recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Jaunā Gaita"** ir 1955. gadā trimdā aizsākts un ilglaicīgi ārpus Latvijas izdots latviešu literārs žurnāls. Tas tika aizsākts, lai veicinātu latviešu valodas un literatūras uzturēšanu trimdā, bet ieguva nozīmīgu lomu trimdas sabiedrības politiskajā dzīvē un sakaros starp Padomju Latvijas un latviešu trimdas literatūru. Žurnāls bija pirmais no trimdas preses izdevumiem, kas uzsāka Latvijas PSR rakstnieku darbu pārpublicēšanu, bet kopš Latvijas neatkarības atgūšanas aizvien lielāku daļu žurnāla saturu piedāvā Latvijā dzīvojoši literāti. Plašu atzinību guvis žurnāla vizuālais noformējums, žurnāla veidotāju nopelnus atzinusi Latvijas zinātņu akadēmija un Pasaules brīvo latviešu apvienība.

Vēsture
-------

Jaunā gaitā iesākumā bija Amerikas Latviešu jauniešu apvienības žurnāls. Jaunās gaitas autori, izdevēji un literārās politikas veidotāji, saukti par jaungaitniekiem piederēja pirmajai trimdā izaugušajai paaudzei. Jaungaitnieku centrs atradās ASV vidienē, taču samērā aktīvu dalību neklātienē ņēma arī Kanādā, Zviedrijā un Austrālijā dzīvojošie literāti. Jaungaitnieki pārsvarā bija prozaiķi un publicisti, taču publicēja arī dzeju. Ar Jauno gaitu saistīti Valters Nollendorfs, Astrīde Ivaska, Aivars Ruņģis, Lalita Muižniece un citi. Jauna gaita bija pirmais trimdas laviešu izdevums, kas sāka regulāri pārpublicēt Latvijas 1960. gadu dumpīgās paaudzes dzejniekus, piemēram, Ojāru Vācieti un Imantu Ziedoni.

Tā pirmā redaktores Lalitas Muižniece sacījusi, ka iesākumā Austrumkrastā dzīvojošie Elles ķēķa literātu grupa iesākumā nav vēlējušies publicēties žurnālā. Taču laika gaitā, žurnāla publicējušies arī Linards Tauns, Gunārs Saliņš, Jānis Krēsliņs un citi Elles ķēķa literāti.
Skaļākais un pamanāmākais jaungatnieku novatorisms saistās ar Jāņa Turbada (Valda Zepa pseidonīms) romāna *Ķēves dēls Kurbads* 1959. gadā publicēto fragmentu un Dzintara Soduma Džeimsa Džoisa *Ulisa* tulkojuma daļu publikāciju, kas izsauca ļoti asu diskusiju starp jaunās un vecākās paaudzes rakstniekiem, starp tradicionālā un modernistiskā izteiksmes veida atbalstītājiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ievadam - Redakcijas sleja žurnāla pirmajā metienā». *Jaunā Gaita*. Amerikas Latviešu Jaunatnes Apvienības "Apgāda" nozare. 1955. Skatīts: 2015-02-15.
2. ↑  «Jaunās gaitas vētru un dziņu gadi». *Jaunā Gaita*. 2005.12.17. Skatīts: 2015-02-15.
3. ↑  Juris Šlesers. «KURŠ KURU?». *Jaunā Gaita*, Ziema 2014. Skatīts: 2015-02-15.
4. ↑  «Šveices pulksteņu ražotājs popularizē Kanādas latviešu žurnālu "Jaunā gaita"». Diena. 2010.11.12. Skatīts: 2015-02-15.
5. ↑  «LZA prezidenta vēstule Jaunās gaitas veidotājiem». 2014-09-22. Skatīts: 2016-04-18.
6. ↑  «2015. gada PBLA Balva JG veidotājiem». 2015-11-18. Skatīts: 2016-04-18.
7. 1 2 3  Janīna Kursīte. *Dzejas vārdnīca*. Zinātne, 2002.
8. ↑  «Žurnāla "Jaunā Gaita" 60. jubilejai veltītā svinīgā pēcpusdiena.». Latvijas Nacionālā bibliotēka. 2015-10-22. Skatīts: 2016-04-22.

Ārējās saites
-------------

* Žurnāla mājaslapa un digitālais arhīvs
Jēkabpils 330 gadu piemiņas akmens.
Fragments.
**Jēkabpils 330 gadu jubilejas piemiņas akmens** ir viens no kultūrvēsturiskiem objektiem Jēkabpils pilsētā. Adrese: Brīvības iela 214.

Piemiņas akmens tika atvests no pilsētas robežas un uzstādīts 2000. gadā, 3. pilsētas svētku "330. dzimšanas dienā Jēkaba ielā" laikā, Jēkabpils 330 gadu jubilejas atcerei kā paliekoša vēsturiska zīme.Piemiņas akmens atrodas bijušajā Jēkabpils vēsturiskajā centrā pie Svētā Gara pareizticīgo klostera,  vietā, kurā 1670. gada 12. februārī hercogs Jēkabs pasludināja pilsētu par nodibinātu.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| ***Ar šo akmeni saistās stāsts, ka ikviens, kurš pieskaras akmenim un noglāsta to, domājot par to, ka šī pilsēta rada prieku, padara šo akmeni arvien gludāku un gludāku.*** | "|

  

330. pilsētas jubilejas sakarā šajā vietā tika arī atjaunots un iesvētīts pilsētas vēsturiskais karogs un pirmo reizi atskaņota pilsētas himna "Dziesma par Jēkabpili", kuras komponists ir G.Zilvers.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jēkabpils — labo pārmaiņu pilsēta!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 9. janvārī. Skatīts: 2010. gada 15. septembrī.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 10. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 15. septembrī.
3. ↑
Jēkabnieku riņķa krusts
**Jēkabnieku riņķa krusts** ir riņķa krusts Kalnanšu (Krustkalnu) kapos Svētes pagastā. Riņķa krusts atrodas blakus kapsētas zvanu tornim. Riņķa krusts ir 2,02 m augsts un tā riņķa diametrs ir 63 cm. Krusts literatūrā pirmo reizi pieminēts 1886. gadā, kad medicīnas doktors Gustavs Oto aprakstīja to Kurzemes Literatūras un mākslas biedrības sēžu ziņojumos. Krusts ir datējams ar 17. gadsimtu, tādējādi tas ir vienīgais 17. gadsimta riņķa krusts Latvijā. Pieminekļa pamatnē ir iekalts teksts vācu valodā. Šis riņķa krusts ir labi saglabājies.

Apraksts
--------

Kalnanšu kapu zvanu tornis un riņķa krusts
Jēkabnieku riņķa krusts ir veidots no dzeltenpelēka dolomīta. Krusta pamatne ir 1,4 m augsta, 18 cm bieza un tās platums pakāpeniski samazinās no 59 cm pie pieminekļa pamatnes līdz 32 cm platumam pie riņķa pamatnes. Krusta pamatne bijusi rūpīgi apstrādāta, nokrāsota sarkanā krāsā, bet burti uz plātnē esošā uzraksta — zilā krāsā. Pamatnes augstums norāda, ka sākotnēji bijis paredzēts iekalt garāku uzrakstu.

Krusta riņķis ir 10 cm biezs, tam vidū ir izkalts vienādzaru krusts, kam gali paplašinās. Izkaltā krusta vidū ir mazāks 14 cm plats riņķis, kuram vidū arī ir izkalts tādas pašas formas krusts. Lielā riņķa ārējā malā ir iekaltas 3 koncentriskas rievas.

