recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Džeralds Frenks Andersons** (angļu: *Gerald Frank Anderson*; dzimis 1898. gada 24. februārī, miris 1984. gada 23. augustā) bija britu kara lidotājs, diplomāts un šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Dienvidāfrikā. Pirmā pasaules kara laikā dienēja Lielbritānijas Karaliskos gaisa spēkos. Apbalvots ar Izcila Lidotāja krustu (*Distinguished Flying Cross*).

Pēc kara strādāja Lielbritānijas Ārlietu ministrijā un bija britu vēstniecībās Parīzē, Madridē, Lisabonā, Teherānā, Romā un Vašingtonā.

1959. gada 1. janvārī, būdams Lielbritānijas vēstniecības otrais sekretārs Vašingtonā, Džeralds Andersons tika apbalvots un kļuva par Britu impērijas ordeņa virsnieku.

Šaha kompozīcija
----------------

Savu pirmo šaha kompozīciju Andersons publicēja 14 gadu vecumā un drīz kļuva pazīstams ar saviem divvilčiem un trīsvilčiem, pašmatiem un refleksmatiem, pasaku šaha uzdevumiem. Pavisam viņš publicēja vairāk nekā 500 uzdevumus. 1960. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša un 1975. gadā starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.

Viņš bija vairāku šaha kompozīcijai veltītu grāmatu autors. 1946. gada 9. martā britu vēstniecībā Lisabonā Andersons piedalījās simultanspēles seansā pret pasaules čempionu Aleksandru Aļehinu, viņu cīņa kļuva par pēdējo publicēto Aļehina partiju.

### Piemērs

**Džeralds Andersons**  
 *Il Secolo, Meredith Ty*, 1919  
1. godalga**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Kd6! (draud 2. Db7#)
1... Kb4 2. Kxc6#
1... Kb6 2. Lc2#
1... Tg6+ 2. Le6#
1... Td3+ 2. Ld5#

Bibliogrāfija
-------------

* Gerald Frank Anderson. *Adventures of my chessmen 1914-1923* (angļu). Stroud : Chess amateur, 1924.
* Gerald Frank Anderson. *Are there any ? A chess problem book* (angļu). Stroud : Stroud news and journal, 1959.
* Gerald Frank Anderson. *Memorial to V. L. Eaton;: A chess problem biography* (angļu). Rapallo : G. F. Anderson, 1971.

Atsauces
--------

1. ↑  «Gerald Anderson» (angļu). theaerodrome.com. Skatīts: 2018-02-28.
2. 1 2  "Kalenderblatt" (vācu). *Die Schwalbe* (Heft 232). August 2008.
3. ↑  «Supplement to the London Gazette» (PDF). 1958. gada 30. decembris. 20–21. lpp. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-09-13. Skatīts: 2018-02-28.
4. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 28. februārī.
5. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 28. februārī.
6. ↑  Lubomir Kavalek. «CHESS» (angļu). washingtonpost.com, 2009-08-03. Skatīts: 2018-02-28.

Ārējās saites
-------------

* Džeralda Andersona šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
**Kristiāna Šuksta** (dzimusi 1996. gada 13. augustā Rīgā, Latvijā) ir latviešu kino un teātra režisore un dzejniece.

Kristiāna Šuksta ir dzimusi un augusi Rīgā, absolvējusi Rīgas Valda Zālīša pamatskolu (2009) un Rīgas Valsts 1. ģimnāziju (2012), vēlāk mācības turpinot Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolā, vokālajā nodaļā apgūstot operdziedāšanu.

2016. gadā Kristiāna Šuksta iestājās Latvijas Kultūras akadēmijas (LKA) audiovizuālās mākslas nodaļā, filmu režijas specialitātē, ko absolvēja 2019. gadā ar īsfilmu "Apgaismība". Filma tikusi nominēta kinofestivālā Lielais Kristaps un filmu festivāla 2ANNAS Baltijas īsfilmu konkursā. 2019. gadā viņa ieguva bakalaura grādu un uzsāka mācības LKA teātra režijas maģistrantūrā, ko absolvēs 2021. gadā.

Kopš 2013. gada Kristiāna Šuksta paralēli raksta dzeju, un kopš 2014. gada publicējas periodikā. 2018. gadā viņa uzsāka darbu Latvijas Rakstnieku savienības laikraksta "KonTEKSTS" redakcijā kā sociālo tīklu menedžere un literatūras recenziju autore, bet kopš 2019. gada ir arī redaktore jauno autoru rubrikai "Laboratorija". 2020. gada aprīlī kopā ar jaunajām autorēm Paulu Kukli un Paulu Lūciju Lejiņu dibināta jauno autoru biedrība "Karantīna", kas organizē pasākumus un performances latviešu autoru dzejas popularizēšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  «Lielais Kristaps. Arhīvs». Lielais Kristaps.

Ārējās saites
-------------

* Kristiāna Šuksta satori.lv
**Mikola Rjabovils** (ukraiņu: *Микола Степанович Рябовіл*; 1883—1919) bija Kubaņas Tautas Republikas politiķis, Kubaņas Likumdošanas Radas priekšsēdētājs (1917—1919).

Dzīvesgājums
------------

No 1905. līdz 1907. gadam viņš studēja Kijivas Politehniskajā institūtā, taču, piedaloties studentu protestos, trešajā kursā studijas pārtrauca.

1915. gadā viņš tika mobilizēts Krievijas armijā un nosūtīts mācīties militārajā inženieru skolā, kuru sekmīgi pabeidza ar praporščika dienesta pakāpi. Turpināja dienestu sapieru vienībā Somijā, kur viņu sagaidīja Februāra revolūcija.

1917. gada maijā Rjabovols no Somijas atgriežas Kubaņā. Tā paša gada septembrī un novembrī Rjabovolu ievēlēja par Likumdošanas Radas priekšsēdētāju.

Kubaņas delegācijas vadībā Rjabovols apmeklēja Kijivu, kuru bija okupējuši vācieši. Viņa uzdevums bija nodibināt labas kaimiņattiecības ar hetmanu Pavlo Skoropadski un tādējādi veicināt kazaku apgādāšanu ar ieročiem no milzīgajiem Krievijas krājumiem, kas bija uzkrāti Ukrainas noliktavās.

1918. gada 2. augustā Kubaņas valdībai atļāva atsākt darbu Jekaterinodarā, kur Rjabovolu ievēlēja par Novada Radas priekšsēdētāju.

1918. gada 16. februārī Rjabovolas vadītā Kubaņas apgabala Rada pasludināja neatkarīgu Kubaņas Tautas Republiku. Pēc ziņām no Petrogradas par Pagaidu valdības gāšanu visā Kubaņā tiek ieviests karastāvoklis. Mītiņi, sapulces un demonstrācijas tika aizliegtas. Kubaņas karaspēka valdība atsakās atzīt padomju iestādes.

Dažas dienas pēc Kubanas Republikas proklamēšanas Radas deputātu sanāksmē pieņem rezolūciju par Kubaņas pievienošanu Ukrainai uz federāliem noteikumiem. Apvienošanās nenotika Sarkanās armijas ofensīvas dēļ.

Pēc Brīvprātīgo armijas kritikas Dienvidkrievijas konferencē Donas Republikā 1919. gadā Rjabovolu nogalināja ar diviem šāvieniem no revolvera, kad viņš nākamajā dienā plkst. 2 naktī atgriezās viesnīcā. Rjabovilas slepkavībai bija liela politiska rezonanse, dažādas politiskās organizācijas un partijas protestēja, Kubaņas kazaki pastiprināti dezertēja no Denikina armijas.

