recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vairums **padomju sociālistisko republiku karogu** sākumā bija sarkani karogi ar sirpi un āmuru, kas simbolizēja komunismu un bija līdzīgi Padomju Savienības karogam. Šādi izskatījās to pēdējās versijas pirms PSRS sabrukuma 1991. gadā:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Armēnijas PSR karogs | Azerbaidžānas PSR karogs | Baltkrievijas PSR karogs |
| Gruzijas PSR karogs | Igaunijas PSR karogs | Kazahijas PSR karogs |
| Kirgīzijas PSR karogs | Krievijas PFSR karogs | Latvijas PSR karogs |
| Lietuvas PSR karogs | Moldāvijas PSR karogs | Tadžikijas PSR karogs |
| Turkmēnijas PSR karogs | Uzbekijas PSR karogs | Ukrainas PSR karogs |
|

Autonomo Sociālistisko Padomju Republiku karogi tika reti lietoti un visbiežāk tie bija tā republikas karogi, kam tā piederēja ar autonomās republikas uzrakstu vietējā un PSR oficiālajā valodā.

Šodien vienīgā bijušās Padomju Savienības teritorijas, kas izmanto izmanītu bijušo padomju karogu ir starptautiski neatzītā Piedņestra (bijušais Moldāvijas PSR reģions) un Baltkrievija (kopš 1995. gada; modificēts).

Citu republiku karogi
---------------------

Padomju Sociālistiskās Republikas, kas pastāvēja īsāku laiku.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| PSR Abhāzija karogs(1921-1931) | Karēļu-Somu PSR karogs(1940-1956) | Aizkaukāza PFSR karogs(1922-1936) |
|

Skatīt arī
----------

* Padomju Sociālistisko Republiku ģerboņi

Ārējās saites
-------------

* FotW laika ass ar visiem PSR karogiem vēstures gaitā
**Imants Lešinskis** (1931–1985) bija latviešu žurnālists, PSRS diplomāts, VDK un CIP dubultaģents, Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs vadītājs (1970–1976).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 17. decembrī Rīgā, viņa tēvs Alberts bija ģērēšanas speciālists ādas fabrikā "Kosmoss".
Mācījās Rīgas A. Barbisa 11. vidusskolā, bija komjaunatnes sekretārs. Studēja PSRS Ārlietu ministrijas Maskavas Starptautisko sakaru institūtā (1950-1956), apguva franču un vācu valodu.
1956. gadā kļuva par VDK aģentu (segvārds "Ivars"), strādāja laikrakstā "Dzimtenes balss". 1960. gada vasaras olimpisko spēļu laika viņš Romā slepeni kontaktējās ar ASV vēstniecību un sāka sadarboties ar CIP.

1964. gadā viņš kļuva par Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs valdes locekli, vēlāk par priekšēdētāju. Darbojās LPSR Augstākajā partijas skolā.
1976. gadā Lešinskis sāka strādāt par tulku PSRS vēstniecībā Apvienoto Nāciju Organizācijā (ANO) Ņujorkā vēstniecības padomnieka pakāpē.
1978. gada 3. septembrī viņš devās uz Vašingtonu un pieprasīja patvērumu ASV Valsts departamentā. Strādāja par konsultantu Austrumeiropas jautājumos ASV valdības dienestā. 

Miris pēkšņā nāvē 1985. gada 23. decembrī Viennā pie Vašingtonas.

Darbi
-----

Starp divām pasaulēm. Kalpības gadi un citi raksti. Sastādīja Ieva Lešinska (2017).

Atsauces
--------

1. ↑  KUR IR TĀ PATIESĪBA PLIKĀ? IMANTS LEŠINSKIS UN JĀNIS LIEPIŅŠ Rolfs Ekmanis, Jaunā Gaita nr. 241, 2005. gada jūnijā
2. ↑  timenote.info
Ferdinands I
**Ferdinands I** (rumāņu: *Ferdinand I*, pilns vārds **Ferdinands Viktors Meinards Alberts**; dzimis 1865. gada 24. augustā Zīgmaringenā, Prūsijas Karalistē, miris 1927. gada 20. jūlijā Sinajā, Rumānijas Karalistē) bija Rumānijas karalistes karalis no 1914. gada 10. oktobra līdz 1927. gada 20. jūlijam. Rumānijas maršals (1918. gada 18. novembris).

Ferdinands kļuva par Rumānijas karali 1914. gada 10. oktobrī ar vārdu Ferdinands I pēc sava tēvoča, karaļa Karola I nāves. Viņa valdīšana sākās neilgi pēc Pirmā pasaules kara sākuma; atšķirībā no sava Vāciju atbalstošā tēvoča viņš saglabāja neitrālu nostāju, un 1916. gadā pēc ilgām sarunām Rumānija iesaistījās karā Antantes pusē (ko Vilhelms II uzskatīja par Hohencollernu dinastijas nodevību). Drīz pēc Oktobra revolūcijas un Krievijas izstāšanās no kara Rumānija cieta sakāvi, un Austroungārijas karaspēks okupēja Bukaresti. Ferdinands bija spiests uz laiku emigrēt.

Miris no vēža 1927. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ferdinands I***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 15062733
* LCCN: n95080821
* ISNI: 0000 0000 5522 8126
* GND: 119346397
* SUDOC: 083588760
* BNF: cb15080154q (data)
* NKC: jn20000700518

 |

 |
**Diskociklinīdas** (*Discocyclinidae*) ir izmirušu foraminīferu dzimta rotaliīdu kārtā. Dzimtu 1928. gadā izveidoja amerikāņu paleontologs Džess Galovejs. Šīs dzimtas pārstāvji dzīvoja paleogēna periodā no vidējā paleocēna līdz augšējam eocēnam.

Apraksts
--------

Diskociklinīdu čaula ir diskveidīga ar apaļu vai zvaigžņveida kontūru. Čaulas virsma ir ar granulētu vai reizēm ar starainu ornamentējumu. B formām ekvatoriālajā griezumā ir redzami: protokonhs, spirālisks nepionts un koncentriski izvietotas neaniskas kameras. A formām nukleokonhu veido sfērisks protokonhs, kuru daļēji vai pilnībā apņem deiterokonhs. Dažām (nefrolepidinoīdām) formām var konstatēt trīs mijiedarbību veidus starp embriju un periembrionālajām kamerām: 

a) embrijs atrodas starp diviem periembrionālo kameru gredzeniem;
b) embrijs iespiežas starp pirmā periembrionālo kameru gredzena kamerām;
c) embrijs daļēji pārrauj periembrionālo kameru pirmo gredzenu.
Ekvatoriālās kameras, kas izvietotas koncentriskos apļos, ir lokveidīgas vai gredzenveidīgas. Pēdējās ir sadaļītas taisnstūrveidīgās vai nedaudz heksagonālās kameriņās. Čaulā ir attīstīti intraseptālie, radiālie un gredzenveida kanāliņi. Radiālie stoloni (divi vai viens) ir proksimāli vai distāli, atkarībā no tā, kameras mijas savā starpā vai nē. Periembrionālajās kamerās, izņemot papildkameras, ir pa vienam proksimālajam stolonam. Pa vienam stolonam ir konstatēts arī starp deiterokonhu un periembrionālajām kamerām. Starp deiterokonhu un protokonhu ir viens vai reizēm vairāki stoloni.

