recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Endovera** (angļu: *Andover*) ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Hempšīras grāfistē, Rietumoksfordšīras distrikta lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais centrs. Atrodas grāfistes ziemeļrietumos Testas pietekas Entonas krastos 29 km no grāfistes centra Vinčesteras un 115 km no Londonas centra.

Vēsture
-------

Pirmoreiz vēstures avotos minēta 955. gadā kā *Andeferas*. 1175. gadā Endovera nopirka karalisko hartu, kas piešķīra tās iedzīvotājiem noteiktas tiesības un izveidojot tirgotāju ģildi, kas pārņēma vietējo pārvaldību. 1599. gadā pilsēta saņēma jaunu Elizabetes I statūtu. Tirgotāju ģilde tika pārveidota par korporāciju un ikgadējo gadatirgu skaits tika palielināts no viena līdz trim. Endovera turpināja attīstīties, balstoties dzirnavu un vilnas apstrādes ražotnēs. 1854. gadā pilsēta tika savienota ar dzelzceļa līniju; sāka attīstīties mašīnbūvniecība. Mūsdienās pilsētas lielākais darba devējs ir aizsardzības ministrija.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
Hutiešu karogs
**Hutieši** (arābu: الحوثيون), oficiāli ***Ansar Allah*** (أنصار الله, *ʾAnṣār Allāh —* "Dieva atbalstītāji"), ir radikālu musulmaņu militārs grupējums, kas darbojas Jemenā. 2004. gadā tas uzsāka bruņotu sacelšanos pret Jemenas valdību, pakāpeniski pārņemot kontroli pār dažām valsts teritorijām. Hutieši piedalījās 2011. gada Jemenas revolūcijā, kuras rezultātā atkāpās prezidents Alī Abdulla Sālihs.

Tiek uzskatīts, ka hutieši saņem slēptu militāru un finansiālu atbalstu no Irānas un tās sabiedrotajiem *Hezbollah*.

Hutiešu ieņemtā Jemenas teritorijaHutieši *de facto* pārvalda lielāko daļu Jemenas ziemeļu teritorijas. No 2020. gada 28. aprīļa viņi kontrolē visu Jemenas ziemeļu daļu, izņemot Maribas provinci.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hutieši***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 251358955
* LCCN: n2012053762
* GND: 1127759302

 |

 |
**Vieda vīra bailes** (angļu: *The Wise Man's Fear*) ir amerikāņu rakstnieka Patrika Rotfusa fantāzijas romāns. Tā ir otrā grāmata sērijā "Karaļkāvēja hronikas", tā tika izdota 2011. gada 1. martā.

Latviešu valodā tika izdota 2015. gadā. Grāmatu no angļu valodas tulkoja Zane Rozenberga.

Sižets
------

Grāmata vēsta par notikumiem, kuri saasina Kvouta konfliktu ar nozīmīgu aristokrātijas pārstāvi un piespiež viņu uz laiku atstāt Universitāti, lai meklētu laimi citās zemēs. Palicis viens, bez naudas un pajumtes, Kvouts aizceļo uz Vintasu, kur drīz tiek ierauts galma intrigās. Cenzdamies iemantot varena augstmaņa labvēlību, Kvouts atklāj sazvērestības mēģinājumu, nonāk sadursmē ar sāncensi maģijas mākslā un vada algotņu grupu uz tālām savvaļas zemēm, kur tiem jāatšķetina mīkla un jāuzzina, kas uzglūn ceļotājiem uz Karaļa lielceļa.

Visu šo laiku Kvouts meklē atbildes, pūloties atklāt patiesību par noslēpumaino Amiru, čandriāniem un savu vecāku nāvi. Notikumu gaitā Kvouts nokļūst leģendāro ademu karotāju tiesas krustugunīs, ir spiests aizstāvēt Edema Rū cilts godu un aizceļo uz Fae valstību. Tur viņš sastop Felurianu – feju pasaules sievieti, kurai nespēj pretoties neviens vīrietis un no kuras neviens cilvēks nav aizgājis dzīvs... Kvouts ir pirmais.

Atsauces
--------

1. ↑  *Zvaigzne ABC - Vieda vīra bailes*.
**Termoregulācija** ir dzīvo organismu spēja uzturēt ķermeņa temperatūru noteiktās robežās, pat ja ārējās vides temperatūra ievērojami atšķiras.

Termoregulācijas centrs atrodas smadzeņu daļā, ko sauc par hipotalāmu. Hipotalāmu kontrolē endokrīnās sistēmas procesus, kas ir cieši saistīti ar termoregulācijai svarīgākajiem orgāniem — virsnieru dziedzeriem un vairogdziedzeri. Tādējādi, pazeminoties apkārtējās vides temperatūrai, vairogdziedzera hormonu izdalīšanās palielinās, paātrinot vielmaiņu un līdz ar to palielinot siltuma veidošanos.

Termoregulācijas sistēmas mērķis ir uzturēt un stabilizēt nemainīgu ķermeņa temperatūru, t. i. hipotermijas gadījumā (ķermeņa temperatūras pazemināšanās salīdzinājumā ar normālo) palielināt siltuma izdalīšanos un samazināt siltuma zudumus, bet hipertermijas gadījumā (ķermeņa temperatūras paaugstināšanās salīdzinājumā ar normālo), gluži pretēji, palielināt siltuma apmaiņu ar vidi un samazināt siltuma izdalīšanos.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Termoregulācija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000305107
* LCCN: sh85015258
* GND: 4117204-8
* BNF: cb119374159 (data)
* NKC: ph139277

 |

 |
**Serhijs Fesenko** (ukraiņu: *Сергій Фесенко*; dzimis 1982. gada 5. jūnijā Kijivā) ir ukraiņu peldētājs brīvajā stilā. Starptautiskajā mērogā bija Ukrainas izlases sastāvā visu 2000. gadu, sudraba un bronzas medaļas ieguvējs Universiādē Bangkokā, sudraba un divu bronzas medaļu ieguvējs Pasaules kausa izcīņā, triju vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

Dzīvesgājums
------------

Serhijs Fesenko dzimis 1982. gada 5. jūnijā Kijivā, Ukrainas PSR. Viņš ir slavenā padomju peldētāja Serhija Fesenko, 1980. gada olimpiskā čempiona, dēls.

Trenējies Amerikas Savienotajās Valstīs. Studējot Indiānas Universitātē, viņš sacentās Nacionālās koledžu sporta asociācijas (*National Collegiate Athletic Association*) Lielā desmitnieka konferencē.

Pirmo reizi starptautiski startēja 2000. gada sezonā, kad pievienojās Ukrainas izlasei un piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs Sidnejā, kur ieņēma 16. vietu 200 metru tauriņstilā un 14. vietu 4×200 metru brīvā stila stafetē.

2003. gadā viņš izcīnīja bronzas medaļu Pasaules kausa izcīņā Berlīnē.

2004. gada Pasaules kausa izcīņā Ņujorkā viņš izcīnīja bronzu un sudrabu 400 un 1500 metru brīvajā stilā. Pateicoties virknei veiksmīgu sniegumu, viņš ieguva tiesības pārstāvēt valsti Atēnu olimpiskajās spēlēs, kur uzrādīja 21 rezultātu 400 metru brīvajā stilā un 12 rezultātus 4×200 metru brīvā stila stafetē.