Atmiņa
------

Padomju varas laikā Kubaņā Rjabovila pieminēšana bija faktiski aizliegta.

Kopš 2017. gada Kijivā ir Mikolas Rjabovilas iela.

Atsauces
--------

1. ↑  «Улицы Киева — 2017 (часть 1)». *81412.livejournal.com*. Skatīts: 2023-04-30.
**Kārlis Ozols** bija latviešu izcelsmes padomju militārais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima 1897. gadā Rīgā. 1915. gadā iestājās Krievijas Impērijas armijā, ieskaitīts 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonā, ar kuru piedalījās kaujās pie Ķemeriem; pēc tam pārcelts 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona ložmetējnieku komandā. 1916. gada augustā apbalvots ar 4. pakāpes Jura krustu par kaujām pie Ķekavas.

Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada maijā iestājās KK(b)P. Dienēja 2. latviešu strēlnieku pulkā, pēc tam 15. Inzas strēlnieku divīzijā (Austrumu fronte). Krievijas pilsoņu karā karoja pret Deņikina un Kolčaka spēkiem. 1919. gadā nosūtīts uz mācībām Sarkanās armijas Ģenerālā štāba akadēmijā, pēc kurām komandēja pulku Poļu—padomju karā. 1922. gadā demobilizējās.

Strādāja saimnieciskos amatos Ārlietu Tautas komisariātā, bijis vairāku rūpnīcu direktors Maskavā un Brjanskā. 1937. gadā izslēgts no partijas. Strādāja Maskavā par elektroinženieri. 1941. gada pavasarī atjaunots partijā.

Sākoties Lielajam Tēvijas karam, 1941. gada jūlijā iesaukts armijā, oktobrī piedalījās Maskavas aizsargāšanā. Decembrī iecelts par 14. rezerves strēlnieku brigādes 1. rezerves strēlnieku pulka komandieri. 1944. gada vasarā Gorohovecas nometnēs sākta 308. latviešu strēlnieku divīzijas izveide, majors Ozols iecelts par šīs divīzijas izveidojamā 323. strēlnieku pulka komandieri. Pulks tika saformēts no 11. jūnijam līdz 8. jūlijam.

13. jūlijā pulks (1847 karavīri) devās Latvijas robežas virzienā, 20. jūlijā pulks devās kājām no Ņeveļa, nonākdams LPSR teritorijā 24. jūlijā. 1944. gada 1. augustā Sarkanās armijas latviešu vienības pārrāva vācu aizsardzību pie Steķu ciema, avangardā atradās 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija, bet 323. pulks bija otrajās rindās un kaujā iesaistījās 3. augustā. Ozols vadīja pulku uzbrukumā pie Turku ciema, pretinieka spēki atkāpās aiz Atašas, pie kuras esošajām mājām Ozols nāvīgi ievainots.

Apglabāts mežā starp Veceļu un Brislas mājām. Pēc kara pārapglabāts Rīgas Brāļu kapos.

Atsauces
--------





1. ↑  «Озол Карл Иванович». *pamyat-naroda.ru*.
2. ↑  «Герой-отец и герой-сын: о подвигах комполка Карла Озолса и разведчика Юрия Озолса». *livejournal.com*. 12.05.2020. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 6. novembrī.
**Sanderlenda** (angļu: *Sunderland*) ir industriāla pilsēta ar ostu Tainā un Vīrā, Anglijas Ziemeļaustrumos, Ziemeļjūras krastā. Līdz 1974. gadam Sanderlenda bija neliela, Daremas grāfistei piederoša pilsēta ar savu pašpārvaldi.

Pagaidām Sanderlendu apdzīvo aptuveni 280 000 iedzīvotāju. Tās platība — 137 km2. Pēc iedzīvotāju skaita un platības, Sanderlenda ir arī lielākā Lielbritānijas pilsēta starp Edinburgu Skotijā un Līdsu. Tā atrodas aptuveni 442 km no Londonas, 322 km no Birmingemas, 187 km no Edinburgas un 126 km no Jorkas.

Sanderlenda, kurai pilsētas statuss tika pieškirts 1992. gadā, ir viena no Lielbritānijas visātrāk augošajām pilsētām ar straujāko ekonomisko attīstību. Līdzās tādām pilsētām, kā Ņūkāsla pie Tainas, Geitsheda, Dienvidtainsaida un Ziemeļtainsaida, Sanderlenda pieder Tainas un Vīras metropolītiskajai grāfistei.

Cauri pilsētai plūst *Wear* upe. Ar šo faktu skaidrojama arī pilsētas nosaukuma izcelsme — vārds "Sanderlenda" cēlies no vārda *"Soender-land"* un tulkojumā nozīmē "zeme, kuru sadala upe".

Uz *Wear* upes kuģi tika būvēti vismaz kopš 1346. gada, un 18. gadsimta vidū Sanderlenda, visticamāk, bija valsts lielākā kuģubūves pilsēta. *Wearmouth Bridge* tilts pāri upei tika uzcelts 1796. gadā.

Pašreizējais tilts pār upi - celts 1929. gadā
Sanderlenda ir pazīstama ar kuģu būvniecību, stikla mākslu un ražošanu, premjerlīgas futbola komandu *(Sunderland A.F.C.)* un universitāti *(University of Sunderland)*, kas 2001. gadā tika nodēvēta par "labāko jauno universitāti Anglijā" *("The Guardian")* un "Lielbritānijas labāko jauno universitāti pētniecības veikšanai" *("The Times")*.

Pilsētā, upes ziemeļu krastā, atrodas slavenais Nacionālais Stikla Centrs *(National Glass Centre)* un jaunuzceltais Gaismas stadions *(Stadium of Light)*. Futbola stadiona vietā vēl 1994. gadā atradās ogļraktuves — pēdējās visā industriālajā pilsētā. Netālu no upes krasta atrodas arī slavenā Sv. Pētera baznīca *(St. Peter's church)*, kas ir viena no vissenākajām mūra baznīcām visā Lielbritānijā. Gar otru — dienvidu krastu — stiepjas universitātes studentu kopmītņu kompleksi. Pilsētas centrā atrodas arī Sanderlendas muzejs ar Ziemas dārziem *(Sunderland Museum and Winter Garden)*.

Ārējās saites
-------------

* www.sunderland.com — Saites uz *University of Sunderland*, SAFC, *City of Sunderland Portal*, *Sunderland arc*, *Sunderland Echo*, *Sunderland Housing*, *City of Sunderland College*, *Port of Sunderland*, *Sunderland NHS Portal*

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sanderlenda*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 153616567
* LCCN: n81089966
* GND: 4058619-4
* NKC: xx0038708

 |

 |

1. ↑  .
**Pavlo Skoropadskis** (ukraiņu: *Павло Петрович Скоропадський*; 1873—1945) bija ukraiņu ģenerālleitnants un politiķis, Ukrainas Valsts hetmanis (1918).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1873. gada 3. maijā Vīsbādenē atvaļināta pulkveža Petro Skoropadska ģimenē.
Mācījās Pēterburgas Pāžu korpusā (1886—1893), pēc tam dienēja Kavaliergardu pulkā (1893—1904). Piedalījās Krievu — japāņu karā kā grāfa Kellera adjutants, pēc viņa nāves bija ģenerāļa Nikolaja Lineviča adjutants.
Pēc kara beigām turpināja dienestu Kavaliergvardu pulkā, 1910. gadā kļuva par 20. Somijas dragūnu pulka komandieri, 1911. gadā par leibgvardes kavalērijas pulka komandieri, 1912. gadā paaugstināts ģenerālmajora pakāpē un ieskaitīts Krievijas imperatora Nikolaja II svītā.