Sistemātika
-----------

Diskociklinīdu dalījums ģintīs:

* dzimta: ***Discocyclinidae***

* ģints: † *Asterophragmina* Rao, 1942 †
* ģints: † *Athecocyclina* Vaughan & Cole, 1940 †
* ģints: † *Discocyclina* Gümbel, 1870 †
* ģints: † *Nemkovella* Less, 1987 †
* ģints: † *Pseudophragmina* Douvillé, 1923 †
* ģints: † *Stenocyclina* Caudri, 1972 †

Atsauces
--------

1. ↑  Д. В. Обручев, Основы палеонтологии (Общая часть. Простейшие), издательство "Наука", Москва, 1959. г. 317. lpp.
2. ↑  World Foraminifera Database
Īrijas konfederācijas karogs
**Īrijas konfederācija** (īru: *Cónaidhm Chaitliceach na hÉireann*) bija Īrijas pašpārvaldes periods no 1641. gada īru sacelšanās laikā līdz Kromvela Īrijas iekarošanai 1649. gadā.

Pārējā teritorijā pastāvēja protestantu pārvaldībā esoši anklāvi (Olstera, Manstera, Lenstera), kurus Triju kara laikā bija ieņēmuši lojālistu–rojalistu spēki. Konfederāti nespēja pretoties angļu armijas virzīšanai 1642–1649. gada konflikta laikā, tāpēc 1648. gadā viņi pievienojās rojalistiem pret marionešu parlamentu.

Īrijas konfederātu kari un tiem sekojošā Kromvela Īrijas iekarošana izraisīja milzīgus cilvēku upurus un beidzās ar gandrīz visas Īrijas katoļiem piederošās zemes konfiskāciju 1650. gados.

Konfederācijas parlamenta nozīmība
----------------------------------

Konfederācijas parlamenta stils bija līdzīgs 1297. gadā normaņu izveidotajam Īrijas zemes oligarhu parlamentam, taču tā pamatā nebija demokrātiska balsošana. Ņemot vērā to lielo nosacīto varas bāzi, konfederātiem galu galā neizdevās pārvaldīt un reorganizēt Īriju tā, lai aizstāvētu īru katoļu intereses.

Skatīt vēl
----------

* Īrijas kolonizācija

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85068093

 |

 |
**Kjūrpaipas botāniskais dārzs** (franču *Jardin botanique de Curepipe*) ir botāniskais dārzs, kas atrodas Maurīcijā. Tas ir otrs lielākais šīs salu valsts botāniskais dārzs, un tajā aplūkojamas arī vairākas apdraudētas augu sugas, ieskaitot pasaulē retāko palmu sugu,— *Hyophorbe amaricaulis* jeb vientuļo palmu.

1980. gadu vidū dārzu pārdēvēja Maurīcijas pirmā premjerministra vārdā par **Sera Sīvusagura Ramgulama botānisko dārzu**. Šāds pats nosaukums ir Pamplemuses botāniskajam dārzam. Kjūrpaipas dārzs ir izteikti mazāks, un klimats tā apkārtnē ir vēsāks.

Vēsture un kolekcija
--------------------

Ar žogu ieskauta vientuļā palma Kjūrpaipas botāniskajā dārzā.
Dārzu atklāja 1870. gadā. Tā sākotnējais mērķis bija kultivēt augus, kurus būtu grūtāk aklimatizēt Maurīcijas piekrastes reģionos ar augstāku temperatūru. Dārzā bija bagāta svešzemju dekoratīvo augu kolekcija un virkne ievesto augļu koku.

Līdzās dārzam atrodas Maurīcijas mežniecības dienesta ēka. Mežniecības dienests apsaimnieko botānisko dārzu kopīgi ar Kjūrpaipas pilsētas pašvaldību. 

Mūsdienās Kjūrpaipas dārzā sastopamas vairākas retas un aizsargājamas Maurīcijas sugas, kā latānijas, pudeļpalma un citas palmu rindas sugas, tambalakokve, vairākas vietējo pandānu jeb "vacoas" pārstāves un citi augi. 

Šādi botānisko dārzu apraksta Džeralds Darels: "*Kjūrpaipas botāniskā dārza skaistajā plašumā, palmas parādīja, kas tās īsti ir. Te auga slaidās, elegantās orkānpalmas, karaļpalmas, kuru stumbri atgādina Akropoles kolonnas, slavenās coco de Mer palmas no Seišeļu salām un, visbeidzot,— pudeļpalmas, kas uz vietas iekaroja manu sirdi.*"

Pasaules retākā palma
---------------------

Kjūrpaipas botāniskajā dārzā radis patvērumu pēdējais palmas *Hyophorbes amaricaulis* pārstāvis. Aptuveni 12 metrus augsto palmu ieskauj žogs. Laiku pa laikam izplaukst krēmaini balti ziedi, taču centieni panākt pašapputeksnēšanos un dīgtspēju atvašu rašanos nav bijuši sekmīgi.

Atsauces
--------

1. ↑  Municipal Council of Curepipe. Botanical Gardens[novecojusi saite]
2. ↑  Hyophorbe amaricaulis, Sarkanā grāmata
3. ↑  Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži. Džeralds Darels. Rīga. Zinātne. 1981
**Košsarkanais pērkonamoliņš** (*Anthyllis coccinea*) ir pērkonamoliņu suga, kurai ir šaurs izplatības areāls Baltijas jūras salās, Igaunijas rietumu un Skandināvijas dienvidaustrumu piekrastē, ļoti reti jūras piekrastē ap Sanktpēterburgu Krievijā. Daži autori to nodala tikai kā brūču pērkonamoliņa (*Anthyllis* *vulneraria*) pasugu vai varietāti. Latvijā suga ir sastopama ļoti reti — kopš 20. gadsimta 50. gadu beigām zināma atradne Ventas ielejā augšpus Kuldīgas.

Apraksts
--------

Košsarkanais pērkonamoliņš ir divgadīgs vai daudzgadīgs, 15—30 cm) lakstaugs, kuram no sakneņa atiet 1—5 vienkārši, nezarojoši, mataini stublāji, kuri ir aplapoti tikai apakšpusē. Augšējā auga daļa ar ziedkopu galā parasti ir diezgan gara un bezlapaina. Lapas ir nepāra plūksnaini saliktas no 1—4 pāriem lancetisku vai eliptisku, īsi apmatotu lapiņu. Dažreiz piezemes lapu sānu lapiņas ļoti sīkas, reducētas. Stublāja galā ir 1—3 (visbiežāk 2) galviņveida ziedkopas, kuru seglapas ir īsākas nekā kauss, staraini šķeltas, plūksnu gals strups vai smails. Kauss ir divkrāsains, blīvi klāts ar atstāvošiem matiņiem, kausa zobiņi purpursarkani. Vainags manāmi garāks nekā kauss, tipiskam augam oranžsarkans vai tumši purpursarkans. Auglis ir sīka pākstīte. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «košsarkanais pērkonamoliņš - Anthyllis coccinea (L.) G.Beck - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2024-01-07.
**Iveta Kažoka** (dzimusi 1982. gadā) ir domnīcas „Sabiedriskās politikas centrs PROVIDUS" direktore un vadošā pētniece, kas specializējas labas pārvaldības un sabiedrības līdzdalības jautājumos Latvijā un Eiropas Savienībā. Viņas zināšanas izmanto Saeimas komisijas un Ministru Kabineta sistēmas darba grupas, strādājot ar jautājumiem, kas skar, piemēram, politisko partiju regulēšanu vai sabiedrības iesaisti lēmumu pieņemšanā.

Kažokai ir Latvijas Universitātes maģistra grāds tiesību zinātnēs, kā arī papildus starpuniversitāšu diploms Eiropas Savienības tiesībās. Viņa ir bijusi vieslektore augstskolās, lasot kursus par publiskajām tiesībām, publiskās pārvaldes tiesībām un tiesību filozofiju. Pirms darba uzsākšanas "PROVIDUS" 2005. gadā, Iveta strādāja Tieslietu ministrijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «providus.lv». *providus.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-01-21. Skatīts: 2018-03-09.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 68388803
* LCCN: n2007086615
* ISNI: 0000 0000 3672 1257

 |

 |
Somijas karavīri paceļ karogu pie trīs valstu robežas pēc Lapzemes kara beigām, 1945. gada 27. aprīlis
**Lapzemes karš** (somu: *Lapin sota*, zviedru: *Lapplandskriget*, vācu: *Lapplandkrieg*) bija karš starp Somiju un nacistisko Vāciju no 1944. gada septembra līdz 1945. gada aprīlim.

