recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tlinkitu valoda** (*lingít* [ɬiŋkitʰ] *yoo x'atángi*) ir Ziemeļamerikas indiāņu tlinkitu valoda, kas bija izplatīta Aļaskas galējos dienvidrietumos un Britu Kolumbijas rietumos. Pieder na-dene valodu saimei.

Valoda ir izmirstoša. Tajā spēj sazināties tikai daži simti no vairāk nekā 15 000 lielās tlinkitu kopienas. Visi valodas pratēji ir divvalodīgi un pārvalda arī angļu valodu. Valodu veido pieci dialekti, no kuriem viens izmira 20. gadsimta beigās. Plaši tiek īstenota valodas atdzīvināšanas programma, kurā ir atvērtas valodas apmācības klases.

19. gadsimta pirmajā pusē tlinkiti sakāva krievus, nopietni kavējot Krievijas koloniālo politiku Klusā okeāna dienvidu virzienā. Lielāki panākumi bija pareizticīgo misionāru darbībai. Viņi pārtulkoja tlinkitu valodā dažas baznīcas grāmatas un ieviesa kirilicu. Kirilica izgāja no apgrozības 20. gadsimta 20. gados, kad amerikāņu misionāri uz latīņu rakstību pamata izstrādāja tlinkitu alfabētu.

Atsauces
--------

1. ↑  "Lingit Yoo X'atángi: The Tlingit Language." Archived 2018. gada 7. martā, *Wayback Machine* vietnē. *Sealaska Heritage Institute.*

Ārējās saites
-------------

* Pasaules valodas. Tlinkitu valoda (angliski)
* Krievu baznīca un Aļaskas pamatiedzīvotāju kultūra (angliski)
* Jukonas Pamatiedzīvotāju valodas centrs (angliski)
* Tlinkitu valoda (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4361815-7

 |

 |
**Agčalas ezers** (azerbaidžāņu: *Ağçala gölü*) ir purvains sālsezers Mughanas līdzenuma dienvidaustrumos. Atrodas Saljanas un Bilesuvaras rajonos.

1896. gadā, kad Araksas upe mainīja gultni un applūdināja Mughanas līdzenumu, izveidojās Agčalas, Mahmudčalas un Džavadčalas ezeri Kopš tā laika Mahmudčalas ezers ir pārvērties par purvu, kas sastāv no divām daļām — Mahmudčalas un Agčalas ezeriem.

Kopš tika regulēta Araksas gultne un pēc tam, 1965. gadā, kad izveidoja ūdenskrātuvi uz Bolgarčajas upes un pietece aprobežojās ar apūdeņošanas kanāliem, Agčalas ezers vasarās daļēji izžuva. Tomēr nākamajos 15 gados ūdenskrātuve aizpildījās ar dūņām un atjaunojās Bolgarčajas notece uz Mahmudčalas purvāju.

Nosaukums
---------

Hidronīms ir cēlies no vārdiem *ag* (balts) un *čala* (ieplaka, bedre; strauts, aka; neapstrādāta vieta; ieplaka, kas piepildīta ar lietu un upes ūdeni). Daži pētnieki saka, ka šis hidronīms ir saistīts ar ūdens kvalitāti, savukārt citi to saista ar to, ka vasarā ezerā ūdens izžūst un atsedzas baltā sāls. Avoti liecina, ka tikai Saljanas un Bilesuvaras reģionos vien ir četri ezeri ar nosaukumu Agčala.

Daba
----

Ezera grunts ir pārsvarā dūņaina, ar ūdensaugu atliekām. Hidrobioloģiski un ihtioloģiski pētījumi nav veikti. Apkārtējās augsnes — karbonātu aluviālās pļavu tipa.

Pateicoties plašajiem niedrājiem, ik gadu šeit pārziemo un ligzdo savvaļas putni. Ezers atrodas 22—30 metrus zem jūras līmeņa. Agčalas un Mahmudčalas ezeru mitrāju sistēmas kopējā platība ir 23 000 hektāru, no kuriem Agčalas daļa aizņem 15 000.

### Klimats

Klimats ap ezeru ir sauss subtropiskais. Vasaras ir sausas, ļoti karstas, bet ziemas maigas. Temperatūra apkārtējos rajonos ir +29/+35 °С vasarā un +3/+6,5 °С ziemā. Lietus līst galvenokārt pavasarī un rudenī. Ūdens sāļums ezerā ir 16-18 g/l. Ūdens temperatūra ir +22/+29 °С vasarā un +4/+7,5 °С ziemā.

### Fauna

Putnu fauna ir daudzveidīga un apsekota tikai daļēji. Skaitliski lielākās novērotās putnu grupas ir pīles, gulbji un zosis un gārņi, taču novērojumu metode ļāva vieglāk saskatīt lielākos putnus. No zivīm tiek minētas līdakas, sami un sazāni.

Statuss
-------

Visa teritorija pieder valstij. Apkārtējās zemes tiek izmantotas lauksaimniecībai un lopkopībai. Ūdens mērenā sāļuma dēļ netiek izmantots saimnieciskiem nolūkiem. Ezeru apsaimnieko Azerbaidžānas Mednieku un zvejnieku biedrības medību un zvejas saimniecība.

Teritorijai nav aizsargājama statusa, tomēr esošā medību saimniecība veicina medību termiņu un noteikumu ievērošanu. Ārpus medību sezonas (no novembra līdz februārim) medību ekonomikas klātbūtne veicina putnu saglabāšanos, īpaši ligzdošanas sezonā. Ezers ir nozīmīgs medījumu un zivju avots apkārtējiem iedzīvotājiem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Водно-болотная система Махмудчала». *www.caspinfo.org*. Skatīts: 2023-05-25.
2. ↑  Azərbaycan toponimlərinin ensiklopedik lüğəti. İki cilddə. I cild. Bakı, "Şərq-Qərb", 2007,

Ārējās saites
-------------
**"Agrā rūsa"** ir 1979. gada latviešu padomju spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisors ir Gunārs Cilinskis. Filma uzņemta pēc tāda paša nosaukuma Elīnas Zālītes romāna.

Sižets
------

Latvija, 20. gadsimta 30. gadi. Nabadzīga lauku meitene Elza ierodas Rīgā darba meklējumos, kas izrādās neveiksmīgi. Negaidīti viņu bildina bagāts uzņēmējs, vecs fabrikants Ķikulis. Elzai uzrodas cerība uz jaunu, pārticīgu dzīvi, bet laulība kļūst par smagu nastu - būt kopā ar svešu cilvēku. Drīzumā, Elza iemīlas svešiniekā, kurš izrādās ir Ķikuļa dēls Italo. Meitenes laimes meklējumi beidzās uz apsūdzēto sola par vīra slepkavību.