Uzraksta sadaļa ir trapeces formas, 97 cm augsta. Uzraksts ir iegravēts slīprakstā. Teksts ir sadalīts 13 rindās, tas ir šāds (vertikāla līnija norāda rindas beigas):

"UNSER. RIC|HTER.BU|RCC VND A|DVOCAT IST:|DERO GETRE|WER HER:| AGONAT. IE|SVS CHRIS|TVS GOTTES|LAM. DER VOR| VNS STRAB A|M CREVTZES| STAM."
Aptuvenais tulkojums latviski:

"Mūsu soģis, pils un aizstāvis ir tas uzticamais kunga dēls Jēzus Kristus Dieva jērs, kas mums mira pie krusta koka."

Vēsture
-------

Gustavs Oto 1886. gada ziņojumā norāda, ka, skatoties pēc burtu veida un satura, krusts varētu būt datējams, agrākais, ar 17. gadsimtu. Viņaprāt, tas varētu arī būt veidots 16. gadsimta beigās vai pat viduslaikos, lai gan, pēc arheologa un vēsturnieka Andra Caunes pētījumiem, Jēkabnieku riņķa krusts būtiski atšķiras no citiem tuvējās apkārtnes riņķa akmeņiem. 1933. gada 8. jūnijā Jēkabnieku pagasta kanceleja iesniedza ziņojumu Pieminekļu valdei. Ziņojumā tika minēts, ka riņķa krusts ir sasvēries uz vienu pusi, tādēļ tā pamatne tika iestiprināta grants un cementa maisījumā. 1930. gados tika uzņemts viens no pirmajiem krusta fotonegatīviem, kas tagad glabājas Baltijas Centrālajā bibliotēkā. 1968. gada 7. martā krustu pētīja un fotografēja A. Caune, kurš 2006. gada 6. jūnijā krustu arī uzmērīja. Pēc arheologa domām, kapu sākotnējais nosaukums "Krustkalnu kapi" norāda, ka krusts, iespējams, atradies šajā vietā pirms kapu izveides.

Literatūra
----------

* Caune, Andris (2008), "Riņķa krusti Latvijā", Latvijas vēstures institūta apgāds, ISBN 978-9984-9924-9-5
**"Lužina aizsardzība"** (krievu: *Защита Лужина*; angļu: *The Luzhin Defence*) ir krievu/amerikāņu rakstnieka Vladimira Nabokova romāns krievu valodā. Publicēts 1930. gadā Berlīnē. Angliski publicēts 1964. gadā. Latviski publicēts 1989. gadā izdevniecībā "Liesma".

Darbs pie romāna
----------------

Viens no pazīstamākajiem Vladimira Nabokova romāniem, darbu pie kura rakstnieks sāka 1929. gada pavasarī Austrumpirenejos, bet pabeidzis tā paša gada augustā Berlīnē. Romāns sākotnēji tika publicēts 1929.—1930. gadā krievu emigrācijas žurnālā *Современные записки*, bet pēc tam atsevišķā grāmatā Berlīnes krievu izdevniecībā *Слово*.

Sižets
------

Sižeta pamatā ir Nabokova drauga, vācu aristokrāta Kurta fon Bardelebena dzīves stāsts, kas beidza savu dzīvi ar pašnāvību 1924. gadā. Tomēr tajā pašā laikā romāna galvenais varonis ir krievs, jo tiek detalizēti aprakstīta viņa bērnība, ģimnāzijas gadi un dzīve emigrācijā Berlīnē. Kā vienu no Aleksandra Lužina prototipiem Nabokova daiļrades pētnieki vienmēr ir minējuši 4. Pasaules čempionu šahā Aleksandru Aļehinu. Aleksandra Lužina galvenais sāncensis romānā ir Turati, kurā bieži tika saskatīts cits Pasaules čempions šahā — Hosē Rauls Kapablanka. Darba kulminācijā ir aprakstīta 1925. gada Bādenbādenē šaha turnīrā spēlētā partija starp Rihardu Rēti un Aleksandru Aļehinu, kurā krievu šahists ar izcilu kombināciju guva uzvaru. Romānā ir izmantots Nabokova iecienītais literārais paņēmiens — lai gan galvenais varonis tiek aprakstīts no bērnības, tomēr viņa vārdu lasītājs uzzina tikai pašās beigās, kad Lužins ir jau miris.
Romāns tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākiem literārajiem darbiem, kas veltīts šaha tematikai.

Ekranizācija
------------

Romānu 2000. gadā ekranizējusi nīderlandiešu režisore Marlēna Gorisa ar Džonu Turturo Aleksandra Lužina lomā un Emiliju Votsoni Lužina iemīļotās Natālijas Katkovas lomā. Filmā *The Luzhin Defence* Katkovas tēls daudzējādā ziņā bija atšķirīgs no romānā tēlotās Lužina sievas. Par savas lomas atveidi Emilija Votsone tika nominēta divām Lielbritānijas kino balvām.

Atsauces
--------

1. ↑  Richard Reti vs Alexander Alekhine Baden-Baden (1925)
2. ↑  The Luzhin Defence (2000): Awards
Naturālā logaritma funkcijas grafiks.
**Naturālais logaritms** ir logaritms, kura bāze ir skaitlis \ e, e=2,7182818...\,. Naturālo logaritmu no skaitļa \ x apzīmē ar \ \ln x. Līdz ar to \log \_{e}x=\ln x\,. Vienkārši runājot, \ \ln x ir kāpinātājs, kurā kāpinot skaitli *e*, iegūtu skaitli *x*.  

Ir pareizas šādas vienādības:  

Visiem reāliem *x*

\ln e^{x}=x.\,\!
un visiem pozitīviem x

e^{{\ln x}}=x.\,

Definīcija, izmantojot integrāli
--------------------------------

\ \ln x var tikt definēts kā laukums zem funkcijas y={\frac {1}{x}} grafika robežās no 1 līdz a, tāpēc to var izteikt ar integrāli

\ln a=\int \_{1}^{a}{\frac {1}{x}}\,dx.

Īpašības
--------

* ln x ir definēts visiem x > 0
* ln x ir augoša funkcija
* \ln(xy)=\ln x+\ln y\!\,
* Visiem x>0 \ln x\leq x-1.
* \ln 'x={\frac {1}{x}}

Robežas
-------

* \lim \_{{x\to 0}}{\frac {\ln(1+x)}{x}}=1.\,
* Ja a>0, tad \lim \_{{x\to \infty }}{\frac {\ln x}{x^{a}}}=0.\,

Izvirzījums rindā
-----------------

\ln(1+x)=\sum \_{{n=1}}^{\infty }{\frac {(-1)^{{n+1}}}{n}}x^{n}=x-{\frac {x^{2}}{2}}+{\frac {x^{3}}{3}}-\cdots \quad {{\rm {ja}}}\quad \left|x\right|\leq 1\quad 
izņemot x=-1.

Logaritmiskā atvasināšana
-------------------------

Dažreiz naturālie logaritmi tiek izmantoti lai atvasinātu kādu funkciju. Piemēram, (x^{x})'=(e^{{x\ln x}})'=e^{{x\ln x}}\cdot (x\ln x)'=x^{x}\cdot (1+\ln x).

Skatīt arī
----------

* Logaritms
**Sērrondanes kalni** (norvēģu: *Sør Rondane*) ir ap 250 km gara un līdz 80 km plata kalnu grēda Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Atrodas ap 170 km uz dienvidiem no okeāna piekrastes (Princeses Ranhillas krasta). Augstākā virsotne ir Dufeka kalns (2873 m).

