recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bikšainie apogi**, **bikšaino apogu ģints** (*Aegolius*) ir pūčveidīgo (*Strigiformes*) putnu ģints, kas pieder pūču dzimtai (*Strigidae*). Bikšaino apogu ģintī ir 5 sugas, no kurām viena ir izmirusi. Tie mājo Eirāzijā un Amerikā. Latvijā sastopama vienīgā Eirāzijas bikšaino apogu ģints suga — bikšainais apogs (*Aegolius funereus*).

Kopīgās īpašības
----------------

Bikšainie apogi ir nelielas pūces ar kompaktu ķermeni, īsu asti, platiem, relatīvi gariem spārniem un lieliem, apaļiem sejas diskiem. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, ir 18—27 cm. Galva liela un apaļa, acis dzeltenas. Nav ausu pušķu. Apspalvojums uz muguras ir tumši brūns vai pelēks, vēders balts vai gaiši brūns ar tumšākām garenvirziena svītrām vai raibumiņiem.

Bikšainie apogi mājo mērenajā joslā vai aukstākā klimatā. Tie galvenokārt ir nometnieki un ziemo ligzdošanas teritorijā. Sugas, kas dzīvo vistālāk ziemeļos, rudenī pārlido nedaudz uz dienvidiem. Bikšainie apogi ir izteikti aktīvi tikai nakts laikā. Tie galvenokārt barojas ar grauzējiem un citiem maziem zīdītājiem, bet medī arī putnus, kukaiņus un citus bezmugurkaulniekus. Lidojums spēcīgs, taisns un izveicīgs.

Sistemātika
-----------

**Bikšaino apogu ģints** (*Aegolius*)

* †Bermudu apogs (*Aegolius gradyi*)
* Bikšainais apogs (*Aegolius funereus*)
* Centrālamerikas apogs (*Aegolius ridgwayi*)
* Čīgātājapogs (*Aegolius acadicus*)
* Dienvidamerikas apogs (*Aegolius harrisii*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  World Birds List: Owls
2. ↑  «Latvijas Daba: Pūču dzimta (Strigidae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. maijā. Skatīts: 2017. gada 22. maijā.
3. 1 2 3 4  Beauty of the Birds: Aegolius
4. ↑  Owls of The World from Genus: Aegolius

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Aegolius
* Xeno-Canto: Genus Aegolius
**Industrializācija** ir sociālo un ekonomisko izmaiņu periods, kas pārveido cilvēku grupu no agrāras sabiedrības uz industriālu, iekļaujot plašu ekonomikas pārorganizāciju ražošanas mērķiem.

Industriālo strādnieku algai pieaugot, pieaug arī tirgus visu veidu patērētāju precēm un pakalpojumiem, papildus stimulējot industriālās investīcijas un ekonomisko izaugsmi.

Pirmās pārmaiņas no lauksaimniecības ekonomikas uz industriālu notika industriālās revolūcijas laikā no 18. gadsimta vidus līdz 19. gadsimta sākumam vairākos Eiropas un Ziemeļamerikas reģionos, sākoties Lielbritānijā, pēc tam Beļģijā, Vācijā un Francijā. Šīs agrās industrializācijas iezīmes bija tehnoloģiskais progress, pāreja no lauksaimniecības darbiem uz rūpniecību, finanšu investīcijas jaunajā industriālajā struktūrā un pirmās attītības tendences sabiedrības kārtu apziņā un ar to saistītajās teorijās. Vēlāk šī tika nosaukta par pirmo industriālo revolūciju.

"Otrā industriālā revolūcija" apzīmē vēlākas izmaiņas 19. gadsimta vidū pēc tvaika dzinēja uzlabojumiem, iekšdedzes dzinēja izgudrošanas, elektrības praktiskas izmantošanas un kanālu, dzelzceļu, elektrolīniju ierīkošanas. Šai fāzei lielu grūdienu deva konveijera izgudrošana. Par darba vietām kļuva akmeņogļu raktuves, tēraudlietuves un audumu fabrikas.

Līdz ar 20. gadsimta beigām par vienu no industrializētākajiem pasaules reģioniem kļuva Austrumāzija. BRICS valstis (Brazīlija, Krievija, Indija, Ķīna un Dienvidāfrika) piedzīvo industrializācijas procesu.

Atsauces
--------

1. ↑  Arthur O'Sullivan, Steven M. Sheffrin. *Economics: Principles in Action*. Upper Saddle River, New Jersey 07458 : Pearson Prentice Hall, 2003. 472. lpp. ISBN 0-13-063085-3. OCLC 50237774.
2. ↑  Griffin, Emma, A Short History of the British Industrial Revolution. In 1850 over 50 percent of the British lived and worked in cities. London: Palgrave (2010)
3. 1 2  «Sustainable Industrialization in Africa - Springer». *download.springer.com*. Skatīts: 2016-09-23.[novecojusi saite]
4. ↑  Pollard, Sidney: Peaceful Conquest.The Industrialisation of Europe 1760–1970, Oxford 1981.
5. ↑  
Buchheim, Christoph: Industrielle Revolutionen. Langfristige Wirtschaftsentwicklung in Großbritannien, Europa und in Übersee, München 1994, S. 11-104.
6. ↑  
Jones, Eric: The European Miracle: Environments, Economics and Geopolitics in the History of Europe and Asia, 3. ed. Cambridge 2003.
7. ↑  
Henning, Friedrich-Wilhelm: Die Industrialisierung in Deutschland 1800 bis 1914, 9. Aufl. Paderborn/München/Wien/Zürich 1995, S. 15-279.
8. ↑  *Industry & Enterprise: An International Survey Of Modernisation & Development*, ISM/Google Books, revised 2nd edition, 2003. ISBN 978-0-906321-27-0.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85065956
* GND: 4026776-3
* BNF: cb11950230c (data)
* HDS: 013824
* NDL: 00566180
* NKC: ph121091

 |

 |
**Gija Kančeli** (gruzīnu: გია ყანჩელი, *Gia Qantscheli*, dzimis 1935. gada 10. augustā, miris 2019. gada 2. oktobrī) bija padomju un Gruzijas komponists, pianists un pedagogs, Gruzijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1980), PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1988), PSRS Valsts prēmijas laureāts (1976).

Biogrāfija
----------

Kančeli piedzima 1935. gada 10. augustā Tiflisā, nopelniem bagāta ārsta ģimenē. 1959. gadā absolvēja Tbilisi Valsts universitātes ģeoloģijas fakultāti, bet 1963. gada — Tbilisi Valsts konservatoriju.

Kančeli rakstījis simfonisko, vokāli simfonisko mūziku un kamermūziku. Divdesmit gadus bijis Tbilisi Šotas Rustaveli teātra mūzikas direktors, sadarbojies ar pazīstamo gruzīnu režisoru Robertu Sturuu, radījis mūziku apmēram 50 izrādēm. Sarakstījis mūziku arī apmēram 60 filmām, tai skaitā vairākām plaši pazīstamām Padomju Savienības laikā uzņemtām kinofilmām, piemēram, "Mimino" (1977). Par mūziku filmai "Kin-dza-dza" (1986) saņēmis Krievijas kinomākslas akadēmijas balvu "Nika".