Lomās
-----

* Rimante Krilavičute — *Elza* (ierunājusi Lāsma Kugrēna)
* Oļģerts Dunkers — *Ķikulis*
* Ivars Kalniņš — *Italo*
* Gunārs Cilinskis — *prokurors Straujups*
* Aigars Vilims — *Jānis*
* Ērika Ferda — *Cimbara kundze*
* Dina Kuple — *Elzas māte*

**Epizodēs:**
Edgars Liepiņš, Astrīda Vecvagare, Voldemārs Šoriņš, Irina Tomsone, Ārija Stūrniece, Roberts Zēbergs, Olga Krūmiņa, Rolands Zagorskis, Āris Rozentāls, Antra Liedskalniņa, Anda Zaice, Pēteris Liepiņš, Helga Dancberga, Olga Dreģe, Kārlis Trencis, Helēna Romanova, Alfrēds Videnieks, Miervaldis Ozoliņš, Aigars Cilinskis

Filmēšanas grupa
----------------

* Scenārija autore: Lija Brīdaka
* Režisors: Gunārs Cilinskis
* Operators: Gvido Skulte

Interesanti fakti
-----------------

* Filmēts Cēsīs, pie Zvārtes ieža, bet ārzemes filmētas Prāgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Letonika - Kino karte

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* Kino muzejs[novecojusi saite]
Makmerdo šaurums
**Makmerdo šaurums** (angļu: *McMurdo Sound*) ir līcis Antarktīdas piekrastē, Rosa jūras dienvidos. Austrumos to norobežo Rosa sala, dienvidos - Makmerdo šelfa ledājs, rietumos - Viktorijas Zemes Skota krasts. Līci 1841. gada februārī atklāja Džeimsa Rosa ekspedīcija un nosauca kuģa *Terror* leitnanta Arčibalda Makmerdo (*Archibald McMurdo*) vārdā.[1]

Makmerdo šaurums ir vistālāk uz dienvidiem esošais vasarā no ledus relatīvi brīvais Antarktīdas piekrastes līcis. Līcis ir ap 70 km garš ziemeļu-dienvidu virzienā un 45-75 km plats. Tikai ap 10% no piekrastes ir brīvas no ledus. Līča austrumu krastā Rosa salā izvietojusies kontinenta lielākā polārstacija Makmerdo (ASV) un jaunzēlandiešu polārstacija Skota.

Atsauces
--------

Makmerdo šaurums kartē

1. ↑  Antarctica feature detail

Koordinātas: 77°30′S 165°0′E﻿ / ﻿77.500°S 165.000°E﻿ / -77.500; 165.000

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315526930
* LCCN: sh86004195

 |

 |
**Mēlītes sargs** ir drošības gredzens, kas apņem šaujamieroča mēlīti un aizsargā to no nejaušas pavilkšanas, kas var izraisīt šāvienu. Dažos gadījumos mēlītes sargs ir apvienots ar pistoles spalu. Parasti tas ir piestiprināts ar skrūvēm. Arī citām ierīcēm kā, piemēram, inhalatoriem ir mēlītes sargi.

Šautenes mehānisms ar mēlītes sargu

Raksturojums
------------

Parasti tas ir izgatavots no metāla, bieži no alumīnija (ir sastopami arī no zelta). Tas stiepjas lejup no ietvara un ir gredzena formā. Tas ir izstrādāts, lai novērstu mēlīti no tās satveršanas, kad pistole tiek izņemta vai ievietota makstī. Mēlītes sargs pasargā arī no gadījumiem, kad, pārvietojoties apvidū, personai ir priekšā dažādi šķēršļi (zari, drēbes u.c.), kas varētu aizķert mēlīti un izdarīt nejaušu šāvienu. Dažos ieročos (piemēram, M1 Garand) tam ir arī ieroča kopā saturēšanas funkcija un tas der kā uzstādīšanas punkts ziemas mēlītei. Lai to konstrukciju uzlabotu, tie tiek velmēti un bieži arī pulēti (īpaši vajadzīgs, kad ir palikušas mēlītes sarga fabrikas spieduma pēdas). Kad mēlītes sargs nav savienots ar pistoles spalu, to parasti notur pāris skrūves (parasti divas). Dažreiz mēlītes sargam cauri iet arī ass tapa.
**Albērs Ernests Glandazs** (franču: *Albert Ernest Glandaz*; dzimis 1870. gada 5. janvārī, miris 1943. gada 22. martā) bija franču burātājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Glandazs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensību 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases pirmajā braucienā, kur ieguva 13. vietu, bet otrajā braucienā nefinišēja.

Viņš bija Francijas airēšanas klubu federācijas un Francijas jahtu sacīkšu asociācijas prezidents, kā arī bija aktīvs *Francijas Touring Club* biedrs. Glandazs bija Nacionālās sporta komitejas prezidents 1910. gadā un vienu gadu, no 1912. līdz 1913. gadam ieņēma nacionālās olimpiskās komitejas prezidenta amatu. Glandazs 1913. gada janvārī tika iekļauts Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā, kur strādāja līdz savai nāvei 1943. gadā. 1920. gadā viņš sagatavoja SOK pētījumu par dažādiem jahtu veidiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Albert Glandaz». Olympedia. Skatīts: 2022. gada 9. jūlijs.
2. ↑  «Albert Glandaz». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 9. jūlijs. Skatīts: 2022. gada 9. jūlijs.

Ārējās saites
-------------

* Albērs Glandazs (*Olympics* profils) (angliski)
* Albērs Glandazs (*Olympedia* profils) (angliski)
* Albērs Glandazs (*Sport Reference* profils) (angliski)
**Pavels Šimāčeks** (čehu: *Pavel Šimáček*; dzimis 1979. gada 28. aprīlī) ir Čehijas starptautiskais lielmeistars šahā (2018).

Biogrāfija
----------

1993. gadā izcīnījis sudraba medaļu Čehijas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, bet 1998. gadā atkārtojis šo panākumu U20 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Čehiju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kur lielāko panākumu guvis 1995. gadā, kad Verdenā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
2009. gadā Dečīnā uzvarējis Čehijas šaha čempionātā, bet gadu vēlāk šajā turnīrā ieguvis bronzas medaļu.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Olomoucā (1998, 2003), Klatovā (Čehija, 1999), Pakšā (Ungārija, 2004), Impērijā (Itālija, 2005), Ždjārā pie Sāzavas (2008), Brno (2009), Prjevidzā (2009).

Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā Šimāčekam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2018. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting 2018

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Peters Augusts d'Orvils** (vācu: *Peter August d’Orville*; franču: *Pierre Auguste d'Orville*; dzimis 1804. gada 15. maijā, miris 1864. gada 11. novembrī) bija vācu šaha problēmists.

Dzimis ģimenē, kuras senči 16. gadsimtā pārcēlušies no Antverpenes apkārtnes uz mūsdienu Vāciju. Viņa tēvs dzimis Ofenbahā, vēlāk pārcēlies uz Sanktpēterburgu, lai pārņemtu tabakas fabriku, tur otrreiz apprecējies. Tur piedzima arī Peters Augusts d'Orvils.

Šaha kompozīcija
----------------

Peters Augusts d'Orvils un Horācijs Boltons tiek uzskatīti par mūsdienu šaha kompozīcijas pamatlicējiem, kas mansubu stilu aizstāja ar ekonomiskām kompozīcijām. Viņš bija arī pirmais, kas mata pozīciju izvirzīja šaha uzdevuma priekšplānā. 

D'Orvila uzdevumi tika publicēti šaha žurnālā *Le Palamède* no 1836. gada vidus. 1842. gadā viņš publicēja 250 savu šaha uzdevumu kolekciju. Pēc 1850. gada d'Orvils publicēja vēl tikai dažus uzdevumus.

