recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heiki Vesterinens** (somu: *Heikki Markku Julius Westerinen*; dzimis 1944. gada 27. aprīlī, Helsinkos) ir Somijas starptautiskais lielmeistars šahā (1975).

Šahista karjera
---------------

Kā oriģināla un kombinacionāla stila spēlētājs ātri izvirzījies par vienu no labākajiem Somijas šahistiem. Sešpadsmit gadu vecumā kļuvis par nacionālo meistaru. 1967. gadā FIDE viņam piešķir starptautiskā meistara nosaukumu, bet 1975. gadā - starptautiskā lielmeistara nosaukumu. Četras reizes ir izcīnījis Somijas čempiona šahā nosaukumu (1965, 1966, 1968, 1970). Vesterinens ir absolūts Somijas rekordists, 19 reizes piedaloties nacionālās izlases sastāvā Pasaules šaha olimpiādēs (1962-1996, 2006). Divas reizes olimpiādēs ir izcīnītas godalgotās vietas pie 2. galdiņa - 2. vieta 1964. gadā (+11, =4, -2) un 3. vieta 1966. gadā (+12, =5, -3). Spēlējis arī šaha turnīros Latvijā: 1978. gadā Jūrmalas starptautiskajā šaha turnīrā un 1990. gadā Latvijas 1. atklātajā šaha čempionātā. Pēc izglītības ir matemātikas skolotājs.

Atsauces
--------

1. ↑  Suomen mestaruudet
2. ↑  16th Chess Olympiad: Tel Aviv 1964
3. ↑  17th Chess Olympiad: Havana 1966
4. ↑  International Tournament Yurmala 2-24.6.1978

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 284712088
* ISNI: 0000 0003 9095 7561

 |

 |
**Sirta** (arābu: سرت) ir pilsēta Lībijā, tā atrodas pusceļā starp Tripoli un Bengāzī Vidusjūras Sirtas līča krastā. 20. gadsimta sākumā itāļi izveidoja apmetni vietā, kur atradās 19. gadsimtā Osmaņu celts cietoksnis.

Vēsture
-------

Pilsēta savu uzplaukumu piedzīvoja pēc Otrā pasaules kara. Sirtā piedzima bijušais Lībijas diktators Muammars Kadāfi. Kad 1969. gadā Muammars Kadāfi sagrāba varu Lībijā, viņš sāka pilsētas atjaunošanu un investēja lielus līdzekļus pilsētas sakopšanā. Pēc 1988. gada lielākā daļa valdības ēku un Lībijas parlaments tika pārvietots no Tripoles uz Sirtu.

Lībijas pilsoņu kara laikā Sirta bija Kadāfi uzticīgo spēku pēdējais nocietinājums, kurā 2011. gada 20. oktobrī Kadāfi gāja bojā. Kauju laikā Sirta smagi cieta un daudzas ēkas tika iznīcinātas, tomēr sešus mēnešus pēc kara, gandrīz 60 000 iedzīvotāju (70%) bija atgriezušies pilsētā.

2015. gada februārī pilsētu ieņēma *Ansar al-Sharia*, kas tiek uzskatīts par Islāma valsts atzaru. No 2016. gada augusta līdz decembrim ASV kara aviācija veica uzlidojumus kaujinieku ieņemtajai pilsētai, līdz ANO atbalstītās Lībijas valdības karaspēkam izdevās pārņemt šo pilsētu savā kontrolē.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Gazetteer». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. decembrī. Skatīts: 2015. gada 22. martā.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 24. decembrī. Skatīts: 2011. gada 22. oktobrī.
3. ↑  Dobbs, L. (16 April 2012). Libya: Displaced Return to Rebuild Gaddafi's Hometown — Face Needs? allAfrica. Accessed 22 April 2012
4. ↑  ASV pārtrauc militāro operāciju Lībijā Aigars Smiltnieks lsm.lv, 2016. gada 21. decembrī

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sirta***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 148108761
* LCCN: no2005088189
* GND: 7757490-4
* SUDOC: 121076733

 |

 |
Latvijas dzelzceļu shēma 1938. gadā
**Dzelzceļa līnija Ogre—Laubere** bija šaursliežu (600 mm) mežu dzelzceļa līnija. To uzbūvēja 1932. gadā ērtākai baļķu izvešanai no lielajiem mežu masīviem Ogres apkārtnē. Līnijas garums bija 37,2 km. Līnija sākās Ogres stacijā, sliežu ceļa garums līdz Kalniņu mājām bija 31,0 km, Ventas atzarojuma garums bija 9,3 km, bet Struņķu atzarojuma — 1,3 km. Līnijā bija 71 koka tilts. Līnijas kopējais sliežu ceļu garums kopā ar apbraucamajiem un staciju ceļiem bija 41,6 km, un tā bija garākā 600 mm (lauku platuma) mežu dzelzceļu līnija Latvijā. Tāpat kā līnija Inčukalns—Allaži, šī līnija nebija saistīta ar citiem 600 mm platuma dzelzceļiem; tā pieslēdzās platsliežu dzelzceļam Ogres stacijā.