Pirmā pasaules kara laikā komandēja 1. gvardes kavalērijas divīzijas brigādi (1914) un 5. kavalērijas divīziju (1915). 1916. gada janvārī paaugstināts par ģenerālleitnantu un 1. gvardes kavalērijas divīzijas komandieri, 1917. gada janvārī par 34. armijas korpusa komandieri.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada augustā ģenerālis Skoropadskis sadarbojās ar Ukrainas Centrālo Radu un pēc Ukrainas autonomijas pasludināšanas savu korpusu pārveidoja par 1. Ukraiņu korpusu. Visukrainas Brīvo kazaku kongresā 6. oktobrī viņu ievēlēja par ģenerālo atamanu, novembrī viņam pakļautās ukraiņu karaspēka daļas novērsa lielinieku uzbrukumu Kijivai. Pēc konflikta ar Ukrainas Centrālo Radu viņš 29. decembrī atkāpās no Ukrainas armijas vadības.

Pēc tam, kad pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Vācijas un Austroungārijas karaspēki okupēja Ukrainu, 1918. gada 29. aprīlī Visukrainas zemturu kongresā ģenerāli Skoropadski ievēlēja par visas Ukrainas hetmani. Viņš veica valsts apvērsumu, atlaida Ukrainas radu un pasludināja Ukrainas Valsts nodibināšanu.

Pēc Novembra revolūcijas un Vācijas kapitulācijas 1918. gada decembrī Simona Petļuras vadītās Ukrainas direktorijas karaspēks ieņēma Kijivu un Skoropadskis 14. decembrī atteicās no varas.
1919. gada sākumā viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju un dzīvoja Berlīnē, kur darbojās ukraiņu emigrantu organizācijās.

Otrā pasaules kara beigās bēga no Berlīnes uz Bavāriju, kur 1945. gada 16. aprīlī vilciena bombardēšanas laikā pie Rēgensburgas tika ievainots un 26. aprīlī mira Metenes klostera slimnīcā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XX. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 39 143. sleja.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pavlo Skoropadskis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 5109477
* LNB: 000222954
* LCCN: n85060285
* ISNI: 0000 0000 8084 6727
* GND: 119450380
* SUDOC: 06930646X
* BNF: cb13631072b (data)
* NKC: js20020925046
* CiNii: DA10420319
* KulturNav: id

 |

 |
**Vilkinsons** (angļu: *Wilkinson*) ir normāņu izcelsmes angļu uzvārds. Tas ir uzvārda Viljamsona variants, kas atvasināts no Viljama, Vilkina varianta un kas normāņu Anglijas iekarošanas laikā nonāca līdz Anglijas—Skotijas robežai. 1881. gada Lielbritānijas tautas skaitīšanas laikā šis uzvārds visbiežāk bija reģistrēts Vestmorlendā (4,3 reizes pārsniedza vidējo Lielbritānijas rādītāju), kam sekoja Jorkšīra, Daremas grāfiste, Linkolnšīra, Kamberlenda, Nortamberlenda, Lankašīra, Češīra un Notingemšīra.

Cilvēki ar šādu uzvārdu var būt:

* Džonijs Vilkinsons (*Jonny Wilkinson*; dzimis 1979. gadā), profesionāls angļu regbists,
* Toms Vilkinsons (*Tom Wilkinson*; 1948—2023), angļu kino, televīzijas un skatuves aktieris.

Atsauces
--------

1. ↑  Wilkinson Surname at Forebears

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Šajā lapā uzskaitīti cilvēki ar uzvārdu **Vilkinsons**. Ja Tevi uz šo lapu atveda kāda iekšējā saite, kam būtu jāved uz rakstu par noteiktu cilvēku, lūdzu, izlabo šo saiti, tai pievienojot attiecīgā cilvēka vārdu(-s).* |
***Campbell*** ir skotu uzvārds, kas cēlies no gēlu saknēm *cam* ('greizs') un *beul* ('mute'). Kempbeli vēsturiski ir viens no lielākajiem un spēcīgākajiem Augstkalnu klaniem, tā pirmsākumi sniedzās līdz senajiem Stratklaidas britiem. No 1200. līdz 1500. gadam Kempbeli bija viens no spēcīgākajiem klaniem Skotijā, kas dominēja Ārgailā un spēja iegūt plašāku ietekmi un varu no Edinburgas līdz Hebridu salām un rietumu augskalnēm.

Mūsdienās šis uzvārds ir sastopams visā pasaulē, jo kopš 18. gadsimta sākās liela emigrācija no Skotijas un skotu diaspora ir apmetusies daudzās valstīs, īpaši ASV, Kanādā un Austrālijā. Sakarā ar ievērojamo skotu imigrāciju 16. un 17. gadsimtā, šis uzvārds ir sastopams arī visā Īrijas salā, bet jo īpaši Olsterā.

*Campbell* ir trešais izplatītākais uzvārds Ziemeļīrijā, ceturtais izplatītākais uzvārds Jamaikā, septītais izplatītākais Skotijā, 12. vietā Kanādā, 18. vietā Austrālijā, 41. vietā ASV un 65. vietā Anglijā.

*Campbell* var būt:

* Kempbela — uzvārds sieviešu dzimtē;
* Kempbels — uzvārds vīriešu dzimtē.

Atsauces
--------

1. ↑  Partick Woulfe. *Irish Names and Surnames*. Genealogical Publishing Com, March 2010. ISBN 978-0-8063-0381-9. Skatīts: 2012. gada 15. marts.
2. ↑  George of Plean Way, Romilly of Rubislaw Squire. *Collins Scottish Clan & Family Encyclopedia*. Glāzgova : HarperCollins (for the Standing Council of Scottish Chiefs), 1994. 90–92. lpp. ISBN 0-00-470547-5.
3. ↑  Michael Lynch (redaktors). *Oxford Companion to Scottish History*. Oxford University Press, 2011. 64–66. lpp. ISBN 978-0-19-923482-0.
4. ↑  «Campbell Surname Meaning and Distribution». forebears.co.uk. Retrieved 21 January 2014

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Šajā lapā uzskaitīti cilvēki ar uzvārdu **Campbell**. Ja Tevi uz šo lapu atveda kāda iekšējā saite, kam būtu jāved uz rakstu par noteiktu cilvēku, lūdzu, izlabo šo saiti, tai pievienojot attiecīgā cilvēka vārdu(-s).* |
***Persona non grata*** (no latīņu: *persona non grata* — "nevēlama persona") ir diplomātisks termins, kas apzīmē ārvalstu personu, kurai uzņēmējvalsts vai valstu savienības iestādes ir atteikušas apstiprinājumu (franču: *agrément*), kā arī diplomātisko pārstāvi, kuru uzņēmējvalsts ir atzinusi par nevēlamu.

Saskaņā ar 1961. gada Vīnes konvenciju par diplomātiskajām attiecībām uzņemošās valsts iestādēm nav pienākuma paskaidrot iemeslus, kāpēc diplomāts ir pasludināts par *persona non grata*.

Diplomātijā tiek lietots arī pretējs jēdziens — ***persona grata*** jeb vēlama persona.

Arī personas, kas nav diplomāti, valsts var pasludināt par *persona non grata*.