### Piemērs

**P. d'Orvils**  
 *Problèmes d'Échecs*, 1842**Mats 6 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1.♘c4+! ♔a4 2.♗e4 ♔b5 3.♗b7 ♔c5 4.d3 ♔b5 5.d4 ♔a4 6.♗c6#

Atsauces
--------

1. ↑  P. d'Orvila profils mājas lapā *Chess Composers* (angliski)
2. ↑  Ģimenes ģenealoģijas dati
3. ↑  Die Schwalbe, Juni 2004: *Kalenderblatt* (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* P. Orvila šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 12191839
* LCCN: nr94033848
* ISNI: 0000 0000 4806 0804
* BNF: cb10508394z (data)

 |

 |
**Pāvils Glaudāns**, saukts arī **Pāvels Glaudāns** (dzimis 1915. gada 10. decembrī Krāslavā, miris 1968. gada 21. novembrī), bija latviešu gleznotājs, viens no spilgtākajiem sava laika portretistiem.

Biogrāfija
----------

Pāvils Glaudāns dzimis 1915. gada 10. decembrī Krāslavā friziera ģimenē. Mākslinieka izglītību ieguvis Latvijas Mākslas akadēmija Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcā, to absolvējot 1944. gadā ar diplomdarbu "Atkusnis" (vadītājs Vilhelms Purvītis). Mākslinieku Savienības biedrs no 1946. līdz 1950. gadam, vēlāk atkārtoti uzņemts 1964. gadā. Padomju gados strādājis kombinātā "Māksla".
Miris 1968. gada 21. novembrī, apbedīts Rīgas Meža kapos.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Strādājis visos glezniecības žanros eļļas un akvareļa tehnikās. Emocionāls, talantīgs, ar glezniecības ekspresiju apveltīts mākslinieks. Psiholoģiskā portreta pārstāvis, viens no spilgtākajiem savas paaudzes portretistiem, kas guvis popularitāti 1950. gadu beigās. Portretējis daudzus latviešu kultūras dalībniekus — Arvīdu Žilinski, Mirdzu Ķempi, Leonīdu Vīgneru, Eduardu Smiļģi, Andreju Paulānu un citus. Gleznojis arī marīnas un Vecrīgas ainavas, kurās ir bijis liriskāks un klusināts. Iesaistījies arī Purvīša gleznu viltošanā.

### Izstādes

Izstādēs piedalījies no 1943. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā 1944. gadā. Piemiņas izstādes Kazaņā (1969), Krāslavā (1970, 1985), Dagdā (1986).

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 171. lpp.
2. ↑  Pāvils Glaudāns (1915 - 1968) (latviski)

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija[novecojusi saite] (latviski)
* Biogrāfija un darbi (latviski)
**Tronheima** (norvēģu: *Trondheim*, izrunā: [²trɔn(h)æɪm]) ir pilsēta Norvēģijas centrālajā daļā, osta Norvēģu jūras krastā. Trešā lielākā Norvēģijas pilsēta, Trendelāgas filkes un Tronheimas komūnas administratīvais centrs. Ievērojams izglītības centrs — šeit atrodas divas universitātes ar 30 000 studentiem. Tūrisma centrs — ievērojamākā celtne ir no 1070. līdz 1300. gadam celtā Tronheimas katedrāle — svarīgākā Norvēģijas baznīca, vistālāk uz ziemeļiem esošā viduslaiku katedrāle un līdz 1906. gadam Norvēģijas karaļu kronēšanas vieta.

Vēsture
-------

Tronheimai ir īpaša vieta Norvēģijas agrīnajā vēsturē. Šeit Nidelvas upes grīvā ir senās Norvēģijas tautas sapulces — *Øretinget* vieta. Šajā vieta 872. gadā tika ievēlēts pirmais droši zināmais Norvēģijas karalis Haralds I Skaistmatis (valdīja 872-933). 997. gadā Olafs I pieminēja Tronheimas pilsētu, nosaucot to par Kaupangenu (*Kaupangen*).

Tomēr visus viduslaikus Tronheima bija pazīstama ar nosaukumu Nidarosa (*Nidaros*), un līdz 1217. gadam bija Norvēģijas galvaspilsēta. Ap 1000. gadu pilsētā dzīvoja Leifs Eriksons. 1179. gadā apkārtnē Svere Sigurdsons guva uzvaru pār troņa pretendentu Erlingu Skaki (*Erling Skakke*). Tronheima bija arhibīskapijas centrs no 1152. gada un visus viduslaikus bija svētceļojumu mērķis no apkārtējām zemēm.

XVII gadsimta vidū osta nogruvumos aizsērēja un bija mazāk lietojama. No XVI gadsimta beigām līdz XIX gadsimta vidum pilsēta 10 reizes nopietni cieta ugunsgrēkos. 1658. gadā 10 mēnešus Tronheima bija Zviedrijas sastāvā, pamatojoties uz Roskildes miera līgumu.

1930. gadā, pēc Kristiānijas pārdēvēšanas par Oslo, tika pieņemts lēmums par Tronheimas pārsaukšanu vecajā Nidarosas vārdā, tomēr iedzīvotāju sašutuma dēļ lēmums tika atcelts.

Otrā pasaules kara laikā Tronheimā bija liela Trešā reiha zemūdeņu bāze (DORA 1), no kurienes tās uzbruka Sabiedroto konvojiem Atlantijas okeānā.

Sports
------

Tronheimā darbojas vairāki sporta klubi. Pazīstamākais ir Norvēģijas titulētākais futbola klubs *Rosenborg BK* , kas savas mājas spēles aizvada *Lerkendal* stadionā. Šajā stadionā tika aizvadīta arī 2016. gada UEFA Superkausa spēle. Tronheima ir mājvieta arī futbola klubam *Ranheim Fotball*.

1997. gadā Tronheimā risinājās Pasaules čempionāts ziemeļu slēpošanā.

Cilvēki
-------

Tronheimā dzimuši:

* Mārita Bjergena (*Marit Bjørgen*; 1980) — slēpotāja
* Tomijs Ingebritsens (*Tommy Ingebrigtsen*; 1977) — tramplīnlēcējs
* Ingrīda Kristiansena (*Ingrid Kristiansen*; 1956) — skrējēja
* Erlends Loe (*Erlend Loe*; 1969) — rakstnieks

Atsauces
--------

1. ↑  «Tettsteders befolkning og areal». Q2367019.
2. ↑  .

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tronheima***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 233891406
* LCCN: n79061146
* ISNI: 0000 0004 0460 6448
* GND: 4070588-2
* SUDOC: 027548171
* BNF: cb11956512q (data)
* NKC: xx0028756

 |

 |
Karkuses pilsdrupas un baznīca (no Broces kolekcijas, 1796.).
Karkuses pilsdrupas mūsdienās.
**Karkuses pils** (igauņu: *Karksi ordulinnus*, latīņu: *Carthusen*, vācu: *Ordensburg Karkus, Schloss Karkus*) bija viduslaiku pils Sakalas, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā mūsdienu Igaunijā. Līdz mūsdienām saglabājušās pilsdrupas pie Karksi-Nuijas pilsētas Vīlandes apriņķī.