1991. gadā pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, bet 1995. gadā uz Antverpeni, kur sadarbojās ar Flāmu karalisko filharmoniju. 
Kančeli vairākkārt viesojies Rīgā, viņa skaņdarbus izpildījis Gidons Krēmers, Valsts akadēmiskais koris "Latvija", Raimonds Pauls un citi Latvijas mūziķi.

Kančeli miris 2019. gada 2. oktobrī savā dzimtajā pilsētā Tbilisi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Giya Kancheli turns 75 on 10 August». sikorski.de. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 5. oktobrī. Skatīts: 2019. gada 5. oktobrī.
2. ↑  «Gija Kančeli: Individualitāti vērtēju augstāk par nacionālajām saknēm». diena.lv.
3. ↑  «Divu komponistu mūža sadarbība vainagojas albumā Pauls spēlē Kančeli». diena.lv.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gija Kančeli***.
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* Intervija ar Giju Kančeli *Радио Свобода* (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 14961848
* LNB: 000057987
* LCCN: n85218563
* ISNI: 0000 0001 2021 3925
* GND: 119174111
* SELIBR: 256414
* SUDOC: 102436061
* BNF: cb13934352s (data)
* BIBSYS: 1101305
* NDL: 01021884
* NKC: xx0001039
* BNE: XX5746406
* CiNii: DA10454376

 |

 |
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Sāmsala apzīmēta ar vācu nosaukumu Ösel. Aprakstītā kauja, visticamāk, notika pie Kuresāres pils (kartē - *Arensburg*).
**Dāņu 1222. gada karagājiens uz Sāmsalu** notika 1222. gada vasarā un to vadīja Dānijas karalis Valdemārs II. Dāņi no jauna sāka celt jau iepriekšējā karagājiena laikā nopostīto pili un piespieda sāmsaliešus pamest tās apkārtni. Jaunajā pilī pie Dānijas karaļa no viņam piešķirtās Līvzemes ieradās bīskaps Alberts, Zobenbrāļu ordenis sava mestra Folkvīna vadībā un vārdā nenosaukti līvu vecākie. Sarunu gaitā viņi panāca to, ka karalis bīskapam Albertam atdeva Līvzemi, turpretī Sakalas un Ugaunijas zemē viņš karaļa tiesības piešķīra Zobenbrāļu ordeņa brāļiem, bet garīgās tiesības Rīgas bīskapam.

Pēc Dānijas karaļa un Livonijas delegācijas aizbraukšanas sāmsalieši kopā ar ridaliešiem aplenca dāņu mūra pili un piecas dienas bombardēja ar 17 akmeņu metamajām mašīnām *paterellām*. Pils aizstāvji beidzot padevās un atgriezās pie dāņiem Rēvelē. Sāmsalieši paturēja septiņus dāņus un Rīgas bīskapa brāli Teoderihu par ķīlniekiem miera apstiprināšanai. Visā Igaunijā sākās sacelšanās pret krustnešiem.

Kaujas vieta
------------

Senās Igaunijas zemes 13. gadsimta sākumā.
Pēc senākā uzskata (Tuulse, 1942) dāņu pils atradusies Soelas līča krastā Sāmsalas ziemeļos. Tomēr 1974. gadā veiktie izrakumi to neapliecināja. Tādēļ ir izteikta hipotēze, ka šī pils atradusies tur, kur vēlāk celta Kuresāres pils (Kleis, Tarvel 1982).

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXVI 2.-4.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 30. maijā. Skatīts: 2009. gada 25. augustā.
**Gils Popilskis** (ivritā: גיל פופילסקי; dzimis 1993. gada 6. oktobrī) ir Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējis Izraēlu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kurās izcīnījis divas medaļas: zeltu (2009. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā) un bronzu (2007. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā). 2011. gadā Telavivā uzvarējis Izraēlas jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

2008. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Izraēlas pilsētā Petahtikvā. 2009. gadā dalījis otro vietu Ašdodas starptautiskajā šaha turnīrā aiz uzvarētāja Iļjas Smirina. 2010. gadā Enshedē starptautiskajā šaha turnīrā kopā ar Robinu van Kampenu un Martinu Kravcivu dalījis trešo vietu. 2013. gadā pārstāvējis Izraēlas komandu Eiropas komandu šaha čempionātā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2010. gadā Popilskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2013. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Gil Popilski
2. ↑  Title Applications (IM): Popilski, Gil
3. ↑  Title Applications (GM): Popilski, Gil

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Dzeltenais grīslis** (latīņu: *Carex flava*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama pārsvarā Ziemeļeiropā, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā, kā arī Ziemeļamerikas austrumu un rietumu daļā. Plašā nozīmē dzeltenā grīšļa grupā apvienotas kā atsevišķas sugas Latvijā aplūkotās: *Carex flava*, *Carex serotina*, *Carex scandinavica*, *Carex demissa*, *Carex bergrothii* un *Carex lepidocarpa*.

Apraksts
--------

Dzeltenais grīslis ir daudzgadīgs, 20-60 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītis ir ar skaidri nodalītu, divzobainu knābīti.

Augs veido blīvu ceru, tas ir gaiši dzeltenīgi zaļš. Stublājs ir asi trīsšķautņains. Auga lapas ir 0,3-0,5 cm platas, mazliet īsākas nekā stublājs. Stublāja galā ir viena vīrišķo ziedu vārpiņa, tūlīt zem tās ir 2—3 ieapaļas, sēdošas sievišķo ziedu vārpiņas (apakšējā vārpiņa nereti ar īsu kātiņu). Sievišķo vārpiņu seglapas ir ļoti garas, tās parasti pārsniedz ziedkopu. Augļa pūslītis ir dzeltenzaļš, 0,4-0,7 cm garš, knābītis garš, divzobains, mazliet atliekts. Katra sievišķā vārpiņa augļu gatavības laikā izskatās diezgan izspūrusi. Segplēksne ir dzeltenbrūna, gals ir diezgan strups, pūslīti sedz ne vairāk kā līdz divām trešdaļām tā garuma. Zied maijā, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «dzeltenais grīslis - Carex flava L. s.str. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-13.
**Marija Terēza de Filipisa** (itāļu: *Maria Teresa de Filippis*; 1926. gada 11. novembris — 2016. gada 8. janvāris) bija Itālijas autosportiste. Viņa bija pirmā sieviete, kas piedalījās *Formula 1* pasaules čempionātā.

Biogrāfija
----------

Marija Terēza de Filipisa piedzima Neapolē 1926. gada 11. novembrī. Viņa uzsāka autosacīkšu karjeru 22 gadu vecumā, kad viņa, brāļu izaicināta, piedalījās braucienā ar *Fiat 500* automašīnu. 1954. gadā de Filipisa izcīnīja 2. vietu Itālijas sporta auto čempionātā un kļuva par *Maserati* rūpnīcas komandas piloti.