Citi gadījumi
-------------

Filipīnās provinču, mazpilsētu un pilsētu vietējie likumdevēji var pasludināt par *persona non grata* noteiktus cilvēkus vai grupas, tostarp personas, kas nav diplomāti, un Filipīnu pilsoņus, lai paustu negatīvu attieksmi pret konkrēto personu. Tā var būt reakcija uz to, ka persona pārkāpusi vietējos rīkojumus vai likumus.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Persona non grata***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

1. ↑  Artemio Dumlao. «Fariñas declared persona non grata by his home province». *Philstar.com*. Skatīts: 2023-08-08.
**Izspūrusī lāčauza** (latīņu: *Bromus squarrosus*) ir graudzāļu dzimtas suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eiropā (neiekļaujot ziemeļu un ziemeļaustrumu daļu), kā arī Rietumāzijā un Ziemeļāfrikā. Latvijā izspūrusī lāčauza ir rets adventīvs (ievazāts) augs.

Apraksts
--------

Izspūrusī lāčauza ir viengadīgs, 15—60 cm garš lakstaugs ar stāvu siebru. Lapas un maksts ar matiņiem. Lapas ir 0,3—0,6 cm platas un kopumā īsas. Skara parasti vienpusēja. Skaras zari nokareni, vārpiņas parasti pa vienai, lielas — 2,5—4 cm garas un 0,7—1,2 cm platas, kailas vai īsi apmatotas. Vārpiņā ir 10—14 ziedi. Ārējā vārpiņas plēksne ir ar 3—5 dzīslām, iekšējā — ar 5—9 dzīslām. Vārpiņas plēksnes ir nevienādas; ārējā ir daudz mazāka. Ārējā zieda plēksne ir plati olveidīga, malas šķautne strupa, izvirzīta un galā divzobaina. Akots ir aptuveni 1 cm garš, ziedēšanas sākumā taisns, graudu gatavības laikā un izžāvētam augam atliecas. Grauds šaurs, bez vadziņas jeb garenrievas. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «izspūrusī lāčauza - Bromus squarrosus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-11-06.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Izspūrusī lāčauza***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Krievijas mēru sistēma** tika lietota Krievijas Impērijas, Krievijas PSFR un PSRS teritorijā no 1797. līdz 1925. gadam. Latvijas Republikā šīs sistēmas izmantošana pārtraukta 1924. gada 1. janvārī.

Vēsture
-------

Vienotas Krievijas Impērija mērvienību sistēmas ieviešana tika sākta pēc imperatora Pāvila I 1797. gada 29. aprīļa rīkojuma (*Указ об учреждении повсеместно в Российской империи верных весов, питейных и хлебных мер*). 1807. gadā garumu mērvienību standartus apstiprināja imperators Aleksandrs I un to paraugus izsūtīja ieviešanai impērijas guberņās.

1875. gadā Krievijas Impērija līdz ar 16 citām valstīm parakstīja "Metrisko konvenciju par starptautiskā metra un kilograma prototipa pieņemšanu". Zināms, ka pirmo reizi Rīgas pilsētas zemes gabalu, ielu un kvartālu plāni tolaik vēl Krievijā
nepieņemtajā metrisko garuma mēru sistēmā sastādīti no 1880. līdz 1882. gadam. Lai arī ar 1899. gada 4. jūnija likumu Krievijas Impērijā tika pieļauta arī Starptautiskās mērvienību sistēmas lietošana, tomēr līdz pat Oktobra revolūcijai turpināja dominēt tradicionālā Krievijas mēru sistēma. Pēc Krievijas PSFR Tautas Komisāru padomes 1918. gada 14. septembra dekrēta jaunajos mērījumos bija obligāti jālieto Starptautiskā mērvienību sistēma (SI). PSRS ieviesa obligātu SI lietošanu tikai 1925. gada 21. jūlijā.

Arī Latvijas Republikā pāreja uz Starptautiskā mērvienību sistēmu notika pakāpeniski un Krievijas mēru sistēma tika pilnīgi atcelta tikai 1924. gada 1. janvārī.

Pāreja no Krievijas uz Starptautisko mērvienību sistēmu
-------------------------------------------------------

* 1 versts — 1066,8 m
* 1 aršina jeb 16 veršoki jeb 28 collas — 71,119 cm
* 1 pēda jeb 12 collas — 30,48 cm
* 1 veršoks — 4,455 cm
* 1 kvadrātversts — 1,138 km2 jeb 113,8 ha
* 1 kvadrātaršina — 0,505 m2
* 1 kvadrātpēda — 926,03 cm2
* 1 kvadrātveršoks — 19,758 cm2
* 1 kvadrātcolla — 6,45 cm2
* 1 desetīna — 1,0925 ha
* 1 stops — 1,229 l
* 1 birkavs jeb 10 pudu — 163,805 kg
* 1 puds jeb 40 mārciņas — 16,380 kg
* 1 mārciņa jeb 32 lotes — 0,4095 kg
* 1 lote — 12,797 g
**HD 50554 b** ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni HD 50554, kura atrodas 30 pc attālumā no Zemes Dvīņu zvaigznājā. Planētas orbītas tuvākā punkta attālums no zvaigznes ir 1,172 AU, bet tālākā — 3,540 AU. Šīs attālumu atšķirības ir skaidrojamas ar planētas ekscentrisko (elipsveida) orbītu ar ekscentricitāti 0,5026. Tas nozīmē to, ka šī ir planēta, kas pēc katra apriņķojuma nopietni skar zonu, kur cilvēkam valda komforta apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi, bet lielā ekscentriskuma dēļ pēc katra apriņķojuma valda ziema, kas temperatūras ziņā pielīdzināma ultra zemas temperatūras saldētavai.

Planēta sver 4,384 reižu vairāk par Jupiteru. Šāda planēta ir milzīga gāzu lode (gāzu gigants) bez cietas virsmas. Planētu atklāja 2002. gadā.

Ja mūsu planēta, kā tās pavadonis apriņķotu šo planētu, tad temperatūra uz Zemes, kad šī planēta atrastos vistuvāk savai zvaigznei, būtu +25 °C, bet, kad planēta attālinātos līdz vistālākajam punktam uz savas orbītas, tā noslīdētu līdz –102 °C. Ekvatora rajonā vasaras būtu karstas un saulainas (okeāni ziemas periodā ir atdzisuši un mitrumu dod ļoti maz) un ilgas, bet ziemas — līdzīgas ultra zemas temperatūras saldētavai ar sniega vētrām rudens pusē, biezu sniega segu (mitrums no okeāniem) un, protams, ilgākas par vasarām, jo gads uz šīs planētas ilgst 1292,546 zemes dienas. Temperatūras starpība starp ziemu un vasaru būtu 127 °C un tās iemesls — liela planētas ekscentriskā (elipsveida) orbīta ar ekscentricitāti 0,5026.
**HD 81040 b** ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni HD 81040, kura atrodas 33,1 pc attālumā no Zemes Lauvas zvaigznājā. Planētas orbītas tuvākā punkta attālums no zvaigznes ir 0,916 AU, bet tālākā — 2,948 AU. Šīs attālumu atšķirības ir skaidrojamas ar planētas ekscentrisko (elipsveida) orbītu ar ekscentricitāti 0,526. Tas nozīmē to, ka šī ir planēta, kas pēc katra apriņķojuma nopietni skar zonu, kur cilvēkam valda komforta apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi, bet lielā ekscentriskuma dēļ pēc katra apriņķojuma valda ziema, kas temperatūras ziņā pielīdzināma ultra zemas temperatūras saldētavai.

Planēta sver 6,884 reižu vairāk par Jupiteru. Šāda planēta ir milzīga gāzu lode (gāzu gigants) bez cietas virsmas. Planētu atklāja 2005. gada 24. novembrī, t.i. neilgi pēc Latvijas proklamēšanas dienas.

