recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elizabeta Polihroniade** (rumāņu: *Elisabeta Polihroniade*; dzimusi kā Jonesku (rumāņu: *Ionescu*); 1935. gada 24. aprīlis Bukareste — 2016. gada 23. janvāris) bija Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (1982).

Biogrāfija
----------

1960. un 1970. gados bijusi viena no vadošajām Rumānijas šahistēm. Daudzkārtējā Rumānijas sieviešu šaha čempionāta laureāte, tajā skaitā septiņas reizes kļuvusi par Rumānijas šaha čempioni (1966, 1970, 1971, 1972, 1975, 1976, 1977), deviņas reizes bijusi otrā un divas reizes ieguvusi bronzas medaļu. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā Sofijā (1969) un Vrņačka Baņā (Dienvidslāvija, 1971). Par panākumiem turnīros FIDE 1960. gadā Polihroniadei piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1982. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

1961. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīrā un ierindojusies 10. vietā. Trīs reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kur labāko panākumu guvusi 1979. gadā Riodežaneiro, kad dalījusi 4.-5. vietu, un pēc Allas Kušniras atteikuma piedalīties pretendentu mačos, spēlējusi papildu maču par tiesībām spēlēt pretendentu mačos, kuru noslēgusi neizšķirti 3:3, taču sliktākā papildu koeficienta dēļ nav iekļuvusi pretendentu mačos.

Pārstāvējusi Rumānijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 10 reizes (1966-1974, 1978-1988). Komandu vērtējumā izcīnījusi 4 sudraba (1966, 1972, 1974, 1982) un 2 bronzas (1984, 1986) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 zelta (1966, 1982) un sudraba (1984) medaļas.

Bijusi pazīstama arī kā korespondencšahiste. Piedalījusies 2. Pasaules čempionāta korespondencšahā sievietēm (1972—1977), kurā izcīnījusi 4. vietu..

1960. gadā beigusi Bukarestes Universitātes filozofijas fakultāti. Strādājusi par žurnālisti un redaktori Rumānijas šaha žurnālā *Gambit*. No 1976. līdz 1989. gadam vadījusi šaham veltītu raidījumu Rumānijas televīzijā. No 1986. gada darbojusies arī kā šaha turnīru tiesnese, bijusi FIDE starptautiskā arbitre.

Atsauces
--------

1. ↑  «Federația Română de Șah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2016. gada 5. augustā.
2. ↑  1961 Candidates Tournament
3. ↑  1979 Rio de Janeiro Interzonal Tournament
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Elisabeta Polihroniade
5. ↑  ICCF - 2nd Ladies CC World Cchampionship Final

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 75458064
* LCCN: n89624145
* ISNI: 0000 0000 2989 1928

 |

 |
**Marija del Pino Garsija Padrona** (spāņu: *María del Pino García Padrón*; dzimusi 1961. gada 23. augustā) ir Spānijas šahiste.

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu vidus līdz 1980. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Spānijas šahistēm. Spānijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 2 zelta (1980, 1983) un 4 sudraba (1975, 1977, 1982, 1984) medaļas.

Pārstāvējusi Spānijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1974-1982). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1976) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1974) medaļu.

Kopš 1987. gada vairs nepiedalās šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  www.bidmonfa.com: María del Pino García Padrón
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: María del Pino García Padrón
3. ↑  FIDE rating history :: Garcia Padron, Mary Pino

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Ilma Austriņa** (dzimusi 1940. gada 25. maijā Bārtas pagastā) ir latviešu tekstilmāksliniece. Ilma Austriņa ir viena no retajām māksliniecēm, kura joprojām auž gobelēnus.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1940. gada 25. maijā Bārtas pagastā. Skolas gaitas sākusi Sikšņu pamatskolā. Absolvējusi Liepājas lietišķās mākslas vidusskolu (1961) un Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu Rūdolfa Heimrāta vadībā (1967) ar diplomdarbu *Dekoratīvi audumi interjerā* (apdrukāts lins). Bijusi māksliniece zīda ražošanas apvienībā *Rīgas audums* (1965–1975), Lietišķās mākslas nodaļas vadītāja Mākslas muzeju un izstāžu apvienotajā direkcijā (1975–1982). Izstādēs piedalās kopš 1965. gada, darbi eksponēti Kanādā, Vācijā, Polijā, Japānā, Bulgārijā, Dānijā, Zviedrijā. Bijušas personālizstādes Valmierā, Stučkā (tag. Aizkrauklē), Daugavpilī (1980, kopā ar Ainu Muzi), Rīgā (1980), Rēzeknē, Ventspilī (1981), Jaunkalsnavā (2016, kopā ar Daci Austriņu), Madonā (kopā ar D. Austriņu). Kopš 1975. gada ir Mākslinieku savienības biedre.

Pašlaik dzīvo Kalsnavas pagastā. Viņas meita Dace Austriņa ir modes māksliniece.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Strādā galvenokārt gobelēna tehnikā, taču izmanto arī citas tehnikas. Piemēram, lai iegūtu naksnīgās pilsētas atspulgu efektu tumšajā ūdenī, virs austā fona uzšuj sarullētas daudzkrāsainu papīru caurulītes, kas atgādina zīmuļus. Dekoratīvo sienas segu pamatmotīvi saistīti ar dabas norisēm (*Pāri druvām*, 1974; *Pavasaris dārzā*, 1975; *Pirmās vagas. Sējējs nāk. Zelmenis*, 1977; *Kalnu vasara*, 1983; *Būs jaunas druvas*, *Mūsu lauki*, abi 1987, *Pavasaris*, 2017). Ilma Austriņa audusi gobelēnus Rundāles pils reprezentācijas telpām 18.gs. stilā (1980–1986), interjera noformēšanai sabiedriskajās iestādēs Latvijā, Maskavā, Krimā.

Ilmas Austriņas gobelēni atrodas Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejā, Latvijas Mākslinieku savienības, Maskavā un privātajās kolekcijās.

Ārējā saite
-----------

* CV

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Danute Vēze. «Ilma Austriņa un Dace Austriņa. „Gobelēns un mode"». *www.madonasmuzejs.lv* (latviešu), 2018-12-12. Skatīts: 2019-01-15.
2. ↑  Kalsnavas pagasta svētki 2016, Kalsnavas pagasta pārvalde
3. 1 2  Ilma Austriņa, LRSP mājas lapa, makslinieki.lv
4. 1 2  Dace Lamberga. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās 1.sējums* (Latvian). Riga : Latvijas enciklopēdija, 1995. 37. lpp. ISBN 5-89960-057-8.
5. ↑  Māra Branča skatījums, Laikraksts "Latvietis" 352
6. ↑  Māra Branča skatījums, Laikraksts "Latvietis" Nr. 449, 2017. g. 3. martā
Skulptūra Līgo parkā
**Līgo parks** ir brīvdabas akmens skulptūru parks Ropažu novada Stopiņu pagastā. Parks atrodas netālu no Ulbrokas pie autoceļa P5 (Ulbroka—Ogre). Līgo parks ir latviešu nacionālās atmodas simbols.