20. gadsimta 30. gadu sākumā Eiropu pārņēma saimnieciskā krīze, kas veicināja bezdarba pieaugumu lielpilsētās. Latvijas Tautas labklājības ministrijas vadībā tika nolemts izbūvēt vairākus meža dzelzceļus ar 600 mm platumu, kuru būvniecībā tika piesaistīti pilsētu bezdarbnieki. Tādā veidā laika posmā no 1932. līdz 1934. gadam tika uzbūvēti arī meža dzelzceļi Ogre—Laubere un Inčukalns—Allaži, kas kalpoja vienīgi meža materiālu izvešanai.

Otrā pasaules kara laikā abas dzelzceļa līnijas Ogre—Laubere un Inčukalns—Allaži gar Annasmuižu (Juglu) tika savienotas Augšciema stacijā (kartē fiksēta situācija 1938. gadā, kad šāda savienojuma nebija). Tā rezultātā tika izveidota jauna kokmateriālu pārkraušanas vieta platsliežu dzelzceļa vagonos, kuru ierīkoja maznoslogotās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas Augšciema stacijā. Pēc nostāstiem, pa šo šaursliežu dzelzceļu tikuši arī pārvadāti karavīri. Mūsdienās vēl tagad Mazās Juglas upē saglabājušies daži dzelzceļa koka tilta pāļi.[*nepieciešama atsauce*] Kara beigās visa 600 mm dzelzceļu sistēma no Ogres līdz Inčukalnam tika iznīcināta.

Pēc kara, attīstoties saimniecībai, tika jūtami paplašināti, uzlaboti autoceļi Rīga—Ērgļi un jo sevišķi autoceļš Jugla—Turkalne—Ogre, kurš trīsdesmitajos gados bija piemērots tikai braukšanai ar zirgu pajūgiem.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas dzelzceļi 1918-1938*. Rīga : Valsts dzelzceļu izdevniecība, 1938, 496.—497. lpp.
2. ↑  Toms Altbergs, Andris Biedriņš, Dainis Punculs, Artūrs Tukišs. *Lauku platuma dzelzceļi. Mazbānītis de facto*. Ventspils muzejs, 2017, 80. lpp. ISBN 978-9934-8600-3-4
3. ↑  Toms Altbergs, Andris Biedriņš, Dainis Punculs, Artūrs Tukišs. *Lauku platuma dzelzceļi. Mazbānītis de facto*. Ventspils muzejs, 2017, 95. lpp. ISBN 978-9934-8600-3-4
4. ↑  Toms Altbergs, Karīna Augustāne, Ieva Pētersone. *Dzelzceļi Latvijā*. Rīga : Jumava, 2009, 175. lpp. ISBN 978-9984-38-698-0
Spiedienu mēra, ceļoties dzīvsudraba šķidrumam graduētā traukā
**Dzīvsudraba staba milimetrs** (mm Hg, dz. st. mm) ir ārpussistēmas spiediena mērvienība, ko lieto meteoroloģijā atmosfēras spiediena mērīšanai, medicīnā asinsspiediena mērīšanai un citur. Viens dzīvsudraba stabiņa milimetrs ir aptuveni vienāds ar 133,3223684 paskāliem; normālais atmosfēras spiediens, jeb 760 dzīvsudraba stabiņa milimetri vienādi ar 101 325 paskāliem jeb 1013,25 hektopaskāliem lielu atmosfēras spiedienu. Agrāk izmantoja arī citu metodi: dzīvsudraba stabs ar augstumu 1 mm un blīvumu 13,5951×10³ kg/m³ pie brīvās krišanas paātrinājuma 9,80665 m/s². Atšķirība starp šiem diviem lielumiem ir tikai 0,000014%. 

Dažreiz izmanto arī ūdens staba milimetrus (1 mm Hg = 13,5951 mm H2O). ASV un Kanādā izmanto arī dzīvsudraba staba collu (in Hg). 1 in Hg = 3,386389 kPa pie 0 °C temperatūras. 