*Maserati* bija sekmīga komanda *Formula 1* pasaules čempionātā 20. gadsimta 50. gadu sākumā. 1957. gadā *Maserati* komandas pārstāvis Huans Manuels Fanhio kļuva par pasaules čempionu. Komanda sezonas noslēgumā pārtrauca dalību čempionātā, taču ar *Maserati* mašīnām turpināja braukt privātie dalībnieki. 1958. gada maijā de Filipisa mēģināja kvalificēties Monako *Grand Prix* braucot ar *Maserati* šasiju. Jūnijā viņa piedalījās Beļģijas *Grand Prix*, kļūstot par pirmo sievieti, kas ir piedalījusies *Formula 1* pasaules čempionāta sacīkstē. De Filipisa pabeidza sacīksti 10. vietā. Viņa piedalījās vēl divās sezonas sacīkstēs un mēģināja piedalīties Francijas *Grand Prix*, kur viņas dzimuma dēļ viņu sacīkstei nepielaida viens no organizatoriem. De Filipisa nesekmīgi centās kvalificēties 1959. gada Monako *Grand Prix*.

Pēc vairāku kolēģu nāves, De Filipisa 1959. gada beigās noslēdza savu autosacīkšu karjeru. Viņa 1960. gadā apprecējās un izveidoja ģimeni. Viņa vairākus gadus attālinājās no autosporta, līdz 1979. gadā iestājās Starptautiskajā bijušo *Formula 1 Grand Prix* pilotu klubā (angļu: *International Club of Former F1 Grand Prix Drivers*). 1997. gadā viņa kļuva par kluba viceprezidenti. De Filipisa bija arī *Maserati* kluba prezidente.

Marija Terēza de Filipisa nomira 2016. gada 8. janvārī.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  Mārtins Viljamsons. «Maria Teresa de Filippis (angliski)». ESPN. Skatīts: 2016. gada 19. janvārī.
2. ↑  «F1's first-ever female driver passes away aged 89 (angliski)». Motorsport. 2016. gada 9. janvārī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 26. Janvāris. Skatīts: 2016. gada 19. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 308181218
* LCCN: no2014036477

 |

 |
**Džons Roberts Holdens** (angļu: *Jon Robert Holden*; dzimis 1976. gada 10. augustā Pitsburgā, Pensilvānijas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, pārsvarā spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā. Spēlētājs ieguva Krievijas pilsonību un kopš 2003. gada bija Krievijas basketbola izlases saspēles vadītājs. Klubu karjerā lielākos panākumus guva pārstāvot Krievijas Superlīgas klubu Maskavas CSKA (2002—2011). Pēc profesionālā basketbola karjeras beigām kļuvis par skautu un basketbola funkcionāru.

Karjera
-------

Laikā no 1994. līdz 1998. gadam viņš pārstāvēja *Bucknell* universitāti NCAA pirmās divīzijas turnīrā.

Pirmo sezonu Eiropā Dž. R. Holdens aizvadīja Latvijā - Latvijas Basketbola līgas klubā ASK/Brocēni/LMT. Dž. R. Holdens tiek uzskatīts par vienu no vislabākajiem viesspēlētājiem, kas spēlējuši LBL.

No 1999. līdz 2001. gadam viņš spēlēja Ostendes "Telindus" klubā Beļģijas līgā, pēc tam Grieķijas līgā — Atēnu AEK. Kopš 2002. gada Dž. R. Holdens spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Maskavas CSKA. Katrā valstī viņš ir izcīnījis vismaz vienu nacionālā čempiona titulu. CKSA sastāvā triumfēja 2005.—2006. un 2007.—2008. gada Eirolīgas sezonā.

2003. gadā ar īpašu Krievijas prezidenta Vladimira Putina rīkojumu Dž. R. Holdenam tika piešķirta Krievijas pilsonība. Vienlaikus viņš saglabāja ASV dubultpilsonību. Dž. R. Holdens kļuva par pirmo tumšādaino basketbolistu Krievijas izlasē. Tās sastāvā piedalījies 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, kā arī 2005. gada un 2007. gada Eiropas čempionātā. 2007. gadā Krievija ar Dž. R. Holdenu sākumsastāva saspēles vadītāja pozīcijā izcīnīja zelta medaļu Eiropas čempionātā, finālā pret Spāniju viņš guva uzvaras grozu 2 sekundes pirms spēles laika beigām.

2011. gada jūnijā pēc CSKA kārtējās uzvaras Krievijas Superlīgā Dž. R. Holdens paziņoja par profesionāļa karjeras beigām.

Pēc karjeras beigām dzīvo Nortvilā, Mičiganas štatā, un ir skauts NBA kluba Detroitas "Pistons" sistēmā. 2019. gada rudenī tika apstiprināts amatā cita NBA kluba Bruklinas "Nets" sistēmā kā spēlētāju atlases vadītājs (*Director of Player Personnel*).

Atsauces
--------

1. ↑  «LBL leģionāru Top10: visu laiku labākais - Holdens». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2014-09-30. Skatīts: 2019-10-04.
2. ↑  Maskavas CSKA triumfē, Holdens beidz karjeru Diena.lv
3. ↑  Dž.R.Holdens: "Latvijā pavadīju svarīgāko sezonu karjerā" sportacentrs.com

Ārējās saites
-------------

* Eirolīgas profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krievijas basketbola izlase — EuroBasket 2007 – Zelta medaļa |
| --- |
|  |
| 
* 4 Šabalkins
* 5 Holdens
* 6 Bikovs
* 7 Kiriļenko
* 8 Morgunovs
* 9 Samoiļenko
* 10 Hrjapa
* 11 Pašutins
* 12 Moņa
* 13 Ponkrašovs
* 14 Savrasenko
* 15 Padiuss
* Galvenais treneris Blats

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 182580324
* LCCN: no2011150085

 |

 |
**Filips Hiršfelds** (vācu: *Philipp Hirschfeld*; 1840. gada 2. oktobris Kēnigsberga - 1896. gada 20. oktobris Berlīne) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt bērnībā dzimtajā Kēnigsbergā, kur arī izveidojies par spēcīgu šahistu un bijis viens no vietējā šaha kluba dibinātājiem. 1859. gadā pārcēlies uz Berlīni, lai turpinātu studijas. Kļuvis par redaktoru pirmajā Vācijas šaha žurnālā "Deutsche Schachzeitung", kurā publicējis savas analīzes atklātņu teorijā. Studiju laikā Berlīnē sacenties mačos ar spēcīgākājiem Vācijas šahistiem, tajā skaitā arī ar Ādolfu Andersenu, kuram zaudējis ar 12½:16½ (+10, -14, =5).
1863. gadā Hiršfelds beidzis studijas un pievienojies sava tēva biznesam. Londonā viņš nodibinājis "Königsberger Thee-Gesellschaft" ("Kēnigsbergas tējas kompāniju"), kurai bijušas nodaļas Londonā, Kēnigsbergā, Maskavā un Ķīnā. Hiršfelda profesionālā darbība nav ļāvusi daudz laika veltīt šaham, tomēr viņš izmantojis brīvo laiku, lai tiktos ar tā laika spēcīgākajiem šahistiem. 1866. gadā Hiršfelds zaudējis Krievijas meistaram Sergejam Urusovam ar 2:3 (+1−2=2). Kopš 1873. gada Hiršfelds pārsvarā dzīvojis Londonā, kur ticies ar Vilhelmu Steinicu, Johannesu Cukertortu un citiem pazīstamiem šahistiem. Regulāri dažus mēnešus gadā Hiršfelds apmeklējis arī Vāciju, kur 1896. gadā nomiris Berlīnes priekšpilsētā Vanzē.

