recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par upi. Par dabas liegumu skatīt rakstu Jaša (dabas liegums).

**Jaša** (arī **Jašupe**, **Jāša**, **Joša**, latgaliešu: *Juoša*)  ir upe, kas novada Jašas ezera ūdeņus uz Dubna upi. Atrodas Preiļu un Augšdaugavos novados.

Iztece - no Jašas ezera rietumu krasta. Augštecē tek rietumu virzienā, pie Otrajiem Vucāniem pagriežoties uz dienvidiem-dienvidrietumiem. Lielākās pietekas - Dzalbovka, Gubaika, Neica, Rūbežneica, Veirūgne. Pie Pelēčiem izveidots Pelēču HES. Ietek Dubnā pie Nīdermuižas. Jašu šķērso valsts autoceļi P62 (Krāslava — Preiļi — Madona (Madonas apvedceļš)), V747 (Pelēči – Ārdava), P58 (Viļāni — Preiļi — Špoģi). Tās krastos atrodas Kastīre, Pastari, Kažemāki, Otrie Vucāni, Mazie Šņepsti, Pirmie Zīmeļi, Aizkalne, Aizkalnieši, Antāni, Jegoriški, Grociškas, Pelēči, Nīdermuiža. Augšpus Pelēčiem izveidots dabas liegums "Jaša".

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Jaša». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2018. gada 29. oktobrī.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dubnas pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Aliute
* Augšdedze
* Bērzupe
* Dubovka
* Dzilnas grāvis
* Gņilaručejs
* Greivas grāvis
* Kolupe
* Kucupe
* Malnaviņa
* Medupe
* Muldovka
* Šoltupeite

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Dabiņš
* Deukļupe
* Egļupe
* **Feimanka**
* **Jaša**
* Krūģeru upe
* Paršučka
* Šustjanka
* Tartaks
* Taukupeite
* Ūdzeņa
* **Ūša**

 |

 |
**Valguma ezers** ir subglaciālas izcelsmes šaurs un garš ezers Tukuma novada Smārdes pagastā. Izvietojies 4 km uz ziemeļrietumiem no Smārdes Ķemeru nacionālā parka ainavu aizsardzības zonā. Ezers orientēts dienvidrietumu—ziemeļaustrumu virzienā, tam cauri tek Slocene. Sastāv no divām daļām, mazākā ziemeļu daļa (Mazezers) atdalīta ar 80 m platu palienu. Krasti stāvi, vietām slīpi; dibens dūņains. Mīt līdaka, plaudis, rauda, rudulis, līnis, ālants, vīķe, ausleja, asaris, ķīsis, plicis, sapals, zandarts, vēdzele, salate, karpa, zutis, sams, akmeņgrauzis, deviņadatu stagars, karūsa. No makrofītiem dominē niedres, dzeltenās lēpes, sīkaugļu ežgalvītes. Ezera rietumu krastā pie «Sausupu» mājām atradās kuplākais un resnākais bērzs Latvijā un Baltijā — Sausupu dižbērzs (apkārtmērs 4,13 m); gājis bojā 2011. gada vētrā.

Ezers ir populāra atpūtas vieta, krastā vairākas atpūtas bāzes. Gar ezera rietumu krastu iet Tukuma—Klapkalnciema ceļš. Rietumos no ezera paceļas Lustūžkalns, kur atradusies Kurzemes hercoga Jēkaba medību pils.

Atsauces
--------

1. ↑  ezeri.lv Valguma ezers
2. ↑  Vētra pieveikusi Latvijas dižāko bērzu
3. ↑  «Valguma Pasaule». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 25. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 10. aprīlī.
Ziemeļvācijas zemiene (zaļā krāsā).
Lejasvācu valodas dialektu izplatība (pēc Otrā pasaules kara).
**Ziemeļvācija** ir Vācijas ziemeļu daļa, kurai raksturīga kopīga ģeogrāfija, vēsture un lejasvācu valodas izloksnes. Ziemeļvācijas valstis spēlēja vadošo lomu Vācijas Impērijas izveidē 19. gadsimtā.

Vēsture
-------

Ziemeļvāciju līdz 12. gadsimtam apdzīvoja sakši, frīzi, Elbas vendi (polabieši) un obodrīti. Vendu krusta karu (1147—1164) laikā Saksijas hercogs Heinrihs Lauva sakāva vendu ķēniņu Niklotu netālu no Gistrovas un pakļāva tagadējās Mēklenburgas un Brandenburgas zemes.
1241. gadā Hamburgas un Lībekas pilsētas noslēdza līgumu par tirgošanos Ziemeļu un Baltijas jūrā, kas tradicionāli tiek uzskatīts par Hanzas savienības sākumu.
1282. gadā līgumam pievienojās vendu pilsētas Vismāra, Rostoka, kā arī Ķelne, Minstere, Dortmunde un citas Lejassaksijas, Vestfāles un Reinzemes pilsētas. 
1367. gadā tika noslēgta Ķelnes konfederācija, piešķirot Hanzas savienībai noteiktu organizāciju. 16. gadsimta kristīgās baznīcas reformācijas laikā Ziemeļvācijas valstīs izplatījās luterisms.

Trīsdesmitgadu kara (1618-1648) laikā Ziemeļvācija tika izpostīta, pēc kara beigām strauji attīstījās Brandenburgas-Prūsijas valsts ar galvaspilsētu Berlīnē. Napoleona karu periodā Prūsijai bija vadošā loma 39 valstu Vācu Savienības (*Deutscher Bund*) dibināšanā 1814. gadā, kas 1833. gadā izveidoja Vācu muitas savienību. 
Prūsijas uzvaras 1864. gada karā pret Dāniju un 1866. gada karā pret Austriju noveda pie Ziemeļvācijas savienības (*Norddeutscher Bund*) izveides, bet pēc uzvaras 1871. gada parā pret Franciju pie Vācijas Impērijas radīšanas ar galvaspilsētu Berlīnē.

Pēc Vācijas zaudējuma Pirmajā un Otrajā pasaules karā Ziemeļvācijas ekonomika un infrastuktūra bija sagrauta, 1949. gadā Ziemeļvāciju sadalīja starp Vācijas Federatīvo Republiku un Vācijas Demokrātisko Republiku, ko sāka dēvēt par Rietumvāciju un Austrumvāciju.

* Vācu Savienības teritorija (1814)Vācu Savienības teritorija (1814)
* Ziemeļvācijas savienība (1866)Ziemeļvācijas savienība (1866)
* Vācijas Impērijas teritorija (1871)Vācijas Impērijas teritorija (1871)
* Veimāras Republikas teritorija (1919)Veimāras Republikas teritorija (1919)
* Lielvācijas administratīvais iedalījums (1944)Lielvācijas administratīvais iedalījums (1944)

Mūsdienu ģeogrāfiskais sadalījums
---------------------------------

Šaurākā izpratnē pie Ziemeļvācijas mūsdienās pieder šādas piejūras Vācijas federālās zemes: 

* Brēmene;
* Hamburga;
* Mēklenburga-Priekšpomerānija;
* Lejassaksija;
* Šlezviga-Holšteina.

Reizēm Ziemeļvācijai kultūrvēsturiski pieskaita arī šādu Vācijas federālo zemju ziemeļu daļas:

* Berlīne;
* Brandenburga;
* Saksija-Anhalte;
* Ziemeļreina-Vestfālene.
Iraklijs II, Kartli-Kahetijas karalis
**Iraklijs II** (gruzīnu: ერეკლე II; dzimis 1720. gada 7. [18.] novembrī, Telavi, miris 1798. gada 11. [22.] janvārī, tur pat) bija Kahetijas (1744–1762) un pēc tam apvienotās Kartli-Kahetijas karalistes (1762–1798) karalis.

