recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daniels Hants** ir angļu mūziķis, dziesmu autors un producents. Viņš ir elektroniskās mūzikas grupas Ladytron līdzdibinātājs, galvenais dziesmu autors un producents.

Biogrāfija
----------

Viņš iepazinās ar Rubenu Vū Liverpūlē 1995. gadā un izveidoja grupu Ladytron ar viņu 1999. gadā kopā ar Miru Arojo un Helēnu Marniju.

2003. gadā viņš izveidoja klubu Liverpūlē "Evol" un vēlāk sadarbojās pilsētā 2005. gadā slavenajā bārā "Korova". Papildus grupai, viņš uzstājas arī kā diskžokejs pa visu pasauli gan solo, gan ar citu grupu biedriem. Viņš dziedāja Ladytron dziesmās "International Dateline" un "Versus".

Viņš ir bijis producents citiem mūziķiem - Kristīnai Agilerai, Marinai Gasolīnai un Niue, un remiksejā Deiva Gāna, Soulwax, Placebo, Simian, Pola Velera un Blondie dziesmas.

Viņš strādāja pie vairākām filmām, tai skaitā "Would You Rather", Saša Greja galvenajā lomā, sadarbībā ar islandiešu draugu Bardi Johansonu. Hants pievienojās grupai Pink Industry kā ģitārists viņu pirmajā koncertā pēc 25 gadu pauzes 2012. gada janvārī Sanpaulu, Brazīlijā.

Hants producēja Ladytron biedres Helēnas Marnijas debija albumu Crystal World, kas tika izlaists 2013. gadā. Viņš pašlaik producē gaidāmo sesto Ladytron albumu un strādā pie citiem nesaistītiem projektiem.

2016. gadā viņš līdzproducēja grupas Lush labumu *Blind Spot (EP)*.

Instrumenti
-----------

* Roland SH-09, Crumar Stratus (604 tūre);
* Sequential Circuits Pro-One, Korg Delta, Roland SH-09 (Light & Magic tūre);
* Vox Phantom Six Strings ģitāra, Roland SH-09, Korg MS200B (*Witching Hour* tūre);
* Vox Phantom Six Strings ģitāra, Roland SH-201, Korg MS2000B (Velocifero tūre);
* Crumar Stratus (Best of 00-10 un Gravity the Seducer tūres).

Diskogrāfija
------------

### Ladytron

* *604* (2001)
* *Light & Magic* (2002)
* *Witching Hour* (2005)
* *Velocifero* (2008)
* *Gravity the Seducer* (2011)

Atsauces
--------

1. ↑  [
 «Wright, Jade»]. (2008-04-25).
2. ↑  «Interview». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 5. janvārī.
3. ↑  [
 «Geslani, Michelle»]. (19 February 2016).
**Lavrentija** (krievu: *Лаврентия*, čukču: *Ӄытрын*, naukaniešu: *Ӄышы*, unazigmita: *Ӄытжын*) ir ciems un osta Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidū Čukotkas rajona administratīvais centrs. Izvietojies Čukču pussalas austrumos Lavrentijas līča krastā.

Vēsture
-------

Ciems dibināts 1927. gadā, kad Lavrentija līča krastā tika izveidota Čukotkas kultūras un izglītības bāze (*Чукотская культбаза*), tās izveidotājs un pirmais vadītājs bija latviešu etnogrāfs, vēlākais Ļeņingradas Ziemeļu tautu institūta rektors Kārlis Lukss. 1928. gada rudenī šeit jau darbojās internātskola, veterinārmedicīnas punkts, slimnīca, laivu remontdarbnīca, faktorija; bija uzbūvētas 3 dzīvojamās mājas.

Pēc Čukotkas nacionālā apvidus nodibināšanas 1930. gadā Lavrentija bija apvidus administratīvais centrs līdz 1932. gadam, kad tas tika pārcelts uz Anadiru. No 1940. līdz 1946. gadam no Ueļenas uz Lavrentiju tika pārceltas rajona administratīvās iestādes.

1950. gados Lavrentija bija viens no reģiona ciemiem, uz kuru pārcēla iedzīvotājus no likvidētajiem čukču un eskimosu piekrastes ciemiem. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās ir briežkopība, zveja un tradicionālās jūras dzīvnieku medības.

Infrastruktūra
--------------

Lavrentijā darbojas skola, bibliotēka, slimnīca, kultūras centrs, novadpētniecības muzejs. Līdzās ciemam ir lidosta, kas nodrošina regulāru aviosatiksmi ar Anadiru. 40 km garš autoceļš savieno ar Lorinas ciemu un Lorinas karstajiem avotiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Предварительная оценка численности населения на 1 января 2022 года».
2. ↑  МОУ "Центр образования с. Лаврентия". Историческая справка
3. ↑  В. Ф. ПИСИГИН "ПОСОЛОНЬ". ЧАСТЬ III. ЛАВРЕНТИЯ.
4. ↑  Виктор НИКИФОРОВ. Уездная история. Общественно–политическая газета Чукотского АО "Крайний Север"

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lavrentija***.
* basov\_chukotka Пешком из Лорино в Лаврентия
* tatianaksii Чукотка. Село Лаврентия – место, где встречаются океаны
Arhaiskā grieķu alfabēta 6. burts - digamma
**Digamma** (**Ϝ, ϝ**;grieķu: *βαυ*) - arhaiskā grieķu alfabēta 6. burts. Tāpat kā ipsilons (**Υ**, **υ**), cēlies no feniķiešu burta  — *vav*. Apzīmēja skaņu [w], kas VIII gs. p. m. ē. pazuda no grieķu valodas izrunas un rakstības; tādēļ burts nav iekļauts klasiskajā 24 burtu sengrieķu alfabētā. Agrākajā grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 6, bet vēlāk to aizvietoja ar ligatūru stigma (**Ϛ**, **ϛ**). No burta "digamma" cēlies latīņu alfabēta burts **F**.

Ārējās saites
-------------

* vau/digamma

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Grieķu alfabēts |
| --- |
|  |
| 
* Alfa Αα
* Bēta Ββ
* Gamma Γγ
* Delta Δδ
* Epsilons Εε
* Zēta Ζζ
* Ēta Ηη
* Tēta Θθ
* Jota Ιι
* Kapa Κκ
* Lambda Λλ
* Mī Μμ
* Nī Νν
* Ksī Ξξ
* Omikrons Οο
* Pī Ππ
* Ro Ρρ
* Sigma Σσς
* Tau Ττ
* Ipsilons Υυ
* Fī Φφ
* Hī Χχ
* Psī Ψψ
* Omega Ωω

 |
|  |
| Citi grieķu burti | 
* Digamma
* Stigma
* Hēta
* Sans
* Kopa
* Sampi
* Šo

 |

 |
**Aleksandrs Grēvens** (vācu: *Alexander Gräven*, 1679–1746) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs, Jelgavas vācu draudzes virsmācītājs un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents (1717-1746).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1679. gada 13. augustā Salgalē mācītāja Kristiāna Grēvena ģimenē. Mācījās Bauskas un Jelgavas pilsētas skolās, studēja teoloģiju Kēnigsbergas universitātē (1695–1698). Strādāja par mācītāju Codes (1699–1710), Salgales (1711–1712), Sēlpils un Sunākstes draudzēs (1713–1717). 

1717. gadā viņu iecēla par Jelgavas vācu draudzes mācītāju, Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendentu un skolu inspektoru. Viņa vadībā Jelgavā iespieda latviešu luterāņu baznīcas rokasgrāmatu četrās daļās (1722–1727). 
Kopā ar Vidzemes ģenerālsuperintendentu J. B. Fišeru viņš organizēja Bībeles otro izdevumu (1739) un sagatavoja G. Manceļa sprediķu grāmatas atkārtu izdevumu.