Lai gan somi un vācieši kopš 1941. gada Turpinājuma kara (1941–1944) laikā bija cīnījušies kopā pret Padomju Savienību, 1943.–1944. gadā ar pārtraukumiem notika miera sarunas starp Somijas valdību un Otrā pasaules kara sabiedrotajiem, bet vienošanās netika panākta. 1944. gada 19. septembrī parakstītais Maskavas pamiers paredzēja, ka Somijai jāpārtrauc diplomātiskās attiecības ar Vāciju un jāizdzen visi Somijā palikušie vācu karavīri.

Vērmahts bija paredzējis šādu notikumu pavērsienu un plānoja organizētu atkāpšanos uz okupēto Norvēģiju. Neraugoties uz Vācijas neveiksmīgo uzbrukuma desanta operāciju Somu līcī, evakuācija sākumā norisinājās mierīgi. Pēc padomju spiediena 28. septembrī somi eskalēja situāciju līdz karadarbībai, pieprasot ievērot pamiera noteikumus. Padomju Savienība pieprasīja Somijas armijai izspiest vācu karaspēku no Somijas teritorijas. Pēc vairākām nelielām kaujām karš faktiski beidzās 1944. gada novembrī, kad visi vācu karaspēka spēki bija sasnieguši Norvēģiju un ieņēma nocietinātas pozīcijas. Pēdējie vācu karavīri pameta Somiju 1945. gada 27. aprīlī, īsi pirms Otrā pasaules kara beigām Eiropā.

Sekas
-----

Militārie zaudējumi bija samērā nelieli, abām pusēm kopumā ciešot aptuveni 4000 upuru. Vērmahts veiksmīgi atkāpās un Somija pildīja savas saistības saskaņā ar Maskavas pamieru, taču tā formāli palika karastāvoklī ar Padomju Savienību un Apvienoto Karalisti līdz 1947. gada Parīzes miera līguma ratifikācijai.

Atkāpjoties vācu karaspēks izmantoja izdedzinātās zemes taktiku un sagrāva vairāk kā trešdaļu no visām reģiona ēkām. Papildus materiālajiem zaudējumiem, kas tika lēsti aptuveni 300 miljonu ASV dolāru apmērā (pēc 1945. gada maiņas kursa), par bēgļiem kļuva aptuveni 100 000 Somijas iedzīvotāju, kas saasināja pēckara atjaunošanas problēmas.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lapzemes karš***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2010007926

 |

 |
**Valsts aizsardzības dienests (VAD)** ir Latvijas valsts dienesta veids, kurš ietver valsts aizsardzības militāro dienestu, kā arī valsts aizsardzības civilo dienestu.

Valsts aizsardzības dienesta likums nosaka pienākumu dienēt valsts aizsardzības dienestā katram Latvijas pilsonim – vīrietim viena gada laikā pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, vai, ja pilsonis turpina iegūt izglītību pamata vai vidējās izglītības pakāpē – viena gada laikā pēc izglītības iestādes absolvēšanas, bet ne vēlāk kā līdz 24 gadu vecumam. Vienlaikus noteikts, ka valsts aizsardzības dienestam brīvprātīgi var pieteikties Latvijas pilsones – sievietes no 18 līdz 27 gadu vecumam.

Dienesta ilgums
---------------

VAD dienesta laiks būs atkarīgs no dienesta veida: 11 mēneši Nacionālo bruņoto spēku regulāro spēku vai Zemessardzes vienībā; 5 gadi Zemessardzē kopumā, pildot dienesta uzdevumus ne mazāk kā 21 individuālās apmācības dienu un ne vairāk kā 7 kolektīvās apmācības dienas katru gadu; 5 gadu laikā apgūstot augstskolu un koledžu studentiem paredzēto rezerves virsnieka programmu, kuras kopējais apmācību un dienesta uzdevumu izpildes laiks nav mazāks par 180 dienām.

Kompensācijas un sociālas garantijas
------------------------------------

VAD karavīram, kurš dienesta izpildei pieteicies brīvprātīgi un pildīs 11 mēnešu dienestu NBS vienībā, ikmēneša kompensācijas ikdienas izdevumiem plānota 600 EUR, savukārt VAD iesaukto ikmēneša kompensācijas ikdienas izdevumiem – 300 EUR. VAD karavīriem, kuri dienestu pildīs Zemessardzē vai apgūs augstskolu un koledžu studentiem paredzēto rezerves virsnieka kursu, kompensācijas apmēru aprēķinās proporcionāli par dienām, kurās tiks pildīts dienests. Atvaļināšanās kompensācija pēc dienesta beigām – 1100 EUR.

VAD karavīriem, kuri pildīs 11 mēnešu dienestu, tiks nodrošināta ēdināšana un dzīvošana kazarmās, apmaksāta veselības aprūpe. Atsevišķos gadījumos tiek plānots dot iespēju arī iegūt autovadītāja apliecību atbilstoši specializācijai.

Darba devējam ir pienākums saglabāt darba vietu un arī koledžu un augstskolu studentiem studiju vieta tiek saglabāta.

Atbildība par izvairīšanos no valsts aizsardzības dienesta
----------------------------------------------------------

Paredzēts, ka valsts aizsardzības militārā dienesta karavīru par prettiesisku rīcību var saukt pie disciplināratbildības, administratīvās atbildības un kriminālatbildības, bet par izvairīšanos no valsts aizsardzības militārā dienesta izpildes personu sauks pie atbildības Krimināllikumā noteiktajā kārtībā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Valsts aizsardzības dienesta likums». *LIKUMI.LV* (latviešu). Skatīts: 2023-10-12.
2. ↑  «Valsts aizsardzības dienests | Nacionālie bruņotie spēki». *www.mil.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-12.
3. ↑  «Biežāk uzdotie jautājumi par valsts aizsardzības dienestu | Aizsardzības ministrija». *www.mod.gov.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-12.
4. ↑  «Ievieš valsts aizsardzības dienestu». *saeima.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-12.
5. ↑  «Biežāk uzdotie jautājumi par valsts aizsardzības dienestu | Aizsardzības ministrija». *www.mod.gov.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-12.

Ārējās saites
-------------
Franču Indoķīna
**Franču Indoķīna** bija Francijas kolonija, kas oficiāli pastāvēja no 1887. gada 17. oktobra līdz 1954. gada 21. jūlijam mūsdienu Vjetnamas, Laosas, Kambodžas, kā arī nelielās Taizemes un Ķīnas teritorijas daļās. No 1887. līdz 1947. gadam oficiālais nosaukums bija Indoķīnas Savienība, pēdējos pastāvēšanas gados — Indoķīnas Federācija.

1887. gadā tika apvienota Kambodža un trīs moderno Vjetnamu veidojošās provinces — Tonkina, Annama un Končinķīna. 1893. gadā tika pievienota Laosa. Kolonijas galvaspilsēta sākotnēji atradās Saigonā, 1902. gadā pārcelta uz Hanoju, 1939. gadā uz Dalatu, bet 1945. gadā atpakaļ uz Hanoju.