Iraklija mērķis bija apvienot visas gruzīnu feodālās kņazistes vienotā valstī, atbrīvot tās no Irānas un Turcijas varas un nostiprināt Gruzijas pozīcijas Aizkaukāzā. Lai nodrošinātos pret jauniem uzbrukumiem, 1783. gada 24. jūlijā viņš noslēdza Georgijevskas līgumu ar Krievijas ķeizarieni Katrīnu II, kļūstot par impērijas vasali. Vēlāk karaliste tika anektēta.

Skatīt arī
----------

* Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Iraklijs II***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47499949
* LCCN: no88006246
* ISNI: 0000 0003 7399 3771
* GND: 115784071

 |

 |
**Vidusfranku valsts** (latīņu: *Francia media*) bija franku valsts, kas pastāvēja no 843. līdz 855. gadam. Izveidojās 843. gada Verdenas līguma rezultātā, kad Kārļa Lielā mazdēli vienojās par mantoto Karolingu dinastijas zemju sadalīšanu. Imperatora Luija Dievbijīgā vecākais dēls Lotārs I ieguva ziemeļu teritorijas ar imperiālo galvaspilsētu Āheni, kā arī prestižo Ziemeļitāliju ar Pāviju un Romu. 

Franku valdnieki valsti uzskatīja tikai par vienu no zemes īpašuma formām, tāpēc imperatoru Lotāru I neuztrauca valsts dīvainās robežas un etniskā sastāva dažādība. 855. gadā, tuvojoties nāvei, Lotārs I Vidusfranku valsti ar Prūmas līgumu sadalīja mantojumā saviem trim dēliem. Vecākais, Luijs II (Ludvigs II) saņēma imperatora titulu un Itālijas karalisti. Lotārs II saņēma frīzu un Austrazijas zemes. Šī karaliste kļuva zināma kā Lotaringa. Jaunākais dēls, Kārlis saņēma Provansas un Burgundijas zemes. Kārlis mira 863. gadā un Lotārs II 869. gadā, kas noveda pie jaunas Karolingu mantinieku vienošanās par zemju sadalīšanu 870. gadā, ar kuru bijušās Vidusfranku valsts zemes sadalīja Itālijas karalistes, Rietumfranku valsts un Austrumfranku valsts starpā.

* Zemju sadalīšana 855. gadāZemju sadalīšana 855. gadā
* Zemju sadalīšana 870. gadāZemju sadalīšana 870. gadā
**Masbate** (filipīniešu: *Lalawigan ng Masbate*, angļu: *Province of Masbate*, masbateņu: *Probinsya san Masbate*) ir viena no Filipīnu provincēm valsts vidusdaļā, Bikolas reģionā. Aizņem Masbates, Tikao un Buriasas salas Sibujanas jūrā, kā arī vairākas nelielas saliņas to piekrastē. Ziemeļaustrumos Tikao un Buriasas šaurumi salas šķir no Bikolas pussalas, dienvidaustrumos krastus apskalo Samaras jūra, bet dienvidos — Visaju jūra. Administratīvi dalās 1 pilsētā un 20 municipalitātēs un sīkāk 550 barangajās. Provinces centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Masbates pilsēta Masbates salas ziemeļaustrumos. Provincē jaukts etniskais sastāvs; apmēram puse iedzīvotāju ir masbateņi, nozīmīgas kopienas ir ilongiem un sebuāņiem, dzīvo arī varaji un bikoli.

Vēsture
-------

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka Masbate bijusi apdzīvota jau bronzas laikmetā 4000 gadus p.m.ē. Spāņu dokumentos Masbate pirmoreiz parādās 1569. gada Jaunās Spānijas vicekaraļa vēstulē, kā ar zelta raktuvēm bagāta vieta. Tajā pašā laikā sākta salu iedzīvotāju kristianizācija — pirmā baznīca Buriasas salā uzbūvēta 1570. gadā. Ap 1600. gadu Sanhasinto Tikao salā kļuva par vienu no pieturas punktiem galeonu maršrutā starp Manilu un Akapulko. 1791. gadā tika dibināta Masbates pilsēta.

Administratīvi Masbate sākotnēji ietilpa Nueva Kaseresas provincē, kas iekļāva visu Lusonas dienvidaustrumu daļu. 1574. gadā tā sadalījās un Masbate palika Albajas provinces sastāvā. 1846. gadā tā kļuva par Albajas subprovinci, bet 1964. gadā — pirmoreiz par patstāvīgu provinci. Pēc 1908. gada postošā taifūna Masbate tika pievienota Sorsogonas provincei, bet par patstāvīgu atkal kļuva 1920. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Masbate***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu provinces Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Abra
* Aklana
* Albaja
* Antike
* Apajao
* Aurora
* Austrumdavao
* Austrummindoro
* Austrummisamisa
* Austrumnegrosa
* Austrumsamara
* Basilana
* Bataana
* Batanesa
* Batangasa
* Bengeta
* Bilirana
* Bohola
* Bukidnona
* Bulakana
* Davao de Oro
* Dienvidagusana
* Dienviddavao
* Dienvidilokosa
* Dienvidkamarinesa
* Dienvidkotabato
* Dienvidlanao
* Dienvidleite
* Dienvidsurigao
* Dienvidzamboanga
* Dinagatas Salas
* Gimarasa
* Ifugao
* Iloilo
* Isabela
* Kagajana
* Kalinga
* Kalnu province
* Kamigina
* Kapisa
* Katandvanesa
* Kavite
* Kesona
* Kirino
* Kotabato
* Laguna
* Launiona
* Leite
* Magindanao
* Marinduke
* Masbate
* Nuevaesiha
* Nuevaviskaja
* Palavana
* Pampanga
* Pangasinana
* Rietumdavao
* Rietummindoro
* Rietummisamisa
* Rietumnegrosa
* Risala
* Romblona
* Samara
* Sambalesa
* Sarangani
* Sebu
* Sikihora
* Sorsogona
* Sultankudarata
* Sulu
* Tarlaka
* Tavitavi
* Zamboanga Sibugaja
* Ziemeļagusana
* Ziemeļdavao
* Ziemeļilokosa
* Ziemeļkamarinesa
* Ziemeļlanao
* Ziemeļsamara
* Ziemeļsurigao
* Ziemeļzamboanga

 |

 |
**Grisfjorda** (angļu: *Grise Fiord*) vai **Aujuituka** (inuītu: ᐊᐅᔪᐃᑦᑐᖅ, *Aujuittuq* — ‘vieta, kas nekad nekūst’) ir ciems Nunavutas teritorijā, Kanādā. Izvietojusies Elsmīra salas dienvidos Džonsa šauruma krastā un ir Kanādas vistālāk ziemeļos izvietotā apdzīvotā vieta ar pastāvīgajiem iedzīvotājiem. Tiek uzskatīta par vienu no aukstākajām apdzīvotajām vietām pasaulē — gada vidējā gaisa temperatūra ir −16.5 °C.

