литературы, 1960. (krieviski)

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  H. Bauer (1980). "Die ersten organisch-chemischen Synthesen". *Naturwissenschaften* 67 (1): 1—6. doi:10.1007/BF00424496.
2. ↑  J. Gay-Lussac (1815). "?". *Ann. Chim. Et phys.* 96: 175.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4149645-0

 |

 |
**Sarkanie tirānmušķērāji** (*Pyrocephalus*) ir neliela tirāniņu dzimtas (*Tyrannidae*) zvirbuļveidīgo putnu ģints, kas apvieno četras sugas (viena izmirusi). Nesenā pagātnē ģints bija monotipiska ar vienu sugu. Mūsdienās, balstoties uz ģenētiskajiem atklājumiem, atdalītas vēl trīs sugas. Sarkanie tirānmušķērāji sastopami no Ziemeļamerikas dienvidiem, sākot ar ASV dienvidiem, cauri Centrālamerikai līdz Dienvidamerikas dienvidiem (Argentīnai). Darvina tirānmušķērājs (*Pyrocephalus nanus*) apdzīvo Galapagu salas, izņemot Sankristobalas salu, kurā kādreiz mājoja nu jau izmirušais Sankristobalas tirānmušķērājs (*Pyrocephalus dubius*).

Ģints zinātniskais nosaukums *Pyrocephalus* atvasināts no diviem sengrieķu vārdiem: *purrhos* — *uguns krāsa*, *sarkans*; *kephalos* — *galva*.

Kopīgās īpašības
----------------

Sarkanie tirānmušķērāji ir vieni no spilgtākajiem tirāniņu dzimtas putniem, kuriem netipiski šajā putnu grupā apspalvojumam ir raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņa apspalvojums uz krūtīm, pavēderē un uz galvas ir spilgti sarkans, kontrastējot ar melno svītru pār acīm, knābi un kājām, un melno vai tumši brūno muguru, asti un spārniem. Mātītei galva, mugura un spārni ir tumši pelēki, bet kakls un krūtis gaiši dzelteni, vēders un astes apakšpuse persikoranža. Jaunie putni atgādina mātītes, bet to pavēderes ir gaišākas.

Sistemātika
-----------

**Sarkano tirānmušķērāju ģints** (*Pyrocephalus*)

* Darvina tirānmušķērājs (*Pyrocephalus nanus*)
* Koši sarkanais tirānmušķērājs (*Pyrocephalus obscurus*)
* †Sankristobalas tirānmušķērājs (*Pyrocephalus dubius*)
* Sarkanais tirānmušķērājs (*Pyrocephalus rubinus*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  World Bird List: Tyrant flycatchers, 2020
2. ↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 326. ISBN 978-1-4081-2501-4.
3. 1 2  ARKive: Vermilion flycatcher

Ārējās saites
-------------

* Split Pyrocephalus rubinus into multiple species
* Xeno-Canto: Genus Pyrocephalus
**Jūlija gads** ir laika mērvienība astronomijā. Apzīmē **a**. Viens Jūlija gads ir 365,25 dienas garš. Tā kā dienā ir 86 400 sekundes, tad viens Jūlija gads ir 31 557 600 sekunžu garš. Tas bija vidējais gada garums Jūlija kalendārā, kuru lietoja pirms Gregora kalendāra.

Jūlija gads nav fundamentāla mērvienība. Tas nav apstiprināts arī Starptautiskajā mērvienību sistēmā, tomēr astronomi un citi zinātnieki to izmanto, mērot ļoti ilgus notikumus, kurus būtu neērti izteikt vienkārši dienās. Tā kā Jūlija gads aptuveni atbilst laikam, kuru vairums cilvēku uzskata par gadu, tā lietošana veicina izpratni. Piemēram, ir vieglāk izteikt un saprast Plutona orbitālo periodu kā 248 Jūlija gadi (248 a), nevis kā 90 590 dienas. Šā iemesla dēl Jūlija gada lietošanu rekomendē Starptautiskā Astronomiskā apvienība. 

Jūlija gads tiek izmantots par pamatu gaismas gada noteikšanai.