Franču vadībā tika izbūvēta apūdeņošanas kanālu sistēma, kas ļāva attīstīt rīsa laukus un palielināt ražas. Sākās gumijas izejvielu vākšana. Sāka iegūt dabīgos izrakteņus – antracīta ogles, cinku un alvu. Uzbūvēja vairāk nekā 30 000 km ceļu, no kuriem puse bija asfaltēti vai bruģēti, kā arī 3000 km dzelzceļa. Tas viss nodrošināja Vjetnamas iedzīvotāju skaita dubultošanos līdz Otrā pasaules kara sākumam. Papildus administratīvajai galvaspilsētai Hanojai, franči attīstīja dienvidu centru – Saigonu. 
1863. gadā pasludinātais franču protektorāts saglabāja Kambodžu no pilnīgas sadalīšanas starp Vjetnamas un Taizemes valdniekiem, kas ilgstošās cīņās bija pakļāvuši khmeru zemes. Franči nodrošināja valsts robežas, nodrošināja mieru un attīstīja Pnompeņu, kuras iedzīvotāju skaits sasniedza pusmiljonu.

Pēc Francijas sakāves karā ar Trešo Reihu, teritoriju pārvaldīja Višī Francijas administrācija, kas atļāva kolonijā ienākt Japānas karaspēkam. 1945. gada 9. martā, lai novērstu Indoķīnas nonākšanu Sabiedroto valstu kontrolē, japāņi gāza franču administrāciju un pilnībā okupēja Indoķīnu. Pēc Japānas kapitulācijas 1945. gada augustā vjetnamiešu brīvības cīnītāji pasludināja Vjetnamas neatkarību un uzsāka bruņotu cīņu pret frančiem, aizsākot pirmo Indoķīnas karu. 1949. gadā franči Saigonā ļāva pasludināt pret Ziemeļvjetnamas komunistiem vērstu Vjetnamas valsti. 1953. gadā neatkarība tika piešķirta arī Laosai un Kambodžai.

* Franču Indoķīnas veidošanāsFranču Indoķīnas veidošanās
* Administratīvais dalījumsAdministratīvais dalījums
* Japānas armija ieiet Saigonā, 1941Japānas armija ieiet Saigonā, 1941

Atsauces
--------

1. ↑  Cultured Force: Makers and Defenders of the French Colonial Empire

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Franču Indoķīna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 149958130
* LCCN: n50055276
* ISNI: 0000 0001 2183 4360
* GND: 115041-8
* SUDOC: 027262006
* BNF: cb12086315d (data)
* NLA: 36588782
* NDL: 00563739
* CiNii: DA02065415

 |

 |
**Širmahera oāze** (vācu: *Schirmacher-Oase*, norvēģu: *Vassfjellet*) ir polārā oāze Austrumantarktīdā Princeses Astridas krastā. Izvietojusies Nivlisena šelfa ledāja dienvidu daļā 85 km no Lazareva jūras piekrastes. Oāzes garums ir 19 km, platums — līdz 4,5 km, platība — 34 km². Sastāv no noapaļotu pakalnu virknes, starp kuriem vairāki ezeri. Augstākais punkts ir 228 m augstais Rebristajas kalns. Oāzes ziemeļu piekrastē vairāki epišelfi (ar okeānu zem šelfa ledāja savienoti) saldūdens ezeri. Rietumu daļā atrodas Dakšingangotri glečers, kam 2005. gadā piešķirts speciāli aizsargājama areāla statuss.

Širmahera oāzē ir pēc Antarktīdas mērogiem maigs klimats. Gada vidējā temperatūra ir −10,4 °C, vidējais vēja ātrums — 9,7 m/s, vidējais nokrišņu daudzums — 264,5 mm. Augu valsts oāzē pārstāvēta ar dažām sūnu un ķērpju sugām. Dzīvnieku valsts pārstāvēta ar Antarktikas vētrasputniem, brūnajām klijkaijām un nereti ieklīstošiem Adelijas pingvīniem.

Oāzi 1939. gada 3. februārī atklāja Vācijas antarktiskās ekspedīcijas lidotājs Rihardheinrihs Širmahers (*Richardheinrich Schirmacher*), kura vārdā oāze nosaukta. Kopš 1961. gada oāzē darbojas PSRS (vēlāk Krievijas) polārstacija Novolazarevska. No 1976. līdz 1993. gadam darbojās VDR stacija Georgforstere. Kopš 1988. gada — Indijas stacija Maitri.

Atsauces
--------

1. ↑  Richter, W. Bormann, P. : *Weather and climate. The Schirmacher Oasis, Queen Maud Land, East Antarctica, and its Surroundings*. Gotha 1995.
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Širmahera oāze
Aglonas bazilika
**Katolicisms Latvijā** jeb **Katoļu baznīca Latvijā** ir otrā lielākā kristīgā konfesija Latvijā. Tā ir daļa no pasaules Katoļu baznīcas, kuru vada pāvests.

2004. gadā Latvijā bija reģistrējušies aptuveni 430 000 Romas katoļticīgo 250 draudzēs, kas sadalītas četrās diecēzēs: Rīgas arhidiecēzē (arhibīskaps - metropolīts Zbigņevs Stankevičs), Rēzeknes—Aglonas diecēzē (bīskaps Jānis Bulis), Jelgavas diecēzē (bīskaps Edvards Pavlovskis) un Liepājas diecēzē (bīskaps Viktors Stulpins).

Latvijā darbojas pieci klosteri un vairākas katoļu mācību iestādes, piemēram, Laterāna Pontifikālās universitātes filiāles: Rīgas Teoloģijas institūts, kurā mācās nākamie priesteri, un Rīgas Augstākais reliģijas zinātņu institūts.

Vēsture
-------

*Pamatraksts: Latvijas Romas katoļu baznīcas vēsture* 
Latvijas teritorijas iedzīvotāji ar rietumu kristietību sastapās 12. gadsimtā, kad Lībekas pilsētas Zēgebergas abatijas kanoniķis, augustīniešu mūks Meinards kristīja Daugavgrīvas un Ikšķiles lībiešus. 1186. gadā Brēmenes arhibīskaps Hartvigs II viņu iesvētīja par pirmo Livonijas bīskapu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Katolicisms Latvijā***.
Jagellonu dinastijas ģerbonis — dubultais (Svētā Vladislava) krusts
Viduseiropas karte ar valstīm, kurās valdīja Jagellonu dinastijas pārstāvji — Lietuva, Polija, Čehija, Ungārija (ap 1490—1526)
**Jagellonu dinastija**, arī **Jagaiļa dinastija**, burtiski **Jagailieši** (lietuviešu: *Jogailaičiai*, poļu: *Jagiellonowie*, baltkrievu: *Ягелоны*, čehu: *Jagellonci*, ungāru: *Jagelló-ház*) bija Ģedimina dzimtas Lietuvas dižkunigaitijas valdnieku atzars, kas no 1385. līdz 1596. gadam valdīja arī kā Polijas, Čehijas, Ungārijas un Horvātijas karaļi. Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas 1561. gadā līdz 1596. gadam pēdējie Jagellonu dinastijas valdnieki — Polijas karalis un Lietuvas dižkunigaitis Sigismunds II Augusts un viņa māsa Anna Jagailiete (Stefana Batorija sieva) bija valdnieki arī Latvijas teritorijā.

Jagellonu dinastijas valdniekiem izdevās stabilizēt viņu pakļautībā esošās Viduseiropas zemes, kas atradās nepārtrauktā Vācu ordeņa, Svētās Romas impērijas, Maskavas lielkņazistes (vēlāk Krievijas caristes) un Osmaņu impērijas interešu sadursmes zonā.