Vēsture
-------

1953. gadā Kanādas valdība Augstās Arktikas pārcelšanās kampaņas ietvaros nomaļajās Kanādas Arktiskā arhipelāga salās nolēma izmitināt inuitus, lai stiprinātu savu suverenitāti reģionā. Par vienu no jaunas apmetnes vietām tika izvēlēta Elsmīra sala, kuras piekrastē arheoloģiskie pētījumi bija atklājuši senu apmetņu pēdas. Netika gan ņemts vērā, ka sala tikusi pamesta tā sauktā Mazā Ledus laikmeta sākumā 17. gadsimtā, kad klimats kļuva aukstāks un tradicionālo medību iespēju mazāk.

Uz Elsmīra salas dienvidu krastu tika pārceltas vairākas inuitu ģimenes no Portharisonas Kvebekā un Pondinletas Bafina salā. Elsmīra salas dienvidaustrumos no 1922. gada pastāvēja Kanādas Karaliskās jātnieku policijas postenis Kreighārborā, kas gan tika slēgts 1933. gadā, bet atjaunots 1951. gadā. Pirmā apmetne tika izveidota Lindstrēma pussalā ap 60 km uz rietumiem no Kreighārboras. 1961. gadā policijas posteni pārcēla uz jaunu vietu pie Grisfjorda tuvāk inuitu apmetnēm, bet Kreighārbora tika pamesta. 1962. gadā pie posteņa ierīkoja skolu un faktoriju un uz jauno vietu pakāpeniski pārcēlās arī visi inuiti.

Infrastruktūra
--------------

Lai arī uz Arktiku pārcelties piekritušajām ģimenēm tika solīts pilnīgs nodrošinājums ar dzīvei nepieciešamo, tas netika piepildīts. Pirmie pastāvīgie mājokļi tika piegādāti tikai 1960. gados, bet pirmā medmāsa salā ieradās 1971. gadā. Mūsdienās Grisfjordā darbojas skola, viesnīca, anglikāņu baznīca, veikals, ugunsdzēsēju depo, policijas postenis un lidlauks, kas nodrošina regulārus reisus uz Rezolūtu.

Atsauces
--------

1. ↑  Qikiqtani Truth Commission. Community Histories 1950–1975. Grise Fiord
2. ↑  Tammarniit (Mistakes): Inuit Relocation in the Eastern Arctic, 1939-63
3. ↑  Grise Fiord - CYGZ

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Grisfjorda***.
**Botina komēta** (oficiālais apzīmējums **85P/Boethin**) ir periodiskā komēta. Komēta nosaukta amatierastronoma Leo Botina (*Leo Boethin*) vārdā, kurš atklāja komētu 1975. gada 4. janvārī, strādājot ar 200 mm spoguļteleskopu Filipīnās. Atklāšanas laikā komēta bija 12. zvaigžņlieluma. 1986. gada janvārī komētas spožums sasniedza 8. zvaigžņlielumu.

Komēta tika novērota 1975. un 1986. gadā perihēliju laikā. 1997. gada 17. aprīlī, kad komētai atkal vajadzēja būt perihēlijā, tā vairs netika novērota. 2007. gada beigās komētas meklēšanā iesaistījās 10 lielākie uz zemes esošie teleskopi kā arī Spicera kosmiskais teleskops, tomēr komēta netika atrasta, lai gan pēdējo novērojumu laikā tika lēsts, ka komētas kodols ir apmēram 1,6 km diametrā. Pagaidām tiek uzskatīts, ka komēta ir sadalījusies gabalos, pēdējoreiz pietuvojoties Saulei. 

Komēta ir pazīstama ar to, ka to bija paredzēts pārlidot Deep Impact kosmiskajam aparātam EPOXI misijas laikā. Tā kā komētu paredzētajā laikā vairs nevarēja novērot, Deep Impact tās vietā apmeklēs Hartleja 2 komētu.

Atsauces
--------

1. ↑  «NASA and the Case of the Missing Comet». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 19. jūlijā. Skatīts: 2008. gada 6. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Small-Body Database Browser (angliski)
* Botina komēta (angliski)
**Apvienotā somaiņu infraklase** (*Metatheria*) ir viena no zīdītāju klases (*Mammalia*) infraklasēm, kas pieder dzemdētājzīdītāju apakšklasei (*Theria*). Tā apvieno 4 aizvēsturisko somaiņu kārtas un 1 mūsdienu somaiņu infraklasi (*Marsupialia*). Vistuvākie somaiņu radinieki ir placentāļi (*Eutheria*), ar kuriem kopā tie veido dzemdētājzīdītāju apakšklasi.

Zinātniskais nosaukums *Metatheria* radies no grieķu valodas, un vārds *meta-theria* nozīmē *citāds-zvērs*. Salīdzinoši placentāļu zinātniskais nosaukums *Eutheria* nozīmē *īstais-zvērs*.

Reprodukcija
------------

Somaiņu mazuļi piedzimst ļoti mazi un neattīstīti, tie aizrāpo līdz mātes somai un pieķeras pie viena no piena dziedzeriem
Evolūcijas gaitā somaiņiem izveidojās samērā primitīva placenta, kas atgādina olas dzeltenumu un, embrijam attīstoties, uzsūcas tāpat kā olas dzeltenums, attīstoties putnam. Somaiņu placenta nespēj ilgstoši pasargāt embriju no mātes imūnsistēmas, tādēļ mazuļi piedzimst dīgļa formā, ļoti mazi un neattīstīti. Tiem ir attīstītas nelielas priekškājas, ar kurām pieķeroties pie mātes matojuma, tie aizrāpo līdz mātes somai un pieķeras pie viena no piena dziedzeriem.

Paiet vairāk mēneši līdz somas drošajā vidē embrijam līdzīgais mazulis attīstītās par "tradicionālu mazuli".

Evolūcija
---------

Pirmie somaiņi radās krīta perioda sākumā ziemeļu puslodē, iespējams, ka Āzija ir visu somaiņu dzimtene. Senākās ģintis ir *Sinodelphys*, *Deltatheridium* un *Asiatherium*. Vissenākā zināmā fosilā somaiņu suga ir krīta perioda aizvēsturiskais Ķīnas oposums (*Sinodelphys szalayi*), kura fosilijas tika atrastas Ķīnā un kurš dzīvoja pirms 125 miljoniem gadu. Dažas aizvēsturiskās sugas izdzīvoja līdz neogēnam, un tad izmira. Tādas ir aizvēsturiskās *Borhyaena* un *Herpetotherium* ģintis. Līdz mūsdienām izdzīvoja tikai somaiņi (*Marsupialia*), kas no pārējiem somaiņiem atdalījās krīta perioda beigās.

Klasifikācija
-------------

* **Apvienotā somaiņu infraklase** (*Metatheria*)
	+ kārta †Krīta perioda oposumi (*Alphadontia*)
	+ kārta †Krīta perioda somaiņi (*Deltatheroida*)
	+ kārta †Āzijas oposumi (*Asiadelphia*)
	+ kārta †Patagonijas plēsīgie somaiņi (*Sparassodonta*)
	+ augstākā kārta Somaiņi (*Marsupialia*)
		- virskārta Amerikas somaiņi (*Ameridelphia*)
			* kārta Oposumi (*Didelphimorphia*)
			* kārta Mazpauguraiņi (*Paucituberculata*)
		- virskārta Austrālijas somaiņi (*Australidelphia*)
			* kārta Mikrobioteriji (*Microbiotheria*)
			* kārta Somainie kurmji (*Notoryctemorphia*)
			* kārta Plēsīgie somaiņi (*Dasyuromorphia*)
			* kārta Bandikutveidīgie (*Peramelemorphia*)
			* kārta Diprotodonti (*Diprotodontia*)

Atsauces
--------

1. ↑  Metatheria
2. ↑  Nowak, Ronald M. (1999). Walker's Book Of Mammals, Sixth Edition. Baltimore and London: Johns Hopkins University Press. p. 5. ISBN 0-8018-5789-9
3. ↑  «Metatheria». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 29. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 1. janvārī.
4. ↑  An Early Cretaceous Tribosphenic Mammal and Metatherian Evolution
5. ↑  Cranial Anatomy of the Earliest Marsupials and the Origin of Opossums
Krievijas Impērijas flotes emblēma
**Krievijas Impērijas flote** (krievu: *Российский императорский флот*) bija Krievijas caristes un vēlāk Krievijas Impērijas flote no 1696. līdz 1917. gadam.