Skatīt arī
----------

* Gads
* Jūlija kalendārs

Atsauces
--------

1. ↑  Starptautiskā Astronomiskā apvienība. Sk. 5.tabulu
2. ↑  Starptautiskā Astronomiskā apvienība. Astronomiskās mērvienības
**Fransesks Visents** (spāņu: *Francesch Vicent*; 1450. gads Segorbe — 1512. gads) bija spāņu šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Aragonas karalistē tagadējā Valensijas apgabala pilsētā Segorbē. Bijis pirmais, kas aprakstījis mūsdienās pieņemtos šaha figūru - dāmas un laidņa gājienus. Traktāts ar nosaukumu *Libre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100* ticis izdots 1495. gada 15. maijā Valensijā, taču nav saglabājies līdz mūsdienām. Tā pēdējā kopija pazudusi Spānijā Napoleona karu laikā (1807—1815). Tiek uzskatīts, ka šis traktāts ietekmējis citu spāņu šahistu, it īpaši Luija Ramiresa de Lusenas, uzskatus un darbus.

Daudzi Visentu, to skaitā arī bijušais Pasaules šaha čempions Anatolijs Karpovs, uzskata par modernā šaha dibinātāju, jo pēc valensieša izgudrojuma dāma kļuva par šaha spēcīgāko figūru, līdz ar to būtiski mainot spēles taktiku un stratēģiju.

Spānijas inkvizīcijas vajāts Visents bija spiests pamest dzimtās vietas. Miris Itālijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Karpov supports the Valencian Queen
**Johans Jakobs Daniels Betfīrs** (*Johann Jacob Daniel Böthführ* vai *Johann Jacob Daniel Boetefeur*, 1741—1802) bija Apgaismības laikmeta sabiedriskais darbinieks. Rīgas Lielās ģildes tirgotājs, Rīgas maģistrāta loceklis (1784), Rīgas birģermeistars (1787), Rīgas pilsētas galva (1790).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Mēklenburgas pilsētā Rēbelē 1741. gada 12. februārī Šverīnes ārsta Daniēla Zaharija Betfīra (*Boetefeur*) ģimenē. Jaunībā pārcēlās uz Rīgu, kur 1766. gadā par godu Biķera draudzes baznīcas atklāšanai 1766. gadā sacerēja kantāti ar sava drauga Herdera vārdiem. 

1782. gadā kļuva par Lielās ģildes vecāko, 1784. gada par Rīgas rātes locekli, 1787. gada par Rīgas birģermeistaru. Kad 1790. gadā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvu, viņš lika izvākt no luterāņu baznīcām visus greznumus. Slimības dēļ atkapās no amata un pārcēlās uz dzīvi Limbažos, kur mira 1802. gadā.

Sabiedriskā darbība
-------------------

Rīgas brīvmūrnieku ložas „Apollo" dibinātājs un brālis (1772—1784), krēsla meistars (1772—1778). Tērbatas ložas „Pollukss (Liepa)" dibinātājs (1778).

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
**Huaihe** (ķīniešu: 淮河, *Huái Hé*) ir upe Ķīnas austrumos, tradicionāli tiek uzskatīta par robežu starp Ķīnas ziemeļiem un dienvidiem. Sākas Tunbaišaņa kalnos Henaņas provincē, plūst uz austrumiem pa Lielo Ķīnas līdzenumu cauri Aņhui un Dzjansu provincēm. Raksturīgi vasaras pali, kuru laikā upes lejtece ievērojami pārplūst. Vēstures gaitā palu dēļ upe lejtecē vairākkārt mainījusi gultni, pārmaiņus ieplūstot gan Huanhē ziemeļos, gan Jandzi dienvidos, gan arī tieši Dzeltenajā jūrā. 

12. gadsimtā Huanhes upe pēc kārtējiem paliem bija mainījusi savu izeju uz jūru, par jauno noteci izmantojot Huaihes lejteci. Huanhes ar alūviju bagātais ūdens īsā laikā izveidoja sanesu slāni, kas liedza Huaihes ūdeņiem noplūst pa veco gultni, kā rezultātā tika applūdinātas ievērojamas teritorijas, ieplakās izveidojot vairākus ezerus, lielākais no kuriem ir Hundzehu. Rezultātā Huaihe izlauza ceļu dienvidu virzienā uz Jandzi. Vēlākajos gados Huaihes ūdeņu novadīšanai tika izrakti vairāki irigācijas kanāli. Par galvenajām notecēm tiek uzskatītas Feihuanhe un Ziemeļdzjansu Galvenais irigācijas kanāls, kuri novada upes ūdeņus uz Dzelteno jūru, kā arī Saņhe, kas novada daļu ūdeņu uz Gaojouhu ezeru un tālāk uz Jandzi. Upes ūdens intensīvi tiek izmantots apūdeņošanai. 