2007. gadā viņš piedalījās Pasaules Universiādē Bangkokā, kur izcīnīja sudraba un bronzas medaļas attiecīgi 1500 un 800 metru brīvajā stilā.

Būdams starp Ukrainas peldēšanas izlases līderiem, viņš veiksmīgi kvalificējās 2008. gada Pekinas olimpiskajām spēlēm — šoreiz ieņēma 16. un 23. vietu attiecīgi 400 un 1500 metru brīvā stila peldējumos.

Uzstāšanās olimpiskajās spēlēs
------------------------------

| Spēles | Peldējums | Datums | Priekšpeldējums | Vieta | Pusfināls | Vieta | Fināls | Vieta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sidneja 2000 | 200 m tauriņstils | 2000. gada 18.-19. septembris | **01:59.41** | 16 Q | 01:59.03 | 8 | Nekvalificējās |
| Sidneja 2000 | 4x200 m brīvajā stilā | 2000. gada 19. septembris | **07:32.16** | 14 | Nekvalificējās |
| Atēnas 2004 | 400 m brīvajā stilā | 2004. gada 14. augusts | **3:53.41** | 21 | Nekvalificējās |
| Atēnas 2004 | 4x200 m brīvajā stilā | 2004. gada 17. augusts | **07:24.13** | 12 | Nekvalificējās |
| Pekina 2008 | 400 m brīvajā stilā | 2008. gada 9. augusts | **3:47.75** | 16 | Nekvalificējās |
| Pekina 2008 | 1500 m brīvajā stilā | 2008. gada 15. augusts | **15:13.03** | 17 | Nekvalificējās |

Atsauces
--------

1. ↑  «Sergiy FESENKO».

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
Šis raksts ir par upi. Par novadu skatīt rakstu Kubaņa (novads).

**Kubaņa** (krievu: *Кубань*, adigu: *Псыж*, kabardiešu: *Псыжъ*, abazīnu: *Къвбина*, karačaju un balkāru: *Къобан*) ir upe Krievijā, viena no Azovas jūras galvenajām pietekām. Senajiem grieķiem un romiešiem tā bija zināma kā **Hipanisa** (*Ύπανις*, *Hypanis*). Sākas Kaukāza kalnos Karačajā-Čerkesijā pie Elbrusa, satekot nelielajām Ullukamas un Učkulanas upītēm. Tek caur Stavropoles novadu, Adigeju un Krasnodaras novadu. Ietek Temrjukas līcī pie Temrjukas pilsētas.

Augštecē strauja kalnu upe, kas tek pa šaurām un dziļām aizām, vidustecē lejpus Ņevinnomiskas ieleja plaša ar terasēm. Lejtecē no Labas ietekas Kubaņa kļūst liela, ūdenīga līdzenumu upe. Lejpus Ustjlabinskas upe kuģojama. Izbūvēta Krasnodaras ūdenskrātuve. 111 km no ietekas jūrā no Kubaņas atdalās kuģojama atteka Protoka, pa kuru uz jūru pie Ačujevas notek apmēram puse upes ūdens. Lejtecē veido plašu deltu, kas mūsdienās meliorēta un tiek izmantota lauksaimniecībā. Pirms ietekas jūrā no upes atdalās atteka Staraja Kubaņa, pa kuru līdz 20. gadsimta sākumam daļa ūdens notecēja uz Kiziltašas limānu un tālāk uz Melno jūru. Lielākās pietekas (visas kreisās) ir Teberda, Boļšojzeļenčuka, Malijzeļenčuka, Urupa, Laba, Belaja, Pšiša, Afipsa.

Lielākās pilsētas krastos ir Krasnodara, Kropotkina, Armavira, Ņevinnomiska, Čerkeska.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 396. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kubaņa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4033343-7

 |

 |
***Utopia*** ir amerikāņu repera Treviss Skota gaidāmais ceturtais studijas albums. Plānots, ka to izdos Cactus Jack Records un Epic Records 2023. gada jūlijā. Albums sekos viņa trešajam studijas albumam *ASTROWORLD* (2018).

Fons un ierakstīšana
--------------------

Albuma nosaukums tika atklāts 2020. gada jūlija sākumā, kad Skots augšupielādēja Instagram ierakstu ar parakstu "Utopia". Viņš vēl vairāk ķircināja titulu "Utopia" pateicības vēstulē *ASTROWORLD* otrajā gadadienā. Oktobrī Skots turpināja ķircināt albumu virknē tvītu.

Albuma ierakstīšana sākās 2019. gadā, kad Skots ierakstīšanas sesijas laikā sociālajos medijos publicēja atjauninājumus. 2021. gada intervijā ar i-D Skots teica, ka viņš ir strādājis ar jauniem cilvēkiem, vienlaikus cenšoties paplašināt savu skanējumu un repot jaunus ritmus, ko viņš nesen radījis.

#### Sastāvs

2021. gada jūnija intervijā WWD Skots aprakstīja *Utopia* skanējumu, norādot: "Es esmu šajā jaunā albuma režīmā, kur tas ir kā psihedēliskais roks."

#### Dziesmas

Cactus Jack for Dior Summer 2022 šova laikā tika iekļautas piecas jaunas dziesmas, tostarp: "In My Head" ar Swae Lee, kas noplūda 2019. gada augustā un tika ierakstīta 2018. gadā *Astroworld* sesiju laikā, "Lost Forever", kurā piedalās James Blake un Vestsaids Gunns, 2 dziesmas bez nosaukuma un "Escape Plan", kas tika izdots 2021. gada 5. novembrī kopā ar dziesmu "Mafia" ar J. Cole.

Izlaišana un veicināšana
------------------------

2019. gada 4. oktobrī Skots laida klajā singlu "Highest In The Room", kuram tika pievienots Deivida Meijera režisēts mūzikas video. "Highest in the Room" debitēja 1. vietā ASV *Billboard Hot* 100, iezīmējot šo dziesmu Skota otro singlu topā kopš "Sicko Mode". Remikss ar spāņu dziedātāju Rozaliju un amerikāņu reperi Lil Baby, kas decembrī debitēja Skota kompilācijas albumā JackBoys. Dziesma iepriekš tika ķircināta vienā no Kailijas Dženeres *Kylie Cosmetics* reklāmām.

2020. gada 20. jūnijā citā *Kylie Cosmetics* reklāmā debitēja dziesmas bez nosaukuma fragments, ko fani radīja "Vision". 20. jūlijā Skots priekšskatīja dziesmu ar Young Thug ar nosaukumu "White Tee" *Chase B radio* *WAV Radio* desmitajā sērijā. 25. septembrī "White Tee" tika izdots ar nosaukumu "Franchise", kurā piedalās Young Thug un M.I.A. kam tika pievienots paša Skota režisēts mūzikas video. "Franchise" debitēja 1. vietā ASV *Billboard Hot* 100. Nākamajā mēnesī Future tai remiksēja, izņemot M.I.A. pantu. Oktobrī Skots priekšskatīja dziesmu ar 21 Savage ar nosaukumu "Niagara Falls" un Braisonu Tileru ar nosaukumu "Blunt Talk" *WAV Radio* divpadsmitajā sērijā. "Niagara Falls" tika izdots 2 gadus vēlāk Metro Boomin 2. studijas albumā ar nosaukumu *Heros & Villains*. Tas debitēja ASV *Billboard Hot* 100 topa 27. vietā.
**Uldis Ofkants** (1941—2008) bija latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, disidents, politieslodzītais.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1941. gada 27. decembrī Rīgā strādnieka Viļa Ofkanta un Liesmas Ofkantes (dzimusi Grīnberga) ģimenē. Pēc vidusskolas beigšanas strādāja par apgaismotāju Rīgas Kinostudijā. Gatavojās kārtot eksāmenus Valsts Kinematogrāfijas institūtā, bet 1962. gada 18. maijā Rīgas Kinostudijā ieradās divi Latvijas PSR VDK darbinieki un paaicināja viņu uz nelielām pārrunām.
Tika apsūdzēts par to, ka piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Jānis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka un Ziedonis Rozenbergs.

Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim. U. Ofkantu apsūdzēja, ka 1961. gada rudenī viņš pēc G. Rodes ieteikuma iegādājies sev grāmatu "Šaušana ar automātiskām pistolēm" nolūkā izmantot šo grāmatu kā mācību līdzekli, lai precīzāk varētu pielietot ieročus cīņā pret padomju varu. Par pretpadomju aģitāciju, grupas organizēšanu un dzimtenes nodevības mēģinājumu tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordvijā.

Pēc atgriešanās no ieslodzījuma 1971. gadā ilgu laiku strādāja kinostudijā, 1979. gadā kā viens no 45 baltiešiem parakstīja Baltijas hartu.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija dežurants kādā privātfirmā. Miris 2008. gada 26. novembrī. Apglabāts Raiņa kapos Rīgā.
Brālis Māris Ofkants, māsa Gunta Vasiļevska.
Precējies ar Ingrīdu Vītoliņu (1951—2010) 1974. gada 13. decembrī. Divi bērni — meita un dēls, trīs mazbērni.

Atsauces
--------

1. ↑  Biographical Dictionary of Dissidents in the Soviet Union: 1956 — 1975. Edited by S. P. De Boer, Evert J. Driessen, Hendrik L. Verhaar. The Hague: Nijhoff, 1982 — p. 401
2. ↑  ст.65 ч.1 УК ЛатССР, 59 ч.1, 67 УК ЛатССР.
3. ↑  Pārrunas uz desmit gadiem Māris Puķītis, žurnāls "Nedēļa" 2005. gada 13. decembrī.
4. ↑  «Harta 77 — ierosme Baltijas hartai». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 14. decembrī.
5. ↑  nekropole.info
**Uzbrukums Rīgas centrālcietumam** bija LSDSP kaujinieku veikta kaujas operācija 1905. gada revolūcijas laikā, kas notika naktī uz 1905. gada 20. septembri ar nolūku atbrīvot ieslodzītos partijas biedrus. Uzbrukuma laikā kaujinieku pusē cietušo nebija, bet atceļā divus no viņiem arestēja. Par šo pārdrošo Rīgas kaujinieku uzbrukumu rakstīja gan Krievijas impērijas, gan ārzemju prese.

Priekšvēsture
-------------

1905. gada 2. maija vakarā Pērnavas un Lauku ielas stūrī Rīgā notika terora akts, kurā nogalināja policistu (gorodovoju) Urtānu un ievainoja apakšiecirkņa uzraugu Parfjonovu. Sekojošā apšaudē ar uzbrucējiem krita gorodovojs Ostrovskis. Sprādziena vietā policija atrada vairākas šķembas un noskaidroja, ka uzbrukumā izmantoto bumbu bija izgatavojuši fabrikas "Fenikss" metāllietuves ceha strādnieki. Pret 28 rūpnīcas darbiniekiem izvirzīja apsūdzības. LSDSP kaujinieki nolēma Centrālcietumā ieslodzītos cīņas biedrus atbrīvot. Lai šo akciju īstenotu, vairāku grupu dalībniekus un viņu rīcībā esošos cīņas līdzekļus apvienoja.

Norise
------

1905. gada 20. septembra nakts uzbrukumā Rīgas Centrālcietumam, piedalījās 52 kaujinieki. Zināms, ka kaujas operācijas dalībnieki bija Jānis Žāklis (segvārds "Mērnieks"), Ferdinands Grīniņš (segvārds "Burlaks"), Jēkabs Dubelšteins (segvārds "Jēpis"), Jānis Čoke (segvārds "Brašais"), Kristaps Salniņš (segvārds "Griška"), Rūdolfs Dēliņš (segvārds "Čoms"), P. Lapsa, K. Legzdiņš un citi. Pēc iepriekš izstrādāta plāna kaujinieki sadalījās divās grupās. Viena grupa iekļuva cietuma iekštelpās, bet otra palika pagalmā, lai atvairītu sardzes uzbrukumu. 

17 kaujinieki ielauzās vieninieku korpusā un atbrīvoja LSDSP Rīgas komitejas locekli Jāni Lāci un vienu no fabrikas "Fenikss" kaujinieku vadītājiem Jūliju Šleseru, kuriem draudēja nāves sods. Pārējos apcietinātos atbrīvot neizdevās, jo nevarēja atslēgt kameras. Sadursmē nošāva vai ievainoja 15 cietuma uzraugus.

Tiesa
-----

1906. gada oktobrī slepenpolicija arestēja F. Grīniņu un tiesāja kopā ar 16 cilvēkiem, apsūdzības tika izvirzītas par dažādiem uzbrukumiem, kopumā vismaz par 24 epizodēm. F. Grīniņam un Otto Sniķeram piesprieda 15 gadu spaidu darbos, tomēr, aizbildinoties ar abu apcietināto it kā veikto bēgšanas mēģinājumu, 1906. gada 27. decembrī konvojs Grīniņu un Sniķeri pa ceļam uz Koknesi nošāva.
Franča Rubo "Dzīvais tilts". Attēlota epizode, kad 493 krievu karavīri divas nedēļas atvairīja 20 000 persiešu armijas uzbrukumus. Lai transportētu ieročus, bija jāorganizē "dzīvais tilts" no karavīru ķermeņiem
**Krievu—persiešu karš (1804—1813)** bija bruņots konflikts starp Krievijas Impēriju un Irānas Augstāko valsti, ko izraisīja Pāvila I 1801. gada 18. janvārī Krievijai pievienotā Kartli-Kahētija, kā arī Mingrelija un Imeretija 1803. gadā.

Svarīgākā Krievijas problēma bija tā, ka tā nevarēja izmantot ievērojamus spēkus pret Persiju, jo deviņus gadus ilgā kara laikā Krievija karoja arī ar Franciju (1805, 1806—1807, 1812), Osmaņu impēriju (1806—1812), Zviedriju (1808—1809), kā arī bija kara stāvoklī ar Britu impēriju (1807—1812).