Tā izveidojās no mazākiem spēkiem, kas pastāvēja pirms cara Pētera I izveidotās modernās Krievijas flotes 1696. gada Otrajā Azovas kampaņā un paplašinājās 18. gadsimta otrajā pusē.

Krievijas revolūcija un tai sekojošais pilsoņu karš bija katastrofa Krievijas Impērijas flotei. Melnās jūras flote 1918. gada pavasarī daļēji nonāca vācu gūstā Sevastopolē, daļēji tika atvilkta uz Novorosijsku, kur to pēc Vladimira Ļeņina pavēles nogremdēja. Dažus kuģus vācieši nodeva Ukrainai. Sevastopolē esošos kuģus 1918. gada decembrī sagrāba Antante, vēlāk šī flote aktīvi piedalījās karā pret boļševikiem. Pēc balto armiju sakāves daļa bijušās Melnās jūras flotes kuģu devās uz Tunisiju, kur tika internēti. Baltijas flote Petrogradā palika praktiski neskarta, taču arī tā piedalījās kaujās.

1921. gadā kuģu "Sevastopole" un "Petropavlovska" ekipāžas, kā arī daži Kronštates garnizoni sacēlās pret padomju valdību, bet boļševiki to brutāli apspieda.

Bijušās Krievijas Impērijas flotes kuģi, kas palika padomju rokās, veidoja PSRS flotes kodolu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievijas impērijas flote***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Oļģerds Grosvalds** (1884. gada 25. aprīlis — 1962. gada 12. septembris) bija latviešu žurnālists, mākslas kritiķis, politiķis un diplomāts, būdams Latvijas ārlietu dienestā 43 gadus (1919—1962). Gleznotāja Jāzepa Grosvalda vecākais brālis.

Dzīvesgājums
------------

Oļģerds Grosvalds dzimis 1884. gadā Rīgas advokāta Frīdriha Grosvalda ģimenē. Studēja filoloģiju Tērbatas, Parīzes un Minhenes universitātēs, kur 1912. gadā ieguva *Dr. phil.* zinātnisko grādu. Tērbatā kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas *Lettonia* biedru.
Pēc tam viņš atgriezās Rīgā un līdz 1917. gadam strādāja kā žurnālists un mākslas kritiķis.

Pēc Latviešu Nacionālās Padomes izveidošanas 1918. gadā viņš kļuva par tās sekretāru ārlietu nodaļā un par Latvijas Tautas padomes locekli no Latviešu Zemnieku savienības.

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Grosvalds 1919. gada februārī — jūlijā bija Latvijas delegācijas sekretārs Parīzes miera konferencē. No 1919. gada jūlija Latvijas Pagaidu valdības pārstāvis, rezidējošais ministrs, no 1921. gada maija līdz 1924. gada augustam sūtnis Francijā. Sūtnis arī Beļģijā un Nīderlandē (1921—1924).

1925. gada maijā—septembrī vadīja Ārlietu ministrijas Rietumu nodaļu. Bija Latvijas sūtnis Somijā (1925—1930), Polijā un Rumānijā (1930—1934), Austrijā (1930—1933), Ungārijā (1932—1934) ar rezidenci Varšavā. No 1934. gada septembra Latvijas sūtnis Francijā un Spānijā (rezidence Parīzē).

1940. gada vasarā pēc Francijas un Latvijas okupācijas kopā ar A. Petēna valdību un diplomātisko korpusu no Parīzes pārcēlās uz Višī, vēlāk dzīvoja Nicā.
Neatzina padomju okupācijas laika Latvijas PSR valsts varas un pārvaldes iestādes par likumīgām un nepakļāvās to lēmumiem. Pēc Otrā pasaules kara beigām turpināja vadīt Latvijas sūtniecību Parīzē, saglabājot personisko ministra titulu.

Miris 1962. gada 12. septembrī un apglabāts Perlašēza kapsētā Parīzē.

Apbalvojumi
-----------

* I šķiras Atzinības krusts Nr. 14 (1938. gada 16. novembrī)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. VI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 10 883. sleja.
2. ↑  Ar Atzinības Krustu apbalvotie Latvijas vēstnesis Nr. 426/429 no 28.11.2000

Ārējās saites
-------------

* Informācija par Grosvaldu ģimeni un viņu devumu ārlietu resora darbībā

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: |  **Latvijas sūtnis Francijā, Beļģijā un Nīderlandē** 1921—1924 | Pēctecis: **Miķelis Valters**  |
| Priekštecis: **Kārlis Reinholds Zariņš**  |  **Latvijas sūtnis Somijā** 1925—1930 | Pēctecis: **Antons Balodis**  |
| Priekštecis: **Mārtiņš Nukša**  |  **Latvijas sūtnis Polijā, Rumānijā, Austrijā un Ungārijā** 1930—1934 | Pēctecis: **Miķelis Valters**  |
| Priekštecis: **Fēlikss Cielēns**  |  **Latvijas sūtnis Francijā un Spānijā** 1934—1962 | Pēctecis: **Aina Nagobads-Ābola**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305062876
* KulturNav: id

 |

 |
**Birztalas zemzālīte** (latīņu: *Luzula luzuloides*) ir doņu dzimtas suga. Tās sākotnējais izplatības areāls ir centrālā un dienvidaustrumu Eiropa, bet suga ir ieviesta arī Ziemeļeiropā un Ziemeļamerikā. Latvijā birztalas zemzālīte ir savvaļā pārgājusi suga un sastopama reti visā valstī. Blīvas vai skrajas audzes ir sastopamas vecos parkos un to tuvumā, dažādos sekundāros mežos.

Suga ir līdzīga citām zemzālītēm. Atšķirama pēc ļoti tievajiem ziedkopas zariņiem un bāli dzeltenīgām (ne brūnām) apziedņa lapām.

Apraksts
--------

Birztalas zemzālīte ir daudzgadīgs, 30—70 cm garš lakstaugs, kurš veido skraju velēnu. Stublājs ir stāvs un gluds. Lapas uz stublāja ir izvietotas pamīšus, tās ir lineāras, 10—20 cm garas un 0,3—0,6 cm platas, gari smailas, blīvi skropstainas, mala gluda. Apakšējās seglapas pārsniedz ziedkopu. Ziedkopa ir stublāja galotnē, izskatās it kā blīvi ieskauta lapās, zaro. Ziedi ir blīvā galviņā pa 4—8 tievo zariņu galā. Apziedņa lapas ir bāli dzeltenas, iekšējās garākas nekā ārējās. Auglis ir brūna pogaļa, aptuveni apziedņa garumā. Zied maijā un jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Birztalas zemzālīte***.

