recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Turkana Memmedjarova** (azerbaidžāņu: *Türkan Məmmədyarova*; dzimusi 1989. gada 7. augustā Sumgajitā) ir Azerbaidžānas starptautiskā lielmeistare šahā (2007).

Biogrāfija
----------

Pirmais treneris bijis tēvs, brālis Šehrijars un māsa Zeinaba arī ir kļuvuši par šaha lielmeistariem. Vairākkārt pārstāvējusi Azerbaidžanu Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījusi zelta (2002. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā) un sudraba (2003. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā) medaļas. 2003. gadā uzvarējusi Azerbaidžānas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Daudzkārtējā Azerbaidžānas sieviešu šaha čempionāta laureāte: 2002. gadā dalījusi 2.-3. vietu, 2003. gadā 1. vieta, 2007. gadā 2. vieta, 2009. gadā 3. vieta, 2010. gadā dalījusi 1.-2. vietu, 2011. gadā dalījusi 1.-2. vietu, 2012. gadā 1. vieta. 2005. gadā uzvarējusi vienā no Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla turnīriem.

Pārstāvējusi Azerbaidžānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 6 reizes (2002, 2008-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 6 reizes (2003, 2007-2013, 2019). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (2019) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Memmedjarovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā – starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Turkan Mamedyarova
2. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Turkan Mamedyarova
3. ↑  Title Applications (WGM): Mamedjarova, Turkan

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Grid Solutions Oy*** (agrākie nosaukumi ***Alstom Grid***, ***Nokia Kondensaattorit***) ir Somijā reģistrēts uzņēmums, kas ražo elektropārvades iekārtas. Uzņēmums pieder ASV uzņēmumam *Grid Solutions*, kas ietilpst grupā *General Electric* (*GE*). Galvenais birojs atrodas Tamperē. Dibināts 1990. gadā, atdaloties no *Nokia*.

Uzņēmums izstrādā un ražo iekārtas elektropārvades līniju reaktīvās jaudas kompensācijai, harmoniskās filtrācijas ierīces, kā arī kondensatorus.
*Grid Solutions* Somijā ir divas ražotnes Tamperē: spoļu un kondensatoru rūpnīca un maiņstrāvas pārvades elastīgā sistēmu (*FACTS*) projektu centrs. Helsinkos ir *Grid Solutions* produktu pārdošanas birojs Somijā.

Vēsture
-------

Uzņēmuma pirmsākumi sniedzas līdz 1917. gadam, kad Helsinkos tika dibināts elektrokabeļu ražošanas uzņēmums ***Suomen Kaapelitehdas*** (tagad *Prysmian Finland*).

*Nokia* Kondensators
1957. gadā *Suomen Kaapelitehdas* izveidoja spēka kondensatoru ražotni.

1967. gadā *Suomen Kaapelitehdas Ab* apvienojās ar *Suomen Kumitehdas Oy* un *Nokia Ab*, izveidojot ***Oy Nokia Ab*** (tagad zināma kā *Nokia Oyj*).
1968. gadā kondensatoru ražotne pārcelta no Helsinkiem uz Tamperi. 1983. gadā atklāta jauna rūpnīca.

1980. gadu beigās — 1990. gadu sākumā, kad no *Nokia* piedzīvoja nopietnas finanšu problēmas, tika nolemts atstāt tikai telesakaru biznesu, visas pārējās nozares pārdodot. 1990. gadā kondensatoru un elektropārvades iekārtu ražošana tika atdalīta patstāvīgā uzņēmumā ***Nokia Kondensaattorit Oy*** (starptautiski pazīstama kā *Nokia Capacitors*).

1994. gadā uzņēmums pārgāja Francijas elektroinženierijas uzņēmuma *Schneider Electric* kontrolē.

2000. gadā *Nokia Kondensaattorit* kļuva neatkarīgs uzņēmums. 2005. gadā atklāta jauna reaktoru rūpnīca.

2008. gadā uzņēmumu nopirka Francijas energoiekārtu ražošanas uzņēmums *Areva T&D*.

2010. gadā uzņēmums pārdots Francijas energoiekārtu un transporta sistēmu ražošanas uzņēmumam *Alstom*; pārdēvēts par ***Alstom Grid Oy***.

2015. gadā, līdz ar *Alstom* enerģētikas un elektrības pārvades biznesa pārdošanu *General Electric*, *Alstom Grid Oy* nonāca *GE* pārvaldībā.
2016. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz ***Grid Solutions Oy***.

*Alstom Grid* Latvijā
---------------------

Uzņēmums Latvijā pārstāvēts ar *Grid Solutions SAS* filiāli.

Atsauces
--------

1. ↑  Компания Nokian Capacitors Ltd.
2. ↑  ALSTOM Grid SAS filiāle Latvijā Lursoft

Skatīt arī
----------

* *Nokia*
* *Prysmian Finland*

Ārējās saites
-------------

* GE Suomessa Archived 2020. gada 18. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Indeksu fonds** ir paju investīciju fonda veids, kas seko indeksu investīciju stratēģijai. Indeksu fonda veidošanas noteikumi nosaka, kāda tipa uzņēmumi ir piemēroti fondam. Vispazīstamākais indeksu fonds — "Vanguard 500 Index Fund" — darbojas uz S&P 500 indeksa pamata.

Vēsture
-------

1967. gada 24. maijā Ričards Alens Bičs dibināja uzņēmumu *Qualidex, Fund, Inc.* 1970. gada oktobrī uzņēmums tika pārveidots par fondu, kas balstās uz indeksu *Dow Jones 30 (DJI 30)*. Atbilstoša reģistrācija tika veikta 1972. gada 31. jūlijā. Tas bija pirmais indeksu fonds vēsturē.

Priekšrocības
-------------

No investora viedokļa galvenā indeksu fondu priekšrocība ir stratēģijas maksimālā vienkāršība, kas nozīmē, citā starpā, minimālās pārvaldības izmaksas. Komisijas nodevas parasti svārstās no 0,1% lielajiem ASV uzņēmumiem līdz 0,7% jaunattīstības tirgiem. Vidēji aktīvi pārvaldīts kopieguldījumu fonds iekasē komisijas maksu 1,15% apmērā. Lielākajai daļai investoru arī ir grūti pārspēt S&P 500 indeksa rādītājus.

Šāda investīciju stratēģija jau pati par sevi paredz portfeļa diversifikāciju, jo investors, pērkot indeksu, saņem īpašumā nelielu daļu visos indeksā iekļautajos uzņēmumos.

Trūkumi
-------

Galvenais indeksu fondu trūkums ir akla sekošana tirgum, atstājot investoru pilnīgi neaizsargātu tirgus burbuļu priekšā.

Ja indeksa aprēķināšanas noteikumi ir formulēti nepareizi, indekss var pieaugt, lai gan indeksā iekļauto uzņēmumu rādītāji kopumā pasliktinās. Šajā gadījumā cilvēki, kuri ir ieguldījuši indeksā, var zaudēt savus ieguldījumus. Vidēji visiem indeksu fondiem kļūda indeksa aprēķinā ir vienāda ar 38 bāzes punktiem.

Palielināta pieprasījuma pēc indeksu fonda dēļ uzņēmumam, kas iekļauts populārā indeksā, var rasties pieprasījuma šoks, bet uzņēmumam, kas izslēgts no šāda indeksa, var rasties piedāvājuma šoks, kas ietekmē cenu.