Miris 1746. gada 26. augustā Jelgavā.

Darbi
-----

* Latviešu luterāņu baznīcas rokasgrāmata četrās daļās (*Lett. Kirchen-Agende*, 1722–1727, 1771)
* Jelgavas jauna un pilnīga latviešu dziesmugrāmata (*Kurl. lett. Gesangbuch*, 1727)
* Jauna latviešu baznīcas kungu grāmata (*Vollständiges Kirchen-Buch*, l727, 1744)

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
2. ↑  LNB Reto grāmatu un rokrakstu nodaļa
**Rihards fon Bergmanis** (vācu: *Richard von Bergmann*, 1805–1878) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs. Profesora Ernesta fon Bergmaņa (1836-1907) tēvs un profesora Gustava fon Bergmaņa (1878-1955) vectēvs. Latviešu literārās biedrības biedrs (no 1837).

Dzīvesgājums
------------

Rihards fon Bergmanis dzimis Rīgā 1805. gada 2. jūlijā Rūjienas luterāņu draudzes mācītāja Benjamiņa fon Bergmaņa un viņa sievas Eleonoras Vilhelmīnes, dzim. Polhovas (1780-1846) ģimenē.
Studēja Tērbatas universitātes teoloģijas fakultātē (1824—1829), līdz 1831. gadam papildinājās Berlīnē. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par mājskolotāju Saukas mežziņa Kades ģimenē un Mazsalacas mācītājmuižā (1831-1833). 

1834. gadā kļuva par sava tēva Rūjienas luterāņu draudzes mācītāja Benjamiņa fon Bergmaņa palīgu, tad par draudzes mācītāju (1842-1878). 

Miris no vēža 1878. gada 13. janvārī Tērbatā sava dēla ķirurga Ernesta fon Bergmaņa mājā.

Bērni
-----

Mācītājs Rihards fon Bergmanis bija 1836. gadā precējies ar Bertu Karolīni, dzim. Krīgeri (1816-1877). Viņiem bija 8 bērni:

1. Ernests Gustavs Benjamins fon Bergmanis (1836-1907) - ķirurgs, profesors
2. Vilhelmīne Karolīne (dzim. 1838)
3. Gustavs Liboriuss Baltazārs (dzim. 1840)
4. Frīdrihs Vilhelms (dzim. 1843)
5. Berta Eleonora Paulīne (1846-1848)
6. Johanna Helēna Juliāna (1848-1851)
7. Reinholds Rihards Georgs fon Bergmanis (1850-1913) - fiziķis, meteorologs
8. Eduards Liboriuss Firhtegots fon Bergmanis (1852-1900) - Rūjienas luterāņu mācītājs

Atsauces
--------

1. ↑  EEVA: Digital Text Repository for Older Estonian Literature[novecojusi saite]
2. ↑  Des Palm Bergmann Nachkommen 1672-1886
**Artjoms Pingins** (krievu: *Артём Александрович Пингин*; dzimis 2008. gada 1. februārī) ir Krievijas starptautiskais meistars šahā (2023).

Biogrāfija
----------

Jekaterinburgas šaha skolas audzēknis. 2016. gadā Prāgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. 2016. gadā ieņēmis trešo vietu Krievijas jauniešu šaha kausa izcīņā U9 vecuma grupā. 2018. gada augustā Rīgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā O10 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2023. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Chess Championship B8 Prague 2016 - Boys Under 8
2. ↑  Final cup of Russia-2016 B9
3. ↑  European Youth Chess Championship O-10 - 2018

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Pauls Fēlikss Šmits** (*Paul Felix Schmidt*; 1916. gada 20. augusts Narva — 1984. gada 11. augusts Allentouna) bija vācbaltiešu izcelsmes Igaunijas, Vācijas un ASV starptautiskais meistars šahā (1950). Pēc profesijas — ķīmiķis.

Biogrāfija
----------

### Dzīve Igaunijā

1934. gadā beidzis skolu Tallinā, pēc tam divus gadus mācījies Tartu Universitātē, kuru nav pabeidzis. 1930. gadu otrajā pusē bijis viens no Igaunijas spēcīgākajiem šahistiem un nopietns konkurents tā laika Igaunijas šaha līderim Paulam Keresam. 1936. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Keresu par Igaunijas šaha čempiona nosaukumu — 3½:3½. 1937. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Pērnavā, apsteidzot Keresu, Gideonu Štālbergu un Salo Floru.

Pārstāvējis Igaunijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1937, 1939) un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1939) medaļu.

### Dzīve Vācijā

Pēc 1939. gada Pasaules šaha olimpiādes Buenosairesā atgriezies Eiropā un kā etniskais vācietis pārgājis Vācijas pilsonībā. Otrā pasaules kara gados sekmīgi piedalījies dažādos šaha turnīros. 1940. gadā izcīnījis 2. vietu Vācijas 32. šaha čempionātā, bet gadu vēlāk dalījis pirmo vietu Vācijas 32. šaha čempionātā un uzvarējis papildu mačā par čempiona nosaukumu ar 3½:½. 1942. gadā Zalcburgā piedalījies spēcīgā starptautiskā šaha turnīrā un dalījis 3.-4. vietu (uzvarēja Aleksandrs Aļehins).

Pēc kara šaha turnīros spēlējis retāk, arī rezultāti vairs nav sasnieguši iepriekšējo līmeni, jo radušās problēmas ar veselību. 1949. gadā Rietumvācijā publicējis savu grāmatu par šahu — "Šaha meistars domā" (vācu: *"Schachmeister denken"*). Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Šmitam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

### Dzīve ASV

1951. gadā aizstāvējis ķīmijas doktora grādu Heidelbergas Universitātē un drīz vien kopā ar sievu pārcēlies uz Kanādu, bet vēlāk uz ASV, kur apmeties Filadelfijā un uzsācis darbu kā universitātes profesors. Vēlāk pārgājis darbā uz *Bell Telephone Company* un apmeties Pensilvānijas pilsētā Allentounā, kur līdz savai aiziešanai pensijā 1982. gadā nodarbojies ar elektroķīmijas pētniecību. Mūža pēdējā posmā ar šahu nodarbojies maz, pārsvarā spēlējis tikai vieglās partijas, tomēr sadraudzējies ar citu zinātnei pievērsušos šahistu Rubenu Fainu. Miris no miokarda infarkta.

Atsauces
--------

1. ↑  Parnu (1937)
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Paul Schmidt
3. ↑  32. Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1940 in Bad Oeynhausen
4. ↑  33. Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1941 in Bad Oeynhausen
5. ↑  «Salzburg 1942». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 3. augustā. Skatīts: 2014. gada 7. martā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 37784376
* ISNI: 0000 0000 1634 8790
* GND: 121834735
* BIBSYS: 90707935
* BNE: XX1605327

 |

 |
Ģerbonis
**Brandenburgas markgrāfiste** (vācu: *Markgrafschaft Brandenburg*) bija valsts Svētās Romas impērijas sastāvā no 1157. līdz 1806. gadam. Brandenburgai bija liela loma Prūsijas Karalistes un Vācijas Impērijas veidošanās vēsturē, kā Brandenburgai-Prūsijai. Kopš 1945. gada daļa Brandenburgas teritorijas atrodas Polijas sastāvā.