Grēdu 1937. gada 6. februārī no gaisa nofotografēja norvēģa Larsa Kristensena ekspedīcija un nosauca par Dienvidu Rondanes kalniem pēc kalnu masīva Norvēģijas dienvidos.

Grēda veido barjeru Polārā plato ledus masīvu dreifā, augstumu starpība ir ap 1500 m. Kalnus šķērso vairāki šļūdoņi, daļa no kuriem veido izteiktus leduskritumus.

Kalnus intensīvi pētījušas vairāku valstu ekspedīcijas, sevišķi Beļģijas un Japānas. Japāna no 1984. gada līdz 1991. gadam ziemeļu priekškalnēs uzturēja Asukas polārstaciju. Beļģija kopš 2009. gada uztur Prinseselizabetes polārstaciju.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Sērrondanes kalni

Ārējās saites
-------------

* Introduction to the Sør Rondane Mountains Archived 2011. gada 6. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.. Belgian Research Station Antarctica
**Miglena Seliška** (bulgāru: *Миглена Георгиева Селишка*; dzimusi 1997. gada 14. maijā) ir  bulgāru brīvā stila cīkstone, 2020. gada Eiropas čempione, Eiropas spēļu un Eiropas čempionāta medaļniece.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1996. gadā Dupnicā. 2012. gadā viņa ieguva 2. vietu Eiropas kadetu čempionātā. 2013. gadā viņa kļuva par Eiropas junioru čempioni un ieņēma 2. vietu pasaules kadetu čempionātā. 2014. gadā viņa atkal kļuva par Eiropas junioru čempioni un pasaules junioru čempionātā ieņēma 3. vietu. 2015. gadā viņa atkal kļuva par Eiropas junioru čempioni. 2016. gadā viņa atkal ieņēma 3. vietu pasaules junioru čempionātā.

2019. gadā aprīlī Seliška kļuva par Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci. Finālā viņa zaudēja sportistei no Ukrainas Oksanai Livačai. Tā paša gada jūnijā Eiropas spēlēs viņa ieguva bronzas medaļu. 

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā Romā Miglena piedalījās Eiropas čempionātā. Svara kategorijā līdz 50 kg cīņā par čempionu titulu viņa šoreiz pieveica ukrainieti Oksanu Livaču un izcīnīja Eiropas čempionāta zelta medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «50 кг - МИГЛЕНА СЕЛИШКА, ФАТМЕ МАНДЕВА» (bulgāru). bul-wrestling.org. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-01-18. Skatīts: 2020-05-14.
2. ↑  «Ново злато!!! Миглена Селишка също спечели титлата на ЕП по борба» (bulgāru). sportal.bg. 2020. gada 13. februāris. Skatīts: 2020-05-14.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *The Sport.org* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Vanjē sala** (franču: *Île Vanier*) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā.

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā. Baiama Mārtina šaurums rietumos salu atdala no Melvila salas, Arnota šaurums ziemeļos — no Kemerona salas, Erskina līcis austrumos — no Batērsta salas, bet Pīrsa šaurums dienvidos atdala no Mesija salas. Sala izstiepta rietumu—austrumu virzienā, krasti mēreni izroboti. Reljefā dominē paugurains līdzenums, gar ziemeļu krastu stiepjas Ādama grēda ar salas augstāko punktu 253 m vjl. Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis. Visa sala ietilpst Kausuitukas nacionālā parka teritorijā.

Vēsture
-------

Pirmais no eiropiešiem salu 1851. gadā atklāja Roberts Oldričs, bet tā ilgi tika uzskatīta par daļu no Batērsta salas sauszemes masīva. Tagadējais nosaukums piešķirts 1962. gadā par godu Kanādas ģenerālgubernatoram (1957—1967) Žoržam Vanjē (*Georges-Philias Vanier*). Neliela saliņa Pīrsa šaurumā dienvidos no Vanjē salas nosaukta par godu Vanjē dzīvesbiedrei par Polīnas salu.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Ile Vanier
3. ↑  Parks Canada. Qausuittuq National Park
4. ↑  Naming Canada: Stories about Canadian Place Names

Ārējās saites
-------------

* International Map of the World 1:1,000,000 Belcher Channel NT-12/13/14/15/16
**Vara grīslis** (latīņu: *Carex muricata*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, tostarp nereti visā Latvijas teritorijā, mežos, krūmājos, pauguru nogāzēs un gar dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Vara grīslis ir mainīga izskata daudzgadīgs, 20-70 cm garš grīšļu dzimtas lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tā vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu augšdaļā. 

Augs veido nelielu ceru. Auga stublājs augšdaļā ir raupjš, spēcīgs, diametrā ap 0,2 cm. Piezemes lapu makstis ir tumšbrūnas. Lapas ir pelēkzaļas, īsākas nekā stublājs, šauri lineāras, aptuveni 0,2-0,3 cm platas, to gals ir smails. Ziedkopa ir paskraja, aptuveni 2-4 cm gara. Ziedkopā ir 2-7 gandrīz sēdošas vārpiņas. Seglapas ir īsas un zaļas. Augļa pūslītis ir zaļš, olveidīgs, bez dzīslojuma, augšdaļā pēkšņi sašaurināts šaurā knābītī. Pūslītis kopumā ir ļoti smails. Segplēksne ir brūna, olveidīga, strupa, īsāka nekā pūslītis. Dažreiz augļu gatavības laikā pūslītis un segplēksne ir melnbrūnā krāsā, un ziedkopa izskatās ļoti tumša. Zied jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «vara grīslis - Carex muricata L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-22.
**Jēkabs Klaviers** (1865-1937) bija Latvijas Bruņoto spēku virsseržants, otrs vecākais Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Bērnība un jaunība
------------------

Jēkabs Klaviers dzimis Džūkstē, viņa tēvs ir namdaris-galdnieks, barona Drahenfelsa dzimtcilvēks. 1879. gadā Klaviers beidz Džūkstes tautskolu pilna kursa apjomā, taču tālākai izglītībai trūkst līdzekļu un Klaviers apgūst tēva arodu, kļūstot par galdnieku. 1887. gadā Klavieru iesauc Krievijas impērijas armijā obligātā militārā dienesta izpildei, viņš dien Leibgvardes jēgeru pulkā, dienesta gaitas beidz 1891. gadā feldfēbeļa pakāpē. Pēc dienesta Klaviers apmetas uz dzīvi Liepājā un aptuveni 14 gadus strādā Liepājas-Romnas dzelzceļa darbnīcā, no 1913. gadā dokmeistars Karostas darbnīcā.

Latvijas brīvības cīņās
-----------------------

1919. gada pavasarī, paklausot jaundibinātās Latvijas Republikas Pagaidu valdības aicinājumam, Latvijas bruņotajos spēkos piesakās Klaviera vienīgais dēls, 17 gadus vecais Fricis. Bermontiādes laikā, ienaidnieka spēkiem 1919. gada 13. novembrī pietuvojoties Liepājai, Klaviers pats iestājas tur izvietotajā 3. Latgales papildu bataljonā (vēlākajā 10. Aizputes kājnieku pulkā).