Vēsture
-------

Ideja par parku radās 1988. gadā. Galvenie idejas autori bija akmeņkalis Uldis Sterģis, arhitekts Elmārs Orniņš un v/s Ulbroka galvenā ekonomiste Biruta Zvaigznīte. Akmeņkaļi Oskars Neimanis un Roberts Zvagūzis. Pirms parka iekārtošanas šajā vietā notikušas vairākas talkas, kurās lielu atbalstu sniedz vietējie iedzīvotāji. Parkā tika izveidota arī estrāde.

Parks pirmo reizi ielīgots 1988. gada 23. jūnijā, kad uzstādīts arī akmens Ulbrokas—Ogres autoceļa malā pie ieejas parkā. Savukārt 1992. gada vasarā Līgo parkā tika uzstādīti latvju zīmju akmeņi.

Parks
-----

Parks izvietots dabiski ieaugušā ozolu birzī. Tā sākums ar atsevišķām skulptūrām atrodas pie autoceļa, bet pāri Piķurgas upei atrodas parka otra, plašākā daļa, kurā var nokļūt pār tiltiņu. Parkā atrodas vairākas skulptūras, kurās iegravēti tradicionālie latviešu ornamenti un raksti (ausekļi, saules koki, un ugunskrusti).

Parkā atrodas arī estrāde, kurā notiek novada kultūras pasākumi vasaras sezonā. Mazā uzkalniņā atrodas arī metālkalēja Gunāra Andersona veidotais darbs — vairākus metrus augsts metāla ugunsstabs ar ausekļa ornamentiem, kurā Jāņos tiek iedegta jāņuguns.

Atsauces
--------

1. ↑  «Līgo parks». Stopiņu novada dome. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 28. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 11. jūlijā.

Koordinātas: 56°56′0″N 24°18′19″E﻿ / ﻿56.93333°N 24.30528°E﻿ / 56.93333; 24.30528
**Vāze** ir viens no Latgales keramikas trauku tipiem, kam ir kā saimnieciska tā arī dekoratīvā nozīme. Tā ir paredzēta griezto ziedu ievietošanai.

Latgales vāzes sāka darināt 20. gadsimta sākumā, Silajāņu podniecības centrā. Agrīnās vāzes tika atvasinātas no saimniecības trauku formām ar mazām atkāpēm no noteiktā kanona, izskata ziņā līdzīgas tradicionālajiem saimniecības traukiem, bet ar jaunu uzdevumu — vietu, kur ievietot un uzglabāt grieztos ziedus. Tās varēja atgādināt mazliet slaidinātu piena podu vai medaunieku ar mazliet jaušamiem pārveidojumiem vai arī mazu izmēru ļaciņu ar augšup pastieptu kakliņu un malu platāku pavērsumu. Laikam ritot, ir veidojies jauns saturs, saglabājot vecos mākslinieciskās formas līdzekļus. Vāžu dekorēšanai nav ierobežojumu ornamentu un to tehnikas izvēlē, vāpēta tiek gan vāzes iekšpuse, gan ārpuse.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 240 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 26. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Trauku formas
**Ģertrūde Elizabete Mārgarita Anskombe** (*Gertrude Elizabeth Margaret Anscombe*, pazīstama arī kā **Elizabete Anskomba** (*Elizabeth Anscombe*) un **G.E.M. Anskomba** (*G. E. M. Anscombe*), dzimusi 1919. gada 19. martā Limerikā, mirusi 2001. gada 5. janvārī Kembridžā) bija britu filozofe. Analītiskās filozofijas pārstāve. Rakstījusi par saprāta filozofiju (*philosophy of mind*), darbības filozofiju (*philosophy of action*), loģiku un semiotiku. Ludviga Vitgenšteina skolniece.

Dzimusi Limerikā angļu virsnieka ģimenē. Mācījusies vidusskolā Londonā (*Sydenham High School*), pēc tam Oksfordas Universitātē. Studiju laikā pievērsās katolismam.

Otrā pasaules kara laikā apmeklēja Vitgenšteina lekcijas un kļuva par vienu no Vitgenšteina draugiem. Vēlāk Anskomba bija Vitgenšteina darbu tulkotāja un pēc viņa nāves arī Vitgenšteina rakstu publicētāja.

Viņa bija abortu un kontracepcijas pretiniece.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Elizabete Anskomba***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Stanfordas Filozofijas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Filozofijas interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Anskombas biedrība (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59078032
* LNB: 000103623
* LCCN: n79064560
* ISNI: 0000 0001 2134 7597
* GND: 120712016
* SELIBR: 318281
* SUDOC: 026687739
* BNF: cb118889102 (data)
* BIBSYS: 90123355
* MGP: 126898
* NLA: 35619107
* NDL: 00431570
* NKC: jn20000600284
* SBN identifikators SBLV242970 nav derīgs.
* BNE: XX1194027
* CiNii: DA00513275

 |

 |
**Aizkuņģa dziedzera sula** (**pankreātiskā sula**) ir sekrēts, kuru izdala aizkuņģa dziedzeris divpadsmitpirkstu zarnā caur galveno aizkuņģa dziedzera vadu un caur divpadsmitpirkstu zarnas lielo papillu (*papilla duodeni major*).  Sula satur bikarbonātus, enzīmus un elektrolītus, kuri veicina barības vielu šķelšanu (sagremošanu) un skābā hīma neitralizāciju.

Elektrolīti
-----------

Aizkuņģa dziedzera sula satur elektrolītus un sāļus. Galvenie anjoni ir Cl− un HCO3−, katjoni — Na+ un K+. Atšķirībā no siekalām aizkuņģa dziedzera sula ir izotoniska asinsplazmai neatkarīgi no stimulācijas pakāpes. Katjonu koncentrācija stimulācijas laikā paliek konstanta, bet Cl− un HCO3− koncentrācija mainās pretējos virzienos. Maksimālās sekrēcijas laikā HCO3− koncentrācija sastāda 130—140 mmol/l, un pH vienāds ar 8,2.

Fermenti
--------

No visām aizkuņģa dziedzera sulā esošajām olbaltumvielām 90% sastāda gremošanas fermenti, galvenokārt tās ir hidrolāzes, kuras sašķeļ dažādus substrātus. Starp hidrolāzēm ir vairāk proteolītisku fermentu — peptidāzu. Peptidāzes un A fosfolipāze sekretējas zimogēnu jeb enzīmu prekursoru veidā, kurus ir jāaktivē, savukārt lipāze, amilāze un ribonukleāze ir aktīvās formās. Aktivēšanu katalizē enterokināze, kas ir endopeptidāze, kuru izdala divpadsmitpirkstu zarnas gļotāda.

Enterokināze katalizē tripsinogēna pārvēršanos tripsīnā, pēc kura veidošanās process turpinās autokatalīzes virzienā. Vēl tripsīns aktivē arī citas proteāzes. Aizkuņģa dziedzera sulā ir arī tripsīna inhibitori, kuri efektīvi bloķē tripsīna darbību, kamēr tas atrodas aizkuņģa dziedzerī, tādā veidā novēršot dziedzera pašsagremošanu.