Sāka veidoties vācu iekarotajās slāvu vendu zemēs. No 1157. gada galvaspilsēta bija Brandenburga pie Hāfeles, kurai 1417. gadā sekoja Berlīne. Pēc 1356. gada, kad Brandenburgas valdniekiem piešķīra ietekmīgo kūrfirsta titulu, Brandenburgu sauca arī par Brandenburgas kūrfirstisti (*Kurfürstentum Brandenburg*). No 1415. gada Brandenburgā valdīja Hohencollernu dinastija un nākamajos gadsimtos tās liktenis aizvien vairāk saistījās ar Prūsijas hercogisti.

* Markgrāfistes zemes 1320. gadāMarkgrāfistes zemes 1320. gadā
* Brandenburga impērijas robežās, 1618Brandenburga impērijas robežās, 1618
* Brandenburgas-Prūsijas izplešanās, 1600-1795Brandenburgas-Prūsijas izplešanās, 1600-1795
Premontrē abatija ap 1780. gadu
**Premonstrieši** jeb *norbertieši* ir mūku ordenis, kuru 1120. gadā dibināja Sv. Norberts ar augustīniešu regulu. Ordeņa nosaukums cēlies no ordeņa izcelsmes klostera *Praemonstratum*, tas ir, *Pratum monstratum* - "(no debesīm) rādītā pļava", franciski - Premontrē (*Prémontré*), kurš atrodas Kusī (*Coucy*) mežā pie Reimsas. Kad 1126. gadā Romas pāvests apstiprināja ordeni, tam bija jau astoņi klosteri. Darbodamies misijas darbā, galvenokārt vendu apgabalos, premonstrieši skaitliski pieauga un izplatījās, viduslaiku beigās tiem bija ap 600 patstāvīgu nometņu 30 iecirkņos.

Premonstriešu ordenis aktīvi iesaistījās arī zemgaļu kristīšanas misijā pēc tam, kad 1228. gada 11. decembrī pāvests Gregorijs IX atļāva Zemgales bīskapam Lambertam no Solrē izraudzīt savam misijas darbam vienu domkungu un vienu laicīgo brāli no katra premonstriešu ordeņa konventa vācu zemēs. Ordeņa pozīcijas Livonijā vēl vairāk nostiprinājās, kad 1229. gadā Magdeburgas domkungu, premonstriešu ordeņa locekli Nikolaju fon Nauenu ievēlēja par Rīgas bīskapu. Zemgales bīskapijas kapitulam Mežotnē pāvests piešķīra premonstriešu ordeņa satversmi.

Trīspadsmitā gadsimta beigās premonstriešu stingrā kārtība atslāba. Dažādu reformu mēģinājumu iznākumā 1630. gadā izstrādāja jaunus statūtus, kas pārveidoja ordeņa tradīcijas jezuītu dievbijības un restaurācijas katolicisma garā.

Mūsdienās ordeni pārvalda Premontrē klostera abats un ģenerālkapituls, kas sākumā ik gadus, vēlāk ik pa trim gadiem, un bieži arī vēl retāk sanāca *Premontre* klosterī. Ordeņa locekļi sadalās kanoniķos, kleriķos, novičos un laju brāļos. Ordeņa locekļu tērps gatavots no baltas vilnas. Sv. Norberts nodibināja arī savā laikā diezgan izplatīto **premonstriešu sieviešu ordeni**, kas sākotnēji dibināja savas nometnes vīriešu klosteru tuvumā un bija no tiem atkarīgas, vēlāk sāka veidot patstāvīgus sieviešu klosterus. Premonstriešiem ir arī savs terciāriešu ordenis.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Premonstrieši*** |

* Ordeņa mājaslapa (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 127399197
* LCCN: n84093751
* ISNI: 0000 0001 2153 8887
* GND: 1009039-3
* SELIBR: 221961
* HDS: 011722
* NKC: ko2002148877

 |

 |
**Hermanis Ernsts Adolfi** (vācu: *Hermann Ernst Adolphi*; dzimis 1863. gada 4. jūnijā, miris 1919. gada 14. maijā) bija vācbaltiešu anatoms, Tērbatas Universitātes anatomijas profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Cēsīs pilsētas ārsta Alekša Adolfi gimenē, no 1878. līdz 1882. gadam mācījās Bērzaines ģimnāzijā. Beidzis Vidzemes guberņas ģimnāziju Rīgā. No 1882. līdz 1888. gadam studēja medicīnu Tērbatas Universitātē. No 1891. gada prozektors Tartu. Papildinājies Berlīnē, Utrehtā un Parīzē. Vēlāk pasniedzējs Tērbatas Universitātē, anatomijas profesors un Anatomijas institūta direktors (1912-1916; 1918). Sarkanās armijas uzbrukuma dēļ 1918. gada beigās devās uz Kēnigsbergu, kur beidza dzīvi pašnāvībā.

Ārējās saites
-------------

* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2760149489091093810006
* LNB: 000243888
* GND: 1178955613

 |

 |
Transferīn, Human.
**Transferīns** ir asins plazmas metālu saistoša transportējošā olbaltumviela. Tā ir galvenais dzelzs piegādātājs šūnām. Dzelzs, saistoties ar transferīnu, zaudē savu toksiskumu. Katra transferīna molekula spēj saistīt ne vairāk kā divus trīsvērtīgās dzelzs (Fe3+) jonus. Dzelzs katjonam atbilstošais anjons parasti ir bikarbonāts.

Struktūra
---------

Cilvēku transferīns ir polipeptīds ar molekulmasu apmēram 80000 Da, kurā ietilpst 679 aminoskābes.

Klīnikā
-------

Klīniski izmanto dažu slimību diagnostikā. Izmeklēšanas materiāls ir asins serums. Indivīdiem, jaunākiem par 7 dienām, transferīna līmeņa norma ir 1,3—3,6 g/l; vecākiem par 1 gadu — 2,0—3,6 g/l.

Transferīna līmeņa kāpšana novērojama pie dzelzs deficīta anēmijas. Transferīna līmeņa pazemināšanos novēro pie akūtas fāzes reakcijas (mazinās pirmo 17-48 stundu laikā), hemoglobīna sintezēšanas traucējumiem, neefektīvas eritropoēzes (talasēmija, megaloblastiskā anēmija, anēmijas pie hroniskām infekcijām), hemohromatozes, aknu slimībām, nepilnvērtīga uztura, audzējiem; nefrotisks sindroms un gastroenteropātijas var būt iemesls olbaltumu zudumam; iespējams transferīna sintezēšanas traucējums.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Клиническая лабораторная диагностика*: национальное руководство: в 2 т. – Т. I. / под ред. В.В. Долгова, В.В. Меньгикова. – М.: ГЭОТАР-Медиа, 2012. – 928 с. ISBN 978-5-9704-2129-1 (т. I), ISBN 978-5-9704-2127-7 (общ.)
2. ↑  *Transferrin Archived 2012. gada 11. decembrī, at Archive.is*.
3. ↑  Goldouzian Z. Goldouzian F. Momen-Heravi M. and Chamani J. *The Investigation of the Interaction between Human Serum Transferring with Colchicine in the Presence of Pb+2 Ions: Synchronous Fluorescence Measurements*. Journal of Chemical Health Risks 1(2): 13-15, 2011
**C/2007 N3** jeb **Luliņas komēta** ir neperiodiskā komēta. Tā pirmoreiz nofotografēta Luliņas observatorijā (鹿林天文台), Taivānā. Novērotājiem no Zemes komēta sasniedza spožuma maksimumu 2009. gada 24. februārī starp zvaigžņlielumu +4 un +6, kad tā atradās 61 miljonu km attālumā no Zemes. Tā kļuva saskatāma ar neapbruņotu aci 7. februārī. 