*Spiediena mērvienības*|   | Paskāls(Pa) | Bārs(bar) | Tehniskā atmosfēra(at) | Fiziskā atmosfēra(atm) | Dzīvsudraba staba milimetrs(dz. st. mm; mm Hg; Torr) | Ūdens staba metrs(ūd. st. m; m H2O) |
| 1 Pa | ― |  10−5 |  10,197×10−6 |  9,8692×10−6 | 7,5006×10−3 |  1,0197×10−4 |
| 1 bar |  105 | ― |  1,0197 |  0,98692 |  750,06 |  10,197 |
| 1 at |  98066,5 |  0,980665 | ― |  0,96784 |  735,56 |  10 |
| 1 atm |  101325 |  1,01325 |  1,033 | ― |  760 |  10,33 |
| 1 mm Hg |  133,322 |  1,3332×10−3 |  1,3595×10−3 |  1,3158×10−3 | ― |  13,595×10−3 |
| 1 m H2O |  9806,65 |  9,80665×10−2 |  0,1 |  0,096784 |  73,556 | ― |
**Stīvens Ročs** (angļu: *Stephen Roche*; dzimis 1959. gada 28. novembrī) ir bijušais profesionālais Īrijas šosejas riteņbraucējs. Savā 13 gadus ilgajā profesionāļa karjerā viņš labākos panākumus guva 1987. gadā, kļūdams tikai par otro riteņbraucēju, kurš sezonas laikā izcīnījis uzvaras trijās nozīmīgās sacensībās — *Tour de France* un *Giro d'Italia* daudzdienu sacensībās, kā arī Pasaules čempionāta grupas braucienā. Roča karjera sakrita ar cita viņa tautieša Šona Kellija panākumu gadiem.

Lai arī Ročs bija viens no savas paaudzes labākajiem braucējiem un viņam piemita īpaši izkopts pedalēšanas stils, viņš cieta no ceļgala savainojumiem un pēc 1987. gada vairs nepiedalījās cīņā kopvērtējuma uzvaru Lielajās tūrēs. Karjeras laikā viņš izcīnīja 58 uzvaras profesionālās sacensībās. Visas no tām joprojām ir spēkā, lai arī Ročam ir izvirzītas apsūdzības EPO lietošanā viņa karjeras beigu daļā.

Personīgā dzīve
---------------

Ročs dzīvo Antibā Azūra krastā. Viņš joprojām ir iesaistīts sportā, organizējot riteņbraukšanas nometnes Maļorkā, organizējot sacensības un strādājot par riteņbraukšanas komentētāju *Eurosport*.

Ročam ir četri bērni no bijušās sievas Lidijas; abi izšķīrās 2004. gadā. Viens no dēliem, Nikolass Ročs, šobrīd ir profesionāls riteņbraucējs un uzvarēja 2009. gada Īrijas čempionātā grupas braucienā.

Stīvena brālis Lorenss Ročs arī bija profesionāls riteņbraucējs, kurš 1991. gadā vienīgo reizi piedalījās *Tour de France*. Viņi abi bija komandas biedri *Ton Ton Tapis* komandā.

Roča brāļadēls Denjels Mārtins arī ir profesionāls riteņbraucējs, 2008. gada Īrijas čempionātā grupas braucienā.

2008. gadā Ročs noskrēja Ņujorkas maratonu ar rezultātu 4:21:09.

2022. gadā viņš tika atzīts par vainīgu apsūdzībās par sava Spānijā reģistrētā uzņēmuma līdzekļu lietošanu personīgiem mērķiem 730 000€ apjomā.

Sasniegumi lielajās tūrēs
-------------------------

| Lielā tūre | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rozā krekls ***Giro d'Italia*** | — | — | — | IZST | **1** | — | 9 | — | — | — | 9 |
| Dzeltenais krekls ***Tour de France*** | 13 | 25 | **3** | 48 | **1** | — | IZST | 44 | IZST | 9 | 13 |
| Sarkanais krekls ***Vuelta a España*** | — | — | — | — | — | — | — | — | — | 14 | — |

Piezīme: IZST — izstājās

Atsauces
--------

1. ↑  «Stephen Roche found guilty of fraud, ordered to repay €730,000». *CyclingTips* (angļu). 2022-05-02. Skatīts: 2022-05-02.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stīvens Ročs***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *The Sport.org* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
* Oficiālie *Tour de France* rezultāti
* Stīvena Roča velonometne Maļorkā
* Stīvena Roča labdarības velobrauciens

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 54947300
* LCCN: n90610005
* ISNI: 0000 0000 6677 6945
* GND: 118941852
* SUDOC: 171805275

 |

 |
***Chevrolet*** (IPA: [ʃɛvrəˈleɪ]) ir ASV autoražotāja *General Motors* (*GM*) meitas uzņēmums. Dibināts 1911. gadā.