Karš beidzās ar izšķirošu Krievijas uzvaru. 1813. gada 12. (24.) oktobrī tika parakstīts Gulistānas miers (Kalnu Karabahā), kas bija viens no pazemojošākajiem līgumiem, kādu jebkad noslēgusi Persija. Persija atzina Dagestānas (Derbentas hanistes), Kartli, Kahetijas, Mingrelijas, Imeretijas, Gurijas, Abhāzijas, puses Austrumarmēnijas un lielākās mūsdienu Azerbaidžānas daļas nodošanu Krievijas Impērijai.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu—persiešu karš***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2018003260
* BNF: cb16704908d (data)

 |

 |
Bize Vaļā *(podkāsts)*
----------------------

Bize Vaļā ir Latvijā veidots podkāsts, ko veido trīs draugi - Dāvis Freibergs, Kārlis Liepiņš un Edgars Bāliņš. Šie trīs kungi izveidoja populāru podkāstu jauniešu aprindās, kas publicēts pat www.delfi.lv podkāstu sadaļa. Podkāstam ir arī patreon lapa, kur viņi publicē epizodes, kur par ziedojumiem var viņus atbalstīt finansiāli viņu trakajām idejām. Vienā no epizodēm pat tika ēsta Zviedru slavenā pūdētā zivs - Surstromming.

Vēsture un darbība
------------------

Dāvis ar Kārli ir bērnības draugi, kas nāk no Kuldīgas, arī podkāstā daudz tiek aprunātā ši vieta - Goldingen. Edgara dzīves pirmie soļi ir sākušies Jelgavā un tad jau aizveduši līdz Rīgai.

Pirmā podkāsta epizode ieraksīta 24. Septembrī 2018. gadā un tā pieejama Youtube , Spotify un Podbean platformās.

Šim puišu veidotajam podkāstam ir arī savs interneta veikals merch shop, kur var nopirkt dažādus suvenīrus no sērijām:

* Aglonas radio (Krūze vai krekls)
* Hotdogs vai Diņķis (Krūze, glāze, paliknis vai dvielis)
* Matīt iela (Džemperis, krekls, cepure vai dvielis)

Ir arī savs Discord kanāls, kur cilvēki, kas ir patreon abonenti var dalīties ar saviem viedokļiem.

Podkāsts pat ir veidojis klātienes pasākumus ar skatītājiem, pēdējāis bija Rīgā, kur tika izpārdots viss Palladium un bija uzaicināti viesi, kā J.Kreičmanis (komiķis), R.Rodžers & K.Grāmatiņa (podkāsteri), TAŅUHA (TikTok influence no Liepājas) & J.Krīvēns. 

Konkrētajam raidierakstam nav noteikti cikliski ieraksti epizodēm, jo dalībnieki paralēli darbojās dažādos projektos un šie trīs cilvēki ne vienmār var sanākt kopā, lai apspriestu dažādus svarīgus tematus. 
Podkāsta tiek apspriesti kulināri, politiski un zinātniski jautājumi, kā arī dažādas sadzīviskas tēmas un situācijas.

1. ↑  «Patreon». *Patreon*. Skatīts: 25-09-2023.
2. ↑  «LSM intervija ar Dāvi Freibergu». *LSM*. 5-06-2021. Skatīts: 12-04-2024.
3. ↑  «Pirmā Epizode». *YouTube*. 24-08-2018.
4. ↑  «Bize Vaļā». *Spotify* (latviešu). Skatīts: 25-09-2023.
5. ↑  «Bize Vaļā | a podcast by Bāliņš, Liepiņš un Freibergs». *Podbean* (angļu). Skatīts: 25-09-2023.
6. ↑  «Bize Vaļā parduotuvė». *Veikals*. Skatīts: 25-09-2023.
**Solna** (zviedru: *Solna*) ir komūna un pilsēta Zviedrijā, Stokholmas ziemeļu piepilsēta. Pēc platības Solna ir valsts trešā mazākā pašvaldība, bet tiek uzskatītu par vienu no Zviedrijas bagātākajām pašvaldībām. Savienota ar galvaspilsētu ar metropolitēna līniju. Solnā atrodas Karaliskais Kārļa institūts un Karolinskas Universitātes slimnīca, kā arī vairāku nozīmīgu uzņēmumu galvenie biroji (*Scandinavian Airlines*, *Skanska*, *NextJet*, *Vattenfall*).

Viena no Solnas sadraudzības pilsētām ir Valmiera.

Sports
------

Solnā atrodas šādi futbola klubi:

* AIK
* Blue Hill KF
* Råsunda IS
* Vasalunds IF

Ļoti veiksmīgi darbojas sieviešu AIK bendija komanda, pēdējos gados izcīnot vairākus valsts titulus. Vīriešu bendija komanda spēlē augstākajā Elitserien līgā kopš 2019.-20. gada sezonas

Atsauces
--------

1. ↑  Q124633063.
2. ↑  Valmiera. Starptautiskā sadarbība

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Solna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 239147754
* ISNI: 0000 0004 0435 1350
* GND: 4321107-0
* NKC: ge307160

 |

 |
**Vītņu dedestiņa**  (*Lathyrus aphaca*) ir viengadīgs tauriņziežu dzimtas augs. No izcelsmes apgabala Tuvajos Austrumos suga ir izplatījusies Eiropā kā kultivētu lauku un ceļmalu nezāle.

Latvijā tā ir ļoti rets adventīvs augs, tālu ziemeļos no sugas izplatības apgabala. Atrasti atsevišķi eksemplāri pie dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Vītņu dedestiņa ir neliels 10—30 cm garš lakstaugs ar guļošu vai kāpelējošu četršķautņainu stublāju. Augam nav lapu, tās ir reducētas, saglabājusies tikai lapas vītne un divas platas, bultveida pielapes. Tādējādi uz stublāja atrodas tikai pielapes un vītnes.

Pielapju žāklē uz gara kāta 1—2 dzelteni ziedi, vainaga garums līdz 1 cm. Zied no maija beigām līdz augustam. Auglis — zaļganbrūna, gluda, nedaudz ieliekta pāksts.

Izplatība un ekoloģija
----------------------

Sugas dabiskais areāls ir Eiropas dienvidu un rietumu daļā, dienvidrietumu Āzijā un Ziemeļāfrikā, kur augs sastopams gan savvaļas, gan kultivētos biotopos. Tā var būt agresīva lauksaimniecības nezāle, kas invadē galvenokārt kviešus. Tā kā vītņu dedestiņas sēklas nogatavojas un izsējas pirms kviešu ražas novākšanas, augsnē palielinās nezāļu sēklu banka. Problēmas sagādā ne tikai nezāļu konkurence ar kultūraugiem par gaismu, augsnes mitrumu un barības vielām, bet arī to sēklu piejaukums novāktajai ražai. Vītņu dedestiņas sēklas cilvēku uzturā vai lopbarībā ir indīgas. Pateicoties uzlabotajām sēklu tīrīšanas metodēm, Eiropā dedestiņa lielākoties ir izskausta no labības kultūrām. Tikmēr tā ir kļuvusi par lauksaimniecības nezāli tālāk — ASV, Āfrikas dienvidos un Austrālijā.

Vītņu dedestiņas vietējais biotops, visticamāk, ir sauss kaļķakmens krūmājs Tuvajos Austrumos. Kopā ar kultūraugiem nonākusi citos apgabalos, tā aug labības, āboliņa, vīķu sējumos un atmatās vai piemērotos biotopos savvaļā — ceļmalās, dzelzceļa uzbērumos, krūmāju nogāzēs gan ar kaļķiem bagātās, gan nabadzīgās augsnēs.