Ja mūsu planēta, kā tās pavadonis apriņķotu šo planētu, tad temperatūra uz Zemes, kad šī planēta atrastos vistuvāk savai zvaigznei, būtu +24 °C, bet, kad planēta attālinātos līdz vistālākajam punktam uz savas orbītas, tā noslīdētu līdz –107 °C un planēta pārvērstos par gigantisku ultra zemas temperatūras saldētavu. Ekvatora rajonā vasaras būtu karstas un saulainas (okeāni ziemas periodā ir atdzisuši un mitrumu dod ļoti maz) un ilgas, bet ziemas — līdzīgas ultra zemas temperatūras saldētavai ar sniega vētrām rudens pusē, biezu sniega segu (mitrums no okeāniem) un, protams, ilgākas par vasarām, jo gads uz šīs planētas ilgst 1001,742 zemes dienas. Temperatūras starpība starp ziemu un vasaru būtu 131 °C un tās iemesls — liela planētas ekscentriskā (elipsveida) orbīta ar ekscentricitāti 0,526.
**Upsilon Andromedae d** ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni Upsilon Andromedae A, kura atrodas 13,49 pc attālumā no Zemes Andromedas zvaigznājā. Planētas orbītas tuvākā punkta attālums no zvaigznes ir 2,527 AU, bet tālākā — 3,331 AU. Šīs attālumu atšķirības ir skaidrojamas ar planētas ekscentrisko (elipsveida) orbītu ar ekscentricitāti 0,3181. Tas nozīmē, ka šī planēta pēc katra apriņķojuma skar zonu, kur cilvēkam valda komforta apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi, bet lielā ekscentriskuma dēļ pēc katra apriņķojuma valda ziema, kas temperatūras ziņā pielīdzināma Antarktīdas ziemai.

Planētas masa ir 6,094 reižu lielāka par Jupiteru. Šāda planēta ir milzīga gāzu lode (gāzu gigants) bez cietas virsmas. Planētu atklāja 1999. gada 15. aprīlī.

Ja mūsu planēta, kā tās pavadonis apriņķotu šo planētu, tad temperatūra uz Zemes, kad šī planēta atrastos vistuvāk savai zvaigznei, būtu +41 °C, bet, kad planēta attālinātos līdz vistālākajam punktam uz savas orbītas, tā noslīdētu līdz pat –47 °C. Ekvatora rajonā vasaras būtu stipri karstas, sausas un ilgas, bet ziemas (ļoti liels attālums līdz zvaigznei) — stipri aukstas ar lielu sniega apjomu (mitrums no okeāniem) un, protams, ilgas, jo gads uz šīs planētas ilgst 1302,605 zemes dienas. Temperatūras starpība starp ziemu un vasaru būtu 88 °C, bet šīs temperatūras ir spēkā pie tāda siltumnīcas efekta, kāds ir Zemei, līdz ar to šīs planētas hipotētiskie, Zemei līdzīgie pavadoņi būs ar ārkārtīgi zemu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu koncentrāciju atmosfērā un pastāv iespēja, ka to biosfērā būs komponenti, kas samazina globālo temperatūru.
**Džakomo Mateoti** (itāļu: *Giacomo Matteotti*; dzimis 1885. gada 22. maijā, miris 1924. gada 10. jūnijā) bija itāļu kreisais politiķis, viens no Itālijas Sociālistiskās partijas (*Partito Socialista Italiano*), bet no 1922. gada — Apvienotās sociālistu partijas (*Partito Socialista Unitario*) līderiem. 1919. 1921. un 1924. gadā tika ievēlēts parlamentā.

1924. gada 30. maijā uzstājās parlamentā, kur apsūdzēja fašistus vēlēšanu falsificēšanā un terorā. 10. jūnijā tika nolaupīts un nogalināts. Nogalinātais Mateoti tika atrasts pie Romas 16. jūnijā. Slepkavība radīja valstī dziļu iekšpolitisku krīzi.

Slepkavas — fašistu drošības dienesta dalībnieki — tika arestēti pēc dažām dienām. Viņiem tika piespriesti cietumsodi, tomēr karalis Viktors Emanuels III viņus amnestēja. 1947. gadā notika vēl viena prāva, kurā slepkavības dalībniekiem tika piespriests mūža ieslodzījums.

Daudz debatēts par Benito Musolīni iesaisti Mateoti nogalināšanā, tomēr vairums vēsturnieku sliecas domāt, ka Musolīni nezināja par Mateoti noslepkavošanas plāniem un realizāciju.

Atsauces
--------

1. ↑  Maurizio Degl’Innocenti, *Matteotti, l’uomo e il politico*, in Fondazione Giacomo Matteotti-Fondazione di studi storici Filippo Turati, *Matteotti 100 nelle scuole*, 2022, p. 32.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džakomo Mateoti***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 9862153
* LCCN: n79120220
* ISNI: 0000 0000 8088 5283
* GND: 119217570
* SELIBR: 267595
* SUDOC: 028477820
* BNF: cb120305562 (data)
* NLA: 35334978
* NKC: skuk0000840
* SBN identifikators CFIV022414 nav derīgs.
* BNE: XX1609124
* CiNii: DA02262755

 |

 |
**Miķelis Vītols** (1873—?) bija latviešu lauksaimnieks un sabiedriskais darbinieks, Tautas padomes loceklis no Latviešu zemnieku savienības.

Dzimis 1873. gada 12. janvārī Seces pagasta "Kampānos" (citur Jaunjelgavā) turīgu saimnieku ģimenē. Miķeļa tēvs Jānis Vītols pēc precībām ar Miķeļa māti pārcēlās no dzimtajām Seces pagasta Kampānu majām uz Sērenes pagasta Pumpāniem. Pēc tam ģimenē piedzima arī viņa brāļi Jēkabs, Vilis un Paulis. 1893. gadā nomira Miķeļa tēvs, bet pēc diviem gadiem māte apprecējās ar pusgraudnieku Andreju Brezovsku, un šajā laulībā piedzima Irma, Zelma un Erna.

Pēc Jaunjelgavas apriņķa skolas beigšanas turpinājis izglītību pašmācības ceļā. Izpildījis dažādus sabiedriskus amatus - ievēlēts vietējās lauksaimniecības biedrības valdes locekļa un priekšnieka amatos. Nodibinājis 1911. g. Seces-Sērenes krājaizdevu sabiedrību un no 1911. g. līdz evakuācijai izpildījis tanī valdes locekļa un grāmatveža amatus. Savā pagastā ieņēmis vietnieka un vecākā amatus.Sākot ar 1905. g. bijis Seces lauksaimniecības biedrības delegāts Latviešu lauksaimnieku centrālbiedrībā un savienībā „Konzums", vēlāk arī Tautas bankā un izpostīto apgabalu kongresos. No 1915. g. ir Latviešu lauksaimnieku centrālbiedrības valdes loceklis. Bija Kurzemes Zemes Padomē. Pirmā izpostīto apgabalu kongresā ievēlēja kongresa padomē, bet 1921. g. Tautas bankas valdē.