14. novembrī, nacionālā karaspēka vienībām gatavojoties izšķirošam pretuzbrukumam Ziemeļu fortiem, ko bija ieņēmušas vācu vienības, cīņai pievienojas Klaviers, lūk kā situāciju vēlāk raksturo kāds Latgales papildu bataljona virsnieks:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Kaujas karstumā mūsu uzbrūkošai daļai pievienojās kāds privāti ģērbies vecītis ar sirmu bārdu un krievu šauteni rokā. 14. novembra rītā pēc Saulesmuižas ieņemšanas vada komandieris sastapa viņu priekšlīnijā ķēdē apšaudot pretinieku. Uz jautājumu: «No kādas rotas?» tas atbildēja: «Ne no kādas» un augstākā mērā pašapzinīgi piebilda: «Kas tad būs, ja vācieši ieņems Liepāju?!» | "|

Ienaidnieka pārspēka trieciens spiež latviešu kareivjus bēgt, taču Klaviers tos aptur, piedraudot tos pašrocīgi nošaut atkāpšanās gadījumā, sapulcina ap sevi un ved triecienā, pārsteidzot ienaidnieku, un kā pirmais ieņem Ziemeļu fortus.

Par varonību šajā kaujā Klavieru apbalvo ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru, kā arī Francijas Ārlietu Goda medaļu, vēlāk viņu arī ieceļa par 10. Aizputes pulka goda virsseržantu.

Starpkaru periodā
-----------------

Pēc Brīvības cīņu noslēguma Klaviers līdz 1924. gadam strādā par vecāko rajona uzraugu Kara ēku un būvju pārvaldē Liepājā, pēc tam izpilda būvju grupas sarga vietu, mūža nogalē viņš ir mājas uzraugs Sarkanā Krusta sanatorijā Karostā.

Goda virsseržants Jēkabs Klaviers aiziet mūžībā 1937. gada 13. maijā, tiek apbedīts Liepājas Ziemeļu kapsētā ar pilnu militāro godu, klātesot Liepājas garnizona priekšniekam ģenerālim Oskaram Dankeram un citām augstām armijas amatpersonām.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas kritušo un mirušo atbrīvotāju kara varoņu piemiņai : 1. daļa": Nikolajs Pētersons, Rīga 93. lpp. (1938)
2. 1 2 3 4 5  Lāčplēsis, 1937. gada 11. novembra numura (Nr. 5), 94. lpp.
Ieeja Vannas alā **Vannas ala** ( ungāru: *Barlangfürdő*, izrunā [ˈbɒrlɒŋkˌfyrdøː] no (ungāru: *barlang* [ˈbɒrlɒŋɡ] 'ala' + (ungāru: *fürdő* [fyrdøː] vanna) ir termiskā vanna dabiskā alā Miškolcas piepilsētā Miškolctapolcā, Ungārijā, 7 km no Miškolcas centra.

Siltais ūdens (ar temperatūru ap 30°C) tiek uzskatīts par locītavu sāpju mazinātāju, un tāpēc, ka tajā ir mazāks sāļu saturs nekā lielākajā daļā termālo ūdeņu (ap 1000 mg/l), cilvēki tajā var peldēties daudz ilgāk, praktiski neierobežotu laiku. Vannas alu var apmeklēt visu gadu, izņemot janvāri. 
Ala un termiskais avots ir zināmi kopš seniem laikiem, bet Tapolca kļuva par iecienītu peldvietu tikai pēc osmaņu atkāpšanās no Ungārijas (16.—17. gs.). Šajā laikā teritorija piederēja grieķu pareizticīgo klosterim Miškolcas Gerembejā; Tapolcas izveidošana par peldvietu bija klostera priekšnieka ideja 1711. gadā. Viņš arī atveda ārstus no Kasas, mūsdienu Košices Slovākijā, lai pārbaudītu ūdens labvēlīgo iedarbību. 1723. gadā tika uzcelti trīs baseini un krodziņš. Pati ala vēl netika izmantota, un baseini atradās ārpusē. Ūdens bija vēsāks nekā tagad, jo baseinu piepildīšanai tika izmantoti arī Tapolcas aukstā ūdens avoti (kuriem tagad ir liela nozīme Miškolcas apgādē ar dzeramo ūdeni). Līdz 18. gadsimta vidum pēc neilga laika popularitātes kūrorts tika atstāts novārtā, un ap 19. gadsimta sākumu ēkas bija nonākušas drupās. 

Alas iekšienē
1837. gadā jaunais Gerembejas klostera priekšnieks ēkas lika atjaunot un paplašināt. Viņš arī lika uzbūvēt pirmo iekštelpu baseinu (lai arī tas joprojām atradās ārpus alas), kurš bija paredzēts tikai turīgajiem viesiem. 

20. gadsimta sākumā augošā Miškolcas pilsēta atpirka šo teritoriju no grieķu pareizticīgo baznīcas ne tikai termālā ūdens, bet arī dzeramā ūdens avota (kas tagad nodrošina pusi no pilsētas ūdens apgādes) dēļ. 

Turpmākajos gados tika uzceltas jaunas publiskās vannas. 1934. gadā Tapolca tika oficiāli atzīta par kūrortpilsētu. 1939. gadā sākās jaunas peldvietas celtniecība. Būvniecības laikā tika izdarīti vairāki arheoloģiski atklājumi, un tika atrasts jauns, iepriekš nezināms avots ar ūdens temperatūru 31,5°C. Termiskā vanna tika atvērta 1941. gadā, bet pašas alas vanna tika atvērta tikai 1959. gada 14. maijā. 

Kopš tā laika avotu komplekss ir paplašināts vairākas reizes. Āra baseins un raksturīgais, gliemežveidīgais jumts tika uzcelti 1969. gadā. Astoņdesmitajos gados tika izbūvētas jaunas telpas un koridori, kā arī siltāki baseini (34°C un 36°C). Kārtējā pirts kompleksa paplašināšana sākās 1998. gadā. 

Kopējais alas garums pašlaik ir 561 metrs, maksimālā vertikālā līmeņa starpība līdz 38 metriem, no tiem 18 metru dziļumā un 20 metru augstumā.

Attēlu galerija
---------------

* Bērnu baseinsBērnu baseins
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vannas ala*** |

Skatīt arī
----------

* Oficiālā vietne
* Miškolcas tūrisma vietne

Atsauces
--------

1. ↑  A Miskolc-Tapolcai Barlangfürdő dr. Lénárt László
2. ↑  Miskolctapolcai-tavasbarlang
**Gordana Markoviča** (serbu: *Гордана Марковић*; dzimusi kā **Jovanoviča** (serbu: *Јовановић*) 1951. gada 4. janvārī, arī **Gordana Jovanoviča-Markoviča**) ir Serbijas starptautiskā meistare šahā (1979).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu beigām līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no Dienvidslāvijas vadošajām šahistēm. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos (1977, 1981). 1979. gadā Alikantē pirmo reizi piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar savu tautieti Oliveru Prokopoviču dalījusi 13.-14. vietu. Vēlākajos gados vēl divas reizes bijusi starpzonu turnīru dalībniece. 1987. gada starpzonu turnīrā ieņēmusi 13. vietu, bet 1991. gadā šajā turnīrā palikusi 22. vietā. Pārstāvējusi Dienvidslāvijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1978-1980, 1984-1990), un komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1988) medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1979. gadā Markovičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 2000. gada šaha turnīros piedalās reti.

Personīgā dzīve
---------------

Markovičas māsa Katarina Blagojeviča ir šaha lielmeistare.

Atsauces
--------

1. ↑  1979 Alicante Interzonal Tournament
2. ↑  1987 Smederevska Palanka Interzonal Tournament
3. ↑  «1991 Subotica Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 3. oktobrī.
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Gordana Marković-Jovanović
5. ↑  «benoni.de/schach/elo: Markovic, Gordana». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 3. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Gorillaz** ir animēta mūzikas grupa, sastādīta no 4 virtuāliem tēliem: 2D, Murdoc, Noodle un Russel.