Atsauces
--------

1. 1 2  Vītņu dedestiņa Lathyrus aphaca L. Sugu enciklopēdija Latvijas daba. Skatīts: 2024.03.01.
2. ↑  Lathyrus aphaca L. Ranken-Platterbse In: Info Flora, dem nationalen Daten- und Informationszentrum der Schweizer Flora. Skatīts: 2024.03.01.
3. ↑  Lathyrus palustris L. Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Skatīts: 2024.02.29.
4. ↑  Aamir, M. (2019). *Germination Ecology of Lathyrus aphaca, a Problematic Weed of Wheat Crop under Semi-Arid Conditions of Pakistan*. Planta Daninha. Skatīts: 2024.03.01.
5. ↑  Gustav Hegi, Helmut Gams: Familie Leguminosae. In: Gustav Hegi: Illustrierte Flora von Mitteleuropa. 1. Auflage, Band IV, Teil 3, Seite 1590–1591. Verlag Carl Hanser, München 1964.
6. ↑  *Lathyrus aphaca L.* GBIF, 2021. Skatīts: 2024.03.01.
7. ↑  Erich Oberdorfer: *Pflanzensoziologische Exkursionsflora für Deutschland und angrenzende Gebiete*. Stuttgart (Hohenheim) 2001, ISBN 3-8001-3131-5, S. 618.
8. ↑  Pavol Eliáš jun. Hrachor pačočkový In: BOTANY.cz. Izveidots: 2007.07.06. Skatīts: 2024.03.01.
**Slau** (angļu: *Slough*, izrunā: [slaʊ]) ir pilsēta (*town*) Anglijā, Bērkšīras grāfistē. Kopā ar austrumos esošo Lengli pilsētiņu un apkārtējiem ciemiem veido Slau unitāro pašvaldību; ir tās administratīvais centrs. Slau atrodas Londonas aglomerācijas ziemeļrietumos Temzas kreisajā krastā 41 km no Londonas Sitijas un 33 km no grāfistes centra Redingas.

Vēsture
-------

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1195. gadā kā *Slo* ciems starp Aptonu un Čelvi. Slau piepilsēta Aptona (*Upton*) minēta jau 1086. gadā. 13. gadsimtā Slau piepilsētā Kipenhemā (*Cippenham*) atradās viena no karaļa Henrija III pilīm.

Vēsturiski Slau piederējusi Bekingemšīras grāfistei. Kā pašvaldība Slau pirmoreiz izveidojās 1863. gadā. 1894. gadā tika nodibināts Slau urbānais distrikts. 1930. gados tas ievērojami paplašinājies un 1938. gadā ar karalisko dekrētu Slau piešķirts municipālā boro statuss. 1974. gada administratīvajā reformā Slau distrikts pievienots Bārkšīras nemetropoles grāfistei.

Slau sāka attīstīties kā industriāla pilsēta līdz ar dzelzceļa līnijas izbūvi 1838. gadā. Pilsētā bija attīstīta militārā rūpniecība un 2. pasaules kara laikā tā ievērojami cieta no bombardēšanas.

Mūsdienās Slau ir augstākā globālo kompāniju pārstāvniecību koncentrācija Apvienotajā Karalistē ārpus Londonas; šeit atrodas Blackberry, McAfee, Burger King, DHL, Telefonica, Lego un citu kompāniju galvenie ofisi.

Iedzīvotāji
-----------

Slau iedzīvotāju skaits ir viens no etniski daudzveidīgākajiem Apvienotajā Karalistē; pilsēta kopš 20. gadsimta 20. gadiem piesaista darbaspēkam cilvēkus no visas valsts un visas pasaules, kas ir palīdzējis to izveidot par nozīmīgu tirdzniecības centru. 2017. gadā bezdarba līmenis bija 1,4%, kas ir viena trešdaļa no Apvienotās Karalistes vidējā rādītāja 4,5%.

No pilsētas iedzīvotājiem 46,9% ir aziāti, 35,9% — baltie, 7,5% — melnie. Pēc reliģiskās piederības 32% ir kristieši, 29,4% — musulmaņi, 11,4% — sikhi, 7,8% — hinduisti.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Dmitrijs Andrejevičs Muratovs** (krievu: *Дмитрий Андреевич Муратов*; dzimis 1961. gada 29. oktobrī) ir krievu žurnālists, televīzijas raidījumu vadītājs un bijušais Krievijas laikraksta "Novaja Gazeta" galvenais redaktors. 2021. gadā viņš kopā ar Mariju Resu saņēma Nobela Miera prēmiju par "centieniem aizsargāt vārda brīvību, kas ir priekšnoteikums demokrātijai un ilgstošam mieram".

Muratovs 1993. gadā kopā ar vairākiem citiem žurnālistiem nodibināja prodemokrātisko laikrakstu ''Novaja Gazeta''. No 1995. līdz 2017. gadam viņš bija laikraksta galvenais redaktors, bet 2019. gadā atkal ieņēma šo amatu. Laikraksts ir pazīstams ar reportāžām par tādām jutīgām tēmām kā valdības korupcija, cilvēktiesību pārkāpumi, krāpšanās vēlēšanās, policijas vardarbība un citi varas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi. Kā galvenais redaktors viņš bija aktīvs neatkarīgas preses aizstāvis un publicēja Annas Poļitkovskas rakstus, kuros tika rūpīgi analizēta Putina administrācija. Muratovs palīdzēja izveidot "vienīgo patiesi kritisko laikrakstu ar nacionālu ietekmi mūsdienu Krievijā", kā norāda Žurnālistu aizsardzības komiteja. 2022. gada 28. martā, Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā pēc otrā brīdinājuma no Roskomnadzor, laikraksts paziņoja, ka pārtrauc savu darbību tiešsaistē un drukātā formātā.

2023. gada 1. septembrī Krievijas varas iestādes pasludināja Muratovu par "ārvalstu aģentu".

Atsauces
--------

1. ↑  «Главным редактором 'Новой газеты' стал Сергей Кожеуров». *Novaya Gazeta*. 2017. gada 17. novembris. Skatīts: 2017. gada 17. novembris.
2. ↑  «The Nobel Peace Prize 2021». *NobelPrize.org*.
3. ↑  «Dmitry Muratov, Editor of Novaya Gazeta, Russia».
4. ↑  «Dmitry Muratov». Encyclopædia Britannica. Skatīts: 2022. gada 23. februāris.
5. ↑  Hedvig Lundstrom. «Biography of 2016 Golden Pen of Freedom Laureate Dmitry Muratov». *World Association of Newspapers and News Publishers*, 2016. gada 3. jūnijs.
6. ↑  «Russia's Novaya Gazeta newspaper pauses activities after official warning». *Reuters*. 2022. gada 28. marts.
7. ↑  «Russia Brands Nobel Winner Dmitry Muratov a 'Foreign Agent'». The Moscow Times. 2023. gada 1. septembris. Skatīts: 2023. gada 2. septembris.
**Benberi** (angļu: *Banbury*) ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Oksfordšīras grāfistē, Čērvelas distrikta lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļos Temzas pietekas Čērvelas krastos 127 km no Londonas centra un 51 km no grāfistes centra Oksfordas. Nozīmīgs grāfistes ziemeļdaļas komerciālais centrs; tā dienvidu pierobežā Bodikoutas ciemā atrodas distrikta administratīvās iestādes.