Regulēšana
----------

Aizkuņģa dziedzera sulas izdalīšanās regulējas humorāli un neirāli. Efektīvāki eksokrīnās aizkuņģa dziedzera daļas stimulatori ir hormoni sekretīns un holecistokinīns. Sekretīns stimulē šūnas, kuras klāj izvadus un kuras producē galvenokārt bikarbonātu un citus jonus, kā arī ūdeni. Holecistokinīns stimulē acinozās šūnas, kuras sekretē fermentus. Katrs no šiem hormoniem viegli ietekmē arī citas sistēmas: sekretīns ietekmē acinusus, bet holecistokinīns — izvadu epitēliju.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  Ульмар Х.-Ф. Брюк К. Эве К. Карбах У. Детьен П. Вутке В. Дан Р. Тевс Г. *Физиология человека: В 3-х томах*. Т. 3 Пер. с англ./Под ред Шмидта Р. и Тевса Г. - 3-е изд. - М.: Мир, 2005. - 228 с. ил. ISBN 5-03003577-xfalse
**1961. gada jūlija likumi** ir virkne likumu, kas stājās spēkā pēc tam, kad Apvienotās Arābu Republikas prezidents Gamāls Abdels Nāsers 1961. gada jūlijā paziņoja par Otrās revolūcijas, vai Sociālās revolūcijas sākumu (pirmā, politiskā revolūcija bija 1952. gada jūlija apvērsums).

No 9. līdz 27. jūlijam tika izdoti vairāk likumi, kuru ietvaros Ēģiptē un Sīrijā veica uzņēmumu nacionalizāciju, zemes reformu un palielināja darbinieku ietekmi uzņēmumos. Ap 400 uzņēmumu tika pilnībā vai daļēji nacionalizēti, to īpašnieki tika kompensēti ar valsts parādzīmēm. Jūlija likumi bija sākums radikālām izmaiņām Ēģiptes un Sīrijas ekonomikā.

Nāsera jūlija likumiem bija divi politiskie mērķi: 1) revolucionārā režīma aizsargāšana no feodālisma, monopoliem un kapitālisma, atņemot tiem kapitālu un zemes īpašumus, 2) šķiru atšķirību izlīdzināšana valstī, kurā 5% turīgo kontrolēja pārējos 95% iedzīvotāju. 

Kā pirmo nacionalizēja kokvilnas nozari, visus importa un eksporta uzņēmumus pakļāva valdības kontrolei. 23. jūlijā Nāsers paziņoja par banku, apdrošināšanas kompāniju, smagās un vieglās industrijas uzņēmumu, transporta, kuģniecības un elektrības uzņēmumu nacionalizāciju. Zemes īpašumi, kuru maksimālais lielums 1952. gadā bija noteikts uz 200 fedaniem, tika samazināti līdz 100 fedaniem. Zemniekiem vairāk nebija jāmaksā procenti par saņemtajiem valsts bankas aizdevumiem. Privātajiem ienākumiem virs 10 000 mārciņām uzlika 90% nodokli. Tika noteikti algu griesti (5000 Eģiptes mārciņas) un īpašuma daļu lielums (10 000 Ēģiptes mārciņas). 

Uzņēmumu darbiniekiem deva tiesības ievēlēt divus pārstāvjus uzņēmumu valdēs, kurās nevarēja būt vairāk par septiņiem locekļiem. Saglabājoties sešu darba dienu nedēļai, darba diena tika saīsināta līdz septiņām stundām, saglabājot algu par astoņām stundām. Ražošanas uzņēmumu darbiniekiem pienācās 25% no uzņēmuma tīrās peļņas – 10% naudā un 15% dažādos sociālajos labumos. Šāds valsts sektora straujais pieaugums neizbēgami noveda pie neelastīgas birokratizācijas un neefektīvas pārvaldes.

Sociālistisko reformu mērogs un ieviešanas pēkšņums palielināja tradicionālo Sīrijas biznesa, politisko un militāro aprindu neapmierinātību ar Nāsera varu un bija viens no iemesliem, kas noveda pie 1961. gada 28. septembra apvērsuma Sīrijā un AAR sabrukuma.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dictionary Of Modern Arab History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2015. gada 28. oktobrī.
2. ↑  «Egypt's Incomplete Revolution». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 22. jūlijā. Skatīts: 2015. gada 28. oktobrī.
Gēringa gambīts

**Kārlis Gērings** (vācu: *Carl Theodor Göring*; 1841. gada 28. aprīlis, Brīheima - 1879. gada 2. aprīlis, Eizenaha) bija Vācijas šahists un filozofs.

Biogrāfija
----------

Pēc izglītības bijis filozofs un strādājis par profesoru Leipcigas Universitātē. Līdz mūsdienām ir saglabājušās Gēringa lekcijas par psiholoģiju, loģiku un citiem filozofijas jautājumiem.

Bijis pazīstams arī kā spēcīgs sava laika šahists. 1870. gadā Grācā ieņēmis 3. vietu Austrijas šaha federācijas kongresā. 1871. gadā uzvarējis nelielā turnīrā Vīsbādenē. 1872. gadā bijis trešais 3. Ziemeļvācijas šaha kongresā Hamburgā. 1876. gadā Leipcigā dalījis pirmo vietu 2. Vidusvācijas šaha kongresā.

1877. gadā Leipcigā pirmo reizi praksē pielietojis asu atklātnes variantu, kas vēlāk nosaukts viņa vārdā par Gēringa gambītu: 1.e4 e5 2.Zf3 Zc6 3.d4 exd4 4.c3.

Dzīves beigās izdarījis pašnāvību.

Literatūra
----------

Kārlis Knauts. "Divu variantu un viena gambīta tēvs." - Šaha Māksla :Latvijas Šaha savienības oficiāls orgāns [žurnāls]. Rīga : Seglenieks, Nr.48 (15.05.1939), 125.-126. lpp..

Atsauces
--------

1. ↑  «Historische Vorlesungsverzeichnisse der Universität Leipzig: Göring, Carl (1841–1879)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 28. augustā.
2. ↑  I tornei di scacchi fino al 1879

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 235984447
* ISNI: 0000 0004 0871 1317
* GND: 116722282
* SUDOC: 081675356

 |

 |
Eiropas Reģionālās attīstības fonda zīmols
**Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF)** ir viens no Eiropas Savienības struktūrfondiem, kas izveidots 1975. gadā, lai izlīdzinātu reģionālās atšķirības Kopienas ietvaros. Šī fonda ietvaros palīdzība tiek sniegta mazāk attīstītajiem reģioniem, galvenokārt koncentrējoties uz publiskās infrastruktūras uzlabošanu un uzņēmējdarbības veicināšanu. 

ERAF paredzēts biznesa vides sakārtošanai un konkurētspējas paaugstināšanai, jo īpaši mazajos un vidējos uzņēmumos; vietējās ekonomikas, tai skaitā tūrisma un kultūras mantojuma saglabāšanai; zinātniskajai izpētei un tehnoloģiju attīstībai; vietējo, reģionālo transporta, telekomunikāciju un enerģētikas tīklu un tiem piekļaujošās infrastruktūras attīstībai; vides aizsardzībai un attīstībai; potenciāla celšanai pētniecībā, zinātnē un tehnoloģijās u.c.

ERAF projekti Latvijā (2004—2006)
---------------------------------

Finansējums galvenokārt bija paredzēts infrastruktūras, ražošanas un Mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) attīstībai.