Jagellonu dinastijas valdnieku un valdnieču attēli
--------------------------------------------------

* JagailisJagailis
* Vladislavs III VarnietisVladislavs III Varnietis
* Kazimirs IV JagellonsKazimirs IV Jagellons
* Vladislavs II (1456—1516) — Čehijas un Ungārijas karalisVladislavs II (1456—1516) — Čehijas un Ungārijas karalis
* Jans I OlbrahtsJans I Olbrahts
* Aleksandrs JagellonsAleksandrs Jagellons
* Sigismunds I VecaisSigismunds I Vecais
* Bohēmijas un Ungārijas Anna (1503—1547) — Svētās Romas impērijas ķeizara Ferdinanda I sievaBohēmijas un Ungārijas Anna (1503—1547) — Svētās Romas impērijas ķeizara Ferdinanda I sieva
* Lajošs II (1506—1526) — Čehijas, Ungārijas un Horvātijas karalis, krita Mohāčas kaujāLajošs II (1506—1526) — Čehijas, Ungārijas un Horvātijas karalis, krita Mohāčas kaujā
* Sigismunds II AugustsSigismunds II Augusts
* Katrīna Jagailiete (1526—1583) — Somijas hercogiene, Zviedrijas karaļa sievaKatrīna Jagailiete (1526—1583) — Somijas hercogiene, Zviedrijas karaļa sieva
* Anna Jagailiete (1523—1596) — Polijas karalis, Stefana Batorija sievaAnna Jagailiete (1523—1596) — Polijas karalis, Stefana Batorija sieva

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22948809
* LNB: 000249583
* LCCN: sh85104033
* GND: 119328747
* SELIBR: 217984
* NKC: mzk2005295175

 |

 |
Šis raksts ir par grāmatu. Par filmu skatīt rakstu Suņa sirds (filma).

**"Suņa sirds"** (krievu: *Собачье сердце*) ir padomju krievu rakstnieka Mihaila Bulgakova garais stāsts, sarakstīts 1925. gadā, bet pirmo reizi Padomju Savienībā izdots tikai 1987. gadā.

Stāsta tapšana un publicēšana
-----------------------------

Mihails Bulgakovs sarakstīja garo stāstu "Suņa sirds" Maskavā 1925. gada janvārī—martā. Bulgakovs savu darbu nolasīja literārā sanāksmē biedrībā *Никитинские субботники*. Lielākā daļa publikas to uzņēma atzinīgi. Taču ОГПУ tika uzrakstīts ziņojums, ka stāsts ir naidīgs padomju varai. Stāstu izskatīja Politbiroja loceklis Ļevs Kameņevs un deva atsauksmi, ka stāstu nedrīkst publicēt. 1926. gada maijā ОГПУ darbinieki ieradās Bulgakova dzīvoklī un veica kratīšanu. Tika izņemti abi stāsta mašīnraksta eksemplāri. Rakstnieks tos atguva tikai vairāk nekā pēc trim gadiem, ar Maksima Gorkija atbalstu. Bulgakovs vairs nemēģināja stāstu publicēt. Tikai 25 gadus pēc viņa nāves 1960. gadu vidū Bulgakova atraitne nodeva stāstu pašizdošanai mašīnrakstā, tā saucamajā "Samizdatā" (*Самиздат*). 1966. gadā vairāki tūkstoši pašizdotu eksemplāru izplatījās Padomju Savienības teritorijā, bet 1968. gadā stāsts tika publicēts Frankfurtē un Londonā, kā arī vēlāk tulkots daudzās rietumvalstu valodās. Padomju Savienībā turpināja konfiscēt "Samizdata" eksemplārus vēl 20 gadus. Tikai 1987. gadā stāsts tika publicēts krievu valodā oficiālā izdevumā, žurnālā *Знамя*.

Sižets
------

Stāsta darbība norisinās Maskavā 1924. gada decembrī. Talantīgs ķirurgs, profesors Filips Preobraženskis, nodarbojas ar pētījumiem par organismu atjaunošanās iespējām. Viņš iecerējis veikt unikālu eksperimentu — pārstādīt sunim cilvēka hipofīzi un dzimumdziedzerus. Operācijai tiek izvēlēts klaiņojošs suns, nosaukts par Šariku. Operācija izrādās tik veiksmīga, ka suns pamazām sāk pārvērsties par cilvēku. Profesors demonstrē sava eksperimenta rezultātus kolēģiem. Bet drīz jau Šarikam sāk izpausties orgānu donora, dzērāja un rupja cilvēka Kļima Čugunkina īpašības. Bez tam Šariku ietekmē arī komunistiskais aktīvists, mājas komitejas priekšsēdētājs Švonders. Viņš izsniedz Šarikam dokumentu uz Poligrāfa Šarikova vārda, iekārto darbā pie klaiņojošo dzīvnieku ķeršanas, piespiež profesoru pierakstīt Šarikovu savā dzīvoklī. Šarikovs izveicīgi veido karjeru, pieprasa sev lielākas tiesības, uzvedas rupji, raksta sūdzības par profesoru valsts iestādēm, draud ar revolveru. Beigās profesoram kopā ar palīgu Bormentālu izdodas Šarikovu savaldīt un vēlreiz operēt. Šoreiz pacienta galvā tiek ievietota suņa hipofīze, un drīz vien viņš atkal kļūst par suni Šariku.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mihails Bulgakovs "Suņa sirds", "Liktenīgās olas"». jumava.lv.[novecojusi saite]
2. ↑  «Булгаков Михаил Афанасьевич (1891-1940)». Антология самиздата. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 23. septembrī. Skatīts: 2017. gada 15. oktobrī.
**Kentaviuss Tanels Koldvels-Poups** (angļu: *Kentavious Tannell Caldwell-Pope*; dzimis 1993. gada 18. februārī Džordžijas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Denveras "Nuggets". 2020. gada NBA čempions Losandželosas "Lakers" sastāvā.

Karjera
-------

Pēc izcilas vidusskolu basketbola karjeras augstskolu basketbolā K. Koldvels-Poups pārstāvēja Džordžijas Universitātes komandu NCAA, kur nospēlēja divas sezonas. Arī NCAA līmenī viņš sevi parādīja izcili, otrajā sezonā gūstot vidēji 18,5 punktus spēlē. 2013. gada NBA draftā viņu Detroitas "Pistons" izraudzījās ar kopējo 8. numuru pirmajā kārtā, un jau no pirmās sezonas K. Koldvels-Poups ieguva ievērojamu spēles laiku un lomu komandā, daļu spēļu sākot pamatsastāvā. Jau otrajā NBA sezonā viņš piedalījās visās spēlēs, tās visas sākot komandas starta pieciniekā.

2017. gada vasarā K. Koldvels-Poups kā brīvais aģents noslēdza līgumu ar Losandželosas "Lakers", kur nospēlēja sekojošās četras sezonas. 2019.—2020. gada NBA sezonā K. Koldvels-Poups kļuva par NBA čempionu Losandželosas "Lakers" sastāvā, dodoties starta pieciniekā visās (21) *play-off* spēlēs, pavadot laukumā vidēji 29 minūtes spēlē un gūstot vairāk nekā 10 punktus vidēji spēlē.

2021. gada augustā K. Koldvels-Poups tika aizmainīts uz Vašingtonas "Wizards" plašā piecu komandu maiņas darījumā, kura ievērojamākais spēlētājs bija Rasels Vestbruks, kurš nonāca "Lakers", bet uz "Wizards" devās arī Kails Kuzma. "Wizards" sastāvā K. Koldvels-Poups uzreiz kļuva par sākuma piecinieka spēlētāju uzbrūkošā aizsarga pozīcijā.

2022. gada jūlijā K. Koldvels-Poups kopā ar Išu Smitu tika aizmainīts uz Denveras "Nuggets" pret Vilu Bārtonu un Monti Morisu.