Vēsture
-------

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastardienas grāmatā kā *Banesberie*. Viduslaikos dēvēta arī *Banesebury*. Radusies kā anglosakšu apmetne ap 5. gadsimtu. Attīstījusies kā tirgus pilsētiņa divu senu tirdzniecības ceļu krustojumā. Pils Benberi uzbūvēta 1135. gadā. Pilsētai bijusi nozīmīga loma Anglijas pilsoņu karā kā Olivera Kromvela spēku atbalsta punktam. Līdz ar Oksfordas kanāla atklāšanu 1778. gadā sākās pilsētas industriālā attīstība.

Sports
------

Banberi atrodas *Haas F1* komandas Eiropas atbalsta bāze. Pilsētā un tās apkārtnē bāzējušās arī citas motoru sporta komandas, tajā skaitā *Prodrive*, *Simtek* un *Virgin Racing*.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Benberi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145383740
* LCCN: n50044037
* GND: 4080252-8
* SUDOC: 176644059

 |

 |
**Fārnboro** (angļu: *Farnborough*) ir pilsēta (*town*) Anglijā, Hempšīras grāfistē, Rašmuras distrikta lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais centrs. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumos 55 km no grāfistes centra Vinčesteras un 65 km no Londonas centra, dažkārt tiek pieskaitīta Olderšotas aglomerācijai. Pilsēta vislabāk zināma saistībā ar aviāciju — šeit notiek Fārnboro Starptautiskais aviošovs, atrodas Fārnboro lidosta, aviācijas Aizsardzības izpētes aģentūras iestādes, Aviācijas negadījumu izmeklēšanas aģentūra.

Vēsture
-------

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastardienas grāmatā kā *Ferneberga* — ‘papardēm klāts pakalns’. Līdz 19. gadsimta sākumam Fārnboro pastāvēja kā neliels lauku ciems. Attīstība sākās ar Londonas un Dienvidrietumu dzelzceļa līnijas izbūvi 1830. gados. Dzelzceļa transports apvienojumā ar veselīgo klimatu un gleznaino lauku vidi piesaistīja turīgu Londonas iedzīvotāju pieplūdumu un palīdzēja Fārnboro pārveidot par piepilsētas dzīvojamo rajonu.

Nozīmīgākais notikums Fārnboro vēsturē notika 1917. gadā, kad valdība izvēlējās pilsētas lidlauku par nesen izveidotās Karaliskās Gaisa kuģu iestādes (*Royal Aircraft Establishment*; RAE) jauno mājvietu. Šī lēmuma rezultātā Fārnboro kļuva par globāli nozīmīgu aeronavigācijas pētniecības un attīstības centru. Lielākie aviācijas uzņēmumi, piemēram, *Supermarine*, *Handley Page* un *De Havilland*, tika piesaistīti, lai šajā apvidū izveidotu rūpnīcas un iekārtas, kas vēl vairāk nostiprināja pilsētas kā Apvienotās Karalistes aviācijas centra reputāciju.

Desmitgadēs pēc 2. pasaules kara Fārnboro turpināja strauji paplašināties, attīstoties lieliem jauniem biznesa parkiem, vieglās rūpniecības parkiem un dzīvojamiem rajoniem, lai pielāgotos pieaugošajam iedzīvotāju skaitam. Pilsēta arī kļuva pazīstama visā pasaulē kā reizi divos gados notiekošā Fārnboro aviošova saimniece, kas ir viens no pasaulē lielākajiem un svarīgākajiem aviācijas un kosmosa tirdzniecības pasākumiem.

Atsauces
--------

1. ↑  ​FARNBOROUGH: Seven decades of show business

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fārnboro***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 150098816
* LCCN: n80126348

 |

 |
**Sanja Damjanoviča** (serbu:*Sanja Damjanović / Сања Дамјановић*; dzimusi 1972. gada 5. jūnijā) ir Melnkalnes fiziķe, kas darbojusies elementārdaļiņu fizikas jomā. Melnkalnes Zinātnes ministre no 2016. līdz 2020. gadam.

Biogrāfija
----------

Pēc skolas beigšanas 1991. gadā Sanja Damjanoviča uzsāka studijas Belgradas Universitātē, ko pabeidza 1995. gadā. Maģistra darbu izstrādājusi elementārdaļiņu fizikas un gravitācijas jomā. Uzsāka darbu Melnkalnes Universitātē kā pasniedzēja palīdze (1997—1998). 1999. gadā sāka strādāt pie doktora disertācijas pie fiziķa Hansa Joahima Špehta Heidelbergas Universitātē. Temats "Elektronu pāru veidošanās svina un zelta jonu sadursmēs pie 40 AGeV" tika pētīts ar Čerenkova gredzenveida elektronu spektrometru palīdzību eksperimentā uz CERN-a Protonu supersinhrotrona. Damjanoviča aizstāvēja doktora grādu 2002. gadā ar izcilību.

2003. gadā Damjanoviča turpināja darbu CERN-ā, nodrošinot sadarbību ar Heidelbergas Universitāti un Smago jonu institūtu eksperimenta NA60 veikšanā elementārdaļiņu iegūšanai ar protonu un smago jonu kūļiem. 2006. gadā turpināja darbību CERN-ā. 2009. gadā kļuva par zinātnisko palīgu CERNA-a fundamentālo pētījumu un eksperimentālās fizikas programmās. 2007. gadā palīdzēja Melnkalnei noslēgt sadarbības līgumu ar CERN-u.

2014. gadā Damjanoviča devās uz Vāciju, Darmštati, lai piedalītos darba grupā, kas Smago jonu institūta paātrinātāju nodaļā strādāja pie radiācijas noteikšanas un diagnostikas. 2015. gadā atgriezās CERN-ā. Damjanoviča ir vairāk nekā 100 publikāciju autore zinātniskos žurnālos un konferenču materiālos.

2016. gada 28. novembrī Damjanoviča kļuva par Melnkalnes Zinātnes ministri.

Atsauces
--------

1. ↑  «GSI researcher becomes Minister of Science of Montenegro». GSI Helmholtz Centre for Heavy Ion Research. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 25. februārī. Skatīts: 2019. gada 28. aprīlī.
2. ↑  «Dr Sanja Damjanović - Minister of Science». Government of Montenegro. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. februārī. Skatīts: 2019. gada 28. aprīlī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 60005982
* ISNI: 0000 0000 1447 9738
* GND: 124023258

 |

 |
**Latviešu strēlnieku pulku apvienotās padomes izpildkomiteja** jeb **Iskolastrels** (saīsinājums no krievu *Исполнительный комитет объединённого совета латышских стрелковых полков*) bija latviešu strēlnieku vēlēta pašpārvaldes iestāde.

Iskolastrels izveidots 1917. gada 11. aprīlī (pēc tolaik lietotā vecā stila, 29. martā) Latviešu strēlnieku pulku delegātu 1. kongresā, kurā sapulcējās 176 latviešu strēlnieki un 14 virsnieki un kurš notika Rīgā, Slokas ielā 17. Kongress tajā ievēlēja 22 strēlnieku un 6 virsnieku pārstāvjus. Komitejas pirmā sastāva locekļu vairākums nepiederēja nevienai politiskajai partijai, 9 bija Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) biedri. Pirmais Iskolastrela priekšsēdis bija bezpartijiskais štabskapteinis Voldemārs Ozols, par viņa vietnieku kļuva boļševiks Pēteris Bārda, prezidijā ietilpa A. Zaure, J. Timermanis, K. Pētersons un vēl citi. Iskolastrels izdeva laikrakstu "Brīvais Strēlnieks", kura redaktors bija meņševiks Marģers Skujenieks.