Vēsture
-------

Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā pirmo reizi rakstos pieminēts Sakalas zemē uzceltās Livonijas ordeņa Karkuses pils fogts, kuram bija pakļauta arī Rūjienas pils. Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gadā Lietuvas dižkunigaitis Vītenis atkārtoti iebruka Livonijā un kopā ar Rīgas pilsētas karaspēku devās uz ordeņa galveno pili Vīlandē, tomēr apmierinājās ar ordeņa Karkuses pils (*Carthusen*) nopostīšanu. Ap 1329. gadu lietuvieši atkārtoti nodedzināja Karkuses koka pili un tika nolemts sākt mūra pils būvēšanu.
Mūra pils celtniecību pabeidza ordeņa mestrs Gosvins fon Hērike 1357. gadā. Zināms, ka 1442. gadā pilī atradās divas akmeņu metamās ierīces un astoņi lielgabali. 
Karksi fogti bija pakļauti Cēsu komturiem, bet 16. gadsimtā Karkuses pils ietilpa tieši Livonijas ordeņa mestram pakļautajā teritorijā.

Livonijas kara laikā 1560. gadā pili ieņēma Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks, 1563. gadā Zviedrijas karaspēks, no 1573. līdz 1578. gadam tā nokļuva Livonijas karaļa Magnusa pakļautībā. 1582. gadā Karkuses fogteja kā stārastija tika iekļauta Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Pili dzimtas īpašumā ieguva Jirgens fon Fārensbahs, kas vēlāk kļuva par Cēsu vaivadu (1598-1602).

Poļu-zviedru kara sākumā 1601. gadā pili iekaroja Zviedrijas karaspēks.

Lielā Ziemeļu kara laikā 1708. gadā pili sagrāva un tā vairs netika atjaunota.

Atsauces
--------

1. ↑  Karkuses pils

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Igaunijas viduslaiku pilis un klosteri |
| --- |
|  |
| Dāņu Igaunija, 
vēlāk Livonijas ordeņa valsts daļa | 
* Borkholma
* Ece
* Harka
* Narva
* Nīslota
* Padize
* Rēvele
* Sv. Brigita
* Tolsburga
* Vezenberga
* Vihula

 |
|  |
| Livonijas ordeņa valsts | 
* Helmeta
* Karkuse
* Laisa
* Oberpālene
* Pērnava
* Poide
* Talkhofa
* Tarvasta
* Veisenšteina
* Vīlande
* Zoneburga

 |
|  |
| Sāmsalas-Vīkas bīskapija | 
* Ārensburga
* Hāpsala
* Lode
* Leāle
* Vigala

 |
|  |
| Tērbatas bīskapija | 
* Falkena
* Ilcene
* Kavilda
* Kirumpeja
* Konguta
* Neihauzene
* Oldentorna
* Randene
* Ringe
* Tērbata
* Varbeka
* Zommerpāle

 |

 |
Riņķa sektors (gaiši zaļā krāsā)
**Sektors** ir riņķa daļa, ko ierobežo loks un divi rādiusi, kas vilkti no loka galapunktiem. Zīmējumā *θ* ir centrālais leņķis, r — riņķa rādiuss un {\displaystyle L} — loka garums.

Sektoru, kura centra leņķis ir 180°, sauc par pusapli. Sektoriem ar citiem leņķiem dažkārt lieto speciālus nosaukumus:

* kvadrants (90°),
* sekstants (60°),
* oktants (45°).

Laukums
-------

Riņķa laukumu aprēķina pēc formulas {\displaystyle \pi r^{2}}. Sektora laukumu aprēķina, reizinot riņķa laukumu ar leņķa un {\displaystyle 2\pi } dalījumu:

{\displaystyle S=\pi r^{2}\cdot {\frac {\theta }{2\pi }}={\frac {r^{2}\theta }{2}}}

Perimetrs
---------

Sektora perimetrs ir loka garuma un divu rādiusu summa:

{\displaystyle P=L+2r=\theta r+2r=r\left(\theta +2\right)}.

Atsauces
--------

* Gerard, L. J. V. *The Elements of Geometry, in Eight Books; or, First Step in Applied Logic*, London, Longman's Green, Reader & Dyer, 1874. p. 285

Ārējās saites
-------------

* Apļa sektora definīcija un īpašības ar interaktīvu animāciju (angliski)
* Eric W. Weisstein, Apļa sektors, MathWorld.
**Trompovski** (vācu: *von Trompoffski, Trompowsky*) bija vācbaltiešu dzimta, kas 1797. gadā ierakstīta Kurzemes bruņniecības un Vidzemes bruņniecības matrikulā. Dzimtai piederīgie dzīvoja arī Brazīlijā (*Trompowsky de Almeida*).

Vēsture
-------

Par dzimtas aizsācēju uzskata pie Ļubļinas dzimušo ķirurgu Jakobu Trompovski (ap 1715-1802), kurš 1740. gadā kļuva par Cēsu pilsētas namnieku, jau pēc četriem gadiem par rātskungu. Septiņgadu kara (1756—1763) laikā 1756. gadā viņš uzturējās Pēterburgā, 1758. gadā kļuva par Cēsu apriņķa pilnvaroto, tad atkal devās uz Pēterburgu (1758—1764). No 1760. līdz 1780. gadam Trompovskis bija Cēsu birģermeistars un Ieriķu (*Ramotzki*) muižas īpašnieks. 1786. gadā viņu iecēla dižciltīgo kārtā kā *Jacob von Trompowsky zu Ramozky*.

Viņa meita Engele Marija fon Trompovska (1747—1811) apprecējās ar skotu tirgotāju Džeimsu Pīrsonu (*Pierson of Balmadis*, 1741—1804) un viņiem piedzima pieci dēli un četras meitas. Pīrsona tirdzniecības nams *Pierson, Huhn, Trompowsky & Walles* eksportēja kokmateriālus, alu, vasku un kaņepes uz Lielbritāniju.
1795. gadā Pīrsonu-Trompovsku ģimene nopirka Kārļumuižu, kas viņu īpašumā bija līdz 1804. gadam.
Savukārt viņa dēls konsuls Melhiors fon Trompovskis (1758—1831) mantoja Cukerbekera muižiņu Pārdaugavā.

Melhiora Trompovska un Annas Elizabetes Cukerbekeres ģimenē piedzima 12 bērni, dēls Edmunds fon Trompovskis (1799—1867) bija tirgotājs, bet mazdēls Edmunds fon Trompovskis (1851—1919) kļuva par arhitektu.
Meita Ana Elizabete Trompovska apprecējās ar brazīliešu kapteini Žozē de Almeidu (*José Leitão de Almeida*) un pārcēlās uz dzīvi Brazīlijā. Viņu dēls bija maršals Roberts Trompovskis de Almeida (*Roberto Trompowsky Leitão de Almeida*, 1853-1926), bet mazdēls šahists Oktavio Trompovskis (*Octávio Figueira Trompowsky de Almeida*, 1897—1984).

Muižas
------

* Kārļumuiža (*Karlsruhe*),
* Cukerbekera muižiņa (*Zuckerbecker Höfchen*),
* Paltmales muiža (*Paltemal*).

Dzimtas locekļi
---------------

* Engele Marija fon Trompovska, pēc precēšanās Pīrsona (*Engel Maria Pierson of Balmadis*, 1747-)
* Edmunds fon Trompovskis (*Edmund von Trompowsky*, 1851-1919), Rīgas arhitekts;
* Oktavio fon Trompovskis (*Octavio Figueira Trompowsky de Almeida*, 1897-1984), Brazīlijas šahists.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  vesture.eu
**Cūgas ezers** (vācu: *Zugersee*) ir ezers Šveices ziemeļu daļā, Cūgas, Švīces un Lucernas kantonos Alpu priekškalnē, ziemeļos no Fīrvaldšteterezera. Iespējams, pēc ledus laikmeta abus ezerus apvienoja lielāks pēcleduslaikmeta ezers. Ezeram pārsvarā stāvi, kalnaini krasti, ainavisks. Ūdens apmaiņas periods — 14,5 gadi.