Atsauces
--------

1. ↑  Moscow 1866

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Marija Žanna Frigāra** (franču: *Marie Jeanne Frigard*; dzimusi kā **Steina** (franču: *Stein*); 1904. gads Grimo — miršanas gads nav zināms) bija Francijas šahiste un vijolniece, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece. Četrkārtēja Francijas sieviešu šaha čempione (1924, 1925, 1926, 1927).

Biogrāfija
----------

1924. gadā Parīzē Marija Žanna Frigāra pēc papildu turnīrā uzvarējusi pirmajā Francijas sieviešu šaha čempionātā. Nākamajos gados vēl trīs reizes atkārtojusi šo panākumu, lai gan divas reizes Francijas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi otro vietu (1925, 1927), taču saglabāja čempiones titulu, jo turnīra uzvarētājai Paulai Švarcmanei nebija Francijas pilsonības. 1924. gadā Beļģijas pilsētā Vestendē ieņēmusi 2. vietu starptautiskajā amatieru turnīrā sievietēm. 1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 9. - 11. vietu. Pēc 1927. gada šaha turnīros piedalījusies reti.

No septiņu gadu vecuma nodarbojusies ar vijoles spēli. 1920. un 1930. gados kļuvusi par pazīstamu klasiskās mūzikas vijolnieci. 1928. gadā Marija Žanna Frigāra kā pirmā vijole kopā ar Sendenī orķestri piedalījusies viesizrādēs Kanādā.

Otrā pasaules kara laikā, kad Francija bija okupēta, dzīvojusi Nicā, no kurienes tikusi deportēta 1943. vai 1944. gadā. Par viņas nāvi trūkst dokumentāli apstiprinātu ziņu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Championnes de France - Collection de jeux d'échecs CCIFrance». *ccifrance.com*.
2. ↑  «Champ Fem 1924». *heritageechecsfra.free.fr*.
3. ↑  «Champ Fem 1925». *heritageechecsfra.free.fr*.
4. ↑  «Champ Fem 1926». *heritageechecsfra.free.fr*.
5. ↑  «Champ Fem 1927». *heritageechecsfra.free.fr*.
6. ↑  «Belgian Chess History » International amateur tournament, Westende».
7. ↑  «Title Tournaments : World Chess Championship (women)».[novecojusi saite]
8. ↑  «N N E E C A N A D I E N N E F R A N Ç A I S E - PDF». *docplayer.fr*.
9. ↑  «Genealogy - Collaborative Indexes - Alpes Maritimes - Nice - Other Indexes - Geneanet». *en.geneanet.org*.
10. ↑  «Deportation». *niceoccupation.free.fr*.

Ārējās saites
-------------

* Marija Žanna Frigāra vietnē chessbase.com
**Lidija Geilera Tehada** (*Lidia Gueiler Tejada*; dzimusi 1921. gada 28. augustā, mirusi 2011. gada 9. maijā) bija Bolīvijas pirmā prezidente sieviete.

1940. gados Geilera pievienojās Revolucionāro nacionālistu kustībai (*Movimiento Nacionalista Revolucionario*, MNR). Kad partija 1952. gadā nokļuva pie varas, Geilera kļuva par deputāti Nacionālajā Kongresā no 1956. līdz 1964. gadam. 1964. gadā, kad MNR vara tika gāzta, Lidija Geilera Tehada devās trimdā. Nākamos piecpadsmit gadus viņa pavadīja ārpus valsts un pievienojās Nacionālo kreiso revolucionārajai partijai (*Partido Revolucionario de la Izquierda Nacionalista*, PRIN).

Pēc atgriešanās Bolīvijā 1979. gadā Geilera atgriezās Kongresā un tika ievēlēta par Deputātu palātas prezidentu, pārstāvot MNR aliansi.

1979. gada prezidenta vēlēšanās neviens no kandidātiem nesavāca 50% balsu, tāpēc par pagaidu prezidentu iecēla Senāta prezidentu Valteru Gevaru un prezidenta vēlēšanas noteica 1980. gadā. Augustā Gevaru gāza Alberto Natuša vadīts valsts apvērsums. Iedzīvotāji bija neapmierināti un sāka vispārēju streiku. Natušam beigās nācās piekāpties, bet no Kongresa panākot solījumu, ka Gevaru neatjaunos par prezidentu. Par jauno pagaidu prezidentu tika apstiprināta tā laika apakšpalātas prezidente Lidija Geilera Tehada.

1980. gadā notika Luisa Mesas vadīts valsts apvērsums, kas gāza Geileru. Viņa atstāja valsti un dzīvoja Francijā līdz 1982. gadam, kad krita diktatūra.

Vēlāk Lidija Geilera darbojās galvenokārt diplomātiskā jomā, bija vēstniece Kolumbijā, Rietumvācijā un Venecuēlā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lidija Geilera Tehada***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

| Amati |
| --- |
| Priekštecis: **Alberto Natušs**  |  **Bolīvijas prezidents** 1979. — 1980. | Pēctecis: **Luiss Garsija Mesa Tehada**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 77810056
* LCCN: n86813987
* ISNI: 0000 0000 2780 7366
* GND: 124349684
* SUDOC: 083050671

 |

 |
Esmē Hauards 1924. gadā
**Esmē Viljams Hauards** (angļu: *Esmé William Howard, 1st Baron Howard of Penrith*, dzimis 1863. gada 15. septembrī, miris 1939. gada 1. augustā) bija Apvienotās Karalistes diplomāts. Speciālās Baltijas komisijas vadītājs Parīzes Miera konferencē (1919), vēstnieks ASV (1924—1930). Viens no ietekmīgākajiem sava laika britu diplomātiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1863. gada 15. septembrī Greistokas pilī Kambrijā britu politiķa un parlamenta locekļa Henrija Hauarda ģimenē. Mācījās Herovas skolā (*Harrow School*) pie Londonas. 1885. gadā iestājās Apvienotās Karalistes diplomātiskajā dienestā, darbojās Romā un Berlīnē (1888).
Piedalījās Otrajā Būru karā, pēc tam ģenerālkonsuls Krētā (1903), konsuls Vašingtonā, Vīnē un Budapeštā (1908). Pirmā pasaules kara laikā britu vēstnieks Šveicē, no 1913. gada vēstnieks Zviedrijā.

Parīzes Miera konferencē bija 1919. gada 6. maijā izveidotās speciālās Baltijas komisijas vadītājs. Latvijas pagaidu valdības ārlietu ministram Zigfrīdam Meierovicam viņš pauda uzskatu, ka Latvijas valdībai būs jāsamierinās ar Anglijas valdības jau doto "pagaidu atzīšanu", jo krievu pretlielinieciskās aprindas "stingri uzstājoties pret Latvijas neatkarību". E. Hauardsgan neizslēdza iespēju, ka nākotnē situācija varētu manīties un Latvija varētu tikt atzīta *de iure*.