ERAF projekti Latvijā (2007—2013)
---------------------------------

ERAF piešķīrums Latvijai 2007.-2013. gada plānošanas periodā bija 2,4 miljardi eiro (EUR 2 440 017 364) jeb 53,86% no kopējā ES fondu finansējuma.
ERAF investīcijas Latvijā 2007.-2013. gada plānošanas periodā tika vadītas ar:

* darbības programmas "Uzņēmējdarbība un inovācijas" Archived 2015. gada 20. maijā, *Wayback Machine* vietnē. palīdzību;
* darbības programmas "Infrastruktūra un pakalpojumi" Archived 2015. gada 20. maijā, *Wayback Machine* vietnē. palīdzību .

ERAF projekti Latvijā (2014—2020)
---------------------------------

Saskaņā ar ES Padomes lēmumu par ES daudzgadu finanšu ietvaru 2014. – 2020. gadam, Latvija saņēma 4,4 miljardus eiro kohēzijas politikas mērķu īstenošanai ar ES fondu (ERAF, ESF un KF) starpniecību. Šajā periodā Latvija ir ceturtā lielākā neto saņēmēja starp visām ES dalībvalstīm, un uz katru iedzīvotāju Latvija 2014. – 2020. gadā no ES budžeta saņem aptuveni 3000 eiro.

Atsauces
--------

1. ↑  «ESF fondu mājas lapa».[novecojusi saite]
Pieprasījuma piedāvājuma līdzsvars **Mikroekonomika** (*burtiski "mazā ekonomika"*) ir ekonomikas zinātnes joma, kas pēta atsevišķas ekonomiskas vienības - uzņēmumus, patērētāju grupas, tirgus segmentus, tautsaimniecības nozares, u.c.

**Mikroekonomikas uzmanības lokā ir šādu galveno jautājumu noskaidrošana:**

* Kā indivīdi vai mājsaimniecības veido pieprasījumu pēc dažādiem produktiem un pakalpojumiem;

* Kā uzņēmumi veido savu ražoto produktu vai sniegto pakalpojumu piedāvājuma struktūru un apjomu;

* Kā uzņēmumi, veidojot tirgus piedāvājumu, kombinē ražošanas faktorus un sadala resursus starp savstarpēji konkurējošiem mērķiem;

* Kā veidojas tirgus līdzsvars starp to vai citu produktu un pakalpojumu pieprasījumu un piedāvājumu.

**Tirgus dalībnieki** - uzņēmumi, indivīdi vai mājsaimniecības, mikroekonomikas izpratnē vienlaicīgi ir gan produktu un pakalpojumu patērētāji, gan arī to piegādātāji (ražotāji). Attiecības starp šiem tirgus dalībniekiem raksturojas ar attiecību starp tirgus pieprasījumu un piedāvājumu. Tiek pieņemts, ka tirgus ir brīvs, t.i. tajā pastāv brīva pircēju un pārdevēju konkurence. Šādā gadījumā līdzsvars starp pieprasījumu un piedāvājumu zināmā tā apjomā izveidojas pie noteiktas līdzsvara cenas. Detalizētāki tirgus līdzsvaru pēta pieprasījuma piedāvājuma teorija.

Ārējās saites
-------------

 Archived 2010. gada 31. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. Mikroekonomikas simulācijas vingrinājumi (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85084819
* GND: 4039225-9
* NDL: 00945618
* NKC: ph115305

 |

 |
**Kārlis Johans Frīdrihs fon Mēdems** (*Karl Johann Friedrich von Medem*, 1762-1827) bija ievērojams Kurzemes un Zemgales hercogistes politiķis. Remtes muižas, Vecauces muižas (1786) u.c. muižu īpašnieks. Kurzemes muižniecības deputāts. Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogistes civilās valdības vadītājs (1812).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1762. gada 23. martā Mežotnes muižā Johana Frīdriha fon Mēdema un viņa otrās sievas Luīzes Šarlotes fon Manteifeles-Cēges ģimenē kā viņa ceturtais bērns.

Kārļa Mēdema vecākā pusmāsa Elizabete Šarlote Konstance kļuva par slavenu rakstnieci, bet māsa Anna Šarlote Doroteja apprecējās ar pēdējo Kurzemes hercogu Pēteri Bīronu.
1788. gada 24. decembrī viņš apprecējās ar Vilhelmīni Braunu (*Wilhelmine Browne of Camus*). 

Kārlis Mēdems kļuva par Kurzemes bruņniecības pilnvaroto, pēc tēva nāves 1785. gadā viņam piederēja Remtes, Viesātu, Kapeļu un citas muižas. 1800. gadā viņš sāka celt tagadējo Remtes muižas pili, 1804. gadā nopirka arī Jaunauces muižu. 

Kad 1812. gada kara laikā Kurzeme un Zemgale 1. augustā atkal tika atdalītas no Krievijas impērijas, grāfs Kārlis Johans Frīdrihs fon Mēdems kā Kurzemes bruņniecības pilnvarotais kļuva par hercogistes civilās pārvaldes vadītāju. 1812. gada 20. decembrī sakarā ar Napoleona armijas atkāpšanos viņš zaudēja visus amatus un nodevās savu muižu pārvaldei.

1815. gadā grāfs Kārlis Mēdems uzsāka Jaunauces muižas kungu mājas būvi. 
Miris 1827. gada 9. decembrī Jelgavā.

Ģimene
------

1788. gadā grāfs Kārlis Johans Frīdrihs fon Mēdems Rīgā apprecējās ar ģenerālgubernatora Džordža Brauna meitu Elizabeti Vilhelmīni.
Viņiem piedzima septiņi bērni:

* Kārlis fon Mēdems (15.02.1801 — 17.11.1860), Remtes muižas mantinieks;
* Anna, precējusies fon der Ropa (13.11.1789 — 10.10.1807), no 1806. gada Bikstu muižas īpašnieka Ferdinanda fon der Ropa pirmā sieva;
* Karolīna, precējusies fon der Ropa (13.07.1794 — 07.02.1872), no 1808. gada Bikstu muižas īpašnieka Ferdinanda fon der Ropa otrā sieva, Jaunauces muižas mantiniece;
* Sofija, precējusies fon der Pālena (13.11.1789 — 10.10.1807), no 1821. gada Johana fon der Pālena (1784-1856) sieva;
* Doroteja, precējusies fon Šepinga, slepenpadomnieka Frīdriha Magnusa fon Šepinga (1779-1855) sieva;
* Elīza fon Mēdema.