Ezerā introducētas vairāku sugu zivis, taču ezerā dzīvo endēma foreļu suga *Rolheli* (*Salmo salvelinus*), kas dabiski nav sastopama ārpus šī ezera. Kopumā ezerā dzīvo 32 zivju sugas. Diemžēl ezers ir spēcīgi piesārņots ar lauksaimniecības mēslojumu. Ezera krastos trīs dzelzceļa līnijas. Pirmais tvaikonis ezerā tika nolaists 1852. gadā.

Ezers slavens ar saviem saulrietiem. Skatoties no Cūgas pilsētas saulrieta virzienā, pie horizonta nav kalnu — apvienojumā ar to, ka pārējos virzienos kalni ir redzami, saulriets izskatās īpaši iespaidīgi. Ezeru gandrīz uz pusēm sadala ar mežu klātā Hīmenes pussala. Ezera seklo un salīdzinoši lielāko ziemeļdaļu sauc par Unterzē, bet dziļo un mazāko dienvidu daļu, kuru ielenc krāšņi kalni — Oberzē. Ezera piekraste lielākoties apbūvēta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 248535407
* GND: 4068076-9
* HDS: 008653

 |

 |
**Seksuāla uzmākšanās** ir iebiedēšana vai seksuāla rakstura piespiešana, vai nevēlams, neatbilstošs apsolījums par atlīdzību apmaiņā pret seksuālām darbībām. Vairumā valstu seksuālā uzmākšanās ir nelikumīga, taču atšķirībā no seksuālas varmācības, seksuālo uzmākšanos ir krietni grūtāk definēt un atpazīt.

Līdz šim ir definēti 3 seksuālās uzmākšanās veidi: dzimuma vardarbība, nevēlēta seksuāla uzmanība, seksuāla piespiešana.

**Dzimuma varmācība** ir sievietes atturēšana no vīrieša dominances pārkāpšanas nevis kā izpausme seksuālai pievilcībai. Tā ir naidīga, aizskaroša, biedējoša, un pazemojoša verbāla un neverbāla uzvedība pret sievietēm.

**Nevēlēta seksuāla uzmanība** ir verbāla un neverbāla uzvedība, kā neatlaidīgi, vienpusēji aicinājumi uz randiņu, vēstules, telefona zvani, apzināta pieskaršanās, gramstīšanās, seksuāli avansi un priekšlikumi, un uzbrukumi. Šis ir viens no visacīmredzamākajiem seksuālas uzmācības paveidiem; Šī rīcība upurim tiek uztverta kā nevēlama, vienpusēja un aizskaroša, ar mērķi izrādīt savas seksuālās intereses par otru personu.

**Seksuāla piespiešana** (zināma arī kā šantāža) ir visskaidrāk atpazīstamā seksuālās varmācības uzvedība, kurā varmāka ir cilvēks ar varu. Šīs varmākas mērķis ir pieprasīt seksuāla konteksta rīcības no pakļautībā esošiem cilvēkiem, apmaiņā sniedzot atlīdzības un priekšrocības darbā, vai arī tiek draudēts ar darba iespējām un nosacījumiem, ja pakļautībā esošais cilvēks nepakļaujas, piemēram, paaugstinājums utt.

Atsauces
--------

1. ↑  Michele Antoinette Paludi, Richard B. Barickman, Richard Barickman. *Academic and Workplace Sexual Harassment: A Resource Manual*. Albany, New York : SUNY Press. 2. lpp.
2. ↑  Herrera, Maria del Carmen; Herrera, Antonio; Exposito, Francisca (2017. gada 13. maijā). "To confront versus not to confront: Women's perception of sexual harassment". *The European Journal of Psychology Applied to Legal Context*. Atjaunināts: 2018. gada 10. janvārī.[novecojusi saite]
***Tropidophora carinata*** ir *Tropidophora* ģints gliemezis.

Suga bija sastopama Maurīcijā un Reinjonā. Sarkanajā grāmatā *Tropidophora carinata* gliemezim ir izmirušas sugas statuss.

Apraksts
--------

Senas *Tropidophora carinata* čaulas Melnās upes aizas nacionālajā parkā.
Maurīcijas pārstāvju diametrs 21—37 mm, augstums 18—35 mm. Reinjonas salā mitušo īpatņi bija nedaudz mazāki, to diametrs 21—23,5 mm, augstums 18—23,5 mm.

Maurīcijā sausajā reģionā dzīvojošie īpatņi bija mazāki ar sarežģītāk veidotu spirālveida čaulu, savukārt gliemeži no mitrākiem apgabaliem — lielāki ar vienkāršāku čaulas uzbūvi.

Izplatība
---------

Sugas pārstāvju fosilijas aptver lielāko Maurīcijas daļu, no kalnu mežiem līdz piekrastei. Salas dienvidu un austrumu smilšainajā piekrastē gliemežu čaulas joprojām bieži atrod ļoti labā stāvoklī.

Sugu atklāja 1598. gadā, savukārt tā izmira 19. gadsimta otrajā pusē. Pēdējo reizi atzīmēts ap 1880. gadu, kad tika atrasta čaula ar nesen mirušu gliemezi tās iekšpusē.

Izmiršana
---------

Galvenais izmiršanas cēlonis bija mežu izciršana. Procesu ietekmēja arī invazīvās sugas kā žurkas, mazais Āzijas cirslis, parastais Āfrikas krupis, mežacūka, mazais Āzijas mangusts, pele un vairākas svešzemju gliemežu sugas, kas Maurīcijas gliemežus lietoja uzturā.

Literatūra
----------

* A Field Guide to the Non-Marine Molluscs of the Mascarene Islands (Mauritius, Rodrigues and Réunion) and the Northern Dependencies of Mauritius. Owen L. Griffiths and Vincent F. B. Florens. Bioculture Press, Mauritius. 2006. ISBN 99949-22-05-X

Atsauces
--------

1. ↑  The IUCN Red List of Threatened Species: Tropidophora carinata
Fon Fēgezaku dzimtas ģerbonis (no *Baltisches Wappenbuch*, 1882).
Fēgezaka muižiņa (*Vegesackshof*) pie Rīgas (no Broces kolekcijas).
**Fon Fēgezaki** (vācu: *von Vegesack*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā bija zināma kopš 15. gadsimta un Zviedru Vidzemes laikā izplatījās arī Zviedrijā un Prūsijā.

Vēsture
-------

Par savu priekšteci Fēgezaku dzimta uzskata 1492. gadā minēto Tallinas Melngalvju brālības locekli Albrehtu Fēgezaku, kas miris 1524. gadā. Arī pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Fēgezaku dzimtas pārstāvji bija ietekmīgi Rīgas un Tallinas tirgotāji. Zviedru Vidzemes laikā Gothards Fēgezaks (1608—1687) pārcēlās uz Rīgu. 1664. gadā Fēgezaki tika iecelti dižciltīgo kārtā.