Lielākās pilsētas krastos ir Benbu un Huainaņa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Huaihe». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 264. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Huaihe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Huankarlosa I** (spāņu: *Base Antártica Española Juan Carlos I*) ir Spānijas vasaras polārstacija Antarktikā. Izvietojusies Livingstona salas dienvidu piekrastē Hērda pussalā Sautbeja krastā Dienvidšetlendas salās.[1] Stacija izveidota 1988. gada 8. janvārī kā pirmā Spānijas pētniecības bāze Antarktikā, nosaukta par godu Spānijas karalim Huanam Karlosam I. Stacijas kopējā telpu platība ir 2150 m², tajā vienlaicīgi var uzturēties līdz 50 personām. Tā funkcionē tikai polārajās vasarās no novembra līdz martam. Pie stacijas pieder arī Baijersas lauka nometne Livingstona salas rietumos. Galvenās pētniecības jomas ir glacioloģija, meteoroloģija, bioloģija, tās koordinē Spānijas Nacionālā Antarktīdas izpētes programma *(Programa Nacional de Investigación en la Antártida; PNIA)*.

Atsauces
--------

1. ↑  «BAE Juan Carlos I». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 15. aprīlī. Skatīts: 2008. gada 15. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Huankarlosa I***.
**Leonards Abramavičus** (lietuviešu: *Leonardas Abramavičius*; 1900. gads — 1960. gads Kauņa) bija Lietuvas šahists.

Biogrāfija
----------

Pirms Otrā pasaules kara pārstāvējis Lietuvas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (1930-1933, 1937). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1933) medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

1943. gada jūlijā dalījis 1.-3. vietu Lietuvas šaha čempionātā. Pēc Otrā pasaules kara piedalījies Lietuvas šaha dzīves atjaunošanā, regulāri piedalījies nozīmīgākajos turnīros. Lielāko panākumu guvis 1950. gadā Viļņā, kad dalījis pirmo vietu Lietuvas šaha čempionātā, bet zaudējis papildu mačā par čempiona nosaukumu ar 2:4. Tajā pašā gadā kā Lietuvas čempions piedalījies PSRS šaha čempionāta ceturtdaļfinālā Minskā, kur dalījis 13.-14. vietu. Pēdējo reizi Lietuvas šaha čempionāta finālā piedalījies 1957. gadā, kad izcīnījis 12. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Leonardas Abramavičius
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Leonardas Abramavičius
3. ↑  Championship of Lithuania, Vilnius, 23.4-18.5.1950
4. ↑  Quarterfinal of 19 Championship of USSR - Minsk November-December 1950
5. ↑  Championship of Lithuania, Vilnius, 2-28.3.1957

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Leonarduss Narduss** (nīderlandiešu: *Leonardus Nardus*, arī **Leo Narduss** (nīderlandiešu: *Leo Nardus*), līdz 1911. gadam bijis **Leonarduss Salomons** (nīderlandiešu: *Leonardus Salomon*); 1868. gada 5. maijs Utrehta — 1955. gada 12. jūnijs El Marsa) bija ebreju izcelsmes Nīderlandes mākslinieks, mākslas priekšmetu tirgotājs, sporta mecenāts, paukotājs un šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis antikvaritāta tirgotāja ģimenē. Mācījies Amsterdamas Karaliskajā mākslas akadēmijā. Apceļojis Spāniju, Itāliju, Ēģipti, Senegālu, Alžīrīju un Tunisiju. No 1894. gada pārdevis Nīderlandes Renesanses mākslas darbus ASV. 1904. gadā Parīzē apprecējies, laulībā piedzimušas divas meitas. 1911. gadā oficiāli nomainījis savu uzvārdu uz *Narduss*, kopš tā laika nereti viņu saukuši par *Leo Nardusu*.

Ar pseidonīmu *Salomonsons* piedalījies 1912. gada Vasaras Olimpiskajās spēles un Nīderlandes izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu paukošanas komandu sacensībās ar špagu. Tāpat aizrāvies ar šahu un finansiāli atbalstījis dažus no sava laika vadošajiem šahistiem. Tieši Nardusa atbalsts palīdzējis Davidam Janovskim un Frenkam Māršalam sarīkot mačus par Pasaules šaha čempiona nosaukumu ar toreizējo Pasaules šaha čempionu Emanuelu Laskeru. Saglabājušies arī Nardusa zīmētie Māršala un Laskera portreti.