Grupu radīja Deimons Albarns no Britu rokgrupas "Blur", un Džeimijs Hevlets, komiksa "Tanku meitenes" līdzradītājs. Viņu stils ir daļēji 'alternatīvs', bet ar lielu dažādu mūzikas stilu ietekmi.

Atšķirībā no citām grupām, kurām ir reāli panākumi, "Gorillaz" ir neliela parodija tādām grupām kā "Spinal Tap" un "A Mighty Wind".

Grupas pirmais albums ("Gorillaz", 2001. gadā) tika pārdots vairāk kā 3 miljonos kopiju un guva viņiem tādus ienākumus, ka grupa iekļuva Ginesa Rekordu grāmatā kā panākumiem visbagātākā virtuālā grupa. Viņu otrais studijas albums, "Demon Days", tika realizēts 2005. gadā, un tajā tika iekļauti singli "Feel Good Inc.", "DARE", "Dirty Harry" un "Kids With Guns / El Mañana." "Demon Days" ieguva platīna disku ASV un trīskāršu platīnu Apvienotajā Karalistē, un piecas "Grammy" balvu nominācijas 2005. gadā un dabūja balvu kategorijā "Labākais Pop savienojums ar balsi".

Latvijā vislielākie panākumi European Hit Radio topā bija singliem no albuma "Demon Days". Dziesma "Feel Good Inc." vairākas nedēļas turējās topa virsotnēs (ilgstoši arī LTV7 raidījuma *Sems* topa pirmajā vietā), labi panākumi bija arī dziesmām "DARE" un "Dirty Harry".

Diskogrāfija
------------

Gorillaz
### Studijas albumi

* 2001: *Gorillaz*
* 2005: *Demon Days*
* 2010: *Plastic Beach*
* 2011: *The Fall*
* 2017: Humanz
* 2018: The Now Now

### Labāko dziesmu izlases un remiksu albumi

* 2002: *G-Sides*
* 2002: *Laika Come Home*
* 2007: *D-Sides*

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  Gorillaz: D-Sides Archived 2010. gada 18. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. inthenews.co.uk (angliski)
2. ↑  Meklētājs oficiālajā RIAA mājas lapā Archived 2007. gada 26. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. riaa.com (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Gorillaz.com (Oficiālā mājas lapa)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 133543207
* LCCN: no2002020758
* ISNI: 0000 0001 1481 4345
* GND: 10178175-1
* SUDOC: 087884860
* BNF: cb14042600p (data)
* BIBSYS: 10072785
* NKC: xx0028746

 |

 |
Šis raksts ir par salu Kanādā. Par pilsētu skatīt rakstu Vankūvera.

**Vankūvera** (angļu: *Vancouver Island*) ir ap 450 km gara un līdz 100 km plata sala Klusā okeāna ziemeļaustrumu piekrastē Kanādā. Vankūvera ir Kanādas 11. un pasaules 43. lielākā sala. Ietilpst Britu Kolumbijas provincē; tās dienvidu galā izvietojusies provinces galvaspilsēta Viktorija.

Sala izstiepta ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. No kontinenta to atdala Karalienes Šarlotes un Džonstona šaurumi ziemeļaustrumos un Sališu jūra (Huana da Fukas šaurums un Džordžijas šaurums) dienvidaustrumos un dienvidos. Sala kalnaina, Vankūveras salas grēdas, kas stiepjas visā salas garumā, sadala to mitrākajā un kalnainākajā rietumu daļā un sausākajā un līdzenākajā austrumu daļā. Salas augstākā virsotne ir Goldenhaindls (2195 m vjl). Krasta līnija stipri robota, daudz fjordu un šēru. Iekšzemē daudz ezeru, purvu un upju. Rietumu krastā izveidots Pasifikrima nacionālais parks, centrālajā daļā — Stratkonas provinces parks.

Salu pirmiedzīvotāji ir trīs indiāņu tautas, lielākā no kurām ir krasta sališi. Pirmais no eiropiešiem salu atklāja spānis Huans Hose Peress Ernandess *(Juan José Pérez Hernández)* 1774. gadā. Pirmā 1792. gadā apkārt salai apkuģoja spāņa Dionisio Alkalas Galjano *(Dionisio Alcalá Galiano)* ekspedīcija. Sala tika nosaukta par **Kvadras un Vankūvera salu** *(The Island of Quadra and Vancouver)* par godu spāņu ceļotājam Huanam Fransisko de la Bodegam i Kvadram *(Juan Francisco de la Bodega y Quadra)* un britu kapteinim Džordžam Vankūveram *(George Vancouver)*, kas risināja sarunas par salas piederību. Vēlāk salas nosaukumā palika tikai Vankūvera vārds. 1848. gadā salā tika nodibināta Lielbritānijas Vankūveras salas kolonija, kas 1866. gadā tika pievienota Britu Kolumbijai.

Atsauces
--------

1. ↑  «History and Heritage of Vancouver Island, British Columbia». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 23. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 25. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vankūvera (sala)***.
Šis raksts ir par Siguldas atrakciju. Par vēja tuneļu ražotāju skatīt rakstu Aerodium.
***Aerodium Sigulda*** ir lidošanas atrakcija — pirmais vertikālais vēja tunelis Austrumeiropā, kas atrodas Siguldas pagastā, Rīgas—Pleskavas šosejas (A2) 47. kilometrā. Tas ir cieši saistīts ar uzņēmumu *Aerodium Technologies*, vertikālo vēja tuneļu projektētāju un ražotāju. Vasaras sezonā tunelis ir atvērts publikai, taču tas vienlaikus kalpo arī par jauno tehnoloģiju testēšanas bāzi un instruktoru apmācību vietu.

Vēsture
-------

2003. gadā uzņēmējs Ivars Beitāns nolēma pilnveidot vēja tuneļa koncepciju un 2005. gada vasarā Siguldā tika atvērts pirmais vēja tunelis. Tas bija 3,7m diametra atvērta tipa tunelis bez sienām, kas tika uzstādīts meža vidū un sasniedza 200 km/h vēja plūsmu.

Konkursā „Siguldas novada gada cilvēks 2005" Beitāns uzvarēja nominācijā "Par ieguldījumu Siguldas novada attīstībā", bet *Aerodium* tika apbalvots "Par ieguldījumu novada sabiedriskajā dzīvē". Vēl svarīgāk ir tas, ka šis vēja tunelis ļāva Ivaram Beitānam un viņa draugiem trenēties 2006. gada olimpisko spēļu noslēguma ceremonijai Turīnā, kur *Aerodium* pārsteidza pasauli ar lidojoša snovbordista priekšnesumu. Šim nolūkam Siguldas vēja tunelis tika nosūtīts uz Itāliju 2006. gada februārī.

2017. gada 3. maijā jaunas paaudzes atklātais vēja tunelis aizstāja jau novecojušo pirmo modeli. Gaisa plūsma tajā sasniedz 215 km/h un lidošanas diametrs ir 2,8 metri. Ievērojami uzlabojumi tika veikti, lai nodrošinātu drošību, paplašinot drošības tīklu un pievienojot speciālus drošības spilvenus. *Aerodium* arī spēja ievērojami samazināt trokšņu emisijas, kas ļauj šo tuneli izmantot pilsētvidē.