Atsauces
--------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3,1: Kurland, Bd.:1*, Görlitz, 1939, S.369[novecojusi saite]
2. ↑  Baltische Historische Kommission
Eiropas Kosmosa izstādes paviljons Budapeštā 2013. gadā
Eiropas Kosmosa izstādes paviljona iekšienē Budapeštā 2013. gadā
**Eiropas Kosmosa izstāde** (angļu: *European Space Expo*) ir Eiropas Komisijas izveidota bezmaksas ceļojoša izstāde, kuras mērķis ir atraktīvā veidā informēt iedzīvotājus par Eiropas Savienības kosmosa programmām satelītu navigācijas (*Galileo* un EGNOS) un zemes novērošanas (*Copernicus*) jomās. Izstāde ietver 12 stendus, kuros ar attēlu, teksta un video palīdzību tiek stāstīts par to, kā Eiropas kosmosa politika un kosmosa tehnoloģijas palīdz ikdienas dzīvē uz Zemes, kā arī to nozīmi Eiropas ekonomikā un darba vietu veidošanā. Izstādē apskatāmi arī Copernicus (izmēra attiecība 1:3) un Galileo (izmēra attiecība 1:4) satelītu modeļi, kā arī interaktīva apļveida hologramma *OmniGlobe*. Eiropas Kosmosa izstāde jau pabijusi vismaz 25 Eiropas pilsētās un to redzējuši vairāk kā 700 000 apmeklētāju.

Eiropas Kosmosa izstāde Rīgā
----------------------------

Rīgā Eiropas Kosmosa izstāde apmeklētājiem bija pieejama no 2015. gada 30. aprīļa līdz 10. maijam. Šajā laikā izstādi apmeklēja 56 450 apmeklētāji, kas Rīgu ierindoja otrajā vietā Eiropā pēc izstādes apmeklētāju skaita. Izstādes norisi Rīgā nodrošināja Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija sadarbībā ar Bērnu zinātnes centru „Z(in)oo" no Cēsīm, Eiropas Komisijas Pārstāvniecību, Rīgas domi un citiem partneriem.

Izstādes ietvaros notika lekcijas un diskusijas par kosmosa nozari un ar to saistītām tēmām. Par savu pieredzi, strādājot kosmosā, 2015. gada 1. maijā stāstīja arī Rīgā dzimušais krievu kosmonauts Anatolijs Solovjovs. Papildus izstādei apmeklētājiem bija iespēja ārpus paviljona izmēģināt Bērnu zinātnes centra „Z(in)oo" piedāvāto iespēju izgatavot savu papīra gaisa raķeti un dažādus centra eksponātus.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eiropas Kosmosa izstāde*** |

1. 1 2  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 9. maijā. Skatīts: 2015. gada 19. maijā.
2. ↑
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 23. maijā. Skatīts: 2015. gada 19. maijā.
**Kārlis Johannes Gadilhe** (vācu: *Carl Johannes Gadilhe*; dzimis 1836. gada 2. jūnijā Rīgā, miris 1902. gada 8. janvārī Bauskā) bija Bauskas pilsētas galva, maģistrāta sekretārs, notārs un advokāts.

Gadilhe dzimis Rīgas tirgoņa ģimenē, pabeidzis Rīgas ģimnāziju. No 1856. līdz 1860. gadam mācījies jurisprudenci Tērbatas Universitātē. Studentu korporācijas *Fraternitas Rigensis* biedrs.

No 1868. gada Bauskas pilsētas maģistrāta sekretārs. 1879. gadā ievēlēts par Bauskas pilsētas galvu, taču Kurzemes gubernators viņu neapstiprina amatā. Gadilhe turpina darboties domē un arī kā notārs. Pēc 1889. gada tiesu reformas strādā par advokātu. 1899. gadā viņu atkal ievēl par Bauskas pilsētas galvu, un šajā amatā viņš paliek līdz savai nāvei. Par nākamo Bauskas pilsētas galvu tiek ievēlēts Gadilhes meitas vīrs Oskars Brandenburgs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bauske». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 1. aprīlī.
**Esenberģu Jānis**, arī **Jānis Esenberģis-Hess** (1862—1890), bija latviešu aktieris, dzejnieks un lugu tulkotājs. Romantisma lirisko ideju paudējs. Darbojās Rīgas Latviešu teātrī un Ā. Alunāna ceļojošajā teātra trupā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1862. gada 9. aprīlī Lielsvētes pagasta Upes Priekuru Daiļos amatnieka Dāvja Esenberga ģimenē. 
Mācījās Lielsvētes pagastskolā (1869—1872), 1873. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Rīgu un turpināja mācības Torņakalna zēnu elementārskolā (1872—1877).

Pēc skolas beigšanas strādāja Pilhaua kokzāģētavā, no 1880. gada Ādolfa Alunāna vadītajā Rīgas Latviešu teātrī kā aktieris un suflieris. 1883. gadā žurnālā "Mājas Viesis" publicēja dzejoli "Bērnības draudzenei". 
Teātra iestudējumiem pārtulkoja ap 20 lugu, ieskaitot V. Šekspīra "Venēcijas tirgotājs" (kopā ar R. Jansonu), "Sapnis vasaras naktī", B. Bjernsona "Redaktors", R. Planketa operetes "Korneviļas zvani" tekstu. Atdzejoja A. Puškina, Š. Petēfi dzeju.
1885. gadā kopā ar Ā. Alunānu aizgāja no Rīgas Latviešu teātra kopā ar viņa trupu apceļoja Kurzemes guberņas pilsētas un miestus.

1887. gadā saslima ar diloni un atsāka strādāt Rīgas teātrī par suflieri, bet veselības dēļ nevarēja vairs ilgi darboties. No 1888. gada dzīvoja Vecsaules pagastā.
Miris 1890. gada 20. novembrī Rīgā, apbedīts Torņakalna kapos.

Darbi
-----

* Kopoti raksti 3 sējumos (1924) Plūdoņa kopojumā un kārtojumā
* izlase "Baltā roze" (1990)

Literatūra
----------

* Fr. Kārkluvalka. Latviešu dzejnieks E. J. Austrums 1892, 12. burtnīca
* Esenberģu Jānis, 25 gadu jubilejai par piemiņu. Baltijas Vēstnesis, 1893. - nr. 81-84
* V. Plūdons. Mīlestības dziesminieks Esenberģu Jānis (1924, priekšvārds Kopotiem rakstiem)
* T. Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture. Rīga: A. Gulbis, 1. daļa 1922. 2. daļa 1930.
* O. Zanders. Esenberģu Jānis un latviešu teātris. Karogs, 1982. - nr. 4
* G. Bībers. Aizstāvības vārdi latviešu dziesminiekam Esenberģu Jānim (1990, priekšvārds grāmatai Esenberģis J. Baltā roze)

Atsauces
--------

1. ↑  E. Knope[novecojusi saite] Latviešu folkloras krātuve
2. ↑  nekropole.info[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 284657397
* LCCN: no2017151379

 |

 |
**Kārlis Hampe** (vācu: *Carl Hamppe*; 1814. gads Šveice — 1876. gada 17. maijs Švīces kantons) bija Austrijas un Šveices šahists.

Biogrāfija
----------

Gandrīz visu mūžu nodzīvojis Vīnē, kur strādājis par valsts ierēdni. 19. gadsimta vidū bijis pazīstams kā viens no vadošajiem Vīnes šahistiem. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Vīnes šaha biedrības (vācu: *Wiener Schachgesellschaft*) čempionātos (1859, 1860), abas reizes apsteidzot Vilhelmu Steinicu. Piedalījies vairākos mačos pret sava laika spēcīgākajiem šahistiem, kuros 1846. gadā zaudējis Johanam Leventālam ar 4:5 (+4, -5, =0), 1850. gadā uzvarējis Ernestu Kārli Falkbēru ar 16 : 15 (+16, -15, =0), 1852. gadā zaudējis Danielam Harvicam ar 2:5 (+1, -4, =2) un 1860. gadā atkārtoti zaudējis Harvicam ar ½:3½ (+0, -3, =1).