Atsauces
--------

1. ↑  «What Is an Index Fund?». *investopedia.com*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
2. ↑  «Do-It-Yourself Index Funds: A Smarter Way to Own the Index?». *kiplinger.com*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
3. ↑  «Vanguard 500 Index Fund Admiral Shares (VFIAX)». *investor.vanguard.com*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
4. ↑  «Brokers for Trading Indices Guide». *comparebrokers.co*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
5. ↑  «Introduction to Fees». *ifa.com*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
6. ↑  «Stock Pickers Have Tough Time in 2014». *wsj.com*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
7. ↑  «What’s an index fund?». *theconversation.com*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
8. ↑  «Tracking Errors of Exchange Traded Funds and Index Funds». *digitalcommons.sacredheart.edu*. Skatīts: 2022. gada 29. marts.
***Index seminum*** ir sēklu saraksts, kuru sastāda un publicē botāniskais dārzs, arboretums vai cita kompetenta zinātniska institūcija. Sēklu saraksti ir paredzēti bezmaksas sēklu apmaiņai starp šīm iestādēm. Tie tiek publicēti katru gadu vai katru otro gadu un izsūtīti citiem botāniskajiem dārziem. Mūsdienās šie saraksti tiek publicēti iestāžu mājaslapās vai izsūtīti ar e-pastu. Ir radīta arī interneta platforma to publicēšanai. Tas ļauj ātri un ērti nodibināt kontaktus starp botāniskajiem dārziem, apmainīties ar informāciju un sēklām. Apmaiņa ar sēklām ļauj palielināt botānisko dārzu kolekcijas visā pasaulē.
Sēklu apmaiņa notiek tikai nekomerciāli zinātniskam, izglītojošam un dabas aizsardzības darbam. Tās dalībnieki apņemas ievērot ētiskos principus bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai, sugu invāziju novēršanai un ģenētisko resursu nacionālo īpašumtiesību nodrošināšanai. Mūsdienās tajā piedalās vairāk kā 700 dārzi no 118 valstīm.

### Vēsture

*Index seminum* izdošanas aizsākumi datējami ar 16. gadsimtu. Senākais sēklu saraksts, kas zināms, sastādīts Padujas botāniskajā dārzā Itālijā 1591. gadā. Senākais saraksts Vācijā, kas saglabājies, ticis sastādīts Halles Universitātes botāniskajā dārzā 1797. gadā.

Latvijas Universitātes Botāniskajā dārzā *Index seminum* izdod kopš 1924. gada, Nacionālajā Botāniskajā dārzā kopš 1956. gada.

### Atsauces

1. 1 2 3
2. ↑  Kümmel, F.: 2010: Pflanzen- und Samenverzeichnisse des Botanischen Gartens der Universität Halle seit 1749. Schlechtendalia 20: 57–78.
**Džeks Leons Rūbijs** (angļu: *Jack Leon Ruby*, dzimis kā **Džeikobs Rubinstains** (angļu: *Jacob Rubenstein*) 1911. gada 25. martā, miris 1967. gada 3. janvārī) - Dalasas naktskluba īpašnieks, kurš 1963. gada 24. novembrī publiski nogalināja ASV prezidenta Džona Kenedija iespējamo slepkavu Lī Hārviju Osvaldu.

Dzimis Čikāgā, no Polijas emigrējušu ebreju ģimenē. Bērnībā daudz kavējis skolu, tāpēc ievietots pāraudzināšanas iestādē. Darbojās zirgu skriešanās sacensību biznesā. Pēc dienesta armijā ASV Otrā Pasaules kara laikā 1947. gadā pārcēlās uz Dalasu, kur nomainīja uzvārdu uz Rūbiju. Uzturēja dažādus naktsklubus un striptīzbārus. Viņam bija pazīšanās gan Dalasas policijas, gan vietējās mafijas un spēļu biznesa aprindās.

Pēc Kenedija nogalināšanas vairāki liecinieki jau iepriekš bija reportieru pūlī Dalasas policijas ēkā manījuši Rūbiju. 1963. gada 24. novembrī, divas dienas pēc Kenedija nogalināšanas, Rūbijs brīdī, kad Osvaldu pārveda no policijas ēkas uz cietumu, piesteidzās pie viņa un ar revolveri iešāva tam vēderā. Tas notika televīzijas tiešajā ēterā. Osvalds tika nogādāts tai pašā slimnīcā, kur divas dienas iepriekš mira Kenedijs, tomēr ārstiem viņu glābt neizdevās.

Tūlīt pēc šāviena Rūbijs tika arestēts. Viņš paskaidroja, ka šāvis tāpēc, lai parādītu, ka ebrejiem "ir iekšas", ka gribējis atjaunot Dalasas labo slavu un ka negrib, lai Žaklīnai Kenedijai būtu jāatbild uz jautājumiem tiesā.

Tomēr vēlāk viņš vairākkārt apgalvoja, ka Kenedija slepkavība ir sazvērestība, konkrēti tomēr neprecizējot. Pēc vairākkārtīgiem lūgumiem, kuri iesākumā tika ignorēti, Rūbijam izdevās tikties ar Vorena komisijas locekļiem. Rūbijs lūdza pārcelt viņu uz Vašingtonu, jo Dalasā viņam esot bažas par dzīvību, tomēr komisija apgalvoja, ka pastāv juridiski šķēršļi šādai pārvešanai.

Rūbijs tika atzīts par vainīgu slepkavībā un notiesāts uz nāvi. Viņš pārsūdzēja tiesas lēmumu, 1966. gada 5. oktobrī nāvessods tika atcelts un norīkota jauna lietas izskatīšana 1967. gada februārī. Tomēr 1966. gada decembrī Rūbijs tika nogādāts slimnīcā, kur viņam tika konstatēts vēzis un 1967. gada 3. janvārī viņš mira. Pēdējā zināmajā uzrunā 19. decembrī viņš liecināja, ka Osvaldu nogalinājis viens.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džeks Rūbijs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* An article on Ruby's family background and childhood[novecojusi saite]
* Testimony of Earl Ruby
* In Defense of Jack Ruby Archived March 23, 2021, *Wayback Machine* vietnē.
* Jack Ruby: Dallas' Original J.R.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 33274907
* LCCN: n79063157
* ISNI: 0000 0004 4459 9975
* GND: 122395425
* SUDOC: 241605253
* BNF: cb120417144 (data)
* BIBSYS: 90504809

 |

 |
**Saadi** (persiešu: سعدی, *Saʿdī*; dzimis 1184. gadā Šīrāzā, miris 1283. vai 1291. gadā) bija izcils persiešu viduslaiku dzejnieks.

Saadi dzimis Šīrāzā, Persijā. No 1195. līdz 1226. gadam viņš Bagdādē studējis arābu literatūru un islāma zinātnes.

Saadi ir pazīstams arī kā sūfistu domātājs. Saadi daudz apceļojis islāma zemes: apmeklējis Sīriju, Palestīnu, Jemenu, Turciju, Ēģipti un citas zemes. Iespējams, kādu laiku viņš pavadījis arī krustnešu gūstā.

Saadi miris dzimtajā pilsētā Šīrāzā. Pastāv neskaidrības par viņa nāves īsto laiku.

Saadi nozīmīgākie darbi ir dzeju un prozu apvienojošās grāmatas "Augļu dārzs" (*Bostan*, 1275), "Rožu dārzs" (*Gulistan*, 1258), kā arī dzejas krājums "Dīvāns" (*Divan*).