Sākoties Pirmajam pasaules karam atgriezies Nīderlandē, bet 1921. gadā izšķīries un pārcēlies dzīvot uz toreizējo Franču Tunisiju. Viņa savāktā mākslas darbu kolekcija, kurā bija Rembranta, Rubensa, Halsa un Velaskesa darbi palika Nīderlandē, jo Ziemeļāfrikas klimats varēja būt kaitīgs vecmeistaru gleznām. 1940. gadā, kad Otrā pasaules kara laikā Nīderlandi okupēja Trešais Reihs, Nardusa kolekcija tika konfiscēta kā ebreju īpašums un pārdota izsolē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Leonardus Nardus Olympic Results». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 23. septembrī. Skatīts: 2017. gada 7. aprīlī. Archived 2011. gada 23. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Léonardus Nardus by Edward Winter

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Leonarduss Narduss***.
* Leo Nardusa dzīves apraksts (franciski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
Ikona (svētbilde), Pirmais Nīkajas koncils
**Pirmais Nīkajas koncils** bija pirmais vispārējais kristīgās baznīcas koncils, kurš notika 325. gadā Nīkajā, Bitīnijas provincē (tagad Iznika, Turcijā). Tas tiek saukts par pirmo ekumenisko koncilu.

Priekšvēsture
-------------

Ap 318. gadu kādas Aleksandrijas draudzes prezbiterim Arijam radās nesaskaņas ar bīskapu Aleksandru jautājumā par Jēzus Kristus dabu. Arijs uzskatīja, ka Dēls (Jēzus Kristus), kas pats ir ticis radīts, nevar būt patiesi dievišķs kā Tēvs. Drīz vien Aleksandrijas koncilā, kurā sapulcējās Ēģiptes un Lībijas bīskapi, Arijs tika izslēgts no Baznīcas, taču viņš atrada ietekmīgus atbalstītājus, it īpaši Nikomedijas bīskapu Eisebiju, izraisot plašus strīdus visā Romas impērijas austrumu daļā. Imperators Konstantīns I, kurš bija pieņēmis kristīgo ticību, nosūtīja Spānijas bīskapu Osiju uz Aleksandriju, taču viņam neizdevās samierināt abas puses. Nākamajā gadā Konstantīns sasauca vispārēju bīskapu sapulci — koncilu Ankirā (tagad Ankara), tomēr vēlāk pārcēla to uz Nīkaju — imperatora pili.

Dalībnieki
----------

Konstantīns bija ielūdzis uz koncilu visus 1800 bīskapus, bet ieradās krietni mazāks skaits. Pēc dažādiem datiem koncilā sapulcējās 250 līdz 318 bīskapi. Tikai daži no viņiem pārstāvēja impērijas rietumu daļu. Romas bīskapu (pāvestu) Silvestru pārstāvēja divi prezbiteri.

Koncila gaita
-------------

Koncilā noraidīja Arija mācību un lai izvairītos no šādu strīdu atkārtošanās, noformulēja ticības apliecību, kura pazīstama kā Nīkajas ticības apliecība. Tās nobeigumā tika nolādēti Arija sekotāju uzskati. Tikai divi bīskapi atteicās parakstīties zem ticības apliecības. Koncilā pieņēma arī divdesmit kanonus, kas regulēja dažādus Baznīcas dzīves aspektus. Tika noteikts Lieldienu svinēšanas datums. Tāpat tika atzīts, ka Romas, Aleksandrijas, Antiohijas, Cēzarejas un Jeruzalemes bīskapiem pieder augstākas pilnvaras nekā citiem.

Pēc koncila
-----------

Neskatoties uz koncilā pieņemto ticības apliecību, vairāk nekā pusgadsimta garumā turpinājās strīdi un nesaskaņas baznīcā, līdz pat I Konstantinopoles koncilam 381. gadā, pēc kura ariānisms zaudēja savu ietekmi Romas impērijā.