Atstājis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Bijis viens no Vīnes atklātnes izstrādātājiem. Hampes vārdā ir nosaukti divi varianti šajā atklātnē: Hampes-Allgaiera gambīts (1. e4 e5 2. Zc3 Zc6 3. f4 exf4 4. Zf3 g5 5. h4 g4 6. Zg5) un Hampes-Mucio gambīts (1. e4 e5 2. Zc3 Zc6 3. f4 exf4 4. Zf3 g5 5. Lc4 g4 6. O-O gxf3 7. Dxf3).

Šaha vēsturē iegājis arī ar savu 1872. gadā nospēlēto "nemirstīgo neizšķirtu" pret Filipu Meitneru.

Atsauces
--------

1. ↑  C25: Vienna, Hamppe-Allgaier gambit
2. ↑  C25: Vienna, Hamppe-Muzio gambit
3. ↑  Carl Hamppe vs Philipp Meitner. "The Immortal Draw

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Eiropas Ekonomiskās telpas dalībvalstis (2013)
Eilera diagramma, kas rāda sakarības starp dažādām Eiropas valstu pārnacionālajām organizācijām un sadarbības līgumu darbības zonām. * s
* d
* l

**Eiropas Ekonomikas zona** (EEZ - kādreizējā Eiropas Ekonomiskā telpa) ir brīvās tirdzniecības zona, kurā ietilpst Eiropas Savienības (ES) un trīs Eiropas brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstis: Islande, Lihtenšteina un Norvēģija. EEZ mērķis ir ļaut EBTA valstīm piedalīties Eiropas vienotajā tirgū bez pievienošanās ES.

Dalības principi
----------------

EEZ apvieno tās dalībvalstis iekšējā tirgū, kas balstās uz četrām brīvībām: preču, pakalpojumu, personu un kapitāla brīva kustība starp EEZ valstīm. Tomēr atsevišķas dalībvalstis ir noteikušas pārejas periodu jaunajām dalībvalstīm, kas ierobežos brīvu darbaspēka kustību no jaunajām ES dalībvalstīm uz jau esošajām. Katrai esošajai ES dalībvalstij ir tiesības vienpusēji atcelt šos brīvas darbaspēka kustības pagaidu ierobežojumus.

Vēsture
-------

Uz līdzīgiem principiem balstījās jau 1960. gada 3. maijā izveidotā EBTA, kurā tolaik ietilpa septiņas Eiropas valstis (Apvienotā Karaliste, Austrija, Dānija, Īrija, Norvēģija, Portugāle, Šveice), kuras netika uzņemtas vai nevēlējās pievienoties Eiropas Kopienai, kurā dominēja Francija un VFR. Pēc tam, kad 1973. gadā Apvienotā Karaliste, Īrija un Dānija tomēr pievienojās Eiropas Kopienai, arī atlikušās EBTA valstis līdz 1977. gadam noslēdza divpusējos sadarbības līgumus ar Eiropas Kopienas valstīm. Vēlāk EBTA pievienojās arī Islande, Lihtenšteina, Somija un Zviedrija.

EEZ izveidojās 1994. gada 1. janvārī pēc ES un EBTA valstu (Austrijas, Islandes, Lihtenšteinas, Norvēģijas, Somijas, Šveices, Zviedrijas) 1992. gada koplīguma ratifikācijas, lai ļautu EBTA valstīm piedalīties Eiropas vienotajā tirgū bez pievienošanās ES. Šobrīd EBTA ir palikušas tikai Islande, Lihtenšteina, Norvēģija un Šveice, no kurām tikai Šveice nav iekļāvusies EEZ. Tomēr Šveicei ar ES ir divpusējs līgums, kas pēc satura ir līdzīgs EEZ līgumam.

Skatīt arī
----------

* Mercosur

Atsauces
--------

1. ↑  ES dalībvalstis, atšķirība starp ES, Eiropas Ekonomisko Telpu Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. no "Mazie un vidējie uzņēmumi Latvijā"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 138522516
* LCCN: n93007600
* GND: 4248044-9
* BIBSYS: 90771026
* HDS: 027492

 |

 |
**Kārlis Heincs Brunners** (vācu: *Karl-Heinz Brunner*; dzimis 1953. gada 14. martā Minhenē) ir politiķis (SPD) un kopš 2013. gada Vācijas Bundestāga deputāts.

Dzīve
-----

Pēc vidusskolas beigšanas Brunners studēja ekonomiku, tiesvedību und vadības zinības Reitlingenē, Minhenē, Štarnbergā un Bratislavā. Kopš 2005. gada viņš ir privātais juriskonsults un priekšsēdētājs firmā *Illertisser Sonnenschein*. Viņš ir arī redaktors politiskajam žurnālam "Berliner Republik". Brunners ir priekšsēdētājs biedrībai "Illertissen — Elbogen/ Loket n. O". Viņš brīvprātīgi darbojas Bavārijas sarkanajā krustā, kurā viņš ir biedrs kopš 1970. gada. Arī Strādnieku Labklājības biedrībā Brunners darbojas brīvprātīgi. Brunners ir precējies un ģimenē ir divi bērni. Doktora grādu filozofijā Brunners ieguva Bratislavas universitātē. Kopš 2011. gada viņš pasniedz Biberahas augstskolā par tēmu — publiskā un privātā partnerība.

Politiskā aktivitāte
--------------------

Kopš 1982. gada Brunners ir Sociālās Demokrātu Partijas (SPD) biedrs. Ar 1985. gadu viņš ir iesaistījies vietējā politikā. No 1990. līdz 2002. gadam viņš bija pirmais pašvaldības priekšsēdētājs Illertisenē. Kopš 1996. gada viņš ir novada priekšsēdētājs Neiulmas novadā.
2003. gadā viņam izdevās SPD partijas saraksta rindās kļūt par Bundestāga deputātu. Brunners ir Aizsardzības komitejas, Juridiskās un patērētāju aizsardzības komitejas, kā arī Ārlietu komitejas biedrs ieroču atbruņošanas, neizplatīšanas un kontroles jautājumos.
Viņš ir Aizsardzības komitejas ziņotājs gaisa spēku jautājumos, Juridiskajā komitejā atbildīgs par korporatīvo maksātnespējas likumu, kā arī par seksuālo minoritāšu tiesību vienlīdzību.

Turklāt viņš ir Sociālās Demokrātu Partijas Bavārijas reģiona pārstāvis aizsardzības politikas jautājumos Bundestāgā un Vācijas-Austrijas parlamentāriešu grupas priekšsēdētāja vietnieks.
Brunners ir Austrijas Sociāldemokrātiskās Partijas un Čehu Sociāldemokrātiskās Valsts Partijas biedrs.