Pirmais, kas ar Saadi darbiem iepazīstināja Eiropu, bija francūzis Andrē di Riērs, kas 1634. gadā publicēja daļēju "Rožu dārza" tulkojumu. 1654. gadā Ādams Oleāriuss vācu valodā pilnībā publicēja gan "Augļu dārzu", gan "Rožu dārzu".

Latviešu valodā ir izdots "Rožu dārzs" Ulda Bērziņa atdzejojumā (1983).

Ārējās saites
-------------

* "Rožu dārzs" (angļu valodā) Archived 2011. gada 4. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.
* Saadi biogrāfija (angļu valodā)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 100206721
* LNB: 000092303
* LCCN: n79139394
* ISNI: 0000 0001 2031 438X
* GND: 118604716
* SELIBR: 89947
* SUDOC: 083361448
* BNF: cb119232476 (data)
* BIBSYS: 90063770
* NLA: 35471181
* NDL: 00550081
* NKC: jo20000082642
* SBN identifikators CFIV113403 nav derīgs.
* BNE: XX1053588
* CiNii: DA01155636

 |

 |
**Vana Dzjue** (ķīniešu: 王珏, piņjiņs: *Wang Jue*; dzimusi 1995. gada 17. oktobrī Pekinā) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2013).

Biogrāfija
----------

2005. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2011. gadā Ķīnas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi 3. vietu. 2012. gadā Āzijas sieviešu individuālajā šaha čempionātā dalījusi 2.-5. vietu (uzvarējusi Irine Harisma Sukandara). 2012. gadā pārstāvējusi Ķīnas komandu Āzijas komandu šaha čempionātā sievietēm un individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļu. Sekmīgi piedalījusies Āzijas šaha ātrspēles čempionātos sievietēm, kuros izcīnījusi zelta (2013), sudraba (2012) un bronzas (2015) medaļas. 2015. gadā Sočos piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Marijai Sebagai.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Dzjue piešķīra starptautiskās lielmeistares nosaukumu (WGM).

Atsauces
--------

1. ↑  Chinese Championship (Women) (2011)
2. ↑  Asian Women Continental Chess Championship Tournament (2012)
3. ↑  OlimpBase :: Women's Asian Team Chess Championship :: Wang Jue
4. ↑  2015 FIDE Knockout Matches
5. ↑  FIDE WGM norm certificate

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Paula Švarcmane** (franču: *Paulette Schwartzmann*; 1894. gada 19. novembris Kamjaneca-Podiļska — 1953. gads Buenosairesa) bija Francijas un Argentīnas šahiste.

Biogrāfija
----------

Piedzimusi ebreju ģimenē tagadējā Ukrainā. Pirmā pasaules kara laikā pārcēlusies uz Franciju. Parīzē izmācījusies par zobārsti. 1932. gadā uzņemta Francijas pilsonībā. 1930. gados bijusi Francijas spēcīgākā šahiste. Septiņas reizes uzvarējusi Francijas sieviešu šaha čempionātos (1927, 1928, 1929, 1931, 1933, 1935, 1938). Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm: 1933. gadā Folkestonā (Anglija) ierindojusies 6. vietā, bet 1939. gadā dalījusi 9.-10. vietu.

Sākoties Otrajam pasaules karam atradusies Buenosairesā, kur noticis Pasaules šaha čempionāts sievietēm. Līdzīgi kā daudzi citi šahisti nolēmusi neatgriezties kara pārņemtajā Eiropā un savu atlikušo mūžu nodzīvojusi Argentīnā. Argentīnā uzvarējusi četros valsts sieviešu šaha čempionātos (1948, 1949, 1950, 1952).

Atsauces
--------

1. ↑  World Chess Championship (Women) 1927-39 Title Tournaments
2. ↑  Schwartzmann

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Van Mijena fjords** (norvēģu: *Van Mijenfjorden*) ir fjords Špicbergenas salas dienvidrietumos, Svalbārā. Stiepjas 83 km garumā (kopā ar Bellsunnu trešais garākais fjords Svalbārā) dienvidrietumu—ziemeļaustrumu virzienā starp Nordenšelda Zemi ziemeļos un Nathorsta Zemi dienvidos. Austrumos fjordam piekļaujas Hēra Zeme.

Krasta līnija stipri izrobota, no Bellsunna dienvidaustrumu virzienā atzarojas Van Kēlena fjords. Pašu 62 km garo Van Mijena fjordu no Bellsunna atdala šaurā un garā Akseleja. Fjordā noplūst vairāki nelieli ledāji, ievērojamākie no kuriem ir Fritjovbrēns un Paulabrēns. Fjorda ziemeļrietumu piekraste ietilpst Nordenšelda Zemes nacionālajā parkā.

Fjords nodēvēts par godu holandiešu vaļu medniekam Villemam Kornelisam van Mijdenam *(Willem Cornelisz. van Muyden)*. Sākotnēji fjords tika dēvēts pa Lova šaurumu *(Lowe Sound)*, bet par Van Mijdena līci *(Van Muyden's Haven)* sauca nelielu līci Bellsunna ziemeļos. Vēlākos gados kartogrāfisko kļūdu rezultātā nosaukums transformējās tagadējā formā un tika attiecināts uz visu fjordu.[1]

Fjorda ziemeļaustrumos, Bragancavogena līča krastā izvietojusies ogļraču pilsētiņa Sveagruva.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Van Mijenfjorden
**Kinga līcis** (angļu: *King Sound*) ir līcis Indijas okeāna austrumu daļā, Austrālijas ziemeļrietumu piekrastē, Rietumaustrālijas štatā. Atrodas starp Dampīra Zemes un Jampi (*Yampi*) pussalām. Garums ap 145 km, lielākais platums 56 km. Ieeju līcī rietumos norobežo Leveka rags (*Cape Leveque*), austrumos – Bakanīra arhipelāga (*Buccaneer Archipelago*) četru salu grupa. Krasta līnija izrobota, ir dažas nelielas salas, daudz sēķļu, rifu. Ietek Ficroja, Mida, Lenarda, Meja un Robinsona. Līča dienvidu daļā esošās pussalas rietumu krastā ierīkota Dārbi osta.

Kinga līcī vērojamas līdz 11,8 m lielas plūdmaiņas (pie Dārbi).

Pirmais no eiropiešiem līča krastus 1688. gadā sasniedza angļu jūrasbraucējs Viljams Dampīrs. Līci par godu austrāliešu ceļotājam Filipam Pārkeram Kingam (*Phillip Parker King*) nosauca angļu kuģa „Beagle" kapteiņi Džons Stokss (*John Stokes*) un Džons Vikems (*John Wickham*), kas pētīja līci 1838. gadā.

Atsauces
--------

1. 1 2  *King Sound*, Encyclopaedia Britannica. Skatīts 2023. gada 3. jūnijā.
2. ↑  *Tides*, Derby Tourism. Arhivēts 2007. gada 18. februārī. Skatīts 2022. gada 14. februārī.

Ārējās saites
-------------

* King Sound, Western Australia For Everyone
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kinga līcis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Pervomajska** (ukraiņu: *Первомайськ*) ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Mikolajivas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos, Dienvidbugas krastos pie Siņuhas ietekas tajā, 170 km no apgabala centra Mikolajivas. Pervomajskas rajona centrs.

Vēsture
-------

Par apdzīvotās vietas dibināšanas datumu uzskata 1676. gadā, kad Zaporožjes kazaki šajā vietā uzcēla **Orlikas** *(Орлик)* cietoksni, pie kura izveidojās miestiņš. 1764. gadā te **Orelas** (*Орел*) izveidotās robežsardzes komisariāts un muita. 1770. gadā cietoksni pārdēvē par **Jekateriņinskijšaņecu** (krievu: *Екатерининский шанец*), kam 1772. gadā piešķirts apriņķa pilsētas statuss, bet 1781. gadā tā pārdēvēta par **Olviopoli** *(Ольвіополь)* par godu senajai grieķu kolonijai Olbijai.