Bijušais Zviedrijas karaspēka pulkvežleitnants Gothards Zaharijs fon Fēgezaks (1687–1745), kam piederēja Vējzaķsala (*Vegesacksholm*) tagadējā Sarkandaugavas apkaimē, un Rīgas rātskungs Gothards fon Fēgezaks (1686–1764) 1745. gadā tika ierakstīti Vidzemes bruņniecības matrikulā.

Fēgezaku dzimtas muižas
-----------------------

Fēgezaku dzimtai Vidzemē piederēja šādas muižas:
Anniņmuiža (*Annenhof*), Vites muiža (*Wittenhof*, 1612–1687),[1] Loberģu muiža (*Blumbergshof*, 1834–1920), Ķieģeļu muiža (*Kegeln*, 1873–1920), Lambertmuiža (*Lambertshof*)/Kleistu muiža (*Kleistenhof*, pēc 1752),[1] Āsteres muiža (*Poikern*) ar Drieliņu muižu (*Badenhof*, 1847–1920), Svētciema muiža (*Neu-Salis*) ar Lāņu muižu (*Lahnhof*, 1841–1920), Vaidavas muiža (*Waidau*, 1890–1920) un Vējzaķsala (*Vegesacksholm*, 1694–1732).

Dzimtas pārstāvji
-----------------

* Albrehts Oto fon Fēgezaks (miris 1670/1671), Zviedrijas konsuls Lisabonā
* Eberhards fon Fēgezaks (1763–1818), Zviedrijas ģenerālleitnants
* Oto Morics fon Fēgezaks (1807–1874), Krievijas impērijas diplomāts, sūtnis Hamburgā, Brēmenē un Lībekā, Oldenburgas un Braunšveigas hercogistēs
* Manfrēds fon Fēgezaks (1879–1966), vācbaltiešu politiķis
* Zigfrīds fon Fēgezaks (1888–1974), vācbaltiešu rakstnieks

Ārējās saites
-------------

* Baltische Historische Kommission (Hrsg.): *Vegesack, v.*[novecojusi saite] In: *BBLd – Baltisches Biographisches Lexikon digital.* Göttingen 2012
* Wissenswertes von und für die Familie von Vegesack

Atsauces
--------

1. 1 2  Heinrich von Hagemeister: *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands.* Teil 1–2, Eduard Frantzen's Buchhandlung, Riga 1836–1837 (Digitalisat)
**Fāze** ir termins šaha kompozīcijā, kas apzīmē šaha uzdevuma saturā ietilpstošu variantu sistēmu. Tas ir iluzoriskā spēle, viens vai vairāki maldinājumi un patiesais risinājums.

Palīgmata žanros fāze ir katrs no diagrammas stāvokļa, dvīņa vai iluzoriskās spēles risinājumiem.

Piemēri
-------

**№ 1. V. Rudenko**  
 *Československý šach*, 1956  
Godalga**Mats 2 gājienos**
Pirmā fāze — iluzoriskā spēle:
1. ... ♖×e5 2. ♕d7#; 1. ... ♗×e5 2. ♕c4#
Otrā fāze — maldinājums:
1. ♘d3? (draud 2. ♖×f6#) 1. ... ♖e5 2. ♘f4#; 1. ... ♗e5 2. ♘c5#, bet 1. ... ♖d5!
Trešā fāze — patiesais risinājums:
1. ♖e1! (draud 2. ♕d7#/2. ♕c4#)
1. ... ♖×e5 2. ♗f5#
1. ... ♗×e5 2. ♕d6#

**№ 1. V. Hagemanis**  
 *Feenschach*, 1951**h#2\***  
3 risinājumi
Palīgmats ar iluzorisko spēli un trīs risinājumiem:
1. ...♗e1 2. ♔f4 ♕g3# Iluzoriskā spēle — 1. fāze;
1. ♔d4 ♕g3 2. ♕d5 ♕c3# 1. risinājums — 2. fāze;
1. ♕e6 ♗d8 2. ♕d5 ♕f6# 2. risinājums — 3. fāze;
1. ♕f3 ♗d8 2. ♔f4 ♕g5# 3. risinājums — 4. fāze;

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 419. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
**Inguna Daukste-Silasproģe** (dzimusi 1968. gadā) ir latviešu literatūrzinātniece.

Biogrāfija
----------

Beigusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1992). Dr. philol. (1997). Kopš 1992 viņas darbavieta ir LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts, viņa ir Literatūras nodaļas vadošā pētniece. Pētnieciskās intereses saistītas ar latviešu trimdas literatūru un salīdzinošo literatūrzinātni, Baltijas reģiona literatūru.

2003. gadā ar Latvijas Zinātņu akadēmijas Senāta lēmumu piešķirta Latvijas Zinātņu akadēmijas Viļa Plūdoņa balva literatūrzinātnē par pētījumu "Latviešu literārā dzīve literatūra bēgļu gados Vācijā (1944–1950)".

Ar Ministru kabineta rīkojumu iecelta darbam Latvijas valdības izveidotajā LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijā.

2015. gadā saņēmusi Ērika Raistera fonda balvu par monogrāfiju "Tāla zeme, tuvi ļaudis". 2019. gadā saņēmusi Egona Līva piemiņas balvu "Krasta ļaudis" par monogrāfiju "Gaidot laivu".

Līdzautore kolektīvajām monogrāfijām "Vācu literatūra un Latvija" (2005) un "Latvieši, igauņi un lietuvieši: literārie un kultūras kontakti" (2008). Sastādījusi skandināvu rakstniekiem veltītu rakstu krājumu "Ziemeļu zvaigznājs" (2002), rakstu krājumu "Meklējumi un atradumi" (2004, 2005), krājumu "Materiāli par latviešu un cittautu kultūru Latvijā" (2003).

Nozīmīgākās publikācijas
------------------------

* *Latviešu literārā dzīve un latviešu literatūra bēgļu gados Vācijā (1944–1950)*. Rīga: Zinātne, 2002.
* *Latviešu literārā dzīve un literatūra ASV un Kanādā: 1950–1965*. Rīga: Valters un Rapa, 2007.
* *Tāla zeme, tuvi ļaudis. Latvieši Austrālijā: dzīve, literārais process, personības*. Rīga: LU LFMI, 2014.
* *Gaidot laivu: Latviešu rakstnieki bēgļu ceļos Zviedrijā*. Rīga: LU LFMI, 2019.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu Fonds.
2. ↑  Latvijas Radošo savienību padome.
3. ↑  Ministru kabineta 2014. gada 20. augusta rīkojums Nr. 433 *Par speciālās starpdisciplinārās komisijas izveidi Valsts drošības komitejas dokumentu izpētei*, prot. Nr. 42 31.§, «Latvijas Vēstnesis», Nr. 164 (5224), 21. augusts 2014, (skatīts 12. aprīlis 2019)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 244640278
* LNB: 000012898
* LCCN: n2003011758
* ISNI: 0000 0003 8585 0436

 |

 |
**Fāzela līcis** (vācu: *Vahselbucht*, angļu: *Vahsel Bay*, spāņu: *Bahía de Vahsel*) ir ap 11 km plats un ap 16 km garš līcis Vedela jūras dienvidos Antarktīdā. Līci norobežo Luitpolda krasts austrumos un Filhnera šelfa ledāja fronte dienvidos. Līcī tā ziemeļrietumu daļā noplūst Lerhenfelda un Šveicera glečeri.