Atsauces
--------

1. 1 2  «birztalas zemzālīte - Luzula luzuloides (Lam.) Dandy et Wilmott - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-13.
Vācu markas monēta (Vācijas Impērija, 1875)
**Mārka** jeb **marka** (latīņu: *marca, marcha, marha, marcus*, vācu: *Mark*) bija naudas vienības nosaukums Hanzas savienības pilsētās, vēlāk Vācijā un citās valstīs.

Vēsture
-------

Kopš 11. gadsimta Eiropā kā maksāšanas līdzekli sāka izmantot noteikta svara un raudzes sudraba stienīšus, ko dēvēja par sudraba mārkām (latīņu: *marca argenti, talentum argenti*). Indriķa hronikas tekstā minēts, ka 50 sudraba mārkas līdzinājās 100 latviešu ozeringiem. 

1319. gadā Hanzas savienībai piederošajā Štrālzundes pilsētā Rīgenes firsts Viclavs III atļāva kalt monētas, ko dēvēja par Zunda mārkām (*Sundische Mark*). Viena mārka bija pielīdzināta 16 sudraba šiliņiem (latīņu: *solidus*), bet viens šiliņš 12 feniņiem (latīņu: *denarius*). Savukārt Lībekas pilsēta sāka kalt savas mārkas (*Marca Lubicensis, Lübsche Mark*), 1378. gadā 1000 Zunda mārkas līdzinājās 660 Lībekas mārkām.

1502. gadā Hanzas savienības vendu loka pilsētas (Lībeka, Hamburga, Vismāra, Līneburga, Rostoka, Štrālzunde, Anklama u. c.) vienojās par kopīgu monetāro sistēmu, kas pamatojās uz mārkām, šiliņiem un feniņiem. 1513. gadā tai pievienojās arī Norvēģija un 1529. gadā Dānija (dāņu: *Marck Danske*). 
1515. gadā līdzīga monetārā sistēma tika izveidota arī Hanzas savienības Livonijas loka pilsētās (Rīga, Tallina, Tērbata, Pērnava, Cēsis, Vīlande, Limbaži, Koknese, Valmiera, Ventspils, Kuldīga u.c.)

### Rīgas mārka

1516. gada Rīgas mārka. Averss. Blakus sēdošajiem arhibīskapam Lindem un ordeņa mestram Pletenbergam rokās atrodas heraldiskie vairogi ar ģerboņiem, monētai apkārt starp divām punktu joslām vijas uzraksts : MO[neta]-NO[va]-ARCHI-EPIS[copi]-RIG[ensis]:ET:MAG[istri]:LIVO[niae]:[15]16 - Rīgas arhibīskapa un Livonijas mestra jaunā monētaReverss. Stāvoša Jaunava Marija ar bērnu labajā un zizli kreisajā rokā, apkārt viņai staru vainags, gar monētas malu starp divām punktu joslām uzraksts : CONSERVA-NOS-D[omi]NA - Valdniece, glāb mūs
Mārkas tika kaltas arī Rīgā (latīņu: *marca Rigensis*). 1515. gadā tika pieņemti naudas kalšanas noteikumi Livonijā, līdz ar to tika uzsākta mārkas kā monētas kalšana, līdz tam mārka bija tikai metāla masas un naudas aprēķina vienība.
1516. gadā apgrozībā parādījās Rīgas arhibīskapa Jaspera Lindes un Livonijas ordeņa mestra Valtera fon Pletenberga kopkaltā mārka. Tās diametrs bija 33 milimetri, masa — 11,5 grami.

1516. gadā mārka tika pielīdzināta: 1 mārka = 4 vērdiņi = 36 šiliņi.

Lietošana dažādās valstīs
-------------------------

* Vācijas Impērija (1873-1914)
* Veimāras Republika, okupētā Vācija (*Reichsmark*, 1924-1948)
* VDR (1948–1990)
* VFR (1948–2002)
* Somija (*markka*, 1860–2002)
* Igaunija (1918–1927)
* Polija (1917–1924)
* Latvija (atjaunotās Kurzemes un Zemgales hercogistes un Bermontiādes laikā, 1918–1919)

Skatīt arī
----------

* Mārka (masas mērvienība)
* Naudas vēsture

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XIII. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 25823. sleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4243884-6

 |

 |
**Sofija Miljē** (franču: *Sophie Milliet*; dzimusi 1983. gada 2. novembrī Marseļā) ir Francijas starptautiskā lielmeistare šahā (2004).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējusi Franciju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2001. gadā, kad Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā izcīnījusi bronzas medaļu. Kopš 2000. gada regulāri piedalās Francijas sieviešu šaha čempionāta finālos, kuros izcīnījusi piecas zelta (2003, 2008, 2009, 2011, 2017) un sudraba (2010) medaļas.
2006. gadā dalījusi pirmo vietu Šveices atklātajā šaha čempionātā. 2009. gadā uzvarējusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Sansevastjanā.

2015. gadā Sočos piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Irinai Krušai. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 47. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojusies 16. vietā "FIDE Women's Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

Pārstāvējusi Francijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 7 reizes (2004-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 7 reizes (2003-2015). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (2009) medaļu. 2023. gadā Budvā Francijas izlases sastāvā izcīnījusi 3. vietu Eiropas komandu šaha čempionātā.
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījusies 2 reizes (2013, 2023). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (2023) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Miljē piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu, bet 2009. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Atsauces
--------

1. ↑  2015 FIDE Knockout Matches
2. ↑  2021 FIDE Chess.com Women's Grand Swiss
3. ↑  023 FIDE Women's Grand Swiss
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Sophie Milliet
5. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Sophie Milliet
6. ↑  European Team Chess Championship 2023 - Women
7. ↑  OlimpBase :: World Women's Team Chess Championship :: Sophie Milliet
8. ↑  Title Applications (WGM): Milliet, Sophie
9. ↑  Title Applications (IM): Milliet, Sophie

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Antipolo** (filipīniešu: *Lungsod ng Antipolo*, angļu: *City of Antipolo*) ir pilsēta Filipīnās, Risalas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta, kā arī visa Kalabarsonas reģiona lielākā pilsēta. Atrodas provinces rietumdaļā Sjerramadres priekškalnēs; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali.

Vēsture
-------

Pilsētas vārds cēlies no maizeskoka nosaukuma tagalu valodā *tipolo*. Spāņu kolonizatori tagadējās pilsētas apvidū ieradās 1578. gadā, bet 1591. gadā jezuītu misionāri šeit noorganizēja patstāvīgu draudzi. 1650. gadā ciems kļuva par pilsētiņu Tondo provincē. Pēc provinces sadalīšanas 1853. gadā Antipolo nokļuva Morongas distriktā. Pirmās republikas laikā Antipolo bija Morongas distrikta centrs. 1901. gadā Antipolo tika iekļauta jaundibinātās Risalas provinces sastāvā. Pilsētas teritorija vairākkārt tika paplašināta. 1908. gadā Antipolo tika savienota ar dzelzceļu ar Manilu. 1945. gadā atbrīvošanas cīņu laikā pilsēta tika stipri sabombardēta. 1998. gadā Antipolo tika piešķirts pilsētas statuss. 2009. gadā pilsētā uzbūvēja jauno provinces administratīvo ēku kompleksu, bet par provinces galvaspilsētu Antipolo oficiāli pasludināja 2020. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Antipolo***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 151285923
* LCCN: n81145804

 |

 |
**Fabiāns Gotlībs fon Belinshauzens** (vācu: *Fabian Gottlieb Thaddeus von Bellingshausen*, krievu: *Фаддей Фаддеевич Беллинсгаузен*; 1778-1852) bija vācbaltu izcelsmes Krievijas Impērijas jūrasbraucējs un kara flotes virsnieks. Tiek uzskatīts par vienu no Antarktīdas pirmatklājējiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1778. gada 9. septembrī Lahetaguses muižā Sāmsalā. Izglītojies Kronštates kadetu korpusā. 1797. gadā ieguvis mičmaņa pakāpi un nosūtīts uz Baltijas flotes Rēveles eskadru. Piedalījies pirmajā krievu kuģojumā apkārt pasaulei Johana Krūzenšterna vadībā (1803—1806) uz fregates *Nadežda*. 1806. gadā iegūst kapteiņleitnanta pakāpi.