1750. gadā Dienvidbugas kreisajā krastā starp Kodimas un Siņuhas upju ietekām Polija izbūvēja **Bohopiļas** (*Богопіль*, poļu: *Bohopol*) nocietinājumu. 1762. gadā Dienvidbugas labajā krastā kazaki nodibināja **Oltas** (*Олта*, vēlāk — **Holta** (*Голта*)) slobodu. Trīs līdzās esošās apdzīvotās vietas ietilpa dažādās Krievijas guberņās: Olviopole — pilsēta Hersonas guberņas Jelisavethradas apriņķī, Holta — ciems Hersonas guberņas Anaņjivas apriņķī, bet Bohopiļa — miests Podolijas guberņas Baltas apriņķī. 1919. gada 1. maija mītiņā esot pieņemts lēmums par triju apdzīvoto vietu apvienošanu un nolemts nosaukt to par godu darbaļaužu solidaritātes dienai — 1. maijam. Mūsdienās mašīnbūves un pārtikas rūpniecības centrs.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Q107450340; izdevējs: Q7603543.
2. ↑  «Pervomaiska». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 565. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pervomajska***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mikolajivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Baštanka
* Južnoukrajinska
* **Mikolajiva**
* Nova Odesa
* Novijbuha
* Očakiva
* Pervomajska
* Sņihurivka
* Voznesenska

 |

 |
**Juliuss Edvards Ailio** (*Julius Edvard Ailio*, līdz 1897. gadam **Akss**, *Axe*; dzimis 1872. gada 19. jūlijā, miris 1933. gada 4. martā) bija Somijas arheologs, sociāldemokrātu politiķis. Bijis Senāta loceklis un Parlamenta deputāts. Pētījis vairākas nozīmīgas akmens laikmeta apmetnes.

Juliusa vecāki bija Johans Akss un Johanna Aksa, aprūpes māsu skolotāja. 1897. gadā Juliuss nomainīja uzvārdu no Akss uz Ailio.

1909. gadā Juliuss Ailio Helsinku universitātē ieguva filozofijas licenciāta grādu. No 1910. līdz 1926. gadam viņš Helsinku universitātē bija arheoloģijas docents. 1920. gadā viņš kļuva par Nacionālā muzeja Senās vēstures nodaļas vadītāju. Ailio 1922. gadā aizstāvēja disertāciju par akmens laikmetu Krievijā.

Pēc tam, kad tika gāzts Krievijas imperators, 1917. gada 26. martā sociāldemokrāta Oskari Tokoi vadībā izveidots jauns Senāts (valdība), kurā Ailio, arī sociāldemokrāts, ieguva Iekšlietu nodaļas vadītāja vietnieka posteni. Augustā no Senāta atkapās visi sociāldemokrāti, arī Ailio.
No 1919. gada 1. aprīļa līdz 1922. gada 4. septembrim Ailio bija Eduskuntas deputāts, pārstāvot sociāldemokrātus. Otrreiz viņš parlamentā bija no 1924. līdz 1933. gadam.
1926. un 1927. gadā Juliuss Ailio bija izglītības ministrs Tannera ministru kabinetā .

Ārējās saites
-------------

* Julius Ailio Eduskunta

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:amats izveidots | **Tokoi senāta Iekšlietu nodaļas vadītāja vietnieks**1917. gads | Pēctecis:**Allans Serlāšiuss (Iekšlietu nodaļas vadītājs)** |
| Priekštecis:Lauri Ingmans | **Tannera ministru kabineta Izglītības ministrs**1926—1927 | Pēctecis:**Anti Kukonens** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 65301686
* LCCN: n80045932
* ISNI: 0000 0000 7819 4897
* GND: 102073406X
* SUDOC: 079855687
* BNF: cb15289991n (data)

 |

 |
**Julijana Janeva** (bulgāru: *Юлияна Василева Янева*; dzimusi 1998. gada 2. augustā) ir bulgāru brīvā stila cīkstone, 2021. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvēja un 2020. gada Pasaules kausa individuālā turnīra uzvarētāja.

Biogrāfija
----------

Starptautiskās sacensībās Julijana Janeva startē kopš 2014. gada. Viņa ir 2014. gada pasaules kadetu čempionāta bronzas medaļniece, Pasaules un Eiropas junioru čempionātu godalgoto vietu ieguvēja.

2019. gada pasaules čempionātā Kazahstānas galvaspilsētā svara kategorijā līdz 65 kg Janeva beigu protokolā bija piektā, bronzas mačā zaudējot Azerbaidžānas pārstāvei Elisai Manolovai.

2020. gada decembrī Serbijas galvaspilsētā Belgradā 2020. gada individuālajā Pasaules kausa izcīņā cīņas sportā Julijana svara kategorijā līdz 72 kg finālcīņā uzvarēja Turcijas sportisti Buse Tosunu un izcīnīja zelta medaļu. Šis ir pirmais augstākais Bulgārijas sportistes panākums pieaugušo cīņas sacensībās.

2021. gada Eiropas čempionātā, kas aprīlī notika Varšavā, svara kategorijā līdz 72 kg Bulgārijas sportiste izcīnīja sudraba medaļu, finālā zaudējot sportistei no Ukrainas Allai Belinskai.

Atsauces
--------

1. ↑  «Златната Юлияна Янева: Исках да се откажа от борбата, бях рухнала» (bulgāru). gong.bg. 2020. gada 22. decembris. Skatīts: 2022-04-02.
2. ↑  «All-conquering Tynybekova wins 62kg gold at UWW Individual World Cup». *www.insidethegames.biz* (angļu). 1608160080. Skatīts: 2022-04-02.
3. ↑  «Ukraine bag brace of women’s wrestling golds at European Championships». *www.insidethegames.biz* (angļu). 1619214960. Skatīts: 2022-04-02.

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
**Nestori**, **nestorpapagaiļi** jeb **kākas** (*Nestor*) ir viena no Jaunzēlandes papagaiļu dzimtas (*Strigopidae*) ģintīm, kas apvieno 3 sugas. Viena no tām ir izmirusi. Visas ģints sugas ir endēmas Jaunzēlandei un tai tuvākajām salām, un šo sugu izdzīvošana mūsdienās ir apdraudēta.

Izplatība
---------

Kea (*Nestor notabilis*)
Kea (*Nestor notabilis*) sastopams Jaunzēlandes Dienvidsalas biezajos kalnu mežos, sākot ar zemienēm un piekrastes mežiem un beidzot ar kalniem. Jaunzēlandes nestors (*Nestor meridionalis*) sastopams visā Jaunzēlandē, lielākās tuvējās salas ieskaitot. Mājo nobriedušos, vecos mežos, uzturoties 450—1000 m augstumā virs jūras līmeņa.

Kopīgās īpašības
----------------

Nestori ir liela auguma, spēcīgi papagaiļi ar masīvu, izteikti saliektu knābi un taisnstūrveida, platu asti. Mātītēm knābis ir smalkāks un īsāks. Visraksturīgākā ģints iezīme ir šo putnu mēle, kuras galā aug matiem līdzīgas bārkstis.