Ārējās saites
-------------

* Aerodium Sigulda mājaslapa

Atsauces
--------

1. ↑  Una Griškeviča. «Ivars Beitāns: Man tauriņi vēderā ir joprojām». *www.aprinkis.lv*.
2. ↑  «Zināmi konkursa „Siguldas novada gada cilvēks 2005" laureāti». *TVNET*. 2006. gada 5. jūn.
3. 1 2  «Login • Instagram». *www.instagram.com*.
4. ↑  «Open-air vertical wind tunnel model O2 - Aerodium».
5. ↑  «All New O2 Open Wind Tunnel by AERODIUM» – caur www.youtube.com.
**Afganistānas karogam** šobrīd pastāv divas versijas.

Starptautiski neatzītā **Afganistānas Islāma Emirāta**, kurš kopš 2021. gada *de facto* kontrolē valsti, **nacionālais karogs** (puštu: د افغانستان بیرغ; dari: پرچم افغانستان) sastāv no balta lauka ar melnu šahadu. Tas tika atjaunots 2021. gada 15. augustā, kad Taliban ieņēma Kabulu. 

Starptautiski atzītās (*de iure*) **Afganistānas Islāma Republikas karogu** pieņēma pārejas valdība 2002. gada 5. februārī, bet pašreizējo versiju apstiprināja 2013. gada 19. augustā. Šis karogs ir līdzīgs tam, ko Afganistānā izmantoja monarhijas laikā starp 1928. un 1974. autoritārās republikas laikā starp 1974. un 1978. un sociālistiskajā republikā starp 1980. un 1992. gadu. Šobrīd karogu izmanto starptautiski atzītās valdības institūcijas ārzemēs un pret Taliban vērstā pretošanās kustība (Nacionālā pretošanās fronte u.c. organizācijas) Afganistānas teritorijā.

Karogs sastāv no trim joslām — melnas, sarkanas un zaļas. Šīs krāsas parādījušās lielākajā daļā Afganistānas karogu pēdējo 20 gadu laikā. Melnā krāsa apzīmē Afganistānas tumšo pagātni, sarkanā - tās cīņu par brīvību, bet zaļā - iegūto neatkarību. Centrālā emblēma ir klasiskā Afganistānas emblēma ar mošeju un islāma ticības apliecinājums "šahada" virs tās. Mošejas lūgšanu niša pavērsta Mekas virzienā.

No 1992. gada līdz Taliban nākšanai pie varas 1996. gadā un vēlāk Ziemeļu Sadraudzības pretošanās kustības karogā parādījās tā pati emblēma, taču joslas bija zaļa, balta un melna.

Pirms 20. gadsimta Afganistānai pārsvarā bija pilnīgi melns karogs, kuru no 1901. gada sāka papildināt ar valsts emblēmu. Kopš 1919. gada angļu - afgāņu kara, kas pazīstams arī kā Neatkarības karš, Afganistānā ir izmantoti aptuveni 19 nacionālie karogi, kas ir vairāk nekā jebkurai citai valstij šajā periodā. Valsts karogam šajā periodā lielāko daļu laika bija melna, sarkana un zaļa krāsa. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Āzijas valstu karogi |
| --- |
|  |
| 
* Afganistāna
* Apvienotie Arābu Emirāti
* Armēnija
* Austrumtimora4
* Azerbaidžāna1
* Bahreina
* Bangladeša
* Butāna
* Bruneja
* Ēģipte3
* Filipīnas
* Gruzija1
* Indija
* Indonēzija4
* Irāna
* Irāka
* Izraēla
* Japāna
* Jemena3
* Jordānija
* Kambodža
* Katara
* Kazahstāna1
* Kipra
* Kirgizstāna
* Korejas TDR
* Korejas Republika
* Krievija1
* Kuveita
* Ķīna
* Laosa
* Libāna
* Malaizija
* Maldīvija
* Mjanma
* Mongolija
* Nepāla
* Omāna
* Pakistāna
* Saūda Arābija
* Singapūra
* Sīrija
* Šrilanka
* Tadžikistāna
* Taivāna2
* Taizeme
* Turcija1
* Turkmenistāna
* Uzbekistāna
* Vjetnama

 |
|  |
| Pašpasludinātās valstis | 
* Abhāzija1
* Dienvidosetija1
* Kalnu Karabaha1
* Ziemeļkipra1

 |
|  |
| Atkarīgās teritorijas | 
* Indijas Okeāna Britu Teritorija3
* Kokosu (Kīlinga) Salas4
* Ziemsvētku Sala4

 |
|  |
| 
* 1 daļēji Eiropā vai tai tiek pieskaitīta
* 2Ķīnas Republika (Taivāna) ir ANO oficiāli neatzīta valsts
* 3 daļēji Āfrikā vai tiek tai pieskaitīta
* 4 daļēji vai pilnīgi Austrālijā un Okeānijā

 |

 |
**Jēkabs Mediņš** (1885—1971) bija latviešu mūzikas pedagogs un komponists. Latvijas Valsts konservatorijas profesors un rektors (1948–1951), kora diriģēšanas nodaļas dibinātājs. Latvijas Komponistu savienības valdes priekšsēdis (1948–1950).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1885. gada 22. martā Rīgā mūziķa Jura Mediņa ģimenē. Arī viņa brāļi Jāzeps (1877—1947) un Jānis Mediņi (1890—1966) un māsa Marija apguva mūziķu profesiju.

Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā, kuru beidza 1900. gadā, 1902. gadā ieguva skolotāja tiesības. Pēc tam mācījās sava brāļa Jāzepa vadītajā Rīgas Mūzikas institūtā (1903–1905) un līdztekus spēlēja dažādos orķestros. No 1905. līdz 1917. gadam Jēkabs Mediņš bija mūzikas priekšmetu pasniedzējs, kora un orķestra vadītājs Valmieras skolotāju seminārā, daudz koncertēdams un vasarās papildinādamies meistarkursos Berlīnes Mūzikas augstskolā pie Sigas Garso, Gobi Eberharta un Hugo Raša.

Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, pēc atgriešanās dzimtenē 1920. gadā vienu gadu bija pasniedzējs jaundibinātajā Latvijas Konservatorijā. 1921. gadā pārcēlās uz dzīvi Jelgavā, kur bija Jelgavas Tautas konservatorijas direktors un pedagogs, no 1930. gada arī Jelgavas Filharmonijas faktiskais vadītājs, līdztekus arī mūzikas pasniedzējs Jelgavas Skolotāju institūtā.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā viņš pārcēlās uz Rīgu un no 1947. gada bija Latvijas Valsts konservatorijas profesors un rektors (1948–1951), kora diriģēšanas nodaļas dibinātājs. Latvijas Komponistu savienības valdes priekšsēdis (1948–1950). Bija X Dziesmu svētku (1948), XI Dziesmu svētku (1950) un XII Dziesmu svētku (1955) virsdiriģents, XIII Dziesmu svētku (1960), XIV Dziesmu svētku (1965) un XV Dziesmu svētku (1970) goda virsdiriģents.

Miris 1971. gada 27. novembrī Rīgā.

Darbi
-----

Vienpadsmit koncerti dažādiem soloinstrumentiem ar simfonisko orķestri, klavieru sonatīnes, mūzika dažādiem instrumentiem ar klavierēm, stīgu kvarteti un simfoniskās miniatūras. No pāri par 130 latviešu tautasdziesmu apdarēm koriem divas trešdaļas rakstītas bērnu koriem. J. Mediņa apdares raksturo nobriedusi, emocionāli līdzsvarota muzikālā doma un teicama kora specifikas izpratne.