Skatīt arī
----------

* Ariānisms

Atsauces
--------

1. ↑  Kristietības vēsture. Zvaigzne ABC. Rīga. 2005. ISBN 9984-22-821-5 165.lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129514566
* LCCN: n82074285
* GND: 4032379-1
* SUDOC: 027703401
* BNF: cb124801331 (data)
* NKC: xx0095522

 |

 |
**Karloss Sauls Menems** (spāņu: *Carlos Saúl Menem*; dzimis 1930. gada 2. jūlijā, miris 2021. gada 14. februārī) bija sīriešu izcelsmes argentīniešu politiķis, 44. Argentīnas prezidents laika posmā no 1989. līdz 1999. gadam. Pirmais peronists, kurš kļuva par prezidentu pēc 1976. gada militārā puča.

1973. gadā tika ievēlēts par dzimtās Larjohas provinces gubernatoru. Pēc 1976. gada puča arestēts un atcelts no amata, 1983. gadā ievēlēts atkal. Tika ievēlēts par prezidentu 1989. gada vēlēšanās, kad hiperinflācijas dēļ no amata atkāpās Rauls Alfonsīns. Ieguva ārvalstu finanšu organizāciju atbalstu, piekrītot Vašingtonas konsensam, privatizācijai un piesaistot Argentīnas peso ASV dolāram. Atjaunoja diplomātiskās attiecības ar Lielbritāniju pēc Folklendu kara. Guva ASV atbalstu. Padziļinoties ekonomiskajai krīzei, zaudēja popularitāti un 1999. gada vēlēšanās par prezidentu kļuva Fernando de la Rua. No 2005. gada - Larjohas provinces senators.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karloss Menems***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 68960646
* LCCN: n86125059
* ISNI: 0000 0001 1028 8448
* GND: 119323206
* SUDOC: 030737915
* BNF: cb121150450 (data)
* BNE: XX1045348
* CiNii: DA07259496

 |

 |
**Svētie raksti** ir raksti, kas aptver reliģijas un to kultus. Rakstu svētumu pamato ar rakstu zīmju svētumu un rakstu dievišķo izcelšanos.
Aprakstītu papīru nereti lietoja slimību ārstēšanai. Domāja, ka svētos rakstus cilvēkiem devuši dievi, arī tad, ja tos bija rakstījuši cilvēki, tos uzskatīja par dievības iedvestiem.

Svēto rakstu autoritāte atzīta arī kristietībā, bet tur tos mīkstina atziņa, ka Dievs atklājies nevien rakstos, bet arī Jēzū Kristū. Kur valda uzskats par atklāsmi tikai rakstos, tur izveidojas grāmatas reliģija, piemēram, jūdaisms vai islāms. Reliģiskajā dzīvē kristiešu svētajiem rakstiem ir normatīva nozīme, ko regulē kanons, kristiešu svēto rakstu izlase, koncentrēšana un apvienošana rada bībeli.

Dažāda satura rakstiem apvienojoties, rodas lieli svēto rakstu krājumi, piemēram, japāņu Tripitaka aptver ap 13 000 sējumu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XXI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 41 354. sleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph170469

 |

 |
**Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienests**, saīsināti **VUGD**, ir Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas padotībā esoša valsts pārvaldes iestāde, kas sastāv no centrālā aparāta, kā arī patstāvīgajām un teritoriālajām struktūrvienībām.

VUGD realizē valsts politiku ugunsdrošības, ugunsdzēsības, glābšanas darbu un civilās aizsardzības jomā, kā arī uzrauga normatīvajos aktos noteikto ugunsdrošības un civilās aizsardzības prasību ievērošanu.

Centrālajā aparātā ietilpst finanšu plānu pārvalde, personāla pārvalde, preses un sabiedrisko attiecību nodaļa, juridiskā nodaļa, plānošanas un koordinācijas nodaļa, Eiropas lietu un starptautiskās sadarbības nodaļa, projektu vadības nodaļa, iepirkumu un nodrošinājuma pārvalde un dokumentu aprites un pārvaldības nodaļa, savukārt teritoriālās struktūrvienības ir Rīgas reģiona pārvalde, Latgales reģiona brigāde, Kurzemes reģiona brigāde, Zemgales reģiona brigāde, Vidzemes reģiona brigāde. VUGD struktūrā ietilpst arī Latvijas Ugunsdzēsības muzejs un pakļautībā ir Ugunsdrošības un civilās aizsardzības koledža.