Abas mūsdienās dzīvojošās sugas barojas ar sēklām, augļiem, nektāru, kukaiņiem un to kāpuriem. Kea samērā bieži var novērot arī barojamies izgāztuvēs. Ligzdošanas ieradumi abām sugām ir atšķirīgi. Kea ir poligāms, bet Jaunzēlandes nestors veido pārus.

Sistemātika
-----------

* **Nestoru ģints** (*Nestor*)
	+ Jaunzēlandes nestors (*Nestor meridionalis*)
	+ Kea (*Nestor notabilis*)
	+ †Norfolkas nestors (*Nestor productus*)

Atsauces
--------

1. ↑  World Bird Names: Parrots, cockatoos, 2018
2. 1 2 3 4 5  «Oiseaux-birds: Family Strigopidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. decembrī. Skatīts: 2018. gada 22. novembrī.
3. ↑  Forshaw, Joseph M.; Cooper, William T. (1981) [1973, 1978]. Parrots of the World (corrected second ed.). David & Charles, Newton Abbot, London. ISBN 0-7153-7698-5.

Ārējās saites
-------------

* New Zealand Birds Online: Kea
* New Zealand Birds Online: Kaka
**Nestora pils** (sengrieķu: *Ἀνάκτορον Νέστορος*) bija nozīmīgs mikēniešu civilizācijas centrs. Tiek pieminēta "Odisejā" un "Iliādā" kopā ar "Smilšu Pilu" — Nestora valsti.

Pils paliekas tika atklātas Epano Engilianosa paugurā, kas atrodas 4 km uz dienvidiem no Horas un 17 km uz ziemeļiem no Pilas, 150 m augstumā v.j.l. Saglabāšanās pakāpe šai pilij augstāka, nekā citiem mikēniešu analogiem. Pils ir divstāvu celtne ar palīgtelpām, darbnīcām, pirtīm, akām, pieņemšanas zālēm un savu kanalizācijas sistēmu.

Apdzīvotā vieta pastāvēja vairākus desmitus gadu. Atrasto artefaktu lielākā daļa tiek datēta ar 13. gadsimtu p.m.ē. Pils komplekss gāja bojā ugunsgrēkā ap 1200. gadu p.m.ē.

2016. gada jūnijā arheoloģisko izrakumu vieta tika atvērta apmeklētājiem un tūristiem pēc nojumes un celiņu uzstādīšanas.

Izrakumi
--------

1912. un 1926. gadā ziemeļos no Navarino līča tika atraktas divas mikēniešu kapenes. Vienās tika atrasti izkrāsoti trauki, bet otrajās agrīnie mikēniešu un hellādas kultūras podi.

Grieķijas arheoloģiskā dienesta arheoloģiskās ekspedīcijas un Sinsinati Universitātes apvienotie spēki 1939. gada 4. aprīlī sāka Engilianosa paugura izrakumus. Jau pirmajā dienā šeit tika atklātas akmens sienu drupas, freskas, mikēniešu keramikas fragmenti un māla plāksnītes.

1939. gada izrakumos tika atrastas ap tūkstoti lineārā B raksta māla plāksnīšu. Iztulkotais teksts norādīja uz to, ka tās ir no valdnieka arhīva.

Otrā pasaules kara laikā sistemātiski izrakumi netika veikti. Tie tika atjaunoti tikai 1952. gadā. No 1952. līdz 1966. gadam pils tika izpētīta arī teritorijā ap akropoli.

2015. gadā Sinsinati Universitātes darbinieki netālu no pils atklāja īpaši bagāta karavīra kapu. Neizlaupītajā mikēnieša kapā, kuru arheologu komanda nodēvēja par "karavīru ar grifonu", tika atrasti zelta gredzeni, bronzas ieroči un daudzi citi vērtīgi mīnojiešu un mikēniešu kultūras artefakti.

Māla plāksnītes ar lineāro B rakstu apstiprināja, ka pils bija mikēniešu Mesēnijas administratīvais, politiskais un un finanšu centrs.

Atsauces
--------

1. ↑  *Archaiologikon deltion*, Volume 19, Part 2, Issues 1—2, Athens: "Hestia" Printing House, 1966, p. 150.
2. ↑  Hom. Il. 2.76
Zivju bars nerītiskajā zonā pie Japānas.
**Nerītiskā zona** jeb **nerīts** (sengr. νηρἰτης — jūras vēderkāja suga; skat. Nerīti) ir Pasaules okeāna pelaģiāles ekoloģiskā zona, kas piekļaujas sauszemei un atrodas virs kontinentālā šelfa apgabala.[1] Var būt pārtraukta ar piekrastes atsāļotiem apgabaliem lielu upju grīvu tuvumā. Nerītiskās zonas apakšējā robeža ir ierobežota ar 100—400 m dziļumu, bet reizēm var turpināties pat līdz 500 metriem dziļi. Vidējais dziļums ir ap 130—140 metriem. Šī zona tiek pretstatīta atklātā okeāna pelaģiālei, kas sākas uzreiz aiz šelfa robežas ar kontinentālo nogāzi.

Šī ir visproduktīvākā starp Pasaules okeāna ekoloģiskajām zonām un ietver sevī ap 80% no kopējās okeāna produktivitātes. Šeit ir koncentrēti pasaules zvejniecības galvenie reģioni, kur tiek veiktas bentisko un piekrastes pelaģisko zivju sugu nozvejas, kā arī bentosa bezmugurkaulnieku un aļģu ieguve. Fitoplanktons un zooplanktons nerītisko apgabalu biocenozēs ir kvalitatīvi un kvantitatīvi bagātāks, nekā atklātā okeāna zonā, kas skaidrojams ar piekrastes ūdeņu augstu kustības līmeni. Zināma loma visā tajā ir arī biogēnā materiāla ieskalošana piekrastes rajonos ar upju straumēm. Nerītiskā zona raksturojas arī ar lielu meroplanktona (bentosa bezmugurkaulnieku — molusku, vēžveidīgo, adatādaiņu, u.c. organismu kāpuri) daudzumu šajos ūdeņos.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
**Akvinka** (latīņu: *Aquincum*) bija sena romiešu pilsēta, kas atradās Romas impērijā pie Panonijas ziemeļaustrumu robežas. Pilsētas drupas atrodas mūsdienu Ungārijas galvaspilsētas Budapeštas teritorijā.

Sākotnēji kā ķeltu apmetne, Akvinka pildīja romiešu militārās nometnes funkcijas, būdama Romas robežu aizsardzības sistēmas daļa. Ap 41.—54. gadu pilsētā ieradās 500 cilvēku liela kavalērijas vienība, bet jau 89. gadā šeit bija izvietots 6000 cilvēku liels leģions. Pakāpeniski no militārās bāzes izveidojās pilsēta, un pēc Panonijas reorganizācijas 106. gadā tā kļuva par Lejas Panonijas galvaspilsētu. 2. gadsimta sākumā to apdzīvoja ap 30—40 tūkst. iedzīvotāju. Pilsēta aizņēma lielu daļu no mūsdienu Obudas rajona teritorijas, Budapeštā.

Ļaudis, kas dzīvoja apmetnē, baudīja tādus impērijas sasniegumus, kā centrālā apkure namos un publiskās pirtis (termas). Pilsētā tika celtas publiskās pilis un amfiteātri.

Akvinkā ir saglabājušies divi amfiteātri: lielais militārais amfiteātris (Leģionāru amfiteātris, kas atrodas dažus kilometrus uz dienvidiem no Akvinkas centra) un mazais Pilsoniskais amfiteātris.