### Diskogrāfija

* Emīls Dārziņš, Jēkabs Mediņš. Latvijas Radio Simfoniskais Orķestris. Melanholiskais valsis, poēma vijolei un orķestrim ‎ (RP, Mono)
* Jānis Ivanovs, Jānis Ķepītis, Jēkabs Mediņš. Latvijas Valsts Filharmonijas Kamerorķestris. *Sinfonia Da Camera*, Simfonija Nr. 3. "Leģenda" ‎ (LP 1972)

Atsauces
--------

1. ↑  www.skolenam.lv Archived 2010. gada 21. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 5196412
* LNB: 000035159
* LCCN: n80145022
* ISNI: 0000 0001 0865 4760
* GND: 143388053
* BNF: cb12765506j (data)
* NKC: mzk2011655695

 |

 |
| Gorkijas Automobiļu rūpnīca |
| --- |
|  |
|
| Veids | Sabiedrība ar ierobežotu atbildību |
| Dibināts | 1932. gadā |
|
| Galvenais birojs | Valsts karogs: Krievija Ņižņijnovgoroda, Krievija |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Nozare | autobūve |
| Produkti | automobiļu, autobusu un kara tehnikas rūpniecība |
| Mājaslapa | www.gaz.ru |

**Gorkijas Automobiļu rūpnīca** (krievu: *Горьковский автомобильный завод*, saīsināti **GAZ** krievu: *ГАЗ*) ir Krievijas autobūves uzņēmums, vieglo automobiļu, vieglo kravas automobiļu un mikroautobusu ražotājs. Ražo arī militāros transportlīdzekļus.

Rūpnīca dibināta 1932. gadā kā "V.M.Molotova Ņižegorodas automobiļu rūpnīca". Atrodas Ņižņijnovgorodā (no 1932. gada līdz 1990. gadam Gorkija). Ietilpa GAZ grupā, bet 2005. gadā pēc restrukturizācijas vieglo un kravas automobiļu ražotnes atdalītas atsevišķā meitas uzņēmumā - SIA Automobiļu rūpnīca "GAZ". Augustā, pēc 2009. gada masveida darba štatu samazināšanām, "Gorkijas Automobiļu rūpnīcā" un SIA Automobiļu rūpnīca "GAZ" strādāja 27 tūkstoši darbinieku.

Atsauces
--------

1. ↑  Если не будет дальнейшего падения спроса на рынке, то сокращения сотрудников на ОАО "ГАЗ больше не будет, — Николай Пугин, (niann.ru)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gorkijas Automobiļu rūpnīca***.
* Oficiālā mājaslapa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 131057830
* NKC: ph914287

 |

 |
**Jēkabs Stumbergs** (dzimis 1866. gada 14. novembrī, miris 1935. gada 17. februārī) bija latviešu jurists un publicists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Iecavas pagasta Lielmellupos zemkopja ģimenē. Mācījās Slokas draudzes skolā, pēc tam Rīgas apriņķa tirdzniecības skolā. To beidza 1884. gadā un pēc tam vairākus gadus strādāja par laukstrādnieku tēva saimniecībā. 

1887. gada februārī sāka strādāt par ierēdni Rīgas zemes policijā, pēc tam maģistrāta kriminālā nodaļā un Rīgas 3. iecirkņa miertiesneša kancelejā. 1894. gada novembrī izturēja pārbaudījumus un ieguva tiesības strādāt par advokātu. Publicēja rakstus laikrakstā "Baltijas Vēstnesis" un no 1906. gada arī laikrakstā "Latvija". Bija šī laikraksta atbildīgais redaktors no 1907. gada jūlija līdz 1908. gada augustam. Pēc tam bija liberālā vācu laikraksta "Rigasche Neueste Nachrichten" līdzstrādnieks, laikraksta "Dzimtenes Vēstnesis" politiskās nodaļas vadītājs.

Pirmā pasaules kara laikā bija Maskavas laikraksta "Ruskoe Slovo" Rīgas korespondents. 1915. gada pirmajā pusgadā laikraksta "Līdums" redaktors, tad devās uz Petrogradu un tur darbojās Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejā, vadījis tās laikrakstu "Ziņojumi". 
Pēc Latvijas valsts proklamēšanas 1918. gada novembrī pildīja "Pagaidu Valdības Vēstneša" redaktora pienākumus. 1918. gada decembrī iecelts par miertiesnesi Rīgā, 1920. gada augusta beigās pārcelts par Rīgas apgabaltiesas locekli. No 1923. gada februāra vadījis šīs tiesas 2. kriminālnodaļu. 1925. gada jūlijā Ministru kabinets apstiprinājis Stumbergu par Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētāja biedru. Šajos divos amatos viņš nostrādājis līdz aiziešanai pensijā 1934. gadā.

Jēkabs Stumbergs miris 1935. gada 17. februārī. Apbedīts Iecavas kapos.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira Nr. 618 (1928).
* Goda tiesnesis (1934).

Atsauces
--------

1. ↑  "Viens no ievērojamākiem latvju tiesnešiem aiziet pensijā". *Latvis* (Nr. 3866 (08.09.1934)): 3. lpp.
2. ↑  "Ar Triju Zvaigžņu ordeni apbalvoto 5. saraksts". *Valdības Vēstnesis* (Nr. 262 (17.11.1928)): 5. lpp.
3. ↑  "Valdības darbība. Ministru kabineta sēde.". *Valdības Vēstnesis* (Nr. 229 (10.10.1934)): 1. lpp.

Literatūra
----------

* Stumbergs, Jēkabs. "Mežinieka atmiņas". *Burtnieks* (Nr. 4 (01.04.1936)).

Ārējās saites
-------------

* Bārdiņš, Gatis (2017). "Jēkabs Stumbergs: tautai veltīts mūžs". *Jurista Vārds* (Nr. 52 (1006)).
Dažādas garšvielas un pārtikas piedevas
**Garšviela** ir aromātisks pārtikas produkts, ko izmanto ēdienu garšas uzlabošanai, aromāta piešķiršanai un krāsas maiņai. Garšvielas veicina gremošanas sulu izdalīšanos organismā, tā uzturs tiek pilnīgāk izmantots. Atšķirībā no garšaugiem, garšvielas galvenokārt tiek iegūtas no sēklām, augļiem, saknēm vai auga mizas, bet garšaugi galvenokārt tiek iegūti no lapām, ziediem vai stumbra.

Garšvielas parasti ir žāvētas un ērtības dēļ samaltas pulverī. Žāvētām garšvielām ir ilgāks derīguma termiņš, tādēļ tās ir vieglāk uzglabāt un parasti tās ir lētākas. Svaiga garšviela, piemēram, ingvers ir ar izteiktāku garšu svaigā formā, taču dārgāka un ar īsāku derīguma termiņu.

Par garšvielām izmantojamas dažādas lapas: lauru lapas, piparmētras; ziedu daļas: krustnagliņas, safrāns, muskatziedi, kaperi; augļi: ķimenes, pipari, paprika, virces, vaniļa, olīves; sēklas: anīss, kardamons, koriandrs, muskatrieksts, sinepes; saknes: mārrutki, ingvers, selerijas. Garšvielas ir arī ķīmiski sintezētais vanilīns, dažādas esences, skābes, piemēram, vīnskābe, citronskābe, etiķskābe, arī vārāmā sāls.