No 1819. līdz 1821. gadam Belinshauzens vadīja kuģojumu apkārt pasaulei ar kuģiem *Vostok* un *Mirnij* (komandieris Mihails Lazarevs). Ekspedīcija pētīja Dienvidu okeāna akvatoriju Antarktīdas tuvumā. Galējais dienvidu punkts, ko ekspedīcija sasniedza 1820. gada 16. janvārī, bija 69°21′28″S 2°14′50″W﻿ / ﻿69.35778°S 2.24722°W﻿ / -69.35778; -2.24722 pie Fimbula šelfa ledāja frontes. Kuģojuma laikā ekspedīcija atklāja vairākas salas Dienvidu (Pētera I sala, Aleksandra I sala) un Klusajā okeānā (Vostoka sala u.c.). Belinshauzena ekspedīcija bija savā laikā vistālāk uz dienvidiem nokļuvusī.

Vēlāk Belinshauzens kontradmirāļa dienesta pakāpē piedalījās Krievu—turku karā (1828—1829), komandēja Baltijas flotes divīziju. No 1839. gada Kronštates kara gubernators. 

Miris 1852. gada 13. janvārī Kronštatē.

Piemiņa
-------

Belinshauzena vārdā nosaukti:

* Belinshauzena jūra Antarktīdas piekrastē,
* divi zemesragi Sahalīnas un Dienviddžordžijas salās,
* Belinshauzena sala Dienvidsendviču salās,
* Fadeja sala un Fadeja līcis Laptevu jūras piekrastē,
* Belinshauzena glečers Antarktīdā,
* Belinshauzena kalns Antarktīdā,
* Belinshauzena lielieplaka Dienvidu okeānā,
* Belinshauzena krāteris uz Mēness,
* Belinshauzenas polārstacija Antarktīdā.

Piezīmes
--------

1. ↑  Arī **Fadejs Belinshauzens** vai **Fabiāns fon Bellingshauzens**

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 719. lpp.
2. ↑  «Фаддей Фаддеевич Беллинсгаузен (1778—1852)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. janvārī. Skatīts: 2012. gada 18. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fabiāns fon Belinshauzens***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 67658715
* LCCN: n85242171
* ISNI: 0000 0001 1354 3811
* GND: 133531317
* SUDOC: 200762532
* BIBSYS: 4023664
* NLA: 35838548
* NKC: mzk2005269744
* CiNii: DA0553521X

 |

 |
Hanss fon Volfs Kubaņas kazaku brigādes komandiera tērpā.
**Hanss fon Volfs** (vācu: *Hans Freiherr von Wolff*, 1903 — 1944) bija Tīnūžos dzimis Vērmahta virsnieks Otrā pasaules kara laikā, 4. Kubaņas kazaku pulka (*Kuban-Kosaken-Regiment 4*) komandieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1903. gada 6. martā Tīnūžu (*Lindenberg*), Lielkauguru (*Groß-Kangern, Groß-Kaugern*) un Inčukalna (*Hinzenberg*) muižu īpašnieka Vidzemes guberņas landrāta barona Jozefa fon Volfa (*Joseph Freiherr von Wolff*, 1868−1922) un viņa sievas Annas, dzimušas fon Grīnevaltas (*Gruenewaldt*, 1871−1938), ģimenē.
Pēc 1920. gada Latvijas zemes reformas viņa vecākiem atņēma muižas un viņi pārcēlās uz Bāddoberānu Mēklenburgā Vācijas ziemeļos. Pēc karaskolas beigšanas 1922. gadā kļuva par Veimāras republikas karaspēka (*Reichsheer*), vēlāk par Vērmahta virsnieku.

Otrā pasaules kara sākumā piedalījās Polijas kampaņā kā kavalērijas virsnieks. Pēc Francijas kampaņas 1940. gada 13. jūlijā apbalvots ar Dzelzs krustu.
Par kaujām Austrumu frontē 8. tanku divīzijas satāvā 1942. gada 16. janvārī kā 61. Vērmahta karavīrs saņēma Dzelzs krusta Bruņinieka krustu ar Ozollapām (*Eichenlaub zum Ritterkreuz*). Vēlāk paaugstināts par pulkvedi un 4. Kubaņas kazaku pulka (*4-й кубанский казачий полк*) komandieri.

Miris pēc ievainojuma kaujā pie Pinskas 1944. gada 20. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Peter Stockert: *Die Eichenlaubträger 1940—1945*, 9 Bände, 4. überarbeitete Auflage, Bad Friedrichshall 2010 / 2011
**Iļja Šumovs** (krievu: *Илья Степанович Шумов*; 1838. gada 16. jūnijs Arhangeļska - 1881. gada jūlijs Sevastopole) bija Krievijas šahists.

Biogrāfija
----------

Līdz 1847. gadam astoņpadsmit gadus dienējis Krievijas Impērijas Baltijas flotē. Pēc tam strādājis Sanktpēterburgā kā ierēdnis.
Bijis viens no 18. gadsimta talantīgākajiem Krievijas šahistiem. Kā lielākā daļa tā laika šahistu piedalījies galvenokārt mačos, kuros sacenties ar Kārli Janišu (1850. gads - 2:1, 1864. gads - 3:5 un 7:5), Sergeju Urusovu (1853. gads - 3:4, 1854. gads - 9:12, 1859. gads - 4½:8½ un 2½:6½), Hermani Klemencu (1870. gads - 1:1), Šimonu Vinaveru (1875. gads - 2:5). Kā vienam no tā laika spēcīgakajiem šahistiem Šumovam bija atsūtīts ielūgums piedalīties pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā 1851. gadā, taču viņš no tā atteicies.

1869. gadā Šumovs bijis viens no Sanktpēterburgas šaha kluba dibinātājiem. Šajā pašā gadā viņš kļuvis arī par šaha nodaļas redaktoru tolaik populārajā Krievijas žurnālā "Всемирная иллюстрация" ("Vispasaules ilustrācija") un darbojies tajā līdz pat savai nāvei, kad tās vadību pārņēmis Mihails Čigorins.

Šaha uzdevumu autors
--------------------

Šumovs bijis arī viens šaha kompozīcijas pamatlicējiem Krievijā, kurš savas dzīves laikā bija sastādījis vairāk nekā 200 šaha uzdevumu. Viņa uzdevumiem bija raksturīga atsaukšanās uz tā laika aktuālo tematiku, piemēram, Krievu—turku karu (1877—1878), kuru autors ietvēra vizuāli saprotamā formā:

 1878  
 "Krievu armijas pāreja pār Balkāniem"

 **Gājiens baltajiem. Mats 8 gājienos.**

**Atrisinājums:**  

1. Kg4! Lh2   
2. Kf5 Lg1   
3. Ke6 Lh2  
4. Kd7 (iespējams arī 4.Kxd6) Lg1   
5. Kc6 Lh2   
6. Kb5 Lg1   
7. Ka4 Lh2   
8. Lxb3 mats  

Šajā uzdevumā figūras un bandinieki atveido grūti pārejamos Balkānu kalnus. Balto karalis, kas virzās gar "kalnu ķēdi" attēlo krievu armijas maršu. Pēc pārejas seko simbolisks mats melno karalim, kas simbolizē turku karaspēka komandieri.