Senās romiešu apmetnes drupas var sastapt arī citās Budapeštas daļās, piemēram, Peštā atrodamas Kontrakvinkas paliekas.

2002. gadā Akvinka kopā ar Budas cietoksni un Andraši prospektu ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  UNESCO objekts Nr. 400bis (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Akvinka***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316409522
* SUDOC: 123316804
* NKC: ge291095

 |

 |
**"Privileģētās kastas Indijā"** (angļu: *Forward caste*) ir Indijas valdības oficiāli lietots apzīmējums iedzīvotāju grupai, kas nepieder pie "sociāli un izglītības ziņā neprivileģētām" Indijas kastām jeb varnām. Šai iedzīvotāju grupai ir noteikti dažādi skaita ierobežojumi amatiem valdības iestādēs un studentu vietām publiskajās universitātēs.

Šo nosaukumu sāka lietot pēc 1979. gadā valdības izveidotās Mandalas komisijas rekomendācijām, kas "Citu atpalikušo šķiru" sarakstā iekļāva vairāk kā 3000 Indijas kastu piederīgos. Pēc ziņojuma rekomendācijām tika pieņemti likumi, kas noteica pozitīvo diskrimināciju pret "privileģētajām kastām". Kad 1989. gadā Indijas valdība mēģināja ieviest Mandalas komisijas rekomendācijas, tas izraisīja masīvus protestus. 

Pēc 2011. gada Indijas Sociāli ekonomiskās un kastu tautskaites datiem "privileģētās kastas" veidoja 30,8% no Indijas iedzīvotājiem (26% no hinduistiem, 59,5% no musulmaņiem, 33,3% no kristiešiem, 46,1% no sikhiem, 70,4% no zoroastriešiem un 94,3% no džainiem).

Atsauces
--------

1. ↑  Census of India 2011, Primary Census Abstract.
**Medana** (indonēziešu: *Kota Medan*) ir pilsēta Indonēzijas rietumos, Ziemeļsumatras provinces galvaspilsēta. Atrodas Sumatras salas ziemeļrietumos. Tā ir Sumatras lielākā pilsēta un trešā lielākā Indonēzijas pilsēta (aiz Džakartas un Surabajas).

Pilsētā ir jaukts iedzīvotāju etniskais satāvs. Medanas pamatiedzīvotāji ir bataki, pastāv ievērojama javiešu kopiena, kā arī diezgan liela tamilu kopiena. Uzņēmējdarbība pārsvarā ir ķīniešu rokās.

Medanas centrā saglabājusies koloniālā laika nīderlandiešu arhitektūra. Pilsētas ielās ir ievērojams skaits moto un velo rikšu.

Vēsture
-------

Līdz pat deviņpadsmitā gadsimta vidum Medana attīstījās lēni. XIX gadsimta 60. gados nīderlandiešu kolonisti, kas Medanas apkārtni pārvaldīja jau kopš 1658. gada, ierīkoja tabakas plantācijas. Medanas attīstība paātrinājās, un tā īsā laikā kļuva par Ziemeļsumatras galveno centru, kas sāka valdīt pār attīstību Indonēzijas rietumdaļā.

Pilsētas tiesības Medana ieguva 1918. gadā.

Ģeogrāfija
----------

Medanas pilsētas platība ir 26 510 hektāri (265,10 km²) jeb 3,6% no kopējās Ziemeļsumatras teritorijas. Tādējādi, salīdzinot ar citām pilsētām / reģioniem, Medanā ir salīdzinoši maza teritorija ar samērā lielu iedzīvotāju skaitu. Ģeogrāfiski Medanas pilsēta atrodas 3° 30' - 3° 43' ziemeļu platuma un 98° 35' - 98° 44' austrumu garuma. Šī iemesla dēļ Medanas pilsētas topogrāfijai ir tendence slīpties uz ziemeļiem un tā atrodas 2,5 - 37,5 metru augstumā virs jūras līmeņa.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Medana***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 139547362
* LCCN: n79147871
* GND: 4469031-9

 |

 |
**Ķīšu ģints** (*Gymnocephalus*) ir asaru dzimtas (*Percidae*) saldūdens zivju ģints. Šajā ģintī ir 5 sugas. Tās pamatā mājo Eiropas ūdenstilpēs. Izņēmums ir ķīsis (*Gymnocephalus cernuus*), kas sastopams arī Āzijā. Latvijas teritoriālajos ūdeņos mīt viena ķīšu ģints suga - ķīsis (*Gymnocephalus cernuus*).

Izskats un īpašības
-------------------

Ķīšu ķermeņa proporcijas atgādina mazus asarīšus, bet to krāsa ir atšķirīga. Ķīšiem nav asariem raksturīgā zebrveida krāsojuma. Tie ir brūni un pelēkbrūni, ar nelieliem, tumšākiem punktiņiem, bet svītrainajam ķīsim punktiņi veido horizontālas svītras. Ķīšiem abas muguras spuras daļas ir savienotas, no kurām pirmā ir ar asiem stariem, bet otrā ar mīkstiem. Tiem ir vēl pāris vēdera spuru, pāris krūšu spuru, anālā spura un astes spura. Uz galvas zvīņu nav. Ķīšu zvīņas ir ļoti glumas, un tie viegli slīd laukā no rokām. Sānu līnija ļoti jūtīga un uztver vismazākās ūdens vibrācijas.

Lielākais ģintī ir svītrainais ķīsis (*Gymnocephalus schraetser*), kura maksimālais ķermeņa garums ir 30 cm. Mazākais ir Donavas ķīsis (*Gymnocephalus baloni*), kurš aug līdz 10,4 cm. Pārējās sugas ir 15–25 cm garas.

Sistemātika
-----------

* **Ķīšu ģints** (*Gymnocephalus*)
	+ Ammerezera ķīsis (*Gymnocephalus ambriaelacus*)
	+ Donas ķīsis (*Gymnocephalus acerina*)
	+ Donavas ķīsis (*Gymnocephalus baloni*)
	+ Ķīsis (*Gymnocephalus cernuus*)
	+ Svītrainais ķīsis (*Gymnocephalus schraetser*)

Atsauces
--------

1. 1 2  «Ruffe - Gymnocephalus cernuus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 16. jūlijā. Skatīts: 2007. gada 29. oktobrī.
2. ↑  Gymnocephalus schraetser (Linnaeus, 1758)[novecojusi saite]
3. ↑  Biological data on the Danube ruffe, Gymnocephalus baloni[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Kaulzivis
* Fish Identification: Find Species[novecojusi saite]
**Kijivas ūdenskrātuve** (ukraiņu: *Київське водосховище*) ir ūdenskrātuve Dņepras upes vidustecē, augstākā no sešu Dņepras ūdenskrātuvju kaskādes. Atrodas Ukrainā, Kijivas un Čerņihivas apgabalu teritorijā. Nodota ekspluatācijā 1966. gadā. Ūdenskrātuvi izmanto ūdens noteces regulēšanai, kā arī augsta riska un katastrofisku plūdu novēršanai. Ūdenskrātuvē ietek Dņepras pietekas Pripjata, Teteriva u.c.