EDSO — Vēlēšanu novērošanas misija Ukrainā 2014
-----------------------------------------------

2014. gada Ukrainas krīzes laikā Brunners piedalījās EDSO novērotāju misijā kā NATO Parlamentārās asamblejas loceklis Ukrainas prezidenta vēlēšanās. Turklāt viņš tikās ar vietējām seksuālo minoritāšu organizācijām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. septembrī. Skatīts: 2014. gada 19. decembrī.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 9. decembrī. Skatīts: 2014. gada 19. decembrī.
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. maijā. Skatīts: 2016. gada 10. maijā. Archived 2016. gada 8. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
**Augstākās sēnes** (latīņu: *Dikarya*) ir bioloģiskās sēņu valsts apakšvalsts, kura apvieno sēnes, kuru veģetatīvais ķermenis ir zarains daudzšūnu micēlijs. Šajā apakšvalstī ietilpst divi lieli nodalījumi — bazīdijsēnes (*Basidiomycota*) un asku sēnes (*Ascomycota*), un kopš 2015. gada arī nelielā agrākā nosacītās (parafilētiskās) zigomikotu (*Zygomycota*) apakšvalsts entorizomicēšu (*Entorrhizomycetes*) klase, kurai tagad piešķirts īpašs nodalījums *Entorrhizomycota*. Vēsturiski šajā grupā bijušas iekļautas dažādas sēņu grupas un arī pašreiz vēl notiek izmaiņas, lai gan no trīs sēņu apakšvalstīm (pārējās divas ir zigomikotas un zoosporu sēnes) šī ir vienīgā, kas netiek uzskatīta par parafilētisku, t.i. pašlaik tiek uzskatīts, ka augstāko sēņu apakšvalsts satur tikai tuvu radnieciskus taksonus. Šī ir arī vislabāk izpētītā sēņu grupa.

Latīniskais nosaukums *Dikarya* veidots no dikarioniem — augstāko sēņu dzimumvairošanās ceļā producētajām divkodolu šūnām, kuras tikai pēc kāda laika saplūst, izveidojot zigotu.

Vēsture
-------

Lai gan jēdziens "augstākās sēnes" attiecībā uz bazīdijsēnēm un asku sēnēm tiek lietots jau sen un neoficiāli šāda apakšvalsts pastāvēja arī agrāk, oficiāli apakšvalsts *Dikarya* tika izveidota tikai 2007. gadā. Tomēr arī tagad pastāv klasifikācijas, kuras vispār neatzīst apakšvalstu pastāvēšanu un iedala sēņu valsti 7 nodalījumos, tai skaitā entorizomicēšu klasi iekļaujot bazīdijsēnēs.

Atsauces
--------

1. ↑  Tezaurs: Augstākās sēnes
2. ↑  Bauer R, Garnica S, Oberwinkler F, Riess K, Weiß M, Begerow D (2015). "*Entorrhizomycota: A New Fungal Phylum Reveals New Perspectives on the Evolution of Fungi*". PLOS ONE. 10 (7): e0128183. doi:10.1371/journal.pone.0128183. PMC 4511587. PMID 26200112.
3. ↑  Wijayawardene, et al. (September 2018). *"Notes for genera: basal clades of Fungi (including Aphelidiomycota, Basidiobolomycota, Blastocladiomycota, Calcarisporiellomycota, Caulochytriomycota, Chytridiomycota, Entomophthoromycota, Glomeromycota, Kickxellomycota, Monoblepharomycota, Mortierellomycota, Mucoromycota, Neocallimastigomycota, Olpidiomycota, Rozellomycota and Zoopagomycota)"* (PDF). Fungal Diversity. 92 (1): 43—129. doi:10.1007/s13225-018-0409-5.
4. ↑  New Brunswick Museum. *Discussion of the Dikarya*
5. ↑  AFTOL classification at Dave Hibbett's site 2006. gada klasifikācija, kas jau iekļauj *Dikarya*
6. ↑  Hibbett, D.S. et al. (2007). *A higher-level phylogenetic classification of the Fungi.* Mycol. Res. 111(5): 509-547.
7. ↑  Index Fungorum: Dikarya Hibbett, T.Y. James & Vilgalys, in Hibbett et al. Mycol. Res. 111(5): 518 (2007)
8. ↑  Catalogue of Life: Fungi

Ārējās saites
-------------
**Oto Cimmermans** (vācu: *Otto Zimmermann*; 1892. gada 11. septembris Cīrihe — 1979. gada 24. jūlijs) bija Šveices šahists.

Biogrāfija
----------

1920. gados bijis viens no vadošajiem Šveices šahistiem. 1924. gadā uzvarējis Šveices šaha čempionātā. Sekmīgi piedalījies Šveicē notiekošajos šaha turnīros: 1922. gadā dalījis 2.-3. vietu Neišatelē, 1923. gadā bijis 3. vietā Bernē, 1926. gadā bijis otrais Ženēvā.

Pārstāvējis Šveices komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1927, 1931, 1954);
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1924. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.

Pēc Otrā pasaules kara piedalījies Šveices komandas mačos ar Franciju (1946), Argentīnu (1950), Beļģiju (1950) un Rietumvāciju (1952). 1962. gadā dalījis 3. vietu Cīrihes senioru šaha turnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Otto Zimmermann
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Otto Zimmermann

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Mazās šūnas mezgls uz ēkas terases Bengalūru
**Mazā šūna** (angļu: *Small cell*) ir mazas jaudas radiopiekļuves mezgls, kas darbojas rādiusā no 10 metriem līdz 2 kilometriem. Tā ir "maza" salīdzinājumā ar mobilo telefonu augstos torņos izvietotām makrošūnu bāzes stacijām, kas darbojas vairāku desmitu kilometru rādiusā. Mazās šūnas ierīko vietās ar platas joslas interneta pieslēgumu, lai uzlabotu mobilo sakaru pārklājumu vietās ar vāju signālu (piemēram, ēkās) vai lai nodrošinātu mobilo datu izlādi pieaugošas datplūsmas apstākļos. Tās atbalsta standartus *GSM*, *WCDMA*, *CDMA2000*, *TD-SCDMA*, *WiMAX*, *LTE*.

Pēc pārklājuma zonas mazās šūnas iedala femtošūnās, pikošūnās un mikrošūnās. Femtošūnu darbības rādiuss ir līdz 10 — 12 metriem, un tās ierīko dzīvojamās mājās vai nelielos uzņēmumos. Tās vienlaicīgi var apkalpot 8 mobilos telefonus (uzņēmumu risinājumā — līz 16).
Pikošūnas darbojas līdz 200 m rādiusā. Mikrošūnu pārklājuma rādiuss ir līdz 2 km.
Femtošūnas no pikošūnām un mikrošūnām atšķiras ar to, ka tām ir pašorganizējošās un pašpārvaldošās iespējas.
Dažkārt mazās šūnas nepareizi attiecina uz izdalīto antenu sistēmām, kurām tikai antenas ir atdalītas telpā, bet ir viens piekļuves punkts.