1919. gada beigās tika nosūtīts par vēstnieku uz Madridi, 1924. gadā uz Vašingtonu. 1930. gadā pensionējās.

Miris 1939. gada 1. augustā.

Attieksme pret Latvijas valsts dibināšanu
-----------------------------------------

1919. gada 10. jūnijā sanāca Baltijas komisijas sēde, kurā Z. Meierovics nolasīja kārtējo Latvijas memorandu, norādot, ka vairāku lielvalstu pārstāvji ir izteikuši morālu atbalstu Latvijas cīņā par valstisko neatkarību un atzinuši tās Pagaidu valdību *de facto*. Dokumenta beigās bija izteikta prasība atzīt Latviju kā suverēnu un neatkarīgu valsti. Taču komisijas locekļu attieksme pret šo prasību bija noraidoša, tomēr E. Hauards apstiprināja, ka sabiedrotie arī turpmāk izpildīs dotos solījumus attiecībā uz *de facto* neatkarības atzīšanu.

Literatūra
----------

* B. J. C. McKercher, *Esme Howard: A Diplomatic Biography*, CUP, 1989, revised ed. 2006
* Esmé Howard, *Theatre of Life, 1863-1905*, London: Hodder and Stoughton, 1935 (autobiogrāfijas 1. daļa)
* Esmé Howard, *Theatre of Life: Life Seen from the Stalls 1903-1936*, London: Hodder and Stoughton, 1936 (autobiogrāfijas 2. daļa)

Atsauces
--------

1. ↑  Līdz de iure atzīšanai — ar neatlaidību Gunita Nagle, Diena 2003. gada 25. janvārī
2. ↑  26. janvāris Latvijas vēsturē[novecojusi saite] LU asociētā profesora Antonija Zundas raksts Neatkarīgajā Rīta Avīzē, 2003. gada 27. janvārī (ievietots LR Ārlietu ministrijas lapā 2014. gada 2. decembrī
3. ↑  B. J. C. McKercher, *Esme Howard: A Diplomatic Biography*, CUP, 1989, revised ed. 2006

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 810504
* LCCN: n88021797
* ISNI: 0000 0001 0947 4171
* GND: 118900021
* SUDOC: 030460506
* BNF: cb121870270 (data)

 |

 |
**Marija Teresa Mora Iturralde** (spāņu: *María Teresa Mora Iturralde*; 1902. gada 15. oktobris Havana — 1980. gada 3. oktobris Havana) bija Kubas starptautiskā meistare šahā (1950), daudzkārtējā Kubas sieviešu šaha čempione.

Biogrāfija
----------

Vienīgā zināmā šahiste, kas saņēmusi šaha stundas no pazīstamākā Kubas šahista Hosē Raula Kapablankas. 1922. gadā Havanas šaha klubā uzvarējusi *Copa Dewar* izcīņā, kas vēlāk ticis uzskatīts par pirmo Kubas sieviešu šaha čempionātu. No 1938. līdz 1961. gadam bijusi Kubas sieviešu šaha čempiones titula īpašniece, un atteikusies no šī titula tikai sakarā ar savas aktīvās šahistes karjeras beigām.

Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā dalījusi 7.-8. vietu ar Katarinu Rodzanti (uzvarēja Vera Menčika). Pēc Otrā pasaules kara Maskavā piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm, kurā dalījusi 10.-11. vietu ar Jožu Lāngošu (uzvarēja Ludmila Rudenko).

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņai vienai kā pirmajai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  World Chess Championship (women) : 1949-50 Title Tournament

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
*Arduino* modeļi: *MEGA*, *UNO*, *Mini* un *LilyPad*
*Arduino* ar prototipēšanas plati un displeju
***Arduino*** ir elektronikas un programmatūras platforma, kas ir vienkārši izmantojama arī neprofesionāliem lietotājiem.

*Arduino* aparatūra sastāv no plates ar mikrokontroliera mikroshēmu un palīgelementiem. Plates ir aprīkotas ar ciparu un analogajiem ievadizvades tapu komplektiem, ko var savienot ar dažādām paplašināšanas platēm (vairogiem) un citām shēmām. Atšķirībā no agrākiem mikrokontrolieru risinājumiem, kad programmas ierakstīšanai vajadzēja atsevišķu programmatora ierīci, *Arduino* ir iepriekšieprogrammēti ar pašsāknēšanās programmu. Tas ļauj vienkārši ielādēt programmas no cita datora ar seriālo savienojumu (visbiežāk *USB*). *Arduino* programmas tiek rakstītas C un C++ programmēšanas valodu dialektos. *Arduino* platforma piedāvā savu integrēto izstrādes vidi, kas veidota uz *Processing* un *Wiring* programmēšanas vides bāzes, bet var izmantot arī citus tradicionālus kompilēšanas rīkus.

Projekta produkti tiek izplatīti kā atvērtā pirmkoda aparatūra un programmatūra, kas licencēta saskaņā ar *GNU Lesser General Public License* (LGPL) vai GNU Vispārējo publisko licenci (GPL), kas ļauj ikvienam ražot un izplatīt *Arduino* plates un programmatūru. *Arduino* plates ir pieejamas komerciāli iepriekšsamontētā veidā vai kā dari pats komplekti.

*Arduino* projekts tika sākts 2003. gadā Itālijas Ivreas Mijiedarbības projektēšanas institūta studentu programmā. Mērķis bija piedāvāt lētu un vienkāršu iespēju iesācējiem un profesionāļiem izveidot ierīces, kas mijiedarbojas ar ārējo vidi, izmantojot sensorus un izpildmehānismi. 

Vārds *Arduino* aizgūts no Ivreas bāra, kur pulcējās daži projekta dibinātāji.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arduino*** |

* Oficiālā vietne
**Kēni** (igauņu: *Keeni*) ir stacija dzelzceļa līnijā Tartu—Valga Valgas apriņķa Sangastes pagasta Kēni ciemā, tā atrodas 23,4 km attālumā no Valgas, 59,5 km attālumā no Tartu un 249,6 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Kēni pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni.

Kēni stacijas ēka būvēta 1953. gadā pēc tipveida projekta.

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums — 550 mm, garums — 30 metri. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana pieturas punktā tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona. Pirms 2008. gada pēdējais pieturs bija Pikāntsu un nākamais pieturs bija Meneku.

Kēni stacijā izveidota piemiņas vieta 1949. gada staļinisko deportāciju upuru piemiņai.