 1877  
 "Pļevna"

 **Gājiens baltajiem. Mats 7 gājienos.**

**Atrisinājums:**  

1. Zg8+! Ke6   
2. Zc7+ Ke5   
3. Te8+ Ze7   
4. De1+ Kf5   
5. Ld3+ Kg4  
 6. Zxf6+ Kh3 (Kf3)   
 7. Lf1 (vai Le4) mats   

Uzdevums ataino Pļevnas aplenkumu krievu — turku kara laikā 1877. gadā. Pļevna attēlota krievu burta "П" veidā. Melno karalis atkal simbolizē turku armijas komandieri Osmanu Nuri Pašu.

Atsauces
--------

1. ↑  Edo Historical Chess Ratings – Shumov, Ilya
2. ↑  Chess Composers

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 290645538
* ISNI: 0000 0003 9583 5264
* GND: 120305646X

 |

 |
**Oto Kristofers fon der Hovens** (vācu: *Otto Christopher von der Howen*, dzimis 1699. gada 9. novembrī, miris 1775. gada 27. novembrī) bija Kurzemes hercogistes muižnieks un politiķis. Briežu un Vircavas muižu īpašnieks, Oto Hermaņa fon der Hovena tēvs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Kurzemes muižnieku fon der Hovenu ģimenē. Tēvs - Polijas kornets Georgs Henrihs fon der Hovens, māte - Doroteja Elizabete, dzimusi fon Šillinga. No 1718. gada studēja Kēnigsbergā, no 1721. gada - Hallē. 

No 1729. līdz 1734. gadam bija Zemgales baznīcu vizitors (*Kirchenvisitator*), no 1730. gada - *Landbotenmarschall*, bet no 1732. gada - *Landesbevollmächtigter*. No 1734. līdz 1742. gadam bija Bauskas kapteinis (*Hauptmann*), bet no 1742. līdz 1746.gadam - *Oberhauptmann* Kuldīgā. No 1746. līdz 1748. gadam ieņēma landmaršala (*Landmarschall*) amatu, no 1748. līdz 1758. gadam - virspilskunga (*Oberburggraf*) amatu. No 1758. līdz 1759. gadam bija kanclers, No 1759. līdz 1763. gadam - landhofmeisters (*Landhofmeister*). 1763. gadā pretojās Ernsta Johana Bīrona atjaunošanai Kurzemes hercoga amatā, tāpēc tika atcelts no amata. 1767. gadā amatā tika atjaunots. 1765. un 1767. gadā pārstāvēja Kurzemi Varšavā.

Ārējās saites
-------------

* Das Baltische Biographische Lexikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 120400135
* LNB: 000186292
* ISNI: 0000 0000 7800 4985
* GND: 141160829

 |

 |
Jersikas (Letijas) teritorijas variācijas 12.-13.gs. pēc dažādām vēstures kartēm.
**Bebernine** bija letgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa, kas pieminēta 1211. gada Letijas dalīšanas līgumā kā zeme, kas kādreiz piederēja Jersikas ķēniņam. Pēc līguma noslēgšanas Bebernines robežās esošie ciemi (latīņu: *villae in confinio Bebernine*) pārgāja Rīgas bīskapa pārvaldībā. Citos dokumentos pieminēta kā *Bebnine*.

Jādomā, ka šajā līgumā pieminētā Bebernine nav Beverīna, kas visticamāk atradās Imeras vai Tālavas teritorijā, tomēr līgums varēja paredzēt dažu tās robežās esošu ciemu nodošanu bīskapam Albertam.

Lokalizācija
------------

Augusts Bīlenšteins pieļāva, ka 13. gadsimtā Lepenes pils atradās Bebrumuižā Aizkraukles novada Bebru pagastā, tomēr 13. gadsimtā šis novads ticamāk atradās Kokneses teritorijā.

Heinrihs Lākmanis to apšaubīja, norādīdams, ka tagadējais Bebru pagasts atradās Kokneses ķēniņvalsts sastāvā. Pēc viņa domām pieminētie ciemi drīzāk meklējami uz ziemeļaustrumiem no Krustpils, kur Variešu pagastā atrodas Silabebru ezers. 
Tādā gadījumā Bebrenes zeme atradusies starp Asotes un Lepenes pilsnovadiem.

Jersikas zemju dalīšana (1211-1213)
-----------------------------------

* 1211. gada rudenī Livonijas bīskaps un Zobenbrāļu ordenis sadalīja Jersikas ķēniņa zemes, pie kam Zobenbrāļu ordenis ieguva Cesvaini, Negesti, Zerdeni un Aleni, bet bīskaps Autīni, Asoti, Lepeni un daļu Bebernines.
* 1213. gadā daļa Jersikas zemju tika apmainītas un Livonijas bīskaps atguva Cesvaini, Negesti, Zerdeni, Asoti, Lepeni, bet ordenim palika tikai Alene un Autīne.

Atsauces
--------

1. ↑  A.Bielenstein. Die Grenzen des lettischen Volksstammes und der lettischen ... 1. sējums - 95 lpp.
2. ↑  H.Laakman, Zur geschichte Heinrichs von Lettland und seiner Zeit (Beiträge z. Kunde Estl. XVIII, 2, 1933) - 93 lpp. *Die Dörfer gehören in die Umgegend des Sees Sila Bebra*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Senlatvijas valstis, novadi un zemes 9.—13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Latgaļu teritorijas | 
* Jersika
* Tālava
* Atzele
* Pietālava
* Lotigola
* Koknese
* Idumeja
* Imera

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Sēlija
* Medene
* Alektene
* Kalve
* Pelone
* Maleisine
* Tovrakste

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Upmale
* Plāne
* Dobele
* Mežotne
* Tērvete
* Silene
* Spārnene
* Dobene
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Vanema
* Ventava
* Bandava
* Piemare
* Duvzare
* Ceklis
* Megava
* Pilsāts
* Zeme starp Skrundu un Zemgali

 |
|  |
| Līvu teritorijas | 
* Idumeja
* Metsepole
* Lēdurga
* Turaida
* Vanema
* Daugavas Līvzeme
* Ventava
* Vendene (Cēsis)

 |

 |
Augsti godājamais majors-ģenerālis **Roberts Klaivs, Pirmais Barons Klaivs** (angļu: *Major-General The Right Honourable Robert Clive, 1st Baron Clive*, 1725-1774), bija pirmais britu Bengālijas gubernators un galvenais Britu Indijas gubernators. Viņš bija militārais virsnieks Britu Austrumindijas kompānijā un izveidoja tās militāro un politisko pārākumu, iegūstot kontroli pār Bengāliju un galu galā visu Indijas subkontinentu un Mjanmu. Viņš guva kontroli pār lielu Dienvidāzijas (tagad Bangladeša, Butāna, Indija, Maldivu salas, Mjanma, Nepāla, Pakistāna un Šrilanka) un Dienvidaustrumāzijas daļu. Viņš bija arī viens no Britu Indijas izveidotājiem. Cenšoties nepieļaut gaidāmo Indijas franču iespējamo cenšanos britus izraidīt no kontinenta un pilnībā pārņemt varu Indijā, Roberts Klaivs improvizēja militāru ekspedīciju, kas galu galā ļāva Britu Austrumindijas kompānijai ar Francijas valdības starpniecību iegūt kontroli pār Indiju. Britu Austrumindijas kompānijas nolīgts Roberts Klaivs panāca uzņēmuma tirdzniecības interešu nodrošināšanu un gāza Indijas bagātākā štata Bengālijas valdnieku. Indijā iegūto bagātību Roberts Klaivs izmantoja, lai iegūtu sev vietu Lielbritānijas parlamentā.