Apraksts
--------

Ūdenskrātuve izveidota 1964.—1966. gadā un vēsturiski bija priekšpēdējā no Dņepras kaskādes. Ūdenskrātuves platums līdz 12 km, vietām sašaurinās līdz 3 km; tai ir sezonāls ūdens regulēšanas režīms — ūdens līmenis var mainīties 1,5 m robežās. Ūdenskrātuves aizsprosta radīto ūdens līmeņu augstuma starpību izmanto Kijivas HES elektrības ražošanai.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kijevas ūdenskrātuve». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 354. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kijivas ūdenskrātuve***.
**Permiešu valodas** ir valodu grupa urāliešu virssaimes somugru saimē. Dažās klasifikācijās somugru saimē līdzās ugru atzaram otrs lielais atzars ir somu-permiešu grupa, kas tālāk dalās permiešu un somu-Volgas somu grupās (pēdējā no pieminētajām tālāk dalās vēl sīkāk), taču precīzas attiecības starp somugru valodām ir strīdīgs jautājums.

Permiešu grupā ir divas valodas — komi valoda (ko dažkārt klasificē kā divas atsevišķas valodas — komi-zirjāņu un komi-permiešu), kas tiek lietota Krievijas Komi Republikā un udmurtu valoda, kas tiek lietota Krievijas Udmurtijas Republikā.

Saskaņā ar 2010. gada Krievijas tautas skaitīšanas rezultātiem, permiešu valodām piederošo udmurtu valodu prata 324 000 cilvēki, komi-permiešu valodu — 63 100 cilvēki, bet komi-zirjāņu valodu — 156 000 cilvēki.

Iezīmes
-------

Urāliešu valodām neraksturīgi, udmurtu valodā (tatāru valodas ietekmē) ir fiksēts uzsvars uz pēdējās zilbes. Komi-zirjāņu valodā tas ir fiksēts uz pirmās zilbes, bet komi-permiešu valodā tas ir mainīgs.

Atsauces
--------

1. ↑   Salminen, Tapani (2002): *Problems in the taxonomy of the Uralic languages in the light of modern comparative studies*
2. 1 2  «AILAB – Somugru valodu saime». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 21. decembrī. Skatīts: 2014. gada 9. janvārī.
3. ↑  Ethnologue — Uralic

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Urāliešu valodas |
| --- |
|  |
| Somugru | 
* ugru
	+ ungāru
	+ hantu
	+ mansu
* permiešu
	+ komi
	+ udmurtu)
* mordviešu
	+ erzju
	+ mokšu
* mariešu
	+ pļavu mariešu
	+ kalnu mariešu
* sāmu
	+ akalas
	+ kolas
	+ kemi
	+ teras
	+ inari
	+ skoltsāmu
	+ umes
	+ pites
	+ ziemeļsāmu
	+ julejsāmu
	+ dienvidsāmu
* Baltijas somu
	+ somu
	+ igauņu
		- dienvidigauņu
			* veru
			* setu
			* tartu
			* mulgi
			* leivu†
			* Krāsnas igauņu†
			* Ludzas igauņu†
	+ lībiešu†
	+ votu
	+ vepsu
	+ karēļu
	+ ižoru

 |
|  |
| Samodiešu | 
* encu
* ņencu
* nganasanu
* seļkupu
* taigu†
* karagasu†
* sojodu†
* motoru†
* koibalu†
* kamasiešu†

 |
|  |
| (†) apzīmē mirušās valodas |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85099990
* GND: 4207112-4
* SUDOC: 027236323
* BNF: cb11932224h (data)

 |

 |
**Bromūdeņražskābe** ir bromūdeņraža (HBr) šķīdums ūdenī. Tā ir stipra (stiprāka par sālsskābi), neorganiska, vienvērtīga skābe. Bromūdeņražskābe ir bezkrāsains (ilgāk glabājot — dzeltenīgs) šķidrums ar asu, skābu garšu; koncentrētiem šķīdumiem piemīt asa smaka. Bromūdeņražskābi jāglabā noslēgtos traukos tumšā vietā, jo gaismā tā sadalās.

Iegūšana
--------

Laboratorijā bromūdeņražskābi var iegūt, destilējot nātrija bromīda vai kālija bromīda šķīdumu fosforskābē vai atšķaidītā sērskābē:

KBr + H2SO4 → KHSO4 + HBr
Ja sērskābe ir pārāk koncentrēta, tā var oksidēt izveidojušos bromūdeņradi līdz bromam (jeb bromūdeņradis reducē sērskābi līdz sēra dioksīdam):

2HBr + H2SO4 → Br2 + SO2 + 2H2O
Bromūdeņražskābi iegūst arī, reducējot bromu ar sēra dioksīdu:

Br2 + SO2 + 2H2O → 2HBr + H2SO4
Ūdens un sasmalcināta ledus maisījumam, kam pievienots broms, laiž cauri SO2, dzesējot reakcijas trauku. Dažas minūtes pēc tam, kad broma sarkanbrūnā krāsa izzudusi, SO2 ievadīšanu pārtrauc, šķidrumu pārnes dalāmajā piltuvē un atdala apakšējo slāni ar varbūtējiem piemaisījumiem. Pievieno nedaudz broma pārpalikušā SO2 saistīšanai, atšķaida ar ūdeni un destilē, paturot pēdējo frakciju, kas destilējas 122—126 °C temperatūrā. Tai pievieno BaCO3 vai Ba(OH)2 sulfātjonu saistīšanai un destilē vēlreiz, iegūstot ļoti tīru bromūdeņražskābi.

Izmantošana
-----------

Izmanto par reaģentu dažādu organisku un neorganisku broma savienojumu iegūšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  M. Schmeisser "Chlorine, Bromine, Iodine" in Handbook of Preparative Inorganic Chemistry, 2nd Ed. Edited by G. Brauer, Academic Press, 1963, NY. Vol. 1. p. 282.
2. ↑  N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 299. lpp.
3. ↑  Карякин Ю. В. Ангелов И. И. *Чистые химические вещества*. Москва : Химия, 1974, 167. lpp. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Bēta** jeb **augstais kvarcs** ir kvarca paveids, kas radies augstā temperatūrā un sākotnēji ir bijis ar nedaudz atšķirīgu kristālisko struktūru.

Ja pie parastas temperatūras un spiediena parastais kvarcs (alfa kvarcs) ir stabilākā silīcija dioksīda forma, tad, mainoties temperatūrai un spiedienam, mainās arī silīcija dioksīda forma un struktūra. Alfa kvarcs saglabā stabilitāti līdz 573 °C temperatūrai un 1 kilobāra spiedienam. Ja temperatūra pārsniedz 1300 °C un spiediens — 35 kilobārus — vienīgā stabilā kvarca forma ir bēta kvarcs.

Pāreja no viena paveida otrā notiek ātri, tā ir atgriezeniska un to pavada neliels enerģijas zudums. Vienu un to pašu kristālu atkārtoti var pārvērst no alfa kvarca par bēta kvarcu un atgriezt sākotnējā stāvoklī.

Bēta kvarca īpašības nedaudz atšķiras no parastā kvarca īpašībām — tā blīvums ir mazāks (2,53) (attālums starp atomiem ir nedaudz lielāks). Bēta kvarcam ir cita singonija — heksagonālā (alfa kvarcam — trigonālā).

Dabā neatrod īstu bēta kvarcu, taču var atrast kristālus (parasti — riolīta lavā), kas sākotnēji veidojušies kā bēta kvarca kristāli un, iezim strauji atdziestot, ir saglabājuši šāda kvarca ārējo formu, kaut arī kristālam ir alfa kvarca kristāliskā struktūra. Bēta kvarca kristālu habituss — heksagonālas bipiramīdas — ar pamatnēm kopā saliktas piramīdas, katra ar sešām šķautnēm.

Labas kvalitātes izteiksmīgi bēta kvarca kristāli ir iekārots kolekciju materiāls.