Komētu pirmoreiz nofotografēja ķīniešu astronoms Liņs Čišens (林啟生), kas Luliņas observatorijā strādāja pie Zemei tuvo objektu meklēšanas. Savukārt Ķīnas students Je Cjuaņdži (葉泉志) identificēja jaunu objektu Liņa uzņemtajos attēlos. Sākotnēji objekts tika noturēts par asteroīdu, bet vēlāk uzņemtajos attēlos bija redzama koma. Koma ir zaļganā krāsā, ko dod izplūstošais ciāns (CN)2 un divatomu ogleklis C2.

2009. gada 4. februārī Itālijas astronomi novēroja, ka no Luliņas komētas atdalījās astes fragments. Zinātnieki to skaidro ar magnētiskajiem traucējumiem Saules vējā, kas triecas pret komētu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «JPL Small-Body Data (C/2007 N3)». JPL NASA. Skatīts: 2009-02-16.
2. 1 2  Chris Peat. «Comet C/2007 N3 Lulin». *Heavens-Above GmbH*. Heavens-Above.com. Skatīts: 2009-02-16.
3. ↑  Catch Comet Lulin at Its Best! Archived 2009. gada 10. janvārī, at Archive.is Alan MacRobert and Greg Bryant
4. ↑  «DISCONNECTED TAIL». Skatīts: 2009-02-09.

Ārējās saites
-------------

* C/2007 N3 attēli
* Zemei tuvojas komēta bez astes Māris Krūmiņš, Neatkarīgā Rīta Avīze, 2009-02-21
Šis raksts ir par Lonastes satekupi. Par Ventas pieteku skatīt rakstu Lejējupe.

**Raķupe**, arī **Dižupe**, augštecē — **Moricupe**, ir Lonastes kreisā satekupe Talsu un Ventspils novados. Sākas mežainā un purvainā apvidū ziemeļaustrumos no Valdgales pagasta Lielsalām, saplūstot Zemdegsupei, Dingsvalkam un Sundzeru valkam. Upe stipri līkumaina, ar vecupēm; plūst rietumu—ziemeļrietumu virzienā pa Dundagas pacēluma rietumu malu un Ugāles līdzenumu. Pie Lonastes ciema saplūst ar Pāci, veidojot Lonastes upi. Lielākās pietekas ir Pārkakte (7 km), Atara, Vēžvalks, Dzērves valks (labās), Veciere (12 km), Bērzvalks, Vecbelzējvalks, Pesteļvalks (kreisās). Upes vidustecē un lejtecē kopš 1987. gada ierīkots Raķupes ielejas dabas liegums.

Atsauces
--------

1. ↑  Ūdens saimniecisko iecirkņu klasifikators, 2005
2. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
3. ↑  *Latvijas daba*. 4. sējums. Rīga : Preses nams. 1997. 216. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Raķupes pietekas |
| --- |
|  |
| Satekupes | 
* Dingsvalks (kreisā)
* Zemdegsupe (labā)

 |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Bērzvalks
* Pesteļvalks
* Sundzeru valks
* Vecbelzējvalks
* Veciere

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Atara
* Dzērves valks
* Krojvalks
* Vēžvalks

 |

 |
**Eduards Liboriuss Firhtegots fon Bergmanis** (vācu: *Eduard Liborius Fürchtegott von Bergmann*, 1852–1900) bija vācbaltiešu izcelsmes Rūjienas luterāņu mācītājs.

Dzīvesgājums
------------

Eduards fon Bergmanis dzimis 1852. gada 31. janvārī Rūjienā vietējā luterāņu draudzes mācītāja Riharda fon Bergmaņa (1805-1878) un viņa sievas Bertas Krīgeres (1816-1877) ģimenē kā astotais bērns. Vecākie brāļi Ernests Gustavs Benjamins fon Bergmanis (1836-1907) un Reinholds fon Bergmanis (1850-1913).
Studēja filozofiju un teoloģiju Tērbatas universitātē. Studentu korporācijas *Livonia* loceklis (1872-1875).

Kopš 1876. gada bija palīgmācītājs nāves sava tēva draudzē, bet pēc viņa nāves 1878. gadā kļuva par Rūjienas luterāņu draudzes mācītāju (1878-1889). Draudzei pieaugot, to sadalīja Ziemeļu un Dienvidu Rūjienas draudzē. E. Bergmanis bija Dienvidu draudzes mācītājs, bet latviešu izcelsmes mācītājs Mārtiņš Grosbergs par Ziemeļu draudzes mācītāju. Šajā laikā viņš daudz laika veltīja Bergmaņu dzimtas vēstures apkopošanai, ko izdeva 1886. gadā. 

Pēc konflikta ar draudzi viņš 1889. gadā atstāja Rūjienu un par mācītāju Rūjienas Dienvidu draudzē iecēla Kārli Bēru. Pārcēlās uz dzīvi Baku.

Miris 1900. gada 13. septembrī Turcijas pilsētā Dijarbakirā (*Diyarbakır*).

Darbi
-----

* Eduard von Bergmann. Des Palm Bergmann Nachkommen 1672-1886. Riga: 1886

Atsauces
--------

1. ↑  EEVA: Digital Text Repository for Older Estonian Literature[novecojusi saite]
2. ↑  www.ra.ee
3. ↑  Rūjienas Sv. Bērtuļa draudze
**Benzaldehīds** (benzolkarbonāls, C6H5CHO) ir bezkrāsains eļļains šķidrums ar raksturīgu rūgto mandeļu smaržu. Glabājot kļūst dzeltenīgs. Nepilnīgi attīrīts benzaldehīds ātri oksidējas līdz benzoskābei autooksidācijas procesu dēļ. Benzaldehīds ir vienkāršākais aromātiskais aldehīds. Ūdenī šķīst slikti.

Atrašanās dabā
--------------

Benzaldehīda savienojumi glikozīdu veidā (amigdalīns) atrodas rūgto mandeļu un citu augu augļu kauliņos (aprikozēs, persikos u. c.), ievu lapās.  

Amigdalīnam sadaloties skābju vai fermentu iedarbībā, rodas benzaldehīds, zilskābe un glikoze.

Tā kā zilskābe ir ļoti toksiska, lietojot uzturā mandeļu un citu augļu kauliņu kodolus, var saindēties.

Iegūšana
--------

Iegūst, oksidējot benzilspirtu vai toluolu. Var iegūt arī, pārziepojot benzālhlorīdu C6H5CHCl2. Rodas, reaģējot benzolam ar CO.

Īpašības
--------

Tāpat kā alifātiskie aldehīdi, viegli pievieno HCN, NaHSO3 un tamlīdzīgas vielas:

C6H5CHO + HCN → C6H5CH(OH)CN
Karsējot sārmu klātienē, disproporcionējas par benzilspirtu un benzoskābi (sk. Kanicāro reakcija).

KCN klātienē veido benzoīnu:

2C6H5CHO → C6H5CH(OH)COC6H5
Benzoīna tipa kondensācija notiek tikai ar aromātiskajiem aldehīdiem.

Kondensējas ar acetanhidrīdu, rodoties kanēļskābei (sk. Perkina reakcija).

Benzaldehīds viegli pievieno skābekli, rodoties nestabilam savienojumam C6H5COOOH (peroksibenzoskābe), kas sadalās par benzoskābi un atomāro skābekli. Atomārais skābeklis savukārt viegli oksidē citas benzaldehīda vai citu vielu molekulas. Tādējādi benzaldehīdu var uzskatīt par savdabīgu "skābekļa pārnesēju".