Kontroversija
-------------

Mūsdienās Roberts Klaivs tiek pieminēts kā viens no visu laiku prasmīgākajiem britu militārajiem līderiem, taču tiek pieminēts arī tas, ka viņš izmantoja Indiju lai iegūtu personīgu labumu. Tāpat viņš tiek kritizēts par pastrādātajām zvērībām pret indiešiem, masu slepkavībām, augstu nodokļu ieviešanu Indijā un liela mēroga ražas kultivācijas uzspiešanu, kuras rezultātā izcēlās Lielais Bengālijas 1770. gada bads, kurā no slimībām, pārtikas un dzeramā ūdens trūkuma un necilvēcīgiem apstākļiem gāja bojā aptuveni 10 miljoni cilvēku.

Nāve
----

1774. gada 22. novembrī Roberts Klaivs nomira savās mājās Berklija laukumā, Londonā. Viņa nāve netika izmeklēta, taču tika domāts, ka Roberts Klaivs sadūris sevi līdz nāvei, pārgriezis sev kaklu ar kabatas nazīti vai pārdozējis opiju. Mūsdienās tiek uzskatīts, ka viņš miris no sirdstriekas kas saistīta ar pārmērīgu opija lietošanu. Opiju viņš lietojis jo cietis no žultsakmeņiem un tādējādi centies mazināt sāpes. Tāpat domājams, ka viņš cietis arī no bipolārā sindroma. Neilgi pirms nāves viņam tika piedāvāts vadīt Lielbritānijas spēkus Ziemeļamerikā, taču smago veselības problēmu dēļ viņš bija atteicis.

Roberta Klaiva vadītās kaujas
-----------------------------

* Neļķu kari
* Arnī kauja
* Čingeplutas kauja
* Čandanagaras kauja
* Kauja pie Pleisijas (Palaši kauja)
* Arkotas aplenkums

Ārējās saites
-------------

* "Lord Clive," an essay by Thomas Babington Macaulay (January 1840)
**Jozefs Heinrihs fon der Borhs** (vācu: *Josef Heinrich von der Borch*, poļu: *Józef Henryk Borch*; 1751–1835) bija no Borhu dzimtas cēlies Latgales muižnieks, Preiļu muižas īpašnieks (1779–1835). Maltas ordeņa komandors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1751. vai arī 1764. gadā Varakļānu muižā Polijas-Lietuvas kopvalsts valstsvīra grāfa Johana fon der Borha (1713–1780) un viņa sievas Ludvikas Annas, dzimušas fon Zībergas (1725–1788), ģimenē. 
Preiļu muižas īpašnieks no 1779. gada. Ap 1790. gadu apprecēja Annu Bohomolecu. Bija Ludzas stārasts (*starosta lucyński*) un Vitebskas guberņas šļahtas maršals (*marszałek szlachty*).
Krievijas impērijas ķeizara Pāvela I valdīšanas laikā pēc 1797. gada Jozefs Borhs kļuva par vienu no Maltas ordeņa Krievijas priorijas komandoriem un no 1806. gada veica vērienīgus jaunas pils celtniecības darbus. 
Miris 1835. gadā. Preiļu muižu mantoja viņa dēls Mihaels Jozefs Borhs (1806–1881).

Jozefam Borham piederēja liela bibliotēka, kuru mantoja viņa dēls Mihaels, vēlāk mazdēls Eizebijs. Preiļu īpašnieku Borhu bibliotēkas daļu 19.gadsimta 2.pusē nopirka Biržu grāfs Jonass Tiškēvičs. 
2007.–2008. gadā Preiļu muižas kapelā notika arheoloģiskie izrakumi, ko vadīja arheoloģe Antonija Vilcāne. Kapelas pagrabstāvā, kurā grāfs bija ierīkojis kapenes ģimenes locekļu apbedīšanai, sapostītā apbedījumā tika uzietas grezna tērpa paliekas – ar brokāta diegiem izšūta mundiera priekšpuses detaļas, apkakles un manšetes fragmenti, kas piederējušas Jozefam Henriham Borham.

Atsauces
--------

1. ↑  sejm-wielki.pl
2. ↑  «Mihaels Jozefs Borhs (1806–1881)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 20. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 17. martā.
3. ↑  «Borhu vestīte». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 17. martā.
**Lionels Kizerickis** (vācu: *Lionel Adalbert Bagration Felix Kieseritzky*; 1806. gada 1. janvāris Tērbata - 1853. gada 18. maijs Parīze) bija Igaunijā dzimis vācbaltiešu meistars šahā, viens no Francijas 19. gadsimta vidus spēcīgākajiem šahistiem.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Igaunijas vācbaltiešu ģimenē. No 1825. līdz 1829. gadam studējis tiesības un valodas Tērbatas universitātē. Vēlāk strādājis gan par matemātikas skolotāju, gan par pianistu un diriģentu. Ar šahu sācis aizrauties 17 gadu vecumā. 1839. gadā devies uz Parīzi, lai kļūtu par profesionālu šahistu. Parīzē bijis viens no tā laika ievērojamās šaha kafejnīcas "Café de la Régence" pastāvīgajiem apmeklētājiem. Pelnījies spēlējot šahu uz naudu, kā arī pasniedzot privātas šaha mācību stundas. 1846. gadā izdevis grāmatu "Cinquante partie" ("Piecdesmit partijas"), kurā bijušas apkopotas viņa labākās partijas. Tajā pašā gadā devies uz Londonu, kur aizvadījis mačus ar labākajiem angļu šahistiem. Kizereckis atstājis laba spēlētāja iespaidu, tomēr viņa nervozā daba bijusi mazpiemērota nopietniem turnīriem. 1851. gadā piedalījies pirmajā Londonas starptautiskajā šaha turnīrā, kur pirmajā kārtā pēc izslēgšanas sistēmas zaudējis Ādolfam Andersenam ar ½:2½. Šī turnīra laikā starp abiem šahistiem ir notikusi arī pazīstamā "Nemirstīgā partija", kurā Andersens uzvarējis ar lielisku upuru sēriju.
Bijis pirmā šaha žurnāla "Le Palamède" redaktors, vēlāk no 1849. līdz 1851. gadam izdevis savu šaha žurnālu "La Régence". Žurnāls bijis finansiāli neveiksmīgs, tā bankrots bijis par iemeslu Kizerecka priekšlaicīgajai nāvei vienā no Parīzes psihiatriskajām patversmēm. Šaha vēsturē iegājis kā spilgts aktīva uzbrūkošā stila pārstāvis.

Atsauces
--------

1. ↑  Adolf Anderssen vs Lionel Adalbert Bagration Felix Kieseritsky "The Immortal Game" London (1851)
2. ↑  Lionel Kieseritzky

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)