Atsauces
--------

1. ↑  nba.com. «Washington acquires six players in five-team trade».
2. ↑  «Nuggets Acquire Kentavious Caldwell-Pope and Ish Smith». *www.nba.com* (angļu). Skatīts: 2022-07-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kentaviuss Koldvels-Poups***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Losandželosas "Lakers" — 2019.—2020. gada NBA sezonas čempioni |
| --- |
|  |
| 
* 0 Kuzma
* 1 Koldvels-Poups
* 3 Deiviss
* 4 Karuso
* 5 Hortons-Takers
* 7 Makgī
* 9 Rondo
* 10 Dadlijs
* 11 Bredlijs
* 12 Kecoks
* 14 Grīns
* 18 Veiterss
* 21 Smits
* 23 Džeimss (finālsērijas MVP)
* 37 Adetokunbo
* 39 Hauards
* 88 Moriss
* Galvenais treneris: Frenks Vogels
* Treneri asistenti: Hendijs
* Holinss
* Kids
* Kraufords
* Penbertijs
* Saimons

 |

 |
Koordinātas: 67°40′S 46°00′E﻿ / ﻿67.667°S 46.000°E﻿ / -67.667; 46.000

Talas pakalni (Antarktīda)Talas pakalniTalas pakalni
**Talas pakalni** (angļu: *Thala Hills*) ir polārā oāze Austrumantarktīdā Enderbiju Zemē. Izvietojusies Kosmonautu jūras krastā Alašejeva līča dienvidu piekrastē starp Spūnera līci austrumos un Frīta līci rietumos. Oāze izstiepusies 18 km garumā uz rietumiem no Heisa glečera līdz pat 2,5 km platā joslā. Sastāv no zemiem, sarkanbrūniem klinšu atsegumiem divos galvenajos areālos un vairākās nelielās no ledus brīvās pussalās piekrastē. Oāzi pēc aerofotomateriāliem dešifrēja Austrālijas antarktiskā ekspedīcija 1956. gadā un nosauca par godu kuģim *Thala Dan*, ar ko ekspedīcija oāzi apmeklēja 1961. gadā.

Oāzē vairāki saldūdens ezeri, lielākais no kuriem ir Glubokojes ezers. Pakalnu rietumos kopš 1962. gada izvietojusies Krievijas polārstacija Molodjožnaja, bet austrumos 2014. gadā uzsākta Baltkrievijas antarktiskās stacijas būve..

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Talas pakalni
**Vestfollas pakalni** (angļu: *Vestfold Hills)* ir polārā oāze Austrumantarktīdā Ingridas Kristensenas krastā Sodružestvas jūras piekrastē. Oāzi 1935. gada 20. februārī atklāja norvēģu kapteinis Klariuss Mikelsens ar Larsam Kristensenam piederošo vaļu medību kuģi *Thorshavn* un nosauca par godu Vestfollas filkei Dienvidnorvēģijā, kas bija tā laika vaļu rūpniecības centrs.

Oāzes platība ir ap 410 km². Dienviddaļā tai piekļaujas Sērsdala glečers, austrumos strauji paceļas ledus vairoga nogāze. Piekraste izrobota ar daudziem šauriem fjordiem un šērām. Dominē noapaļotu pauguru reljefs ar relatīvajiem augstumiem 30-60 m. Augstākā vieta ir ap 160 m vjl. Oāzē vairāk kā 300 ezeru un tā, iespējams ir vieta ar augstāko meromiktisko ezeru koncentrāciju pasaulē. Ezeros ūdens sāļums variējas no 4 g L-1 līdz 235 g L-1, ūdens temperatūra no -14 °C līdz 24 °C, dziļumi no 5 m līdz 110 m, platības no 3,6 ha līdz 146 ha, ūdens līmeņa augstums no 30 m zjl līdz 29 m vjl.

Kopš 1957. gada oāzes piekrastē darbojas Austrālijas vissezonas polārstacija Deivisa.

Atsauces
--------

1. ↑  USGS GNIS
2. ↑  Swadling, K.M. et. al Fossil Rotifers and the Early Colonization of an Antarctic Lake. Quaternary Research **55**, 380–384 (2001)
3. 1 2  Gibson, John A.E.; The meromictic lakes and stratified marine basins of the Vestfold Hills, East Antarctica. Antarctic Science **11**(2), 175-92 (1999)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315526577
* LCCN: sh85142951
* GND: 4407679-4

 |

 |
**Iesirmā kāpsmildzene** (latīņu: *Corynephorus canescens*) ir graudzāļu dzimtas suga, kura ir sastopama Eiropā. Latvija atrodas uz sugas izplatības areāla ZA robežas, valstī tā pārsvarā sastopama Kurzemes jūrmalā un Rīgas apkārtnē, bet tā ir ļoti reti sastopama valsts austrumdaļā. Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Nelielas grupas aug kāpās, smiltājos un sausos priežu mežos.

Apraksts
--------

Iesirmā kāpsmildzene ir daudzgadīgs, 15-50 cm garš lakstaugs, kurš veido blīvu, zilganzaļu ceru ar sārtu vai sārti violetu pamatu. Stiebrs ir zilgani zaļš, lauzīts un mezglos tumšāks. Maksts ir šķelta, kaila, parasti sārta. Lapas mēlīte ir īsa, 0,2-0,4 cm gara un smaila. Lapas ierotījušās, aptuveni 0,4 cm platas, ārpusē raupjas. Ziedkopa ir šaura skara, pirms un pēc ziedēšanas sakļāvusies, parasti ar zilgani sārtu nokrāsu. Katrā vārpiņā ir 2 ziedi. Ziedot putekšnīcas ir sārtas. Ārējā zieda plēksne ir ar lauzītu un galā vālveidīgi paresninātu akotu, kas īsāks nekā vārpiņas plēksnes. Uz akota zem vālveidīgā paresninājuma ir tumšu matiņu pušķis. Auglis ir paliels grauds. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «iesirmā kāpsmildzene - Corynephorus canescens (L.) P.Beauv. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-11-17.
Viens no pazīstamākajiem amonija sāļiem — amonija nitrāts
**Amonija sāļi** ir tādi sāļi, kas satur amonija jonu. Tā kā amonija jona izmērs ir tuvs kālija jona izmēram, amonija sāļu īpašības ir līdzīgas kālija sāļu īpašībām. Gandrīz visi amonija sāļi labi šķīst ūdenī, disociējot jonos. Atšķirībā no kālija sāļiem, amonija sāļu šķīdumiem mēdz būt skāba reakcija. Amonija sāļi, izņemot tos, kam ir krāsaini anjoni, ir bezkrāsainas vielas.

Īpašības
--------

Amonija sāļi disociē šķīdumos, veidojot stiprus elektrolītus: 

NH4Cl ⇄ NH4+ + Cl−
Karsējot amonija sāļi sadalās. Ja to anjons ir no gaistošas skābes, rodas amonjaks un citas gāzes, piemēram, HCl vai CO2:

NH4Cl → NH3↑ + HCl
NH4HCO3 → NH3↑ + Н2O + CO2
Ja anjonam piemīt oksidējošas īpašības, notiek amonija oksidēšanās līdz brīvam slāpeklim vai slāpekļa oksīdiem:

NH4NO3 → N2O↑ + 2Н2O
(NH4)2Cr2O7 → N2↑ + Cr2O3 + 4Н2O
Ar skābēm un sāļiem notiek parastās apmaiņas reakcijas:

(NH4)2CO3 + 2HCl → 2NH4Cl + Н2O + CO2 ↑
(NH4)2SO4 + Ba(NO3)2 → BaSO4 ↓ + 2NH4NO3
Ūdens šķīdumos amonija sāļi hidrolizējas kā vājas bāzes un stipras skābes sāļi, dodot skābu reakciju:

NH4Cl + Н2O ⇄ NH4OH + HCl
NH4+ + Н2O ⇄ NH4OH + H+
Amonija sāļiem raksturīga gāzveida amonjaka izdalīšanās, iedarbojoties uz tiem ar sārmiem. To izmanto amonija sāļu kvalitatīvai noteikšanai.