Skatīt arī
----------

Kēni stacijas fotogalerija

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2012. gada 13. septembrī.
3. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. decembrī. Skatīts: 2012. gada 13. septembrī.
4. ↑  «Keenis mälestati märtsiküüditamise ohvreid - Uudised - valgamaalane.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 26. martā. Skatīts: 2012. gada 13. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tartu** |  | **Uz Valgu** |
|  Megiste |  **Kēni** | Sangaste  |
**Būtijas līcis** (angļu: *Gulf of Boothia*) vai **Itsuaktukviks** (inuītu: ᐃᑦᓱᐊᖅᑐᖅᕕᒃ, *Itsuaqtuqvik*) ir jūras līcis Kanādas ziemeļu piekrastē Ziemeļu Ledus okeānā. Izvietojies starp Melvila pussalu un Bafina salu austrumos un kontinenta piekrasti un Būtijas pussalu rietumos. Dienviddaļā atrodas Komiti un Peli līči. Prinča Reģenta šaurums un Lankasteras šaurums Būtijas līci savieno ar Bafina līci ziemeļos, Fjūri un Heklas šaurums — ar Foksa baseinu austrumos, bet Belo šaurums — ar Franklina šaurumu rietumos. Līcī vairākas salas, lielākās no kurām ir Veilsa un Kroņprinča Frederika sala. Līci visu gadu klāj ledus, no tā reizēm atbrīvojas tikai augustā, kad ūdens temperatūra sasilst līdz 1 °C.

Līci 1829. gadā atklāja Džona Rosa neveiksmīgā Ziemeļrietumu jūras ceļa meklēšanas ekspedīcija, kas tur iesala uz četriem gadiem un nosauca ekspedīcijas sponsora, britu džina rūpnieka Feliksa Būta *(Felix Booth)* vārdā. Līča dienvidu galu 1846.—1847. gadā pētīja Džona Rī ekspedīcija, kas to sasniedza pa sauszemi no dienvidiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Nunavut, Where we Live and Travel
2. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 135. lpp.

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 241245459

 |

 |
**Jelgavas Amatu vidusskola** ir profesionālās izglītības mācību iestāde Akadēmijas ielā 25 Jelgavā. 2019. gada Latvijas skolu reformas gaitā tai pievienojama Jelgavas Vakara (maiņu) vidusskola Skolotāju ielā 8, kas īsteno pamatizglītības programmu (1.-9. klasei), speciālo pamatizglītības programmu izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (1.-9. klasei), vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programmu (10.-12. klasei).

Izglītības programmas
---------------------

Vispārējās vidējās izglītības izlīdzinošā programma (36011011)

### Arodizglītības programmas pēc vidējās izglītības programmas apguves

Frizieris (32A81502), viesmīlis (35A81104), ciparu programmas vadības (CNC) darbgaldu iestatītājs (35B52101).

### Arodizglītības programmas pēc pamatizglītības programmas apguves

Pavārs (programmas kods 3281102), konditors (3281102), frizieris (3281502)

### Profesionālās vidējās izglītības programmas pēc pamatizglītības programmas apguves

Mazumtirdzniecības komercdarbinieks (3334102), maizes un miltu konditorejas izstrādājumu speciālists (3354104), ciparu programmas vadības (CNC) darbgaldu iestatītājs (3352101), tērpu stila speciālists (3354202), 

### Profesionālās pamatizglītības programmas ar pedagoģisko korekciju pēc 8 klašu izglītības apguves un 9. klases beigšanas ar liecību

Pavāra palīgs (2281102)

### Profesionālās pamatizglītības programmas ar pedagoģisko korekciju pēc 7 klašu izglītības apguves

Montāžas darbu atslēdznieks (2252101)

Vēsture
-------

Jelgavas Vācu skola (pēc 1911. gada).
1911. gadā Skolotāju ielā 8 tika atvērta **Jelgavas vācu skola**. 1948. gadā to pārdēvēja par **Jelgavas pilsētas strādnieku jaunatnes vidusskolu** un sāka komplektēt klases ar krievu mācībvalodu, kā arī neklātienes grupas. 1951. gadā skolu pārcēla uz A. Upīša (tagad Mātera) ielu 44 un 1961. gadā skolu pārdēvēja par **Jelgavas vispārizglītojošo (maiņu) vidusskolu**. 1967. gadā skola atgriezās ēkā Skolotāju ielā 8.

Savukārt Jelgavas Amatu vidusskola dibināta 1990. gadā uz 1978. gadā izveidotā Starpskolu mācību ražošanas kombināta bāzes. 2008. gadā tai piešķīra profesionālās arodvidusskolas statusu, un patlaban Amatu vidusskola ir tapusi par akreditētu profesionālās izglītības mācību iestādi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jelgavas Vakara (maiņu) vidusskola». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. jūnijā. Skatīts: 2019. gada 16. jūnijā.
2. ↑  Jelgavas Amatu vidusskola jelgava.lv
3. ↑  Amatu vidusskola svin 25. jubileju Archived 2019. gada 16. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. jelgavasvestnesis.lv 2015. gada 28. martā

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jelgavas vispārizglītojošās skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Valsts ģimnāzija
* Spīdolas
* Tehnoloģiju
* 4.
* 5.

 |
|  |
| Pamatskolas un sākumskolas | 
* Centra pamatskola
* Pārlielupes pamatskola
* P. Bendrupa pamatskola
* "Punktiņš"
* "Valdeka"
* 4. sākumskola

 |
|  |
| Profesionālās skolas | 
* Amatu
* Mūzikas
* tehnikums

 |

 |
**Vēbers** (simbols: **Wb**) ir magnētiskās plūsmas mērvienība SI sistēmā. Nosaukta vācu fiziķa Vilhelma Eduarda Vēbera vārdā.

Definīcija
----------

Magnētiskā plūsma ir 1 Wb, ja, tai vienmērīgi samazinoties līdz nullei, ar to saistītajā vienvijuma elektriskajā vadītājā, kura pretestība ir 1 Ω, inducējas 1 C elektrības, kas iziet caur vada šķērsgriezumu. Tādējādi šajā vadītājā tiek inducēts 1 V liels elektrodzinējspēks. Magnētiskās plūsmas mērvienību sauc arī par voltsekundi.

Atsauces
--------

1. ↑  B. Rolovs. Par fiziku un fiziķiem. Fizikas terminu skaidrojošā vārdnīca. — R. Zinātne, 1989

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
SI mērvienības |
| --- |
|  |
| Pamatvienības | 
* ampērs
* kandela
* kelvins
* kilograms
* metrs
* mols
* sekunde

 | The SI logo |
|  |
| Papildvienības | 
* radiāns
* steradiāns

 |
|  |
| Atvasinātās vienības | 
* bekerels
* celsija grāds
* džouls
* farads
* grejs
* henrijs
* hercs
* katals
* kubikmetrs
* kulons
* kvadrātmetrs
* lukss
* lūmens
* ņūtons
* paskāls
* oms
* sīmenss
* tesla
* vats
* vēbers
* volts
* zīverts

 |

 |
**Jelgavas atbrīvošanas piemineklis** ir Jelgavas atbrīvošanai 1919. gada 21. novembrī Latvijas brīvības cīņu laikā veltīts piemineklis, kas atrodas Stacijas ielā Jelgavā. Saukts arī par pieminekli "Lāčplēsis un Melnais bruņinieks".