Izmantošana
-----------

Garšvielas, kuras pārdod tirgū, Marokā
Garšvielas galvenokārt izmanto ēdienu garšas uzlabošanai, taču tās arī izmanto kosmētikā un vīrakos. Dažādos vēstures periodos ticis uzskatīts, ka garšvielām ir ārstniecisks efekts. Tā kā garšvielas ir dārgas, retas un eksotiskas preces, to izmantošana bieži ir simbols bagātībai un augstam statusam.

Produkcija
----------

Indija saražo 75% no pasaules garšvielām. Tas ir atspoguļots viņu kultūrā caur indiešu virtuvi; vēsturiski garšvielu maiņa attīstījās caur Indijas subkontinentu, kā arī Austrumāzijā un Tuvajos Austrumos. Eiropas garšvielu pieprasījums bija viens no ekonomiskajiem un kultūras faktoriem, kas veicināja ceļošanu agrajā mūsdienu periodā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Garšvielas*** |

* Garšviela - Populārā medicīnas enciklopēdija (latviski)
* Kā lietot garšvielas (latviski)
* Par garšvielām (latviski)
* Garšvielu dziednieciskās īpašības (latviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85126619
* GND: 4020933-7
* BNF: cb11936422b (data)
* HDS: 014047
* NDL: 00566727
* NKC: ph115004

 |

 |
*Gartner* galvenais birojs Stemfordā
***Gartner, Inc.*** ir ASV informācijas tehnoloģiju pētījumu un konsultācijas pakalpojumu uzņēmums. Dibināts 1979. gadā. Galvenais birojs atrodas Stemfordā.

*Gartner* nodarbojas ar informācijas analīzi, palīdzot lēmumu pieņemšanas procesā biznesā un valsts sektorā dažādās nozarēs, piemēram, augstajās tehnoloģijās, informācijas tehnoloģijās, telesakaros.

Uzņēmuma akcijas tiek kotētas Ņujorkas fondu biržā (kods *IT*).

Vēsture
-------

Uzņēmumu ***Gartner Group, Inc.*** 1979. gadā dibināja Gideons Gārtners un Deivids Steins, lai piedāvātu pētījumu un analīzes pakalpojumus informācijas tehnoloģiju jomā, specializējoties informācijā par *IBM* un tā produktiem.
1985. gadā izveidots meitas uzņēmums *Gartner Group Securities*, kas nodarbojās ar biržas un investīciju informāciju.
1986. gadā *Gartner Group* veica sākotnējo publisko piedāvājumu.
1988. gada jūnijā uzņēmumu par 90,3 miljoniem ASV dolāru nopirka Londonā bāzēta reklāmas aģentūra *Saatchi & Saatchi*.
1990. gadā *Gartner Group* kapitāldaļas izpirka vairākas tā vadības personas, ar finansējumu no *Bain Capital* un *Dun & Bradstreet*.
1993. gadā uzņēmums atkal kļuva publisks. 1993. gadā tas nopirka uzņēmumu *Real Decisions* (tagad *Gartner Measurement*) un *New Science*.
1994. gadā iegādāts datorapmacības produktu izstrādātāja *Relational Courseware, Inc.* vairākums kapitāldaļu.
1995. gadā nopirkts IT konsultāciju uzņēmums *Dataquest* (tagad *Gartner Dataquest*); Japānā izveidota nodaļa.
1996. gadā iegādāts interneta tirgotājs *Fox Industries*, Itālijas konsultāciju uzņēmums *Nomos Ricerca*, IT apmācību produktu nodrošinātājs *J3 Learning* un uzņēmums *Mindware Technologies*.

2000. gadā uzņēmums nosaukums mainīts uz ***Gartner, Inc.***
2005. gadā nopirkts uzņēmums *Meta Group*. 
2009. gadā iegādāts analīzes uzņēmums *AMR Research*.
2010. gadā nopirkts *Burton Group*.
2014. gadā iegādāts programmatūras pētniecības un analīzes uzņēmums *Software Advice*.
2015. gadā nopirkts programmatūras salīdzināšanas un izvēles platformas *GetApp* uzturētājas *Nubera*.
2017. gadā iegādāts pētniecības un konsultāciju uzņēmums *CEB Inc.* un biznesa inteliģences uzņēmums *L2*.

Atsauces
--------

1. ↑  IHS Markit Ltd. NASDAQ
2. ↑  Gartner Group, Inc. History fundinguniverse.com
3. ↑  Gartner Acquisitions

Ārējās saites
-------------

* Gartner
**Latviešu policijas pulki** bija militāras latviešu brīvprātīgo vienības Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā, kas tika izveidotas, apvienojot pastāvošos policijas bataljonus starp 1943. un 1944. gadu, tika likvidēti 1944. gada beigās, apvienojot tos Ieroču SS latviešu lauku papildinājuma depo. Policijas pulki bija pakļauti augstākajam SS un policijas vadītājam Ostlandē, taču nonākot frontē nonāca aizsardzības iecirkņa atbildīgās divīzijas štāba pakļautībā.

Izveidošana
-----------

Pēc 1943. gada 1. augusta pavēles četrus policijas bataljonus apvienoja 1. Rīgas policijas pulkā, 277. Siguldas kā I bataljonu, 278. Dobeles kā II bataljonu, 281-A. kā III bataljonu un 276. Kuldīgas kā IV bataljonu. Par pulka komandieri iecēla pulkvežleitnantu Osvaldu Meiju.

1944. gada februāra pirmajā pusē saformēja vēl divus pulkus - 2. Liepājas (no 22. Daugavas, 25. Abavas, 282-A. un 280-B. bataljoniem) un 3. Cēsu policijas pulku (no 317-F. 318-F. un 321-F. bataljoniem).

1944. septembra vidū no savrupdienesta policijas un aizsargiem tika saformēts vēl viens - 2. Kurzemes policijas pulks.

Dienesta gaitas
---------------

Pēc izveides un papildināšanas pulki turpināja izpildīt partizānu apkarošanas uzdevumu Latvijas pierobežā, 1. Rīgas pulkam piedaloties plašākajā operācijā *Heinrich* 1943. gada novembra sākumā.

No 1944. gada jūlija visus trīs pulkus iesaistīja kaujās Daugavpils rajonā, kur tie cieta smagus zaudējumus. Pēc atkāpšanās no Daugavpils pulkus novietoja Bulduros, kur augusta otrajā pusē 2. un 3. pulku apvienoja ar 1. Rīgas policijas pulku, ko oktobrī pārcēla vispirms uz Dundagu, bet pēc tam nosūtīja uz Vāciju. 2. Kurzemes policijas pulku, saformētu tikai 1944. septembra vidū, jau 1944. gada nogalē pārveda uz Dancigu un tālāk uz Tornu, kur kopā ar 1. Rīgas policijas pulku nodarbināja nocietinājumu būves darbos. Novembra beigās abus pulkus apvienoja sevišķā latviešu rezerves vienībā- Ieroču SS latviešu lauku papildinājuma depo (*Waffen-SS Lettisches Feldersatz Depot*).

Policijas pulku uzskaitījums
----------------------------

* 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulks, 1943. g. 1. augusts – 1944. g. novembris
* 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulks, 1944. g. februāris – augusts
* 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulks, 1944. g. februāris – augusts
* 2. Kurzemes latviešu brīvprātīgo policijas pulks, 1944. gada septembris – novembris

Atsauces
--------

1. ↑  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1972, 2.sējums, 297. lpp

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu policijas pulki |
| --- |
|  |
| 
* 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulks
* 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulks
* 2. Kurzemes latviešu brīvprātīgo policijas pulks
* 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulks

 |

 |