NH4Cl + NaOH → NaCl + NH3 ↑ + Н2O

Izmantošana
-----------

Amonija sāļus (amonija nitrātu, amonija sulfātu, amonija hlorīdu) izmanto par slāpekļa minerālmēslojumu. Amonija nitrāts ietilpst sprāgstvielu — amonītu — sastāvā. Amonija karbonātu un hidrogēnkarbonātu lieto pārtikas rūpniecībā par irdinātāju. Amonija hlorīdu jeb salmiaku lieto galvaniskajos elementos, lodēšanā, tekstilrūpniecībā un citur.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***amonija savienojumi*** |

1. ↑  Nails Ahmetovs. *Neorganiskā ķīmija*. Rīga : Zvaigzne, 1978, 371. lpp.
**Jākobs Berglunds** (zviedru: *Jacob Berglund*, dzimis 1991. gada 17. novembrī) ir zviedru hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. 2019. gadā J. Berglunds īslaicīgi pārstāvēja KHL komandu Rīgas "Dinamo".

Karjera
-------

Savu karjeru Berglunds sāka Allsvenskan komandā Malmes "Redhawks". Vēlāk divas sezonas pavadīja Rietumu hokeja līgas klubos. 2011. gadā atgriezās Zviedrijā *Allsvenskan* komandā IF Troja-Ljungby. Vēlāk sekoja divas sezonas Norvēģijas hokeja līgas komandā Storhamar Dragons. 2016. gadā pievienojās NLB līgas klubam HC Red Ice. 2017. gadā Berglunds pievienojās DEL līgas klubam ERC Ingolstadt, bet sezonu pabeidza *Storhamar Dragons*, kur kļuva par Norvēģijas čempionu. 2018. gadā Berglunds atgriezās DEL un pievienojās Krēfeldes "Pinguine", kuras sastāvā kļuva par līgas labāko vārtu guvēju. 2019. gadā noslēdza līgumu ar KHL komandu Rīgas "Dinamo", taču, nospēlējis vien 9 spēles, pārcēlās uz Ņižņekamskas "Ņeftehimik".

Atsauces
--------

1. ↑  «"Dinamo" pievienojas divi rezultatīvi leģionāri, ar Biļalovu vēl runā». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2019-05-01. Skatīts: 2019-05-29.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
**Erdmons Simonaitis** (lietuviešu: *Erdmonas Simonaitis*; 1888. gada 30. oktobris — 1969. gada 24. februāris) bija Prūsijas lietuviešu politiķis un sabiedriskais darbinieks. Ģedemiņa ordeņa un Vīta ordeņa kavalieris.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Prūsijā. Kopš 1909. uzturējis sakarus ar Prūsijas lietuviešu minoritātes aktīvistiem. 1912. gadā izveidojis Tilzītes lietuviešu klubu, kas popularizēja ideju par Klaipēdas apgabala autonomiju. Šo klubu Simonaitis vadīja divus gadus līdz viņu 1915. gadā iesauca Vācijas Impērijas armijā, kuras sastāvā viņš piedalījās Pirmajā pasaules karā Francijā un Galīcijā, apbalvots ar Dzelzs krustu.

Pēc kara neilgu laiku strādājis Viļņā, kur sadarbojies ar lietuviešu politiķiem, kas uzstājās par Lietuvas neatkarību. 1918. gadā atgriezies Tilzītē. Tur viņš piedalījās sarunās par tālāko Klaipēdas apgabala nākotni, tomēr atteicās parakstīt Tilzītes aktu, kas pieprasīja Prūsijas lietuviešu apdzīvoto teritoriju pievienošanu Lietuvai. 1919. gadā pārcēlies uz Klaipēdu.

1924. gadā piekrita piedalīties Klaipēdas dumpī, pēc kura veiksmīgas norises Simonaitis tika iecelts par Klaipēdas apgabala vadītāju, tomēr pēc Sabiedroto spiediena viņš bija spiests pamest šo amatu. Pēc Klaipēdas apgabala pievienošanas Lietuvai ieņēmis dažādus amatus — Šilutes vadītājs (1924—26), Klaipēdas apriņķa vadītājs (1930—34), Klaipēdas vadītājs (1930—34) un citus. 

Pēc Trešā reiha ultimāta Lietuvai, kura rezultātā 1939. gadā Klaipēdas apgabals atgāja vāciešiem, Simonaitis pārcēlās uz Kauņu, tomēr jau 1941. gadā, kad Lietuvas teritorijā iebruka vācieši, viņu apcietināja Gestapo un 1942. gadā viņš tika ieslodzīts Mauthauzenes koncentrācijas nometnē. Vēlāk pārvests uz Dahavas koncentrācijas nometnē, no kuras viņu atbrīvoja 1945. gada aprīlī.

Atlikušo mūža daļu dzīvojis trimdā rietumos, kur darbojies dažādās lietuviešu organizācijās. 1991. gadā pārapbedīts Klaipēdā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Gocentas, Vytautas; Algirdas Žemaitis (2009). "Simonaitis, Erdmonas". Mažosios Lietuvos enciklopedija. 4. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. 246–249. lpp. ISBN 5-420-01470-X. (lietuviski)
2. ↑  Čepėnas, Pranas (1986). Naujųjų laikų Lietuvos istorija. II. Chicago: Dr. Kazio Griniaus Fondas. 780. lpp. OCLC 3220435. (lietuviski)
3. ↑  Žiemytė, Ivona (2006-01-14). "Sukilėlių vado dukra neišsižadėjo Klaipėdos". Vakarų ekspresas. ISSN 1392-7590. (lietuviski)
**Kroklūpas vārpstiņgliemezis** (*Laciniaria plicata*) ir sīku sauszemes gliemežu suga. Franču dabaszinātnieks Žaks Draparno sugu aprakstīja 1801. gadā. Suga ir ierakstīta Zviedrijas Sarkanajā grāmatā, kā apdraudēta ierobežotas izplatības dēļ.

2018. gadā kroklūpas vārpstiņgliemezis tika izraudzīts par Latvijas Gada gliemi, kā suga, kas var kalpot par indikatoru augstvērtīgiem, ilgstoši neskartiem mežu biotopiem.

Apraksts
--------

Kroklūpas vārpstiņgliemeža čaula
Čaula ir vārpstveida, samērā slaida ar 12—13 vijumiem, vītņojuma apakšējā trešdaļā nedaudz cilindriska. Tā ir 15—18 mm gara un 3,3—3,6 mm diametrā. Čaulas ieeja plata, tās mala jeb lūpa liela un atliekta, ar 6—9 lūpas zobiņiem. Atsevišķiem eksemplāriem šie zobiņi var būt mazi, vai pat vispār nebūt. Apakšējais zobs neliels ar ieliekumu lejas daļā. Apakšējais valnītis čaulas iekšienē veido 2—3 rievas. Čaulas ieejā redzams tikai viena — augšējā palatālā valnīša gals. Krāsa tumši sarkanīgi brūna. Čaulas virsma ar lielām un regulārām ribām. Uz priekšpēdējā vijuma apmēram 6—7 ribas katrā milimetrā. Ribu virsmas šuves tuvumā var būt ar it kā baltu krāsojumu.

Izplatība un biotopi
--------------------

Kroklūpas vārpstiņgliemezis ir tipiska mežu suga. Sastopama jauktajos un lapu koku mežos, vietās ar kaļķainām augsnēm un dolomīta atsegumiem, kā arī uz mitrām klintīm un mūriem. Tā kā sugas apdzīvotie biotopi parasti ir fragmentēti, tas ierobežo arī kroklūpas vārpstiņgliemežu izplatību.