1918. gadā kopā ar savu brāli Vili kļuva par Tautas padomes locekli. Kā vecākais dēls Miķelis mantoja tēva mājas Kampānus Seces pagastā, un saimniekoja tur līdz 1944.gada okupācijai.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Latvijas darbinieku galerija. 1918 - 1928 (1929)
3. ↑  1941.g. Seces pag. iedzīvotāju saraksts
4. ↑  Latvijas Vēstnesis
5. ↑  Latvijas darbinieku galerija. 1918 - 1928 (1929)
6. ↑  TimeNote
**Štīrijas arsenāls** (vācu: *Landeszeughaus*) atrodas Austrijas pilsētā Grācā. Šis arsenāls ir pasaulē lielākais vēsturiskais arsenāls, tas piesaista tūristus no visas pasaules. Arsenāla kolekcijā ir vairāk nekā 32 000 ieroču, instrumentu, kaujas un parādes bruņu eksemplāru.

No 15. līdz 18. gadsimtam Štīrija gandrīz nepārtraukti bija "frontes līnija" Austrijas karos ar Osmaņu impēriju un ungāru nemierniekiem. Lai aizstāvētu sevi, bija vajadzīgs karaspēks un tam nepieciešamais aprīkojums. Štīrijas arsenāls tika celts sakarā ar nepieciešamību uzglabāt lielu daudzumu ieroču un bruņu. Arsenāla ēku cēla no 1642. līdz 1645. gadam Tiroles arhitekts Antonio Solars.

Pēc arsenāla apmēram 100 gadu pastāvēšanas Marija Terēzija (Austrijas erchercogiene, Bohēmijas, Ungārijas un Horvātijas karaliene) gribēja slēgt šo arsenālu, kas bija daļa no viņas plāna Austrijas centralizētai aizstāvībai. Taču Štīrija iesniedza lūgumu arsenālu tomēr neslēgt. Lūgumraksts tika apstiprināts un arsenāls palika neskarts, taču daļu ēkas nojauca.

Otrā pasaules kara laikā arsenāla saturs tika pārvietots drošībā uz trim pilīm Štīrijas nomalēs, nekādi zaudējumi sakarā ar pārvietošanu netika reģistrēti. Savukārt pēc kara beigām arsenāla objekti tika pārvietoti atpakaļ uz oriģinālo ēku.

* BruņasBruņas
* Izrotātas šautenesIzrotātas šautenes

Atsauces
--------

1. 1 2  «The Styrian Armoury - Permanent Collection». Universalmuseum Joanneum. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-07-24. Skatīts: 2013-06-26.
2. 1 2 3  «The Styrian Armoury – deathless husks of human conflicts». Universalmuseum Joanneum. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-10-18. Skatīts: 2013-06-26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Štīrijas arsenāls***.
* Unofficial site with a few flaws
* Armoury official site in english

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 151216735
* LCCN: n50079228
* ISNI: 0000 0001 2185 2032
* GND: 1039507-6
* SUDOC: 027446433
* BNF: cb12330688g (data)

 |

 |
**Oksana Livača** (ukraiņu: *Оксана Василівна Лівач*; dzimusi 1997. gada 14. maijā) ir  ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2019. gada Eiropas čempione, Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

Oksana Livača dzimusi 1997. gadā. 2013. gadā viņa ieguva zelta medaļu Pasaules kadetu čempionātā un sudraba medaļu Eiropas kadetu čempionātā. 2014. gadā kadetu čempionātos viņa ieguva tāda paša kaluma medaļas, tikai pretēji — zelta Eiropas čempionātā un sudraba pasaules čempionātā. 2015. gadā viņa izcīnīja pasaules un Eiropas čempionātu bronzas medaļas junioru konkurencē. 2016. gadā viņa kļuva par Eiropas junioru čempioni un pasaules junioru čempionāta bronzas medaļnieci, 2017. gadā viņa atkārtoja šo rezultātu.

2018. gadā viņa izcīnīja Pasaules čempionāta bronzas medaļu.

2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē viņa ieguva zelta medaļu un pirmoreiz kļuva par Eiropas čempioni.

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā Romā Eiropas čempionātā svara kategorijā līdz 50 kg Oksana cīņā par čempiones titulu zaudēja Bulgārijas cīkstonei Miglenai Seliškai un izcīnīja Eiropas čempionāta sudraba medaļu.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Kņazienes Olgas ordenis, III pakāpe (2019).

Atsauces
--------

1. ↑  «Женский хет-трик: сборная Украины по борьбе выиграла три золота на чемпионате Европы» (krievu). unian.net. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-13. Skatīts: 2020-05-12.
2. ↑  «Президент нагородив спортсменів» (ukraiņu). Асоціації спортивної боротьби України. Skatīts: 2020-05-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oksana Livača***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Ferdinands Antonijs Osendovskis** (poļu: *Ferdynand Antoni Ossendowski*; dzimis 1878. gada 27. maijā, miris 1945. gada 3. janvārī) bija Latvijas poļu izcelsmes ceļotājs, rakstnieks, žurnālists un antikomunists, uzrakstījis grāmatas par Oktobra revolūciju un Krievijas pilsoņu karu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1878. gadā Ludzā ārsta Marcina Osendovska ģimenē, viņa vecāki bija cēlušies no Lietuvas tatāriem. Pēc Ludzā pavadītiem pirmajiem trīs dzīves gadiem viņa vecāku ģimene pārcēlās uz Pleskavas guberņu, vēlāk uz Kamjanecu-Podiļsku, tad uz Sanktpēterburgu. 

Mācījās Sanktpēterburgas universitātes Matemātikas un dabas zinātņu fakultātes ķīmijas nodaļā, studijas turpināja Sorbonnā, iegūstot ķīmijas zinātņu doktora grādu. No 1904. gada strādāja Tālajos Austrumos, veicot ģeoloģiskās izpētes darbus. Par piedalīšanos 1905. gada revolūcijā Mandžūrijā, līdz 1907. gadam bija ieslodzīts cietumā. Pēc soda izciešanas pievērsās zinātniskajai un literārajai darbībai.

Rakstīja daiļliteratūru, strādāja par žurnālistu. Tiek uzskatīts par t.s. Sisona dokumentu autoru, kuros attēlota Vladimira Ļeņina saikne ar Vācijas drošības dienestiem. Strādāja Aleksandra Kolčaka un Romāna fon Ungerna-Šternberga valdībās. 

No 1922. gada dzīvoja Polijā, kļūdams pazīstams ar grāmatām par Krievijas neseno vēsturi. Pēc Otrā pasaules kara sākuma piedalījies poļu Pretošanās kustībā. Miris 1945. gadā, īsi pirms PSRS karaspēka ienākšanas. Tā kā Osendovskis bija pazīstams antikomunists, padomju drošības iestādes veica Osendovska ekshumāciju, lai pārliecinātos par viņa nāvi.

F.A.Osendovskis ir otrais visvairāk tulkotais poļu rakstnieks, viņa grāmatas tulkotas divdesmit pasaules valodās, arī latviešu.

2017. gadā, pateicoties Latvijas Poļu savienības rūpēm un ar Polijas Republikas Senāta atbalstu, Ludzā uzstādīts F.A. Osendovska piemiņas akmens ar plāksni.

Atsauces
--------

1. ↑  «Osendovskis Antonijs Ferdinands». *ludzasbiblio.lv*. Skatīts: 2021.gada 9.aprīlī.
2. ↑  Ferdinands Antonijs Osendovskis. *Cilvēku, zvēru un dievu zemē*. Rīga : Zvaigzne ABC, 2017. ISBN 9789934064661. tulkojis Rišards Labanovskis
3. ↑  «Piemiņas akmens A.F.Osendovskim». *ludzasbiblio.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 26. septembrī. Skatīts: 2021.gada 9.aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ferdinands Antonijs Osendovskis***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 100204280
* LNB: 000100424
* LCCN: n83001054
* ISNI: 0000 0001 1453 2575
* GND: 120169118
* SELIBR: 243650
* SUDOC: 029975239
* BNF: cb12148716p (data)
* BIBSYS: 90680539
* NDL: 00451889
* NKC: jn20000701350
* CiNii: DA02327260

 |

 |
**Imants Žūriņš** (dzimis 1923. gada 5. janvārī Rīgā, miris 2014. gada 31. maijā) bija latviešu pedagogs un kultūras darbinieks.