Latviešu strēlnieku pulku delegātu 2. kongresā (226 delegāti), kas notika 1917. gada 25.—30. maijā (j.s.) Rīgas Interimteātrī Strēlnieku dārzā, tika ievēlēts jauns Iskolastrels 50 locekļu sastāvā, no kuriem lielākā daļa bija LSD biedri. Par priekšsēdi un tā palīgu atkal izvēlēti kapteinis V. Ozols un P. Bārda. Šis kongress 30. maijā pieņēma "17. maija rezolūciju", ar kuru izteikta neuzticība Krievijas Pagaidu valdībai, paziņots par nepieciešamību izbeigt karu un par varas nodošanu strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomēm. 3. kongress notika 9.—12. jūnijā Kurmanova ielā 3, tajā tika apstiprināta koriģēta "17. maija rezolūcija" un pieņemta "30. maija rezolūcija". Pasliktinājās strēlnieku un virsnieku attiecības, otrie prasīja izbeigt Iskolastrela un "Brīvā Strēlnieka" boļševistisko aģitāciju. Iskolastrelā tika iekļautas civilpersonas, pārsvarā boļševikus. 13. jūlijā V. Ozols atstāja Iskolastrelu, viņa vietā stājās Oskars Stīga. 22. jūlijā notika 4. kongress.

Pēc tā, kad Rīgu ieņēma vācieši, Iskolastrels pārvietojās uz Cēsīm, kur pastāvēja līdz 1918. gada 20. februārim. Naktī uz 1. novembri Cēsīs izveidota 12. armijas rajona Kara revolucionārā komiteja, kurai pakļāvās Iskolastrels.

Saistīti raksti
---------------

* Iskosols
* Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komiteja

Atsauces
--------


1. ↑  «1917. gada 17. maijā». *la.lv*. 17.05.2017.
2. ↑  «Исколастрел». *ru.wikipedia*.
3. ↑  Igors Vārpa. *Ceļš uz Latvijas valsti. 1914—1922*. Jumava, 2012. 65.—69. lpp. ISBN 978-9934-11-060-3.
**Kasandras** (*Chamaedaphne*) ir monotipiska ģints ēriku dzimtā, kurā ir klasificēta tikai viena augu suga — **ārkausa kasandra** (*Chamaedaphne calyculata*). Galvenokārt sastopama ziemeļu puslodē pola tuvumā Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā sastopama nevienmērīgi: diezgan bieži Austrumlatvijā, valsts rietumu daļā nav sastopama. Latviju šķērso krasa Eiropas areāla rietumu robeža.

Apraksts
--------

Ārkausa kasandra ir neliels, mūžzaļš krūms ar stāvu vai pacilu, koksnainu stumbru, kas bagātīgi zaro no pamata. Miza ir tumši pelēka. Lapas ir iegareni eliptiskas, to mala ieritināta, plātnes virspuse zaļa, spīdīga, apakšpuse rūsgani zaļa, ar zvīņmatiņiem. Ziedi ir izvietoti zaru galos, tie ir nokareni, vienpusējā, skrajā ķekarā. Kauss ir īss un gaišzaļš. Vainags balts, pokālveidīgs. Pieziedlapas divas. Auglis ir piecvāršņu pogaļa. Augs zied maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Chamaedaphne calyculata (L.) Moench | Plants of the World Online | Kew Science». *Plants of the World Online* (angļu). Skatīts: 2024-03-27.
2. 1 2  «ārkausa kasandra - Chamaedaphne calyculata (L.) Moench - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2024-03-27.
Rūdolfs Kauce (1939)
**Rūdolfs Fricis Kauce** (1887—1942) bija latviešu ierēdnis un sabiedriskais darbinieks, Cēsu pilsētas galva (1934—1939).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1887. gada 20. decembrī Rīgā Aleksandra Kauces un viņa sievas Annas ģimenē.
Pēc tehnisko kursu absolvēšanas strādāja par Cēsu pilsētas pasta kantora telegrāfa uzraugu (1905—1909), Salacgrīvas pasta kantora priekšnieku (1909—1912), Cēsu pilsētas pasta kantora ierēdni (1912—1920).

1920. gadā Kauci iecēla par Telegrāfa telefona VI rajona priekšnieku, 1933. gadā par Cēsu pilsētas domes priekšsēdētāju No 1934. gada 29. maija līdz 1939. gada 1. novembrim viņš bija Cēsu pilsētas galva, līdztekus bija Cēsu X aizsargu pulka Štāba bataljona saimniecības priekšnieks, Cēsu apriņķa skolu valdes pārvaldības pārstāvis.
Vēlāk bija Telegrāfa telefona VI rajona priekšnieks.
Pēc Latvijas okupācijas viņu atlaida no amata un 1941. gada jūnija deportācijas laikā aizveda uz PSRS un ieslodzīja Sevurallagā, kur viņš gāja bojā 1942. gada 18. augustā.

Apbalvojumi
-----------

* Igaunijas Balta krusta ordenis, III klase (1935)
* Aizsargu organizācijas Nopelnu Krusts (1937)
* Atzinības Krusts, IV šķira (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  biographien.lv
**Brinkenu kapliča** ir bijusī kapliča, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis Sabilē. Tā celta 1780. gadā un kalpoja kā Briņķpedvāles muižas īpašnieku Brinkenu kapa vieta.

Atrodas Abavas kreisajā krastā aiz tiltiņa pār Rambulīti - apaļa būve ar četru kolonnu portiku. Arhitektūrā vērojamas pāreja no baroka uz klasicismu. Baroks vērojams celtnes detaļās - dzegas veidojumā un kolonnu kapiteļos. Klasicisms izpaužas būves apjoma pusapļa durvju ailas gludajā rustikas apdarē. 

Nostāsti vēsta, ka zem kapličas esot īstās kapenes, kurās bijuši apbedīti iebalzamētie Brinkenu ģimenes pārstāvji kopā ar dārglietām. Ir nostāsti, ka zem kapličas esot pazemes eja zem Abavas.

Kapličas pakājē esot bijusi 1905. gada revolucionāru soda vieta. 1924. gadā kapliča tika apgānīta. Kā arhitektūras piemineklis ņemts aizsardzībā jau 1933. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  "Policijas Vēstnesis", Nr. 76, (30.09.1924)
2. ↑  Rīkojums Nr. 1015, "Valdības Vēstnesis", Nr. 137, (26.06.1933)

Ārējās saites
-------------

* Sabiles pilsētas mājas lapa[novecojusi saite]
**Augusts Blaus** (1863—1920) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Ventspils pilsētas galva (1903—1905).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1863. gada 13. maijā Ērgļu muižas "Jaundalbēs" zemnieka ģimenē. Tāpat kā vecākais brālis Kārlis Blaus (1853—1906) viņš studēja medicīnu Tērbatas Universitātē, iestājās studentu korporācijā *Lettonia*. 1897. gadā apprecējās ar Elizabeti Krauli. No 1901. gada strādāja par Ventspils dzelzceļu ārstu.
No 1903. līdz 1904. gadam Blaus bija Ventspils pilsētas galva, pēc tam turpināja strādāt par dzelzceļa ārstu un skolas ārstu, vadīja Ventspils Šaha biedrību. Viņa brāļadēls Haralds Blaus piedalījās 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Augusts Blaus 1914. gadā devās bēgļu gaitās uz Pleskavu, kur turpināja ārsta praksi. 1918. gadā atgriezās dzimtenē, 1919. gadā bija Ventspils 1. vidusskolas pedagogs. Latvijas brīvības cīņu laikā nokļuva Pleskavā, kur 1920. gada 26. jūnijā lielinieki viņu nošāva.