Suga ir izplatīta Viduseiropā un Austrumeiropā ar izkliedētām atradnēm Dānijā un Vācijas ziemeļos. Samērā bieži sastopama visā Latvijas teritorijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Gärdenfors Ulf, red (2010). *Rödlistade arter i Sverige 2010 = The 2010 red list of Swedish species*. ISBN 978-91-88506-35-1.
2. 1 2  «Latvijas Malakologu biedriba :: Gada gliemis 2018». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 21. septembrī. Skatīts: 2024. gada 28. janvārī.
3. 1 2  M. Rudzīte, E. Dreijers, L. Ozoliņa Moll, E. Parele, D, Pilāte, M. Rudzītis, A. Stalažs. Latvijas gliemji (Sugu noteicējs), LU Akadēmiskais apgāds, Rīga, 2010, 91. lpp.
**Pirmais Ņūtona likums** ir fizikas likums, kas apgalvo, ka katrs ķermenis paliek mierā vai turpina vienmērīgu taisnlīnijas kustību tikmēr, kamēr tam pieliktie spēki to neizmaina. Citiem vārdiem — pirmais Ņūtona likums ir inerce.

Pirms vairāk kā trīssimt gadiem Īzaks Ņūtons uzrakstīja šo apgalvojumu. Viņš secināja, ka visiem ķermeņiem piemīt inerce, īpašība, kura piemīt ķermeņiem, kad bez ārējo spēku iedarbības tie nemaina savu stāvokli. Katru dienu mums nākas sastapties ar inerci un tādēļ šai parādībai mēs nepievēršam lielu uzmanību.

Ķermeņa miera stāvoklis saglabājas tad, ja visi ķermenim pieliktie spēki ir savstarpējā līdzsvarā. Šādā gadījumā kopspēks ir nulle un ķermeņa kustība nenotiek.

Kad mierā esošam ķermenim pieliek ārēju spēku, ķermenis vairs neatrodas līdzsvarā un tas uzsāk kustību. Ārējo spēku ietekmē ķermenis ne tikai uzsāk kustību, bet arī apstājas. Inerces dēļ ķermenis vienmēr cenšas saglabāt sākotnējo kustības virzienu un ātrumu (miera stāvoklī ķermeņa ātrums ir vienāds ar nulli).

Inerces mērs ir masa. Jo lielāka ir ķermeņa masa, jo lielāka ir ķermeņa inerce.

Atsauces
--------
Šis raksts ir par ielu Rīgā. Par citām jēdziena **Ormaņu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ormaņu iela** ir Rīgas iela, Zemgales priekšpilsētas Āgenskalna apkaimē. Ormaņu iela sākas krustojumā ar Lapu ielas un beidzas krustojumā ar Mazo Nometņu, Margrietas un Atpūtas ielu. Ormaņu ielas kopējais garums ir 725 metri, tā klāta as asfalta segumu. Ielā ir Āgenskalnam raksturīgā mazstāvu apbūve.

Ormaņu iela Rīgas ielu sarakstos atrodama no 1867. gada. Sākotnēji saukta par **Fūrmaņu ielu**, bet kopš 1921. gada tiek saukta tagadējā nosaukumā.

Ielu savienojumi
----------------

Ormaņu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Lapu iela
* Sabiles iela
* Talsu iela
* Struteles iela
* Pārslas iela
* Dreiliņu iela
* Mazā Nometņu iela
* Margrietas iela
* Atpūtas iela

Atsauces
--------

1. ↑  Āgenskalna ielu katalogs (N — R) Cita Rīga

Skatīt arī
----------

* Āgenskalns

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu O |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| O | 
* Observatorijas
* Ogļu
* Ogres
* Ogu
* Ojāra Vācieša
* Olaines
* Olektes
* Olgas
* Olīvu
* Oļu
* Omuļu aleja
* Opāla
* Ormaņu
* Ostas
* Ostas prospekts
* Osvalda Tīlmaņa
* Ošu
* Ošupītes
* Ovīšu
* Ozolciema
* Ozolkalnu
* Ozolnieku
* Ozolu

 |

 |

Koordinātas: 56°56′17″N 24°03′54″E﻿ / ﻿56.938°N 24.065°E﻿ / 56.938; 24.065
Pravietis Māni kā Gaismas Budas iemiesojums Caoaņas tempļa attēlā Fudzjaņas provincē Ķīnā
**Māni** (viduspersiešu:𐭌𐭀𐭍𐭉/𐭬𐭠𐭭𐭩) jeb **Manihejs** (grieķu: *Μανιχαῖος*, latīņu: *Manichaeus*, no sīriešu: ܡܐܢܝ ܚܝܐ *Mānī ḥayyā* — "dzīvais Māni"; 216-274) bija Sasanīdu impērijas laikā dzīvojošs pravietis, kas izveidoja reliģiju, kas viņa vārdā dēvēja par maniheismu.
Viņa traktāti, izņemot vienu, uzrakstīti sīriešu valodā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 216. gada aprīlī jauktā kristiešu-partiešu ģimenē, bērnībā un jaunībā dzīvoja Partas lielvalsts galvaspilsētā Ktēsifonā (tagad Irākā). Viņš pieredzēja, kā 224. gadā sasanīdu šahs Ardašīrs I sakāva Partas impēriju. 12 un 24 gadu vecumā Māni piedzīvoja atklāsmes un sāka kritizēt agrīno kristiešu kultu un mācības, taču 240. gadā viņu izslēdza no draudzes. 241. gadā Māni aizceļoja uz Kušānu valsti, kur apguva Budas mācību.

Ap 242/243. gadu viņš atgriezās Sasanīdu lielvalsts galvaspilsētā un apmeklēja šahu Šāpuru I, kurš atļāva Māni sludināt savas mācības visā Sasanīdu impērijā. Dzīvojot šaha pilī, Māni uzrakstīja septiņas vai astoņas grāmatas Sīrijas aramiešu valodā. Kad 260. gadā šahs Šāpurs uzvarēja Romas impērijas ķeizara Valeriāna (*Publius Aurelius Licinius Valerianus*, 253-260) leģionārus, zoroastristu priesteri (magi) apsūdzēja manihejus, budistus un kristiešus nodevībā.
Pēc šaha Šāpura I nāves 272. gadā priesteris Māni krita nežēlastībā. Šāpura I dēls Bahrams I lika apcietināt pravieti Māni un pēc 26 dienām Gundišāpuras cietumā viņš nomira.

Māni mācība
-----------

Pravietis Māni sludināja, ka zoroastrisms, jūdaisms un kristietība ir viena reliģija un mēģināja izveidot universālu gnostisku pasaules reliģiju. Viņa uzskati kļuva populāri ne tikai Sasanīdu impērijā, bet arī multikulturālajā Romas impērijā, kur tā saplūda ar Plotīna izveidoto neoplatoniķu skolu.

### Darbi

* Māni eveņģēlijs (ܐܘܢܓܠܝܘܢ), sīriešu valodā rakstīts apokrifs
* "Attēlu grāmata" jeb "Aržangs" (ارژنگ, *Aržang*), kosmogonijas traktāts
* "Milžu grāmata", Enoha grāmatas analogs
* "Noslēpumu grāmata", traktāts par dvēseli
* Šāpuragāns (شاپورگان), persiešu valodā rakstīts vēltījums šaham Šāpuram I

Atsauces
--------

1. ↑  «Manichaeism». Encyclopedia Britannica. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 3. Jūnijs. Skatīts: 2013. gada 4. septembris. (angliski)
2. ↑  «Manichaeism». New Advent Encyclopedia. Skatīts: 2013. gada 4. oktobris. (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 56618185
* LCCN: n79065286
* ISNI: 0000 0001 2143 8931
* GND: 118577069
* SUDOC: 027435067
* BNF: cb119477129 (data)
* BIBSYS: 90064957
* NLA: 35930548
* NKC: uk2005277078

 |

 |