Izmantošana
-----------

Lieto krāsvielu un smaržvielu sintēzēm, parfimērijas kompozīcijās, kā pārtikas aromatizatoru un šķīdinātāju.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie aldehīdi |
| --- |
|  |
|  | 
* Formaldehīds
* Acetaldehīds
* Akroleīns
* Glikolaldehīds
* Glicerīnaldehīds
* Glioksāls
* Benzaldehīds
* Furfurols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85013226
* GND: 4144489-9

 |

 |
**Zvīņainais kadiķis** (latīņu: *Juniperus squamata*) ir ciprešu dzimtas skujkoku suga, kura savvaļā ir sastopama Himalajos un Ķīnā.

Tā ir Haibaras Pahtūnhvas provinciālais koks (neoficiāli).

Suga ir populāra bonsai mākslā.

Apraksts
--------

Zvīņainais kadiķis ir mūžzaļš krūms (retāk mazs koks), kas sasniedz 2—10 metru augstumu (retāk līdz 15 m), ar brūnu mizu un noliektu līdz neregulāri konusveida vainagu. Lapas ir platas adatas, 3—9 mm garas, sakārtotas sešās rindās trīs virpuļos, bieži vien tās ir spilgti zilganzaļā krāsā. Čiekuri ir ogveidīgi, lodveida līdz olveida, 4—9 mm gari un 4—6 mm diametrā. Bieži vien tie ir spīdīgi melni un satur vienu sēklu; tie nobriest apmēram 18 mēnešos. Vīrišķie čiekuri ir 3—4 mm gari un agrā pavasarī izmet ziedputekšņus. Lielākoties īpatņi ir divmāju, ar ziedputekšņiem un sēklu čiekuriem, kas veidojas uz atsevišķiem augiem, bet dažkārt ir vienmāju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kadiķu sugas » Skaistākās šķirnes īsumā». *lv.green-wiki.org*. Skatīts: 2022-12-14.
2. ↑  «Blue Star Juniper Bonsai Care (Juniperus squamata)». *Bonsaiable* (angļu). 2022-07-13. Skatīts: 2022-12-14.
3. ↑  Robert P. Adams. *Junipers of the world : the genus Juniperus*. Vancouver, B.C. : Trafford, 2004. ISBN 1-4120-4250-X. OCLC 57583191.
4. ↑  Aljos Farjon. *A monograph of Cupressaceae and Sciadopitys*. Richmond, Surrey, UK : Royal Botanic Gardens, Kew, 2005. ISBN 1-84246-068-4. OCLC 61161483.
5. ↑  «Juniperus squamata in Flora of China @ efloras.org». *www.efloras.org*. Skatīts: 2022-12-14.
**Hermanis Asars** (1882—1942) bija latviešu žurnālists un revolucionārs. Alkoholisma apkarošanas kustības aktīvists.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1882. gada 7. martā Kauguru pagastā rentnieka ģimenē. Jāņa Asara brālis. Mācījās Kauguru pagastskolā, E. Heines privātskolā Valmierā. Studēja Tērbatas Universitātē farmāciju, bija aptiekāra māceklis Valmierā (1897-1900), aptiekāra palīgs Rīgā (1900-1905). Līdztekus darbojās atturības biedrībā "Auseklis", strādāja laikrakstos "Dienas Lapa" (1902-1903) un "Pēterburgas Avīzes" (1905). Publicēja demokrātiskas ievirzes rakstus par izglītības, literatūras u. c. jautājumiem, teātra recenzijas. 1905. gada revolūcijas laikā aktīvi piedalījās sabiedriski politiskajos notikumos, par piedalīšanos revolucionārajā kustībā arestēts. Pēc atbrīvošanas vadīja žurnālu "Stari" (1908) un piedalījās Latviešu skatuves biedrības un Jaunā Rīgas teātra dibināšanā, bija laikraksta "Jaunā Dienas Lapa" redakcijas loceklis (1909-1914).

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma strādāja laikrakstā "Jaunais Vārds" un žurnālā "Domas" (1914-1915). Par Krievijas armijas un valdības kritiku Petrogradas Latviešu bēgļu kongresā 1915. gada oktobrī viņu apcietināja un izsūtīja uz Irkutskas guberņas Ņižņeudinskas pilsētu. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas H. Asaru ievēlēja par Irkutskas guberņas zemstes valdes priekšsēdētāja vietnieku. Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā viņu kā Irkutskas latviešu pārstāvi ievēlēja Sibīrijas valsts domē. 1919. gadā viņš Irkutskā organizēja Sibīrijas, Urālu un Tālo Austrumu latviešu nacionālo centru un Vidussibīrijas latviešu koloniju pārstāvju kongresu, kas ievēlēja Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālo padomi. Bija biļetena "Brīvā Latvija" redaktors. 1920. gadā kopā ar Imantas pulku atgriezies Rīgā, strādāja laikrakstā "Latvijas Sargs" (1920-1922), bija laikraksta "Latvis" galvenā redaktora palīgs (1921-1928), Rīgas pilsētas domnieks (1923).

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 31. martā viņu apcietināja un deportēja uz PSRS. Miris 1942. gadā Gulaga nometnē.

Darbi
-----

* L. Andrejeva "Karalis bads" tulkojums (1908)
* G.Hauptmaņa "Pirms saules lēkta" tulkojums (teātrī 1908, grāmatā 1909)
* "Par gaišāku un labāku nākotni" (1939)
* "Kas mums darāms?" (1939)

Atsauces
--------

1. ↑  «biblioteka.valmiera.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 23. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 72975736
* LNB: 000126277
* LCCN: n88654636
* ISNI: 0000 0000 2979 2970

 |

 |
***Regina Baltica*** (no itāļu valodas — 'Baltijas karaliene'; agrākie nosaukumi ***Viking Song***, ***Braemar***, ***Anna Karenina***) ir kruīza prāmis. Uzbūvēts 1980. gadā *Wärtsilä* piederošajā Perno kuģu būvētavā Turku. Kopš 2006. gada pierakstīts Rīgas ostā.

2006. gada 22. februārī Rīgas Brīvostas pārvalde parakstīja līgumu uz 5 gadiem ar Igaunijas kuģniecības sabiedrību *Tallink* par regulāru prāmju kustību starp Rīgu un Stokholmu. Aprīlī *Regina Baltica* nomainīja nepilnu mēnesi kursējušo prāmi *Fantaasia*. Agrāk šajā līnijā kursēja *Rīgas Jūras Līnija* prāmis *Baltic Kristina*. Augustā *Regina Baltica* reģistrēts Rīgas ostā. *Regina Baltica* pirmajā gadā pārvadāja aptuveni 170 000 pasažieru.

Lai arī *Regina Baltica* bija lielākais pasažieru kuģis, kāds ir kursējis līnijā Rīga—Stokholma, 2007 gada otrajā pusē šajā līnijā prāmja noslogojums bija tuvs simts procentiem, tādēļ *Tallink* šajā līnijā 2008. gada 7. janvārī nolēma palaist otru prāmi *Vana Tallinn*.

*Regina Baltica* Rīgā 2008. gada jūnijā
2009. gada aprīlī līnijā Rīga—Stokholma prāmi *Regina Baltica* nomainīja kuģis *Romantika*. *Regina Baltica* turpmāk veica čarterreisus Vidusjūrā, bet septembrī atgriezās Rīgā. 2010. un 2011. gadā kuģis atkal tika iznomāts. Kopš 2012. gada tas kalpoja kā peldošā viesnīca. 2015. gadā *Tallink* prāmi pārdeva.

Prāmja specifika
----------------

Prāmja konstrukcijā ir izveidotas vairākas atveres. Kuģa aizmugurē tādas ir divas, bet priekšpusē viena, kas paredzētas kravas un vieglām automašīnām. Tas padara ļoti ērtu uzbraukšanu un nobraukšanu no prāmja.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Micke Asklander. «M/S *Viking Song* (1980)». *Fakta om Fartyg*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 20. decembrī. Skatīts: 2009. gada 8. jūlijs.