Ārējās saites
-------------

* Small Cell Forum
* Small Cell Hub News
* ThinkSmallCell (small cells blog)
* Introduction of Small Cells
**Unimaka** (angļu: *Unimak Island*, aleutu: *Unimax*) ir ASV piederoša vulkāniska sala Klusā okeāna ziemeļos, Aleutu salu arhipelāga lielākā sala. Administratīvi pieder Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstij. Sala mazapdzīvota, tās vienīgā apdzīvotā vieta Folspāsa ar 64 iedzīvotājiem, pārsvarā aleutiem, izvietojusies salas austrumu galā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Aleutu salu arhipelāga pašā austrumu galā Foksu salu grupā starp Beringa jūru ziemeļos un Kluso okeānu dienvidos. 800 m platais Isanocka šaurums to atdala no Aļaskas pussalas. Sala kalnaina, tajā seši vulkāni, tajā skaitā viens no 10 pasaules aktīvākajiem — 2857 m augstais Šišaldins. Ap 93% salas teritorijas noteikta par aizsargājamu teritoriju.

Atsauces
--------

1. ↑  Unimak Wilderness

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Unimaka***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2006000943

 |

 |
**Trīspadsmitgadu karš** (vācu: *Dreizehnjähriger Krieg*; poļu: *Wojna trzynastoletnia*), saukts arī par **Pilsētu karu**, bija bruņots konflikts no 1454. gada līdz 1466. gadam, iesākumā starp Prūsijas konfederāciju un Vācu ordeņa valsti, vēlākajā gaitā starp Poliju un Vācu ordeni. Kara rezultātā Polija ieguva pieeju pie Baltijas jūras, bet Vācu ordeņa valsts atzina sevi par Polijas vasali.

Stāvoklis pirms kara
--------------------

15. gadsimtā Prūsijas pilsētas strauji auga, bet to politiskā ietekme bija niecīga, jo visa politiskā vara bija Vācu ordeņa rokās.

1440. gada 21. februārī Prūsijas pilsētu pārstāvji nodibināja Prūsijas konfederāciju. Galvenās pilsētas šajā organizācijā bija Danciga (Gdaņska), Elbinga (Elblonga) un Torna (Toruņa). Gandrīz uzreiz sākās politiskas nesaskaņas ar Vācu ordeņa lielmestru.

1452. gadā Prūsijas konfederācija lūdza Svētās Romas impērijas ķeizaru Frīdrihu III būt par vidutāju konfliktā ar Vācu ordeni. 1453. gada 5. decembrī ķeizars aizliedza konfederāciju un pavēlēja paklausību Vācu ordenim. Šajā situācijā konfederāti lūdza atbalstu Polijas karalim Kazimiram IV, kurš atbalstu apstiprināja.

1454. gada 4. februārī Prūsijas konfederācija nosūtīja formālu nepakļaušanās dokumentu lielmestram Ludvigam fon Erlihshauzenam.

Kara gaita
----------


### Kara sākums

6. februārī sākās Prūsijas pilsētu sacelšanās, un drīz gandrīz visa Prūsija (izņemot Marienburgas, Štūmas (*Stuhm,Sztum*) un Marienverderas (*Marienwerder,Kwidzyn*) pilis) bija sacelšanās dalībnieku rokās. Lielākā daļa no ieņemtajām pilīm tūlīt tika nojauktas.

1454. gada 10. februārī konfederāti sūtīja oficiālu delegāciju uz Polijas galvaspilsētu Krakovu, lai lūgtu Polijas karali Kazimiru IV iekļaut Prūsiju Polijas sastāvā. 1454. gada 6. martā karalis deklarēja Prūsiju par Polijas sastāvdaļu, apstiprinot plašas pilsētu tiesības. Polija izsūtīja oficiālu kara pieteikumu ordenim, kurš bija atpakaļejoši datēts ar 22. februāri.
**Henrijs Kevendišs** (angļu: *Henry Cavendish*, dzimis 1731. gada 10. oktobrī Nicā, miris 1810. gada 24. februārī Londonā) bija angļu fiziķis un ķīmiķis, Londonas karaliskās biedrības loceklis no 1760. gada.

1753. gadā beidzis Kembridžas Universitāti. Henrijs Kevendišs bija ekscentrisks vientuļnieks, mantojis lielu bagātību (bijis viens no bagātākajiem cilvēkiem Anglijā), kuru tērējis zinātniskiem eksperimentiem.

1766. gadā Kevendišs publicēja savus trīs pirmos svarīgos darbus ķīmijā — "Eksperimenti ar mākslīgo gaisu", kur aprakstīja "degošā gaisa" (ūdeņraža) atklāšanu. Lai gan iespējams, ka metālu un skābju reakcijā ūdeņraža izdalīšanos bija novērojuši arī citi zinātnieki, Henrijs Kevendišs pirmais atdalīja un tuvāk izpētīja ūdeņradi. Kevendišs ūdeņradi gan uzskatīja par flogistonu, jo bija flogistona teorijas piekritējs. Kevendišs arī izdalījis tīrā veidā oglekļa dioksīdu, ieguvis slāpekļa oksīdus, kā arī 1784. gadā ieguvis ūdeni, sadedzinot ūdeņradi.

Fizikas jomā 1771. gadā noteicis vairāku vielu dielektriskās konstantes un vides ietekmi uz kondensatora kapacitāti. 1798. gadā konstruējis vērpes svarus un izmērījis ar to palīdzību divu sfēru pievilkšanās spēku, pamatojot ar to Ņūtona vispasaules gravitācijas likumu. Noteicis gravitācijas konstanti, Zemes masu un vidējo blīvumu. Izgudrojis eidiometru — ierīci degošas vielas saturošu gāzu maisījumu analīzei.

Kevendiša vārdā nosaukta 1871. gadā nodibinātā fizikas laboratorija Kembridžas Universitātē.

Atsauces
--------

1. ↑  Valdis Rēvalds. Fizikas un tehnikas vēstures lappuses. R:, LU akadēmiskais apgāds, 2006, 222. lpp.
2. ↑  Gints Ročāns. *Tehnika*. Langervaldes iela 1a, Jelgava, LV-3001 : "Izdevniecība Avots", 2008.gads. 89. lpp. ISBN 978-9984-800-45-5.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Henrijs Kevendišs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Astronomu biogrāfiskās enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 67259523
* LCCN: n86866622
* ISNI: 0000 0001 0814 9043
* GND: 118668889
* SUDOC: 050692178
* BNF: cb13538765h (data)
* NLA: 35026719
* NDL: 00620471
* NKC: mzk2003202322
* CiNii: DA01747555

 |

 |
**Davits Benidze** (gruzīnu: დავით ბენიძე; dzimis 1991. gada 15. februārī) ir Gruzijas starptautiskais lielmeistars šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējis Gruziju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis četras medaļas: zelta (2005. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā), sudraba (2001. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā) un divas bronzas (2004. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā un 2009. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā). 2006. gadā bijis Gruzijas komandas sastāvā Pasaules jauniešu U16 šaha olimpiādē, kurā izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā un bronzas medaļu individuālajā vērtējumā. 2010. gadā Cīrihē izcīnījis bronzas medaļu Pasaules studentu čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Georgi Tringova memoriālā Plovdivā (2012), Kahramanmarašā (Turcija, 2013), Hatajā (2013), Bitlisā (Turcija, 2013).

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Benidzem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2013. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Davit Benidze
2. ↑  84th FIDE Congress, Tallinn, EST, 30 September - 10 October 2013

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)