Atsauces
--------

1. 1 2  Nozares politika

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
**Trilobīti** (*Trilobita*) ir izmiruša posmkāju apakštipa **Trilobītveidīgie** (*Trilobitomorpha*) vienīgā klase, kas pazīstami no paleozoja ēras nogulumiem. Tie uzplaukumu sasniedza silūra periodā, bet sastopami jau no kembrija perioda.

Morfoloģija
-----------

Kā redzams no nosaukuma «trilobīti» (tas nozīmē «trīsdaivu»), ķermeņa dorsalā puse (mugurpuse) tiem gareniski iedalās vidējā — izliektajā daļā (*rhachis*) un plakanākās sānu daļas pleirās. Šķērsām ķermenis iedalās trīs secīgos nodalījumos (skatīt attēlu). Tas sastāv no pusmēnesveida galvas vairoga (*cephalon*), krūškurvja, un vēdera,
kam ir dažāds skaits cits ar citu saaugušu segmentu. Vēdera segmenti ir savstarpēji kustīgi, un tādēļ trilobīts spēj saritināties kamolā.
Visiem krūšu un vēdera posmiem ir divzarainas pāra ekstremitātes. Horizontāli saplacinātā ķermeņa apakšējā siena sastāv no mīksta hitīna, augšējā — no cieta. Galvas nodalījums sastāv no akrona, t. i. no priekšējā, posmaino tārpu prostomijam atbilstoša nodalījuma, uz kura atrodas acis un pirmais taustekļu pāris, un no četriem pāriem ekstremitāšu, kas atrodas aiz taustekļiem un mutes segmentiem. Galvas katrā pusē ir pa saliktai acij, varēja būt arī vienkāršas acis.

Attīstība
---------

Trilobīti attīstījās ar pārvēršanos, t. i. postembrionālā attīstība ar kāpuru fāzēm. Pirmajai kāpuru stadijai — protaspis, bija pilnīgs galvas vairogs, tieši no pakaļpuses tam piekļāvās anālais segments — pirmais pigīdija aizmetnis. Tālākajā kāpura attīstībā parādās segmenti starp galvas vairogu un pigīdija aizmetni, segmentu skaits pakāpeniski pieaug; šādu attīstību, kurā palielinās segmentu skaits, sauc par anamorfozi.

Klasifikācija
-------------

*Dicranurus hamatus elegantus*
Trilobīti dzīvoja no kembrija līdz perma periodam. Trilobītveidīgo apakšklasē (*Trilobitomorpha*) ir tikai viena klase — trilobīti (*Trilobita*) ar vairāk nekā 150 dzimtām un virs 15 000 sugām. Kārtu skaits dažādiem autoriem ir atšķirīgs (8—10 kārtas). Latvijā trilobīti ir sastopami kembrija, ordovika un silūra nogulumos. Trilobītiem ir ļoti liela nozīme posmkāju filoģenēzes izpratnē.

**Apakštips** †Trilobītveidīgie (*Trilobitomorpha*)

* klase †Trilobīti (*Trilobita*)
	+ kārta †*Agnostida*
	+ kārta †*Redlichiida*
	+ kārta †*Corynexochida*
	+ kārta †*Lichida*
	+ kārta †*Phacopida*
	+ kārta †*Proetida*
	+ kārta †*Asaphida*
	+ kārta †*Harpetida*
	+ kārta †*Ptychopariida*
	+ kārta †*Nektaspida*

(†) — izmirušu organismu grupa.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trilobīti*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000311793
* LCCN: sh85137533
* NDL: 00570196
* NKC: ph126745

 |

 |
Vijoles, čella un klavieru trio
**Trio** mūzikā ir trīs mūzikas instrumentu vai vokālu izpildītāju kopa. Vārds "trio" nāk no itāļu valodas, nozīmējot "pa trīs".

Vairāki komponisti ir konponējuši trio, piemēram, Volfgangs Amadejs Mocarts, Jozefs Haidns, Ludvigs van Bēthovens, Johans Sebastians Bahs, Antonio Vivaldi, Fēlikss Mendelszons.

Instrumentālais vai vokālais ansamblis
--------------------------------------

Skaņdarbi dažādiem instrumentālo trio veidiem rakstīti jau kopš Renesanses. Trio ir arī skaņdarbs trīs solo instrumentiem un/vai vokāliem dziedātājiem. Biežākie trio veidi ir klavieru trio (klavieres, vijole un čells); stīgu trio (vijole, alts un čells). Vokālais trio ietver trīs dziedātājus, kas var uzstāties gan *a cappella,* gan ar pavadījumu. Vokālo trio biežāk piemin kā tercetu.