Ārējās saites
-------------

* Rīga atjauno satiksmi ar Stokholmu
* Company website for *Regina Baltica*
**Upsālas Universitāte** (zviedru: *Uppsala universitet*, latīņu: *Universitas Regia Upsaliensis*) ir 1477. gadā dibināta publiska universitāte Zviedrijas pilsētā Upsālā. Vecākā universitāte Skandināvijā, kas turpina savu darbību.[*nepieciešama atsauce*] Viena no tradīcijām bagātākajām universitātēm valstī, būtiski ietekmējusi Zviedrijas kultūras attīstību.

Universitāti pie Upsālas arhibīskapijas 1477. gadā ar bullu dibināja Romas pāvests Siksts IV. Universitāte nostiprinājās 17. gadsimta sākumā, kad to finansiāli atbalstīja karalis Gustavs II Ādolfs.

Universitātē ir 9 fakultātes (teoloģijas, tiesību, mākslas, valodu, sabiedrisko zinātņu, pedagoģijas, medicīnas, farmācijas, kā arī zinātnes un tehnoloģiju). Studenti, atkarībā no izcelsmes vietas, tradicionāli iedalās nācijās. Universitāte ir spēcīga dabas zinātņu jomā. Tā parasti ir starp pirmajām 120 universitātēm pasaules starptautiskajos reitingos.

Bijušo pasniedzēju un studentu vidū minami fiziķis Svante Arrēniuss (*Svante Arrhenius*, 1859—1927), ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss (*Jöns Jakob Berzelius*, 1779—1848), fiziķis Anderss Celsijs (Anders Celsius, 1701—1744), ANO ģenerālsekretārs Dāgs Hammaršelds (*Dag Hammarskjöld*, 1905—1961), rakstnieks Pers Lāgerkvists (*Pär Fabian Lagerkvist*, 1891—1974), dabaszinātnieks Kārlis Linnejs (*Carolus Linnaeus*, 1707—1778), fiziķis Andešs Jūnass Ongstrēms (*Anders Jonas Ångström*, 1814—1874), dramaturgs Augusts Strindbergs (*August Strindberg*, 1849—1912), teologs Emānuels Svēdenborgs (*Emanuel Swedenborg*, 1688—1772) un daudzi citi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Upsālas Universitāte***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 134409977
* LCCN: n79006860
* ISNI: 0000 0004 1936 9457
* GND: 1010726-5
* SELIBR: 134760
* SUDOC: 026431661
* BNF: cb11868035h (data)
* BIBSYS: 90160851
* ULAN: 500312107
* NLA: 36518902
* NKC: kn20010710659

 |

 |
**Zvirgzdu ezers** (arī **Zvirgzdenes ezers**, **Zvirgzdens ezers**) ir ezers Kurzemē Kuldīgas novadā. Krasti lēzeni, slīpi, austrumos un ziemeļaustrumos — stāvi, dibens — smilšains, dūņains, vietām siekstains un avotains. Ezerā viena 0,1 ha liela ar krūmiem un bērziem aizaugusi sala. Ietek četri grāvji un strauti, iztek Stirna uz Užavu. Mīt līdaka, plaudis, plicis, rauda, līnis, karūsa, asaris, ķīsis, zutis, rudulis, sapals, vīķe, spidiļķis, akmeņgrauzis. Ziemeļu un rietumu krastā atpūtas vietas un peldvietas.

Ezera krastā 6 viensētas, gar rietumu galu iet autoceļš V1264. Ezera ziemeļu krastā vietējas nozīmes arheoloģiskais piemineklis Grīnbergu senkapi, bet rietumu krastā — vietējas nozīmes arheoloģiskais piemineklis Ķīšu senkapi. 1976. gadā ezera krastā uzņemta latviešu spēlfilma „Ezera sonāte". 1992. gadā ezerā noslīcis latviešu kinooperators Juris Podnieks.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
2. ↑  ezeri.lv
3. ↑  Četri iespējamie Podnieka nāves iemesli. Delfi.
Šis raksts ir par mitoloģisku būtni. Par juristu un politiķi skatīt rakstu Kārlis Eņģelis.
Eņģelis (Rafaēla gleznas "Kristus augšāmcelšanās" fragments, 1499. — 1502. gadi)
Hugo Simberga glezna "Ievainotais eņģelis", 1903. gads
**Eņģelis** (sengrieķu: *ἄγγελος*, *angelos* — vēstnesis, sūtnis) ir dvēseliska saprātīga bezdzimuma būtne Ābrama reliģijās, kas pilda un vēsta augstāko spēku jeb Dieva gribu un kam piemīt pārcilvēciskas spējas.

Bieži tiek attēloti cilvēku izskatā ar sniegbaltiem spārniem aiz muguras.

Vārda etimoloģija
-----------------

Grieķiskais vārds sengrieķu: *ἄγγελος* **angelos** ir tiešais tulkojums no ivritā: מלאך *mal'ah*, kam ir tāda pati nozīme, kas savukārt izveidojies no arhaiskās saknes ivritā: לאכ, "sūtīt"; no ivrita aizgūts arī vārds arābu valodas arābu: ملاك *malak*.

Svētajos rakstos
----------------

### Vecajā Derībā

Pastāv viedoklis, kas balstīts uz Pirmās Mozus grāmatas 6:2-4, pēc kura grēcīgie eņģeļi kādreiz kopojās ar ļaudīm, radot milžus. Eņģeļi pārvērtās par cilvēkiem un nolaidās uz zemes:

>  Tanīs dienās milži bija zemes virsū, arī pēc tam, kad Dieva dēli bija gājuši pie cilvēku meitām un tās bija dzemdējušas bērnus. Tie bija varoņi, kas bija senlaikos, vīri ar vārdu.
> 
> 
>  — Bībele. Pirmā Mozus grāmata. 6:4
> 
> 

Par "Dieva dēliem" Bībelē sauc ne tikai eņģeļus, bet arī ticīgos ļaudis, līdz ar to, vadoties pēc ebreju un kristiešu tradīcijām, šī panta jēga ir tāda, ka ticīgie ļaudis sāka laulāties ar neticīgajiem, ietekmējās no viņiem, un paši morāli pagrima. No baznīcas dievvārdu viedokļa, Dieva dēli ir Seta pēcteči, bet cilvēku meitas ir Kaina pēcteči.

### Jaunajā Derībā

>  Vai tie visi nav kalpotāji gari, izsūtāmi kalpošanai to labā, kam jāmanto pestīšana?
> 
> 
>  — Bībele. Vēstule ebrejiem 1:14
> 
> 

Lielākoties, Bībelē rakstot par kritušiem un dažādiem grēkojušiem (kas nav pildījuši Dieva gribu) eņģeļiem, izmanto mazo sākumburtu, bet pieminot svētos Eņģeļus, izmanto lielo sākumburtu.

Eņģelis ar ziedu. 14. gadsimts
### Korānā

Eņģeļu pasaule ir paralēla cilvēku pasaulei, ticēšana eņģeļiem ir neatņemama Islāma ticības daļa.
Eņģeļi pilnībā pakļaujas Allāha gribai, jo atšķirībā no cilvēkiem tiem nav savu vēlmju.