Līci 1912. gada janvārī—februārī atklāja Vācijas Antarktiskā ekspedīcija Vilhelma Filhnera vadībā un nosauca par godu ekspedīcijas kuģa *Deutschland* kapteinim Rihardam Fāzelam, kurš mira ekspedīcijas laikā.[1] Vēlāk pats Filhners ierosināja līci pārdēvēt par **Hercoga Ernsta līci** *(Herzog-Ernst-Bucht)* par godu pēdējam Saksijas-Altenburgas hercogam Ernstam II, bet šis nosaukums neiegājās.[2]

Fāzela līča piekraste, kā relatīvi ērtāk sasniedzamā vieta Vedela jūras dienvidos, intensīvi izmantota kā bāze reģiona izpētei. Pirmā polārstacija argentīniešu Henerala Belgrano šeit tika ierīkota 1955. gadā (darbojās līdz 1979. gadam). 1956. gadā tika ierīkota Šekltonas stacija Vivjena Fuksa transantarktiskajai ekspedīcijai. Amerikāņu Starptautiskā ģeofizikas gada polārstacija Elsvērta tika ierīkota 1957. gadā, vēlāk nodota Argentīnai un slēgta 1962. gadā. 1975. gadā pie ledāja frontes tika ierīkota PSRS polārstacija Družnaja, kas 1986. gadā ar atšķēlušos aisbergu tika aiznesta jūrā. Ar šo pašu aisbergu tika aiznestas arī pamestās Šekltona un Henerala Belgrano.[3]

Atsauces
--------

1. ↑  BAT Gazetteer. Vahsel Bay
2. ↑  Geographic names of AntarcticaOn openlibrary.org
3. ↑  Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia
**Vilčeka Zeme** (krievu: *Земля Вильчека*) ir Krievijas Federācijai piederoša neapdzīvota sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā, otra lielākā arhipelāga sala. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu Austroungārijas polārās ekspedīcijas galvenajam sponsoram grāfam Johanam Nepomukam Vilčekam.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumos, austrumu salu grupā. Dienvidos to apskalo Barenca jūra. Austrijas šaurums rietumos to atdala no centrālās grupas salām, Valderbilta šaurums ziemeļos — no Laronsjēra salas, bet Morgana šaurums ziemeļaustrumos — no Greiema Bella Zemes. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais punkts ir Villerhorsta kalnos (606 m) vjl salas dienviddaļā. Krasta līnija maz izrobota, no ledājiem jūrā noplūst vairāki glečeri.

Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem. Sastopami leduslāči, putnu tirgi.

Vēsture
-------

Salu 1873. gadā atklāja Austroungārijas polārā ekspedīcija Jūliusa fon Pajera un Karla Veiprehta vadībā un nosauca to par godu ekspedīcijas galvenajam sponsoram grāfam Johanam Nepomukam Vilčekam. Ekspedīcija apsekoja un aprakstīja salas dienvidu un rietumu piekrasti. Ziemeļu un austrumu piekrasti apsekoja Valtera Vellmana ekspedīcija 1898.—1899. gadā. Hellera ragā salas ziemeļrietumos tika ierīkota noliktava, kuru ziemā uzraudzīja divi norvēģi — Bentsens un Bjērvigs. Bentsens ziemošanas laikā mira un Bjērvigs, lai viņa biedra līķi nesaplosītu lāči, turēja to būdā savā tuvumā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Wilczek Land (Vilcheka), Kap Heller - Franz-Joseph-Land». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 18. decembrī. Skatīts: 2019. gada 18. decembrī.
Tagadējā turku valodu saimes tautu izplatība
Lielākā **tjurku tautu migrācija** notika starp 6. un 11. gs. Viduslaiku sākuma posmā, kad šīs tautas ienāca centrālajā Āzijā, Eiropā un Tuvajos austrumos.

Centrālā Āzija, kuru līdz 10. gs. apdzīvoja irāņi, kļuva par jaunajām mājām tjurku ciltīm. Turki seldžuki no 11. gs. sāka iekarot zemes Anatolijā, kas kļuva uz ilgiem laikiem par turku dzimteni un vēlāk par Turcijas Republiku.

Izcelsme
--------

Par tjurku senčiem uzskata Mongolijas vai Sibīrijā esošās Jeņisejas upes augšteces iedzīvotājus (mūslaiku Tivas teritorija). Pirmo reizi vēsturē vārds „tjurki" (Tu-kiu) minēts 6. gs. ķīniešu arhīvos, atsaucoties uz cilts atzaru, kas esot pēcteči Mongolijas agrākajiem iedzīvotājiem. Pirmās liecības par atsevišķu tjurku valodu grupu minētas 8. gs. sākuma Orkhona gravējumos.

Sākotnējās valstis
------------------

Nav zināms tiešs laiks, kad sākusies šo tautu pilnīga migrācija no agrākajām apmetnēm. Pirmā valsts, kas savi dēvēja par tjurkiem un devusi vārdu daudzām valstīm vēsturē, bija 6. gs. p.m.ē. Kokturku kaganāts (mūsd. turku valodā: *gök*, zils vai debešķīgs). Ašinu klana vadonis savus cilvēkus vedis no Li-žienas (tag. Želai-žai) pie žuaņžuaņiem, lai tiktu iekļauti viņu konfederācijā un tiktu aizsargāti no ķīniešiem. Viņu cilts amatnieki bija izcili kalēji un viņiem atļāva apmesties kalnu raktuvju tuvumā. Ar laiku viņu spēki tā bija pieņēmušies spēkā, ka viņi nodibināja Kokturku kaganātu. 
Vēlāk no tjurku tautu saimes atdalījās karluki, ugri, kirgīzi, oguz-turki un turkmēņi. Tā kā šie iedzīvotāji veidoja valstis teritorijās starp Mongoliju un Divupi, viņi ātri sāka kontaktēties ar musulmaņiem un pamazām pieņēma islāmu. Tomēr arī mūsdienās vēl pastāv vairākas tjurku tautas, kurām ir cita ticība, tai skaitā kristietība, budisms, šamanisms u.c.

Ekspansijas periods
-------------------

Abasīdu kalifāta tjurku karaspēks no 13. gs. kļuva par faktiskajiem musulmaņu Tuvo austrumu valdniekiem, neieskaitot Sīriju un Ēģipti. Oguzu turki un citas ciltis ieņēma un dominēja vairākās valstīs Seldžuku dinastijas vadībā un pamazām pakļāva visas Abasīdu dinastijas teritorijas.

Tjurku tauta bulgāri 7.—8. gs. apmetās tagadējās Bulgārijas teritorijā, laika gaitā sajaucoties ar slāviem un pārņemot viņu valodu un reliģiju. 
Volgas tjurku bulgāru zemes pēc mongoļu valdnieka Čingishana karagājiena uz rietumiem 13. gs. ieņēma tatāri un tagad tur atrodas Tatarstāna.
**Tobiass Džons Heriss** (angļu: *Tobias John Harris*; dzimis 1992. gada 15. jūlijā Ņujorkas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Filadelfijas "76ers".

Karjera
-------

Pēc lieliskas vidusskolu basketbola karjeras un vienas sezonas NCAA čempionātā Tenesijas Universitātes komandā 2011. gada NBA draftā T. Herisu izraudzījās Šarlotas "Bobcats" ar kopējo 19. numuru pirmajā kārtā. Jau drafta naktī spēlētājs tika aizmainīts uz Milvoki "Bucks", kur nospēlēja pusotru sezonu.