1942. gadā beidzis Jelgavas skolotāju institūtu un 1952. gadā Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Arvīda Spertāla teātra glezniecības darbnīcu.

No 1942. gada strādājis par skolotāju. No 1956. līdz 1959. gadam un no 1967. līdz 1980. gadam bija Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolas (pašlaik Rīgas Dizaina un mākslas vidusskola) pedagogs. No 1959. līdz 1985. gadam bijis Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolas direktors.

Aizrautīgs, nesamierināms reformators, kurš mainījis skolas mākslas virzību, nepārtraukti cīnoties pret PSRS valdošo informācijas badu.

Pievērsies tautas mākslas tradīcijām, etnogrāfijai, laikmetīgajam dizainam. Publicējis rakstus par mākslu. Kostīmu mākslinieks kinofilmām „Salna pavasarī" (1955.), „Pēc vētras", „Kā gulbji balti padebeši iet" (abas 1956.). 80. gados darinājis oriģinālas mēbeles.

Latvijas PSR Nopelniem bagātais pedagogs (1979.). Viņam piešķirta Valsts Kultūrkapitāla fonda mūža stipendija (1999.).

Žūriņš veidoja citādāku skolu — atvērtāku jaunajām pasaules mākslas tendencēm, atjaunoja latviešu tautas mākslas ciešu un tiešu līdzdalību mācību procesā, veidojot latvisku lietu pasauli — funkcionālu un skaistu. Viņš radīja skolu ar savu stilu, kuru jau 20. gadsimta septiņdesmitajos gados pazina pasaulē. "Žūriņa skola" — tā to dēvēja sabiedrībā pagājušajā gadsimtā.

2005. gadā saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Sveicam Imantu Žūriņu deviņdesmitajā jubilejā!». *old.design.lv*. Skatīts: 2024-03-19.
2. ↑  Sturme B. Mūs pazina kā lietišķos. Rīgā: Neputns, 2009. ISBN 9789984807546
3. 1 2  «90 gadu jubileju atzīmē mākslinieks un pedagogs Imants Žūriņš». *www.delfi.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-03-19.
4. ↑  «Ordeņa kapitula paziņojums (par apbalvojumiem ar Triju Zvaigžņu ordeni) | Latvijas Valsts prezidenta mājaslapa». *www.president.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-03-19.
**Baltijska** (krievu: *Балтийск*, līdz 1946. gadam **Pillava** (vācu: *Pillau*)) ir ostas pilsēta un rajona centrs Kaļiņingradas apgabalā. Atrodas apgabala rietumos uz Baltijas strēles pie Kaļiņingradas lagūnas savienojuma ar Baltijas jūru. Krievijas Baltijas Kara flotes bāze. Kuģu remonta rūpnīca. Prāmju satiksme ar Sanktpēterburgu, Zasnicu, Klaipēdu, Karlshamnu, Gdiņu. Baltijska līdz ar Kaļiņingradu ir divas vienīgās neaizsalstošās Krievijas ostas Baltijas jūras krastā.

Vēsture
-------

Līdz 1945. gadam Pillava bija Austrumprūsijas sastāvdaļa. Hronikās Pillava tiek minēta jau 1370. gada notikumu sakarā, kad notika Rūdavas (*Ruduau*) kauja starp Teitoņu ordeņa karaspēku un Lietuvas lielkņazisti. Pirms kaujas, kas notika pie Rūdavas pils uz ziemeļiem no Karaļaučiem, Sembas pussalā, Teitoņu ordenis esot pulcējis savu armiju pie "Pilen".  Tiek uzskatīts, ka nosaukumu aizgūts no senprūšu "pils, pile, pille".

Apdzīvotās vietas attīstību veicināja tas, ka 1510. gada 10. septembra vētrā šeit izveidojās jūras šaurums, kas savienoja lagūnu ar Baltijas jūru, kas ļāva tai vēlāk attīstīties kā Karaļauču ostai, jo lagūnas sekluma dēļ lielāki kuģi nevarēja doties tieši uz Karaļaučiem. 1725. gadā Pillavai tika piešķirtas pilsētas tiesības.

1901. gadā tika atklāts kuģojamais Karaļauču kanāls un Pillava zināmā mērā zaudēja savu ekonomisko nozīmi. Otrā Pasaules kara laikā Pillavā bija vācu zemūdeņu bāze. Kad Austrumprūsijā iegāja PSRS karaspēks, Pillava bija ļoti svarīgs vācu iedzīvotāju evakuācijas punkts no Prūsijas.

1945. gada aprīļa beigās ap Pillavu gandrīz pilnībā tika iznīcināta vācu divīzija *Großdeutschland*. Pillava bija pēdējā pilsēta Austrumprūsijā, ko 1945. gada 25. aprīlī ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS 1946. gadā Pilavu pārdēvēja par Baltijsku. 1952. gadā Baltijskā izveidoja Baltijas kara flotes bāzi un tā kļuva par slēgto pilsētu, kurā bija aizliegts uzturēties bez īpašām atļaujām.

Atsauces
--------

1. ↑  «ВСЕРОССИЙСКАЯ ПЕРЕПИСЬ НАСЕЛЕНИЯ 2020 ГОДА». *Q57573219*. Federālais Valsts statistikas dienests.
2. ↑  *Beiträge zur Kunde Preussens*. 1824.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baltijska***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Baltijska enciklopēdijā Мой Город (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kaļiņingradas apgabala pilsētas |
| --- |
|  |
| Kaļiņingradas apgabala ģerbonis | 
Bagrationovska
Baltijska
Čerņahovska
Gurjevska
Guseva
Gvardeiska
**Kaļiņingrada**
Krasnoznamenska
Laduškina
Mamonova
Ņemana
Ņesterova
Ozjorska
Pioņerska
Poļeska
Pravdinska
Primorska
Slavska
Sovetska
Svetlogorska
Svetlija
Zeļenogradska
 | Kaļiņingradas apgabala karogs |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 243193552
* GND: 4634695-8
* NKC: ge764747

 |

 |
**Renovācija** (no latīņu: *renovatio* — atjaunošana) ir uzlabošanas un rekonstrukcijas process, kā arī būves pielāgošana mūsdienu vajadzībām, neizjaucot struktūras integritāti. Parasti izmanto attiecībā uz būvniecības jomu.

Renovācijas darbus var klasificēt šādi:

* kapitālais remonts
* kapitālieguldījumu uzlabojumi jeb uzlabojumi (ēkas rekonstrukcija, iekārtu un sistēmu modernizācija u. c.), kas uzlabo ēkas ekspluatācijas vides kvalitāti
* ēkas paplašināšana, lai palielinātu tās platību
* konservācija, lai uzlabotu ēkas saglabāšanu
* restaurācija, tostarp atjaunošana, lai saglabātu, atjaunotu vai uzlabotu arhitektūras ārējo izskatu

Māju renovācija Eiropas Savienībā
---------------------------------

Eiropas Savienības dalībvalstīs ar bijušo plānveida ekonomiku, kur ir saglabājušās tipiskas komunistiskā perioda daudzdzīvokļu ēkas, tos atjaunošano, pilnībā nomainot iekšējās inženierkomunikācijas, nomainot jumtus un siltinot fasādes, lai palielinātu ēku energoefektivitāti. Tā palielina arī īpašuma vērtību.