Vēsture
-------

Tēlnieka Kārļa Jansona Somijas granītā kalto pieminekli ar uzrakstu "JELGAVAS ATBRĪVOTĀJIEM" 1932. gada 22. jūnijā atklāja Valsts prezidents Alberts Kviesis.

Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 31. oktobrī vācu okupācijas Jelgavas apgabala komisārs Valters fon Mēdems licis pieminekļa autoram nokalt Melnā bruņinieka tēlu.

Latvijas PSR laikā 1950. gadā pēc padomju okupācijas varas iestāžu rīkojuma "baltgvardiem celto pieminekli" iznīcināja un tā vietā uzstādīja Ļeņina tēlu.

Atmodas kustības laikā pieminekļa fragmentu atrada ieraktu zemē un 1988. gadā novietoja pie Jelgavas vēstures un mākslas muzeja. 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Jelgavas atbrīvošanas pieminekli no jauna izkala autora dēls tēlnieks Andrejs Jansons un to svinīgi atklāja 1992. gadā 21. novembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  zudusilatvija.lv
2. ↑  zudusilatvija.lv
**Losapa** (čūkiešu: *Losap*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī, administratīvi veido divas municipalitātes — Losapa (248 iedzīvotāji) atola ziemeļaustrumos un Pīsa-Emvara (258 iedzīvotāji) atola dienvidos. Iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā mortlokiešu valodā.

Ģeogrāfija
----------

Losapa (dažkārt arī **Losopa**) ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā 82 km uz dienvidaustrumiem no Čūkas atola un 14 km no Namas salas. Atolā 10 (pēc citiem datiem — 14) salas, kopējā to platība ir 1,05 km². Koraļļu rifs ieskauj 28 km² lielu līdz 68 m dziļu lagūnu; kopējā atola platība ir 40 km². Atola salas dalās divās grupās — ziemeļaustrumu grupa (Losapa) ar apdzīvotajām Loalas un Losapas salām un 8 mazākām saliņām, kā arī dienvidu grupa (Pīslosapa) ar apdzīvoto Pīsas salu (salā atola augstākais punkts 37 m vjl) un 3 neapdzīvotām saliņām.

Atsauces
--------

1. ↑  The Vascular Plants of Losap Atoll

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Losapa***.
**Ruckas ezers**, agrāk arī **Vada ezers**, ir ezers Limbažu viļņotajā līdzenumā, Cēsu novada Stalbes pagastā, pagasta rietumdaļā. Notece pa novadgrāvjiem un Nabi uz austrumpusē nepilna kilometra attālumā tekošo Braslu.

No ziemeļiem ezeru apliec autoceļš V126 (Rucka—Kaijciems—Rotenbergi), nepilna kilometra attālumā austrumos tas savienojas ar šoseju P14 (Umurga—Stalbe—Cēsis). Ziemeļaustrumu krastā atrodas atpūtas bāze ar laivu piestātni, dienvidos laivu bāze. Apdzīvotu vietu krastos nav, apkaime galvenokārt lauksaimnieciska. Vienu kilometru uz dienvidrietumiem atrodas Natura 2000 sarakstā iekļautais dabas mikroliegums — kaļķainais zāļu Elles purvs.

Ezera forma tuva apaļai, maz aizaudzis, dibens stāvākajos austrumos smilšains, lēzenākajos rietumos dūņains, ūdens dzidrs. Krasti zemi, ar bērzu smalci apauguši, dienvidu un rietumu krasti staigni. Uz austrumiem no ezera atrodas bijusī Ruckas pusmuiža, bet pie Braslas — Ruckas dzirnavas, kuras uz tās agrāk veidojušas Ruckas dzirnavezeru.

No zivīm sastopamas karpas, plauži, asari, pliči, karūsas, raudas, ruduļi, līdakas, līņi. No audzētavām ielaistas līdakas, līņi, karpas un sudrabkarūsas. Atzīmētas dēles. Ūdenstilpe atrodas privātīpašumā, taču zvejas tiesības tajā pieder valstij, licencētās makšķerēšanas tiesības ir iznomātas, ezera krastos izveidotas laipas makšķerniekiem. 1973. gada avots atzīmējis ziemās biežu zivju slāpšanu, mūsdienās ezerā ziemā tiek izvietoti aeratori.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Ruckas ezers». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2021. gada 15. aprīlī.
2. 1 2  «ZM: NOLIKUMS PAR LICENCĒTO MAKŠĶERĒŠANU RUCKAS EZERĀ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 15. aprīlī. Skatīts: 2021. gada 15. aprīlī.
3. ↑  «Ekoloģiskais novērtējums Pārgaujas novada plānojumam». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 15. aprīlī. Skatīts: 2021. gada 15. aprīlī.
4. ↑  Latvijas daba, 5. sējums, "Preses nams", 1998. 16. lpp. ISBN 9984-00-312-4
5. ↑  Ezeri.lv: Ruckas dzirnavezers
6. ↑  LA: Vasaras tveicē Ruckas ezerā – līdakas, karpas, brekši un līņi
7. ↑  Ezeri.lv: Ruckas ezers
**Opertorbitolitīnas** (*Opertorbitolitinae*) ir izmirusi bentisku foraminīferu apakšdzimta miliolīdu kārtā. Apakšdzimtu 1986. gadā izdalīja amerikāņu mikropaleontologi Alfrēds Lēblihs un Helēna Tappana. Ģeohronoloģiski prehapidioninīnas ir zināmas no paleocēna beigām līdz luteta laikmeta beigām eocēnā.

Apraksts
--------

Čaula ar nukleokonhu, aiz kura seko cikliskas kameras, kas savukārt dalās sīkākās kamerās, līdzīgi kā soritīnām, bet tikai ar biezām plātnītēm, sakrautām uz čaulas plakanajām vai ieliektajām pusēm. Tās var būt cieši piespiestas, var arī iekļaut sevī stolonu sistēmu vai būt ar stoloniem, kas ved pie nelielām vakuolām vai kamerām.

Sistemātika
-----------

Apakšdzimtas dalījums ģintīs:

* Apakšdzimta: † *Opertorbitolitinae* Loeblich & Tappan, 1986

* Ģints: † *Cyclopertorbitolites* Özgen Erdem, 2010
* Ģints: † *Opertorbitolites* Nuttall, 1925
* Ģints: † *Somalina* Silvestri, 1939

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  World Foraminifera Database

Ārējās saites
-------------
**Francijas Anrī** (franču: *Henri de France, duc de Reims*; dzimis 1121. gadā, miris 1175. gada 13. novembrī) bija Bovē bīskaps (1149—1162), vēlāk Reimsas arhibīskaps (1162—1175), bija Francijas karaļa Luija VI Resnā un viņa otrās sievas Savojas Adeles dēls.

Jau no bērnības viņš tika izglītots un virzīts baznīcas amatiem. Trīspadsmit gadu vecumā iesvētīts mūkos un divus gadus vēlāk ordinēts par mācītāju. Mērķtiecīgi tika virzīts pa baznīcas hierarhijas kāpnēm, lai ieņemtu kādu no augstākajiem amatiem. Anrī bija pirmais kanoniķis Parīzē, tad arhidiakons Orleānā, taču 1146. gadā iestājās Klervo abatijā un kļuva par parastu mūku.