2013. gada februārī T. Herisu kopā ar Doronu Lembu un Beno Udrihu aizmainīja uz Orlando "Magic" pret Dž. Dž. Rediku, Gustavo Ajonu un Išu Smitu. 2015. gada vasarā komanda un spēlētājs noslēdza 4 gadu līgumu 64 miljonu dolāru vērtībā, taču jau 2016. gada februārī T. Heriss tika aizmainīts uz Detroitas "Pistons" pret Ersanu Iljasovu un Brendonu Dženingsu. 2018. gada janvārī viņš kopā ar Everiju Bredliju, Bobanu Marjanoviču un nākotnes drafta izvēlēm tika aizmainīts uz Losandželosas "Clippers" pret Bleiku Grifinu, Villiju Rīdu un Braisu Džonsonu.

Aptuveni gadu nospēlējuši "Clippers", 2019. gada februārī T. Heriss un viņa tuvs draugs B. Marjanovičs tika aizmainīti uz Filadelfijas "76ers" (uz Filadelfiju devās arī Maiks Skots, savukārt pretējā virzienā Vilsons Čāndlers, Maiks Muskala, Lendrijs Šemets, kā arī nākotnes drafta izvēles). 2019. gada jūlijā Filadelfijas komanda parakstīja 5 gadu līgumu ar T. Herisu, kas paredz atalgojumu 180 miljonu dolāru apjomā. T. Heriss ir viens no svarīgākajiem spēlētājiem komandas starta pieciniekā, nospēlētajās piecās ar pusi sezonās devies starta sastāvā pilnīgi visās spēlēs, kurās ir piedalījies.

Atsauces
--------

1. ↑  «Harris sticks with Magic for $64M, sources say». *ESPN.com* (angļu). 2015-07-04. Skatīts: 2023-05-12.
2. ↑  «Tobias Harris and Boban Marjanovic forge an enduring NBA friendship». *ESPN.com* (angļu). 2019-12-20. Skatīts: 2023-05-12.
3. ↑  «Team Re-Signs Harris». *www.nba.com* (angļu). Skatīts: 2023-05-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tobiass Heriss***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)
**Polē sala** (angļu: *Paulet Island*, spāņu: *Isla Paulet*) ir neapdzīvota vulkāniska sala Antarktīdas pussalas ziemeļaustrumu galā Antarktikā. Izvietojušās Žuenvila salu grupas dienvidos un to apskalo Vedela jūras Erebusa un Terora līcis. No ziemeļos esošās Dandī salas to atdala 5,5 km plats šaurums. Salu veido šobrīd neaktīvs vulkāns, kura aktivitātes tiek lēstas pēdējo 1000 gadu laikā. Ģeotermālais siltums uztur salu relatīvi brīvu no ledus.

Salu 1842. gada 30. decembrī atklāja britu ekspedīcija Džeimsa Rosa vadībā, kurš to nosauca par godu savam draugam, vēlākajam admirālim lordam Džordžam Polē *(Lord George Paulet)*.

1903. gada 12. februārī Vedela jūrā 40 km no Polē salas nogrima Zviedrijas antarktiskās ekspedīcijas kuģis *Antarctic*. Kuģa komanda kapteiņa Karla Antona Larsena vadībā pēc 14 dienu pārgājiena pa jūras ledu sasniedza Polē salu, kur bija spiesta 10 mēnešus pārziemot no akmeņiem sakrautā būdā. Nākamā gada pavasarī ekipāžu evakuēja argentīniešu korvete *Uruguay*.

Atsauces
--------

1. ↑  «Global volcanism programm. Paulet». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 26. martā. Skatīts: 2012. gada 24. novembrī.
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Polē sala
3. ↑  South-pole.com Otto Nordenskjöld 1869-1928

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Polē sala***.
* Antarctic Voyage. Paulet Island
**Leopolds Kronekers** (vācu: *Leopold Kronecker*, 1823. gada 7. decembris — 1891. gada 29. decembris) bija vācu matemātiķis un loģiķis, kurš uzskatīja, ka aritmētika un matemātiskā analīze ir jābalsta uz "veseliem skaitļiem", sakot, "*Dievs radīja veselos skaitļus; viss pārējais ir cilvēka darbs*" (Bell 1986, 477. lpp.). Tas izraisīja domstarpības ar viņa studentu Georgu Kantoru (Davis 2000, 59. lpp.). Kronekers bija Ernsta Kummera students un draugs uz mūžu.

Biogrāfija
----------

Leopolds Kronekers ir dzimis Līgnicā, Prūsijā (tagad Legņica, Polijā) ebreju ģimenē. 1845. gadā Kronekers Berlīnes universitātē uzrakstīja savu disertāciju skaitļu teorijā, dodot speciālu formulējumu vienībām konkrētos algebriskos skaitļu laukos. Ležens Dirihlē bija viņa skolotājs.

Pēc grāda iegūšanas Kronekers pārvaldīja sava tēvoča īpašumus un uzņēmumu, astoņus gadus nedarbojoties matemātikas jomā. Savā 1853. gada esejā par vienādojumu algebrisko atrisināmību, Kronekers paplašināja Evarista Galuā darba rezultātus vienādojumu teorijā. 1883. gadā viņš kļuva par Berlīnes universitātes profesoru.

Kronekers deva ieguldījumu arī nepārtrauktības attīstībā, pārveidojot iracionālus skaitļus par reāliem skaitļiem. Matemātiskajā analīzē viņš apstrīdēja sava kolēģa Karla Veierštrāsa formulējumu nepārtrauktai, nekur nediferencējamai funkcijai. 1850. gada publikācijā *Par piektās pakāpes vienādojumu vispārīgu risināšanu* Kronekers atrisināja piektās pakāpes vienādojumu, pielietojot grupu teoriju.

Kronekera finitisms padarīja viņu par intuicionisma pionieri matemātikas pamatos.

Kronekers mira 1891. gada 29. decembrī Berlīnē. Viņš ir apglabāts Sv. Mateusa Kirhofa kapsētā Šēnebergā, Berlīnē, netālu no Gustava Kirhofa.

Bibliogrāfija
-------------

Primārā:

* 1887. "On the concept of number" in Ewald, William B. ed. 1996. *From Kant to Hilbert: A Source Book in the Foundations of Mathematics*, 2 vols. Oxford Uni. Press: 947-55.
* Jean van Heijenoort (1967), From Frege to Godel: A source Book in Mathematical Logic. 1879-1931, Harvard University Press, Cambridge, Mass. ISBN 0-674-32449-8 (pbk.)

Sekundārā:

* Eric Temple Bell, 1986. *Men of Mathematics*, Simon and Schuster, New York.
* Martin Davis (2000), *Engines of Logic, Mathematicians and the origin of the Computer*, W.W. Norton & Company, New York. ISBN 0-393-32229-7 pbk.

Atsauces
--------

1. ↑  Leopolds Kronekers

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Leopolds Kronekers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Leopold Kronecker, The Mathematics Genealogy Project.
* Polinomiālo vienādojumu risinātājs, kas izmanto Kronekera metodi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 64088533
* LCCN: n84804770
* ISNI: 0000 0001 2136 5453
* GND: 118567020
* SELIBR: 237503
* SUDOC: 032957440
* BNF: cb12388213f (data)
* BIBSYS: 1048429
* MGP: 17982
* NKC: mub2017947762
* CiNii: DA05123835

 |

 |