Analogi citās ticībās
---------------------

* Budistiem — bodisatva.
* Zoroastrismā — Ameša Spenta, jazats.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85005001
* GND: 4014748-4
* BNF: cb119316200 (data)
* NDL: 00576659
* NKC: ph114045

 |

 |
**Feneks** (*Vulpes zerda*) ir suņu dzimtas (*Canidae*) lapsu ģints (*Vulpes*) plēsējs. Ir strīdīgs jautājums par to, vai feneks vispār pieder pie lapsu ģints, jo fenekam ir neraksturīgas īpašības lapsām; feneks veido harēmus, ko nedara citas lapsas. Fenekam ir 32 hromosomu pāri, citām lapsām ir no 35 līdz 39. Zinātnieki dalās divās daļās; pirmā grupa uzskata, ka feneks ir lapsu ģintij piederīga suga, otra grupa uzskata, ka feneks ir vienīgā sugā feneku ģintī (*Fennecus zerda*) .

Feneks dzīvo Sahāras tuksnesī Ziemeļāfrikā. Feneku bieži medī, lai gan tas nemēdz medīt mājdzīvniekus. Mednieki to ir iecienījuši kažokādas dēļ. Feneki tiek turēti arī mājās kā eksotiskie mīluļi.

Izskats un ieradumi
-------------------

Feneks ir vismazākā lapsa lapsu ģintī ar ļoti lielām ausīm; ķermeņa garums 30-40 cm, astes garums 18-30 cm, ausu garums 15 cm, augums skautā 18-22 cm, svars 1-1,5 kg. 
Feneka kažoks ir smilšu krāsā, kas ļauj tam saplūst ar tuksneša smiltīm. Lielās ausis palīdz atdzesēt ķermeni un sadzirdēt medījumu naktī, jo feneks iziet medīt tikai naktī. Tā dzirde ir tik laba, ka feneks var dzirdēt kukaiņus, kas rāpo pa smiltīm. Dienas laikā feneka kažoks atstaro saules gaismu. Ķepu apakšas ir apaugušas ar biezu vilnu, kas sargā ķepas no karstajām smiltīm.

Feneks medī sīkos grauzējus, kukaiņus, putnus, tas neatsakās no olām un tuksneša augiem, no kuriem feneks uzņem lielāko daļu ūdens. Tas ēd zāli, ogas, augļus un rok saknes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mammal Species of the World - Browse: zerda». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 13. janvārī. Skatīts: 2009. gada 20. janvārī.
2. ↑  BBC - Science & Nature - Wildfacts - Fennec fox

Ārējās saites
-------------

* Archived 2009. gada 14. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* 
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85047799
* GND: 4153992-8

 |

 |
**Tērvetes sanatorija** ir bijusī Sarkanā krusta tuberkulozes sanatorija Tērvetē, kas 2004. gadā pārveidota par rehabilitācijas centru "Tērvete".

Vēsture
-------

Tērvetes sanatorija 1932. gadā
Tuberkulozes sanatorija Tērvetē (Kalnamuižā) celta no 1930. līdz 1932. gadam pēc Latvijas Sarkanā krusta arhitekta Aleksandra Klinklāva projekta. Pēc Otrā pasaules kara to pakļāva Latvijas PSR Veselības aizsardzības Tautas komisariātam un pārdēvēja par Valsts tuberkulozes slimnīcu "Tērvete", 1946. gadā par Valsts tuberkulozes sanatoriju "Tērvete", bet 1966. gadā par Republikānisko tuberkulozes sanatoriju "Tērvete".

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā to nosauca par Valsts rehabilitācijas slimnīcu "Tērvete", bet 1993. gadā par bezpeļņas organizāciju valsts uzņēmumu Kurzemes novada rehabilitācijas centru "Tērvete". 2004. gadā izveidoja Veselības ministrijas Valsts SIA Rehabilitācijas centru "Tērvete".

Ēka
---

Fasāde veidota funkcionālisma tradīcijās. Tā ir dzelzsbetona karkasa konstrukcijas ģeometrizētu apjomu celtne ar taisnstūra rizalītiem galos un pusapaļu rizalītu centrā. Tās D fasādi izceļ plaši izvērstas stiklotas horizontālas logailu rindas. Fasādi rotā divi tēlnieka Kārļa Zemdegas darināti ciļņi, kas ir atsevišķi valsts nozīmes mākslas pieminekļi. Divi lielākie ciļņi ir katrs ar savu sižetu, kuru kopdoma risina cilvēka cīņu ar slimību un nāvi.

Atsauces
--------

1. ↑  Fonda kartīte Archived 2020. gada 5. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Centrālā fondu reģistra datu bāze
Šis raksts ir par valodnieku. Par citām jēdziena **Bārs** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Juris Bārs**, arī **Georgs Heinrihs Bārs** (vācu: *Georg Heinrich Baar*; dzimis 1808. gada 23. februārī, miris 1879. gada 19. decembrī pēc vecā stila jeb 31. decembrī pēc jaunā stila), bija ārsts un dzejnieks, pirmais latviešu valodnieks. Viņa 1847. gadā ierosinātās izmaiņas latviešu rakstībā ir mūsdienu latviešu valodas ortogrāfijas pamatā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1808. gada 23. februārī Dobeles apriņķa Līvbērzes pagasta "Lāčos" kalēja ģimenē kā jaunākais no trim bērniem, kristīts kā Georgs Heinrihs Bārs (*Georg Heinrich Baar*). Jurim Bāram bija 2 vecāki brāļi — Kārlis un Ansis. Mācījās Jelgavas vīriešu ģimnāzijā (1830—1833), vēlāk sāka studēt astronomiju Tērbatas universitātē, bet ātri nomainīja to pret medicīnas studijām, un 1842. gadā beidza medicīnas fakultāti. Strādāja par ārstu Tērbatā, Žagarē Kauņas guberņā (1842 — 1844), Dundagā (1844 — 1855) un Kuldīgā (kopš 1855. gada).

1840.
gados Juris Bārs aktīvi darbojās Latviešu literārajā biedrībā. Pēc tam, kad mainījās šīs biedrības politiskā ievirze, Juris Bārs, būdams dedzīgs pārvācošanas pretinieks, nonāca opozīcijā un pārtrauca savu valodniecisko darbību. Viņš bija pirmais, kurš aicināja reorganizēt latviešu rakstu valodu. Viņa projekts (publicēts krājumā "*Magazin*", 1847. gadā) ir mūsdienu latviešu valodas ortogrāfijas pamatā. Jura Bāra ortogrāfijā novērsti "čupu" burti, un patskaņu garums apzīmēts ar svītriņu. Viņš ir pētījis latviešu fonētiku, un pirmais pareizi noteicis skaņu sistēmu, raksturojis lauzto un stiepto intonāciju, izvirzījis šaurā un platā "e" lietošanas nosacījumus. Jura Bāra valodnieciskie darbi ir palīdzējuši Augustam Bīlenšteinam "*Lettische Grammatik*" ("Latviešu gramatika", 1863. gadā) sagatavošanā.

1862. gadā viņu iecēla par Kuldīgas apriņķa ārstu, šo amatu viņš pildīja līdz 1878. gadam, kad atteicās no ārsta prakses redzes pasliktināšanās dēļ un mira no kakla vēža 1879. gada 19. decembrī.

Apglabāts Kuldīgas Vācu kapos, tagadējos Vecajos kapos, 1985. gadā pie viņa kapa atklāja pieminekli.

Privātā dzīve
-------------

Nams Kuldīgā, Baznīcas ielā 20, kur dzīvojis J. Bārs
Laika, kad Juris Bārs strādāja par ārstu Žagarē Kauņas guberņā, viņš apprecējās ar Aleksandru Bīdermani (Igaunijā dzimušu vācieti). Viņiem piedzima seši bērni: 5 meitas un viens dēls, kurš 14 gadu vecumā mira. Kuldīgā Juris Bārs dzīvojis ēkā, kas tagad atrodas Baznīcas ielā 20. Viņa nams bijis kā sabiedriskās dzīves centrs. Juris Bārs bijis viesmīlīgs, inteliģents cilvēks un ar labu humora izjūtu.