Dr. Blaua nams atrodas Kuldīgas un Lielā prospekta stūrī, kur mūsdienās atrodas Rīgas Tehniskās universitātes filiāle.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
2. ↑  Rīgas Politehnikuma Arhitektūras nodaļas students Haralds Blaus — pirmais latvietis — olimpisko spēļu medaļas ieguvējs Latvijas sporta vēsturē Rita Apine. Latvijas Universitātes Raksti. 2008. 716. sēj. Zinātņu vēsture un muzejniecība, 182.—186. lpp.
3. ↑  Jaunākās Ziņas, nr. 170. 29.07.1920.
***Turnitin*** ir interneta plaģiātas noteikšanas pakalpojums, ko pārvalda ASV uzņēmums *Turnitin, LLC*, kas ir *Advance Publications* meitasuzņēmums.

Rezultātus var izmantot, lai noteiktu līdzības ar esošajiem avotiem, kā arī formatīvajā vērtēšanā, lai palīdzētu studentiem iemācīties izvairīties no plaģiātisma un uzlabot rakstīšanas prasmes. 

Programmatūra *Turnitin* pārbauda, vai saturs nav neoriģināls, salīdzinot iesniegtos darbus ar vairākām datubāzēm, izmantojot patentētu algoritmu. Tā skenē savas datubāzes, kā arī ir noslēgusi licences līgumus ar lielām akadēmiskajām datubāzēm. Papildus studentu darbiem datubāzē ir iekļauta arī publiski pieejamā interneta kopija, un uzņēmums izmanto tīmekļa pārlūku, lai pastāvīgi papildinātu *Turnitin* arhīvu ar saturu. Tajā ir arī komerciālas un/vai ar autortiesībām aizsargātas grāmatu, laikrakstu un žurnālu lappuses.

Studentiem var tikt pieprasīts iesniegt darbu *Turnitin*, jo tas ir obligāta prasība, lai apgūtu noteiktu kursu.

Kritika
-------

2009. gadā Teksasas Tehniskās universitātes pētnieku grupa ziņoja, ka daudzi no *Turnitin* konstatētajiem "neoriģinalitātes" gadījumiem nav plaģiāts, bet gan tikai žargona, kursa terminu vai frāžu izmantošana, kas parādījušies likumīgu iemeslu dēļ. Piemēram, pētnieki atklāja, ka augsts procents atzīmēto materiālu ir darbu tematiskajos terminos (piemēram, "globālā sasilšana") vai "tematiskajās frāzēs", ko viņi definēja kā darba tēmu ar dažiem pievienotiem vārdiem (piemēram, "bērnu aptaukošanās izplatība turpina pieaugt").

Šī programmatūra ir izraisījusi strīdus, jo daži studenti atsakās iesniegt darbus, apgalvojot, ka prasība iesniegt darbus nozīmē nevainīguma prezumpciju. Daži kritiķi ir apgalvojuši, ka šīs programmatūras izmantošana pārkāpj izglītības privātumu, kā arī starptautiskos intelektuālā īpašuma tiesību aktus un izmanto studentu darbus komerciāliem mērķiem, pastāvīgi uzglabājot tos *Turnitin* privātajā datubāzē.

### MI noteikšanas precizitāte

Kopš 2023. gada novembra dažas skolas ir atslēgušas *Turnitin* MI noteikšanas programmatūru, jo pastāv bažas, ka programmatūra ne vienmēr ir precīza. Bažas radās pēc tam, kad tika ierosinātas lietas, kurās studenti apgalvoja, ka *Turnitin* viņus nepatiesi apsūdzējis MI izmantošanā.

Atsauces
--------

1. ↑  Scott Jaschik. «False Positives on Plagiarism». *Inside Higher Ed* (angļu). Skatīts: 2024-04-13.
2. ↑  Katyanna Quach. «Some universities reject Turnitin's AI-writing detector». *www.theregister.com* (angļu). Skatīts: 2024-04-13.
3. ↑  Miles Klee. «She Was Falsely Accused of Cheating With AI -- And She Won't Be the Last». *Rolling Stone* (en-US), 2023-06-06. Skatīts: 2024-04-13.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Turnitin***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* ISNI: 0000 0004 0620 3634

 |

 |
**Berehove** (ukraiņu: *Берегове*) jeb **Beregsāsa** (ungāru: *Beregszász*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Aizkarpatu apgabalā. Pilsētas iedzīvotāju lielākā etniskā kopiena ir ungāri (48,1% no iedzīvotājiem 2001. gadā), un tā ir galvenais Ukrainas ungāru kultūras centrs. Kopš 2012. gada septembra ungāru valodai pilsētā ir oficiāls statuss. Pilsētā ir ungāru teātris un ungāru augstākā mācību iestāde (*Закарпатський угорський інститут імені Ференца Ракоці II/II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Főiskola*).

Vēsture
-------

Pilsētu 1063. gadā kā Lamperthāzu (ungāru: *Lampertháza*) esot dibinājis Ungārijas karaļa Bēlas I dēls Lamperts. 1240.—1241. gadā pilsētu nopostīja mongoļu hana Batija karaspēks un karalis Bēla IV nometināja šeit sakšu kolonistus. Berehove gadsimtiem (no 1271. gada līdz 1920. gadam) bijusi vēsturiskās Ungārijas sastāvā kā Beregas komitāta centrs. 1919. gadā pilsētu īsu brīdi ieņēma Rumānijas karaspēks, tomēr pēc Trianonas līguma tā kopā ar apkārtnes pilsētām tika iekļauta Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā (no 1938. līdz 1944. gadam) - Ungārijas sastāvā. 1944. gada 25. oktobrī to ieņēma Sarkanā armija.

Pēc Otrā pasaules kara no Čehoslovākijas tika atdalīta Piekarpatu Rutēnija (*Підкарпатьска Русь*) un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā. 1992. gadā pilsētā tika sarīkots vietējais referendums par pilsētas pārsaukšanu par Beregsāsu. Kaut arī vairākums nobalsojušo balsoja "par", referendumam nebija kvoruma.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Berehove***.
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Ukrainas vēstures enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Ungārijas konsulāts Berehovē Arhivēts 2013. gada 9. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Aizkarpatu apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berehove
* Čopa
* Husta
* Iršava
* Mukačeve
* Perečina
* Rahiva
* Svaļava
* Tjačiva
* **Užhoroda**
* Vinohradiva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 151281828
* GND: 4688216-9
* BNF: cb11966422z (data)
* NKC: ge646627

 |

 |

1. ↑  «Чисельність наявного населення України на 1 січня 2022 року». *Q115154676*. Q7603543.