*Chevrolet* automašīnas tiek pārdotas visa pasaulē, izņemot Okeāniju, kur *GM* pārstāv meitas uzņēmums Austrālijā *Holden*. Ar *Chevrolet* zīmolu tiek ražoti plaša klāsta transportlīdzekļi, sākot no kompaktklases līdz pilna lieluma vieglajām automašīnām, apvidus mašīnām un vidēja izmēra kravas mašīnām.

*Chevrolet Volt* un *Chevrolet Cruze Eco*

Vēsture
-------

1911. gada 3. novembrī Šveices auto sacīkšu braucējs un autobūves inženieris Luijs Ševrolē (*Louis Chevrolet*) ar Viljamu Durantu (*William C. Durant*) un investoriem Viljamu Litlu (*William Little*), Džeimsu Vaitingu (*James H. Whiting*) un Edvinu Kempbelu (*Edwin R. Campbell*) Detroitā dibināja uzņēmumu *Chevrolet Motor Company*. Durants bija *General Motors* līdzdibinātājs un viens no vadošām personām, bet, tā kā *GM* cieta zaudējumus, akcionāri 1910. gadā Durantu uz pieciem gadiem atbrīvoja no vadības. Durants izmantoja autobraucēja Ševrolē reputāciju, lai izveidotu jaunu autobūves uzņēmumu. Pirmā rūpnīca tika izvietota Flintā, Mičiganā. Ražošana sākta 1913. gadā.

Luijam Ševrolē radās domstarpības ar Durantu, un 1914. gadā viņš uzņēmuma kapitāldaļas pārdeva Durantam. 1916. gadā *Chevrolet* bija kļuvis pietiekami ienesīgs, lai Durants spētu izpirkt *General Motors* kontrolpaketi. 1917. gadā Durants kļuva par *General Motors* prezidentu. 1918. gada 2. maijā *Chevrolet* tika pievienots *GM* kā atsevišķs meitas uzņēmums.

*Chevrolet* lielākais konkurents ilgus gadus bija *Ford*.
Sākot ar 1919. gadu *GMC* komerciālās kravas mašīnas sāka izlaist ar *Chevrolet* marku, kā arī *Chevrolet* pasažieru mašīnām un vieglajām kravas mašīnām sāka izmantojot vienu šasiju. Pēc tam, kad 1928. gadā *Chrysler Corporation* izveidoja zemo cenu automašīnu marku *Plymouth*, *Chevrolet*, *Ford* un *Plymouth* saka saukt par "zemo cenu trijnieku".

1950. un 1960. gados *Chevrolet* izlaida vairākus unikālus modeļus, kas ietekmēja automobiļu tirgu. 1953. gadā izlaists rodsters *Corvette*, kas bija divvietīgs sporta auto ar siklaškiedras virsbūvi. 1957. gadā izlaists dzinējs ar degvielas iesmidzināšanu. 1960. gadā izlaists *Corvair* ar aizmugurē izvietotu gaisa dzesētu dzinēju. 1963. gadā desmitā daļa ASV pārdoto automašīnu bija *Chevrolet*.

2005. gadā *General Motors* atsāka *Chevrolet* automašīnu pārdošanu Eiropā, ražotas Dienvidkorejas rūpnīcā *GM Daewoo*. No 2007. līdz 2010. gadam *Chevrolet* piedzīvoja ekonomiskas grūtības, bet *GM* sāka izstrādāt degvielas taupīgākas mašīnas, lai konkurētu ar citiem autoražotājiem.
2013. gadā *GM* paziņoja, ka 2016. gadā Eiropā tiks pārtraukta *Chevrolet* zīmola automašīnu pārdošana, izņemot *Camaro* un *Corvette*.