Atradnes
--------

* Japāna — Honsju, Kusukidani
* Portugāle — Kastelobranko rajons, Argimelas raktuves
* Krievija — Piejūras novads, 1. Sovetskij raktuves
* Slovākija — Baņskobistricas apgabals, Šjatorska Bukovinka
* Taivāna — Taibejas rajons, Penšana
* ASV — Konektikuta un Oklahoma

un citur.
Šis raksts ir par pilsētu. Par citām jēdziena **Chemnitz** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kemnica** jeb **Hemnica** (vācu: *Chemnitz*; IPA: [ˈkɛmnɪts]) ir pilsēta Vācijas austrumos, Saksijas zemē, uz ziemeļiem no Rūdu kalniem.

Vēsture
-------

Pilsēta rakstos pirmoreiz pieminēta 1143. gadā. Ap 1170. gadu Frīdrihs I Barbarosa piešķīra Kemnicai pilsētas tiesības. 1307. gadā tā nokļuva Meisenes markgrāfistes pakļautībā. Viduslaikos — tekstilrūpniecības un tirdzniecības centrs. 19. gadsimtā attīstījās kā rūpniecības centrs, dažkārt saukta par "Saksijas Mančestru". Pirms kara Kemnica bija koncerna *Auto Union* mītnes vieta. Smagi cietusi uzlidojumos Otrā pasaules kara laikā. 1949. gadā *Auto Union* vadība no Kemnicas pārcēlās uz Ingolštati, tā izveidojot pašreizējo kompānijas *Audi* galveno mītni. VDR laikā, no 1953. līdz 1990. gadam, pilsētas nosaukums bija **Karlmarksštate** (*Karl-Marx-Stadt*). Pilsētas apkārtnē notika urāna ieguve.

Saimniecība
-----------

Pie pilsētas atrodas *Volkswagen* autodzinēju rūpnīca.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
-------------------------------------

Pilsētā atrodas Kemnicas Tehniskā universitāte (*Technische Universität Chemnitz*). Pilsētā atrodas Guncenhauzera modernās mākslas muzejs (*Museum Gunzenhauser*).

### Cilvēki

Kemnica dzimuši Latvijas arhitekts Oto Dīce (*Otto Dietze*, 1833—1890), futbolists Franks Rosts (*Frank Rost*, 1973), gleznotājs Kārlis Šmits-Rotlufs (*Karl Schmidt-Rottluff*, 1884—1976).

16. gadsimtā Kemnicā dzīvoja mineraloģijas pamatlicējs Georgijs Agrikola (*Georgius Agricola*, 1494—1555). No 1902. līdz 1918. gadam par Kemnicas avīzes *Volksstimme* redaktoru strādāja Gustavs Noske (*Gustav Noske*, 1868—1946). Pilsētas skolā mācījusies daiļslidotāja Katarina Vita (*Katarina Witt*, 1965). Šeit savu futbolista karjeru sācis Mihaels Ballaks (*Michael Ballack*, 1976).

Atsauces
--------

1. ↑  Pagasta apraksts (2022. gada 4. kvartāls); pārbaudes datums: 12 februāris 2023.
2. ↑  *Lielais pasaules atlants*. Rīga : Karšu izdevniecība Jāņa sēta. 2008. ISBN 978-9984-07-532-7.
3. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
4. ↑  Viesturs Sprūde (2020. gada 23. aprīlis). "1990. gada 23. aprīlī". *Latvijas Avīze*. Atjaunināts: 2020. gada 23. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kemnica***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141372857
* LCCN: n80132192
* ISNI: 0000 0001 2159 3253
* GND: 4029702-0
* SUDOC: 032392907
* BNF: cb123430893 (data)
* NKC: ge200600

 |

 |
Nauseti un to kaimiņi ap 1600. g.**Nauseti** (pazīstami arī kā **Keipkoda indiāņi)** ir Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas 17. gs. sākumā apdzīvoja Keipkodu tag. Masačūsetsas štata austrumos.

"Nauset" ir vietējo indiāņu senais Keipkoda nosaukums, kas nozīmē "*līkuma vieta*".

Kopskaits
---------

1600. g. pirms eiropiešu ierašanās bija aptuveni 1500 nausetu. Eiropiešu slimību rezultātā 1620. g. bija atlicis ap 500 nausetu un šāds skaits saglabājās nemainīgs līdz Karaļa Filipa karam 1675. g. Pēc kara nauseti pievienojās izdzīvojušajiem vampanoagiem. 1698. g. šī 600 indiāņu lielā kopiena pārcēlās netālu no Mašpī Keipkodā. Epidēmiju rezultātā 1710. g. tā bija sarukusi līdz 300 cilvēkiem. Laikam ejot viņus sāka saistīt ar vampanoagiem. Mūsdienās kopienā ir 1100 locekļu, un tā ir Federālās Valdības oficiāli atzīta kā vampanoagu indiāņu cilts (*Mashpee Wampanoag Tribe*).

Valoda
------

Izmirusī nausetu valoda pieder pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu atzara, līdzīga vampanoagu un masačūsetsu valodām. Mūsdienās vampanoagi, arī Mašpī kopiena, cenšas atdzīvināt savu priekšteču valodu. Saskaņā ar "*Vampanoagu Valodas Apgūšanas Projektu"* tiek rīkotas valodas apmācības. Nodarbības noris tikai vampanoagu valodā, un tikai vampanoagu indiāņiem atļauts tās apmeklēt.

Kultūra
-------

Līdzīgi kaimiņiem, nauseti bija zemkopji, kas audzēja kukurūzu, pupas un ķirbjus. Pateicoties okeāna tuvumam, nauseti zvejniecībai un jūras produktu ievākšanai pievērsa lielāku vērību kā citas Jaunanglijas kontinentālās daļas algonkinu ciltis. Nauseti ietilpa vampanoagu konfederācijā. Cilts dzīvi vadīja sačemi, kuri atzina konfederācijas augstākā sačema jeb masasoita autoritāti.

Vēsture
-------

### Agrīnie kontakti

Nauseti bija vieni no pirmajiem piekrastes algonkiniem, kura jau 16. gs. pusē nonāca kontaktā ar eiropiešiem. Kuģu kapteiņi parasti centās gūt peļņu nevis tirgojoties, bet gūstot vergus un izlaupot pārtiku. Tāpēc nauseti kļuva naidīgi noskaņoti pret neparastajiem svešiniekiem ar balto ādas krāsu un bārdainām sejām. Ieraugot eiropiešu kuģus, viņi parasti pameta ciematus un devās iekšzemē.

### Koloniālais laikmets

*Skat. arī* Patukseti.

1620. g. vampanoagu zemēs ieradās piligrimi. Indiāņu atbalsts palīdzēja kolonijai izdzīvot,un, apliecinot savstarpēju draudzību, 1621. g. tika sarīkoti ražas novākšanas svētki, kas pazīstami kā pirmā Pateicības diena. 1622. g. arī nausetu sačemi izlīdzināja ar piligrimiem bijušās savstarpējās nesaskaņas.

Ar 1640. g. aktīvu darbību nausetu starpā uzsāka misionāri. Pretēji lielākai daļai kristīto Jaunanglijas indiāņu (t. s. "lūdzošie indiāņi"), nauseti nepievienojās Metakometa karotājiem Karaļa Filipa karā 1675./76. g. un saglabāja lojalitāti angļiem. 1676. g. daudzi nauseti kalpoja angļiem kā skauti. Gadsimtu laikā viņu pēcnācējiem izdevās saglabāt savu identitāti un piederību indiāņu kultūrai.