### Latvijā

Latvijā ir 13 500 daudzdzīvokļu namu, kas būvēti padomju laikos un kuri būtu jārenovē. Par ēkas renovāciju ir jāvienojas dzīvokļu īpašniekiem, nepieciešams sasaukt dzīvokļu īpašnieku sapulci. Pēc tam ēkai jāveic energoaudits, kurā tiek norādīts, kādi pasākumi būs jāveic, un tad var pieteikties valsts attīstības finanšu institūcijai "Altum". Ja viss ar dokumentiem ir kārtībā, "Altum" aizdos naudu, un aptuveni pusi no izmaksām segs Eiropas Savienība. Galvenā prasība, kas jāsasniedz, saņemot ES finansējumu, ir primārās enerģijas patēriņa samazināšana mājai vismaz par 30%. Vidējais enerģijas patēriņa ietaupījums esot apmēram 50—60% — labākajām mājām par 65%, sliktākajām ap 40%.

Galerija
--------

* Dzīvojamā māja IgaunijāDzīvojamā māja Igaunijā
* Prāga, ČehijaPrāga, Čehija
* Salaspils dzelzceļa stacijaSalaspils dzelzceļa stacija

Skatīt vēl
----------

* Energoefektivitāte
* Restaurācija

Atsauces
--------

1. ↑  ««Dziļā renovācija» – kā padomju daudzdzīvokļu ēkas siltina un atjauno Igaunijā». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-05.
2. ↑  «Ēku renovācija turpinās, par tās nepieciešamību šaubu nav». *LA.LV* (latviešu). Skatīts: 2023-10-05.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Renovācija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh95001935
* GND: 4126531-2

 |

 |
**Beness Aijo** (dzimis 1979. gada 8. jūnijā Rēzeknē) ir Latvijā dzimis Nacionālboļševiku partijas aktīvists un kaujinieks, kas piedalās Krievijas karā pret Ukrainu un kopš 2022. gada ir Krievijas pilsonis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1979. gada 8. jūnijā Rēzeknē jauktā krievu un ugandiešu ģimenē. Viņa tēvs esot bijis lauksaimniecības un bioloģijas zinātnieks, kurš papildinājis zināšanas Maskavā un Rīgā, bet atgriežoties Ugandā smagi saslimis un nomiris.

Mācījās Rēzeknes 2. vidusskolā, līdz 2001. gadam studēja bioloģiju Latvijas Universitātē.

Piedalījās akcijā pie Valsts prezidenta pils, dedzināja Latvijas vēstures grāmatu, uz nama sienas rakstīja aicinājumu iznīcināt Ministru prezidentu Andri Šķēli, par ko sodīts nosacīti. Lestenes Brāļu kapos piketēja pret fašisma atdzimšanu, bet pie Lietuvas vēstniecības Rīgā — pret Lietuvas cūku audzētāju politiku, piedalījās protesta mītiņos pret Latvijas skolu reformu.

2005. gadā viņu arestēja par provokācijas gatavošanu Džordža Buša vizītes laikā Latvijā, administratīvi sodīts ar piecām aresta dienām. Vēlāk notiesāts uz 9 mēnešiem cietumā par aicinājumu vardarbīgi mainīt Latvijas politisko sistēmu. Pēc piecu ar pusi mēnešu ieslodzījuma atbrīvoja cukura diabēta dēļ un viņš pārcēlās uz dzīvi Londonā. Viņš strādāja par celtnieku Hītrovas lidostā un piedalījās politiskajos mītiņos, iestājās Lielbritānijas Komunistiskajā partijā.

2013. gadā dzīvoja Palestīnā, bet Krimas aneksijas laikā 2014. gadā B. Aijo devās uz Krimu, piedalījās prokrieviskās demonstrācijās Donbasā, kur Ukrainas varas iestādes viņu arestēja un deportēja uz Latviju. 2015. gadā Aijo aizbēga no Latvijas un piedalījās Donbasa karā, izplatīja uzsaukumu, kurā draudēja kopā ar saviem cīņu biedriem atgriezties Latvijā, izveidot Latgales tautas atbrīvošanas kustību un galu galā uzcelt tur sociālismu.

2020. gadā viņš ar Doneckas Tautas Republikas pasi ieceļoja Krievijā, kur saņēma politisko patvērumu un pievienojās Krievijas Federācijas Komunistiskajai partijai. 2021. gada 17. maijā Latvijas tiesa atzina prombūtnē esošo Aijo par vainīgu aicinājumā uz vardarbīgu valdības gāšanu, Latvijas neatkarības likvidāciju un Latvijas teritoriālās vienotības graušanu, piespriežot divu gadu un sešu mēnešu cietumsodu.

2022. gadā iesaistījās kā kaujinieks Krievijas karā pret Ukrainu. Rudenī izplatījās informācija, ka B. Aijo ir gājis bojā karadarbībā, tomēr vēlāk informācija tika atspēkota. Drīz pēc tam B. Aijo apliecināja, ka ieguvis Krievijas pilsonību.

Atsauces
--------

1. ↑  Melnādainais latgalietis rigaslaiks.lv, 2000. gada februāris
2. ↑  Kopš bērnības ar sociālisma idejām diena.lv 2005. gada 30. novembrī
3. ↑  latgalesdati.du.lv
4. ↑  Nacionālboļševikam Aijo par aicinājumiem likvidēt Latvijas neatkarību piespriež 2 gadus cietumā lsm.lv 2021. gada 17. maijā
5. ↑  «Beness Aijo tomēr esot sveiks un vesels - no viņa saņemta vēstule (+VIDEO)». *vs.lv* (krievu). Skatīts: 2022-11-22.
6. ↑  «Beness Aijo kļuvis par Krievijas pilsoni. PMLP vērtēs Latvijas pilsonības atņemšanu viņam». *LA.LV* (latviešu). Skatīts: 2022-12-01.
**Jevdokija Jusupova** (vācu: *княжна Евдокия Борисовна Юсупова*, 1743–1780) bija Kurzemes un Zemgales hercogiene, hercoga Pētera otrā sieva.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1743. gada 16. maijā Maskavā kņaza Borisa Jusupova (1695—1759) un viņa sievas Irinas, dzimušas Zinovjevas (1718—1788), ģimenē kā vecākā meita. Viņas tēvs bija cēlies no Nogaju ordas valdnieku dzimtas, ķeizarienes Elizabetes Petrovnas valdīšanas laikā viņu 1749. gadā iecēla par Pēterburgas ģenerālgubernatoru.
1774. gada 6. martā ķeizariene Katrīna II izprecināja Jevdokiju Kurzemes un Zemgales princim Pēterim Bīronam. Bērnu viņiem nebija, pēc diviem gadiem viņa aizbrauca Pēterburgu, lai 1776. gada 18. oktobrī piedalītos ķeizara Pāvila I laulību ceremonijā un atpakaļ Jelgavā vairs neatgriezās. 1777. gadā ķeizariene viņu apbalvoja ar Svētās Katrīnas ordeni.

1778. gada 27. aprīlī viņas laulība ar hercogu Pēteri tika šķirta, Katrīna II piespieda viņam maksāt 50 000 rubļu lielu pensiju.

Mirusi 1780. gada 19. (8.) jūlijā Pēterburgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Русский биографический словарь А. А. Половцова. Санкт-Петербург/Москва: 1896—1918