Apbalvojumi
-----------

1867. gadā viņam piešķīra civildienesta titulpadomnieka pakāpi, 1877. gadā — galma padomnieka (hofrāta) pakāpi.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu valodniecības darbinieki; lingvistiskais aspekts
2. ↑  «Juris Bārs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 11. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 22. novembrī.
3. 1 2 3  Prezentācija veltīta novadnieka Jura Bāra 200 gadu atcerei[novecojusi saite] (PPS faila formāts, sagatavoja Kuldīgas Galvenās bibliotēkas bibliogrāfes Hedviga Šteinberga, Aija Kļesareva un datortīkla administrators Gatis Dēnavs
Skats uz Likavitas kalnu no Atēnām
**Likavita kalns** (grieķu: *Λυκαβηττός*) ir krīta kaļķakmens kalns Grieķijas galvaspilsētā Atēnās. Tas paceļas 300 metru augstumā virs jūras līmeņa. Kalna virsotni sedz priedes, un virsotnē atrodas 19. gadsimtā būvētā Svētā Jura kapela, teātris un restorāns.

Kalns ir populārs tūristu galamērķis un uz to ved Likavitas funikulieris, trošu dzelzceļš, kas sākas kalna pakājē pie Kolonaki. Likavitas kalns ir aprakstīts dažādās leģendās. Populārākā no leģendām liecina ka reiz tas ir bijis vilku patvērums (grieķu valodā *Lycos*), no kā, iespējams, radies arī kalna nosaukums. Mitoloģijā tiek vēstīts, ka kalnu veidojusi Atēna kā būvniecības materiālu uzbērumu Akropoles veidošanas periodā.

Panorāma no Likavitas kalna, redzams Panatinaiko stadions, Olimpa Zeva templis, Grieķijas parlaments un Atēnu Akropole

Teātris
-------

Kalna virsotnē atrodas liels brīvdabas amfiteātris, kurā notiek dažādi Grieķijas mākslinieku un starptautisko mākslinieku pasākumi un koncerti. Starp māksliniekiem, kuri snieguši koncertus šajā amfiteātrī, minami Rejs Čārlzs, Džouna Baiza, B.B. Kings, Čaks Berijs, Džerijs Lī Luīss, Džeimss Brauns, Bobs Dilans, Pako de Lusija, Als Di Meola, Džons Makloglins, Gerijs Mūrs, Pīters Gabriels, *Black Sabbath*, Niks Keivs, *Pet Shop Boys*, *Deep Purple*, *UB40*, *Placebo*, *Radiohead*, Moby, *Massive Attack*, *Faithless*, *Whitesnake*, Tresijs Šepmens, Petija Smita, Vanesa Meja, Braiens Ferijs, Tito Puente, *Buena Vista Social Club*, *Orishas* un *Scorpions*.

Galerija
--------

* Skats uz Akropoli, Autors: Franciss Bedfords, 1862. gadsSkats uz Akropoli, Autors: Franciss Bedfords, 1862. gads
* Svētā Jura kapelaSvētā Jura kapela
* Likavitas teātrisLikavitas teātris
* Skats uz AtēnāmSkats uz Atēnām

Koordinātas: 37°58′55″N 23°44′35″E﻿ / ﻿37.98194°N 23.74306°E﻿ / 37.98194; 23.74306

Atsauces
--------

* Boguslawski, Alexander (2000). "Lykavittos Hill Archived 2001. gada 23. februārī, at Archive.is." Retrieved August 30, 2005.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315169370
* LCCN: sh2007006243
* GND: 4844144-2

 |

 |
**Parastā daiļspāre** (*Ischnura elegans*) ir viena no spāru kārtas (*Odonata*) sugām, kas pieder vienādspārnu spāru apakškārtai (*Zygoptera*).

Parastā daiļspāre ir plaši izplatīta un parasta Eiropā mītoša spāre, kas ir sastopama arī Latvijā. Lido no maija līdz septembrim. Biežāk sastopama pie stāvošu ūdeņu ūdenstilpēm, kā ezeri un dīķi, un retāk pie tekošiem ūdeņiem. Parastā daiļspāre ir pat izturīga pret vājiem sālsūdeņiem.

Morfoloģija
-----------

Tēviņš ir melns ar zilu
Parastās daiļspāres mātītei var būt dažādas ķermeņa krāsas — sārta, violeta vai zaļgana
Parastā daiļspāre ir tieva, smalka spāre, kuras ķermeņa garums ir apmēram 27—35 mm, spārnu plētums apmēram 35 mm. To lielās fasetacis ir novietotas tālu viena no otras, ar plašu atstarpi. Acis ir zilas ar melnu vai zilas ar zaļu. Abiem dzimumiem tās ir tumšas ar nelielu, apaļu krāsainu laukumiņu acs aizmugurē. Vēdera augšpuse pamatā ir melna un atkarībā no dzimuma ar ziliem vai violetiem krāsu akcentiem, bet apakšpuse ir gaiša. Astesgalā tai ir raksturīgs zils vai zilizaļš gredzens. Atpūšoties parastās daiļspāres tāpat kā citas vienādspārnu spāres spārnus tur sakļautus virs ķermeņa un paralēli tam.

### Tēviņš

Parastās daiļspāres tēviņa galva un ķermenis ir zils ar melnu, un tas ārēji atgādina dienvidu daiļspāres (*Ischnura pumilio*) tēviņu. Tomēr salīdzinoši parastā daiļspāre ir lielāka, un zils ir tikai astotais ķermeņa segments. Toties dienvidu daiļspārei zils ir gan astotais, gan devītais segments. Katrs segments no augšas izskatās gandrīz melns, tikai pašā segmentu savienojuma vietā ir šaura, pelēka josliņa.

### Mātīte

Jauna, tikko izšķīlusies mātīte var būt vairākās krāsās — tās ķermeņa krāsainā daļa var būt violeta, sārta vai gaiši zaļa. Spārei nobriestot, krāsas kļūst arvien tumšākas, līdz beidzot mātīte kļūst brūngani zaļa vai zila.

Dzīves veids
------------

Pārošanās ritenis
Pieaugusi spāre ir plēsīga un medī lidojumā nelielus kukaiņus, kurus noķer gaisā vai nolasa no augu lapām. Kāpurs apmēram gadu, retos gadījumos divus dzīvo zem ūdens un barojas, medījot ūdens kukaiņus vai citus kāpurus.

Spāres ātri nobriest un aktīvi pārojas. Pārošanās ir samērā garš process, kas aizņem 3—6 stundas. Olas parastā daiļspāre dēj augu šūnās. Turklāt mātīte to dara viena pati. Dēšana parasti notiek pēcpusdienā, kad tēviņu aktivitāte ir mazinājusies. Pieaugušas spāres mūžs ir dažas dienas.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Ischnura elegans». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 21. augustā. Skatīts: 2012. gada 13. februārī.
2. 1 2  Ischnura elegans (van der Linden, 1820) Archived 2011. gada 6. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.|
3. ↑  Parastā daiļspāre
4. ↑  Blue-tailed Damselfly
5. 1 2  «Ischnura elegans (Vander Linden, 1823)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 17. jūnijā. Skatīts: 2012. gada 13. februārī.
6. ↑  Damselfly Mating Game Turns Some Males Gay

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Parastā daiļspāre*** |

* Animal Photo Album: Blue-tailed Damselfly[novecojusi saite]
* Latvijas daba: Parastā daiļspāre
* Ogres spāres II