1149. gadā, nomirstot Bovē bīskapam Odo III, baznīcas sanāksme, kuru šādi rīkoties pārliecināja Bernārs no Klervo (*Bernard de Clairvaux*), ievēlēja Anrī bīskapa amatā. Tā kā Anrī pret amata pienākumiem attiecās pārāk stingri un realizēja atbilstošu politiku, drīz vien viņš nonāca konfliktā ar Bovē birģeriem. Pilsētniekus atbalstīja karalis Luijs, savukārt Anrī - viņa brālis Drē grāfs Roberts. Konfliktu atrisināt izdevās tikai 1151. gadā, iejaucoties pāvestam Eugenijam III.

1162. gadā Anrī kļuva par Reimsas arhibīskapu, bet par Bovē bīskapu kļuva Bartelemī no Monkornē (*Barthélemy de Montcornet*). 1164. gadā Anrī organizēja Reimsā baznīcas koncilu. Darbojoties viņš atkal nonāca konfliktā ar Reimsas pilsētniekiem, šoreiz viņa pusē bija brālis Luijs VII, kurš jau bija kļuvis par karali. Pilsētnieku dumpis tika apspiests, un arhibīskaps Anrī pievērsās pilsētas izdaiļošanai.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Francijas Anrī***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 272151246525844131606
* LCCN: no2019116367
* GND: 104353503

 |

 |
Lielpolijas vojevodistes ģerbonis ar Pjastu dinastijas zīmi — balto ērgli.
**Lielpolija** (poļu: *Wielkopolska*, vācu: *Großpolen*, latīņu: *Polonia Maior*) ir vēsturisks Eiropas reģions Polijas rietumdaļā Vartas un Notecas upju baseinos. Vēsturiskā galvenā pilsēta — Poznaņa, garīgais centrs — Gņezno. Nosaukums jāsaprot kā *Vecā* Polija, pretēji *Jaunajai* Polijai — Mazpolijai.

Vēsture
-------

Lielpolija (Wielkopolska) un tās kaimiņzemes (13. gs. sākums).
Lielpolija ir senās poļu cilts — poļanu — areāls un Polijas valsts veidošanās centrs. Arī pirmā poļu karaļu dinastija — Pjasti — ir cēlušies no šī reģiona. Lielpolijas pilsētā Gņezno 966.gadā Polijas karalis Meško I pieņēma kristietību.

XI.gs Polijas valsts centrs pārvietojās uz Krakovu Mazpolijā, tomēr gandrīz visu laiku līdz Polijas dalīšanām Lielpolija bija lielākā vai mazākā mērā Polijas valsts sastāvdaļa un viens no tās garīgajiem centriem.

Poliju sadalot, Lielpolija kļuva par Prūsijas sastāvdaļu, sākumā saglabājot zināmu patstāvību, bet vēlāk iekļaujoties Vācijā un piedzīvojot ģermanizācijas draudus.

Tomēr pēc Pirmā pasaules kara, atkal nodibinoties Polijas valstij, Lielpolija iekļāvās tās sastāvā.

Lielpolijas novads mūsdienās ietver sevī Polijas Lielpolijas vojevodisti un daļu no Lubušas, Kujāvijas-Pomožes un Lodzas vojevodistes.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas novadi |
| --- |
|  |
| 
* Lielpolija
* Mazovija
* Mazpolija
* Pomerānija
* Prūsija
* Silēzija

 | Polijas ģerbonis |

 |
**Pravieša Elijas klosteris** (grieķu: *Μονή Προφήτη Ηλία*) ir pareizticīgo klosteris Santorīnas salā, Grieķijā. Tas atrodas salas dienvidaustrumu daļā, Pravieša Elijas kalnā 567 metru augstumā. Tuvākā apdzīvota vieta ir Pirgosas ciemats.

Klosteris dibināts 1711. gadā un ir veltīts pravietim Elijam. Administratīvi klosteris ir stauropigiāls, t.i. nav pakļauts vietējai pareizticīgajai administrācijai. Vēsturiski klosteris bija plaukstošs un visa starpā tam piederēja personīgais tirdzniecības kuģis. 19. gadsimtā tas bija nozīmīgs kultūras centrs, bet no 1805. līdz 1845. gadam tajā atradās skola, kur tika mācīta grieķu valoda un literatūra. 2011. gadā klosterī bija 19 iemītnieki.

Klosterī ir divi muzeji: Baznīcas muzejs un Folkloras muzejs. Muzeju kolekcijas iekļauj ikonas u.c. reliģiska rakstura priekšmetus, kā arī grāmatas un folkloras materiālus. Klosterī ir vairākas relikvijas. Starp visu pārējo tur glabājas Konstantinopoles patriarha Grigorija V mitra.

Atsauces
--------

1. ↑  Το μοναστήρι του Προφήτη Ηλία Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. Santorini, Greece.

Koordinātas: 36°22′07″N 25°27′48.3″E﻿ / ﻿36.36861°N 25.463417°E﻿ / 36.36861; 25.463417
**Deivids Vei Lians Hauels** (angļu: *David Wei Liang Howell*; dzimis 1990. gada 14. novembrī Īstburnā) ir Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007). Trīskārtējais Lielbritānijas šaha čempionātu uzvarētājs (2009, 2013, 2014).

Biogrāfija
----------

Ar šahu sācis nodarboties piecu gadu vecumā. Pārstāvējis Angliju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kurās izcīnījis sudraba — 2000. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā, un divas bronzas medaļas — 2001. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā un 2002. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā.

Ļielbritānijas šaha čempionātos izcīnījis 3 zelta (2009, 2013, 2014) un bronzas (2012) medaļas. 2010. gadā atzīts par Anglijas šaha federācijas gada šahistu (angļu: *English Chess Federation Player of the Year 2009/10*).

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis Leidenē (2012), bijis otrais Gibraltāra šaha festivālā *Gibraltar Chess Festival* (2015) un dalījis pirmo vietu Dubaijā (2015).

Pārstāvējis Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (2008-2014, 2022). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2022) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (2011—2017).

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 9. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Hauelam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Sešpadsmit gadu vecumā pārspējis Lūka Makšeina sasniegumu un kļuvis par visjaunāko šaha lielmeistaru Lielbritānijas šaha vēsturē.

Atsauces
--------

1. ↑  British Championships: Howell wins with 9.5/11
2. ↑  «101st British Chess Championships 2014». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2021. gada 16. novembrī.
3. ↑  «99th British Chess Championship 2012». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 16. novembrī. Skatīts: 2021. gada 16. novembrī.
4. ↑  «ECF Player of the Year 2009/10 - the result». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 17. septembrī. Skatīts: 2021. gada 16. novembrī.
5. ↑  «Leiden Chess Tournament 2012». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 16. novembrī. Skatīts: 2021. gada 16. novembrī.
6. ↑  Hikaru Nakamura wins Tradewise Gibraltar Masters
7. ↑  Grandmaster Dragan Solak wins 17th Dubai Open Chess Tournament
8. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: David Howell
9. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Open
10. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: David Howell
11. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)