18. gadsimtā terminu "trio" izmantoja, lai paskaidrotu jebkādu instrumentālu kompozīciju priekš trīs balsīm bez koncertmeistara.

Populāras trio formas
---------------------

* Metāla
* Klarnetes-čella-klavieru
* Klarnetes-alta-klavieru
* Klarnetes-vijoles-klavieru
* Flautas-alta-harpas
* Džeza
* Ērģeļu
* Klavieru
* Stīgu
* Trio sonāta

Skatīt arī
----------

* Kvartets
* Kvintets
* Stīgu instrumenti
* Pūšaminstrumenti

Atsauces
--------

1. ↑  Ludvigs Kārkliņš. *Mūzikas leksikons*. Rīga : RaKa, 2006.
2. ↑  «Trio (music) (angļu valoda)».
3. ↑  «Trio (Nacionālā Enciklopēdija)».
Vesleskarvets ar uz tā izbūvēto SANAE IV polārstaciju
**Vesleskarvets** (norvēģu: *Vesleskarvet*) ir ap 250 m augsts nunataks Antarktīdā, Karalienes Modas Zemē. Izvietojies Ālmana grēdas ziemeļrietumos 220 km no okeāna piekrastes. Nunatakam no ziemeļu puses piekļaujas ledus vairogs, dienvidu pusē ir stāva krauja. Nunataku atklāja un 1949.—1952. gados nokartēja Modheimas ekspedīcija. Nunataka plakanās virsotnes un nosacīti ērtā piekļūšanas ceļa dēļ tas tika izvēlēts par Dienvidāfrikas polārstacijas SANAE IV būvniecības vietu.

Nunataka iežu krāsa ir melna vai tumši brūna. Uz klintīm aug dažas ķērpju sugas un mājo kukaiņi. 25 km no polārstacijas ir sniega vētrasputnu kolonija.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR compozite gazeteer
2. ↑  «Sanae - Antarctica». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 30. decembrī. Skatīts: 2008. gada 17. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Fotogalerija
* Vesleskarvet Panorama[novecojusi saite]

Koordinātas: 71°40′S 2°51′W﻿ / ﻿71.667°S 2.850°W﻿ / -71.667; -2.850
Oriģinālais 1982. gada ZX Spectrum.
**ZX Spectrum** bija viens no populārākajiem 8-bitu mājas datoriem, ko 1982. gadā Lielbritānijā izlaida Sinclair Research Ltd.. Tā sākotnējais nosaukums bija **ZX82**, bet vēlāk to pārsauca par *ZX Spectrum*, par godu tam, ka tas spēja attēlot 16 krāsu toņus, salīdzinot ar tā melnbaltajiem priekštečiem ZX80 un ZX81.

Spectrum bija pirmais plaša patēriņa mājas dators Lielbritānijā, kam bija līdzīga tirgus niša kā Commodore 64 ASV. Tas bija populārākais mājas dators 1980. gados Rietumeiropā. Pateicoties zemajai cenai (£125 16 Kb operatīvās atmiņas modelim, £175 - 48 Kb operatīvās atmiņas modelim), jau 17 mēnešus pēc ražošanas sākuma tika pārdots miljonais ZX Spectrum. Bijušajā Padomju Savienībā sākot no 1980. gadu beigām tika izstrādāti neskaitāmi ZX Spectrum savietojami modeļi, 1990. gados tie bija diezgan populāri arī Baltijā un NVS valstīs.

Modeļi
------

Sinclair izlaistie ZX Spectrum modeļi:

* ZX Spectrum 16K/48K (1982)
* ZX Spectrum+ (1984)
* ZX Spectrum 128 (1986)

Amstrad izlaistie ZX Spectrum modeļi:

* ZX Spectrum +2 (1986)
* ZX Spectrum +3 (1987)
* ZX Spectrum +2A /+2B (1987)

Sites
-----

* 7000 games at Relaxate[novecojusi saite]
* ZX Spectrum Demos & Games, ZX speccy Demo (3000), Games (5000), Ftp collection's.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85122791
* GND: 4068309-6

 |

 |