2016. gadā izlaists elektromobilis *Chevrolet Bolt EV*.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Chevrolet*** |

* *Chevrolet* vietne
Šis raksts ir par ezeru Rēzeknes novadā. Par citām jēdziena **Salājs** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Salājs** (arī **Solojs**, **Soloja ezers**, **Solovja ezers**, **Solovju ezers**, **Solovejas ezers**) ir caurteces ezers Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā uz robežas ar Krāslavas novada Andrupenes pagastu. Ietilpst Rāznas nacionālā parka teritorijā. Ļoti izrobota ezerdobe, līkumota krasta līnija (tās garums 14,6 km). Ezera rietumu galu, kas atdalīts ar 10 m platu caurteci, sac par Mazo Soloju. Ezerā 10 ar krūmiem apaugušas salas ar kopējo platību 9,1 ha. Krasti zemi, lēzeni, slīpi. Dibens dūņains, mālains, vietām akmeņains, siekstains. Cauri ezeram tek Maltas upe, kas augšpus Salāja līdz Lielajam Iļzam saucas par Mostovuhu. Ietek deviņi strauti. Ezera rietumu galā Milkas pilskalns. Ir peldvieta.

Makrofīti: niedres, meldri, kosas, lēpes, ūdensrozes, glīvenes, raglapes. Mīt asaris, līdaka, rauda, plaudis, līnis.

Atsauces
--------

1. ↑  ezeri.lv
2. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
Braslavas apriņķis Viļņas vojevodistes kartē.
**Braslavas apriņķis** (poļu: *powiat brasławski*) bija Polijas Otrās republikas teritoriāla vienība, ko izveidoja Poļu-padomju kara laikā 1919. gada 31. oktobrī poļu karaspēka ieņemtajās Kauņas guberņas un Kurzemes guberņas teritorijās. 1919. gadā pirmais apriņķa vecākais bija Latgales muižnieks Bogdans Šahno. 
1920. gada jūlijā sešus bijušos Ilūkstes apriņķa pagastus (1,5 tūkstošus km²) atdalīja no Braslavas apriņķa un atkal iekļāva Latvijā.

1922. gadā Braslavas apriņķi iekļāva Viļņas apgabalā izveidotās un starptautiski neatzītās Viduslietuvas Republikas, tad Viļņas Zemes sastāvā. 1926. gada 1. janvārī Braslavas apriņķim pievienoja 8 gminas no Dzisnas apriņķa, 20. janvārī Braslavas apriņķi iekļāva jaunizveidotās Viļņas vojevodistes sastāvā.
Pēc Polijas kampaņas 1939. gadā to pievienoja Baltkrievijas PSR un 1940. gadā pārdēvēja par Braslavas rajonu.

Gminas (pagasti )
-----------------

Braslavas apriņķa gminas. Tumšāka krāsa nozīmē lielāku poļu minoritātes īpatsvaru (1929).
* Braslavas gmina (*Brasław*)
* Drūkšu gmina (*Dryświaty, Drūkšiai, Дрысвяты*)
* Opsas gmina (*Opsa, Apsas, Опса*)
* Pļusu gmina (*Plusy, Pliusos, Плюсы*)
* Rimšes gmina (*Rymszany, Rimšė, Рымшаны*)
* Slobodku gmina (*Słobódka, Slabada, Слабодка*)
* Smalvas gmina (*Smołwy, Smalvos, Смолвы*)
* Vidžu gmina (*Widze, Vidžiai, Відзы*)

### No Dzisnas apriņķa pievienotās gminas (1926)

* Bainas gmina (*Bohiń, Baina, Богіна*)
* Jodu gmina (*Jody, Jodai, Ёды*)
* Jaunpagasta gmina (*Nowy Pohost, Новы Пагост*)
* Perebrodjes gmina (*Przebrodzie, Пераброддзе*)
* Drujas gmina (*Drujsk, Друя*)
* Mjoru gmina (*Miory, Miorai, Мёры*)
* Leonpoles gmina (*Leonpol, Лявонпаль*)
* Čeresu gmina (*Czerez, Čeresai, Чарасы*)

Atsauces
--------

1. ↑  P. Łossowski: Łotwa nasz sąsiad. Warszawa: 1990.
**Berta Karlika** (vācu: *Berta Karlik*; dzimusi 1904. gada 24. janvārī, mirusi 1990. gada 4. februārī) bija austriešu fiziķe, pirmā sieviete, kas kļuva par Vīnes Universitātes profesori. Atklājusi 85. ķīmisko elementu astatu dabiskās sabrukšanas procesu produktos.

Biogrāfija
----------

Berta Karlika dzimusi 1904. gadā Vīnē, Austroungārijā. Sākumizglītību apguvusi mājās, iemācījusies franču, angļu un nīderlandiešu valodu, kā arī klavierspēli. No 1919. līdz 1923. gadam mācījusies ģimnāzijā, pēc tam 1927. gadā pabeigusi Vīnes Universitāti (specialitātē fizika un matemātika).

Mācoties universitātē, iesaistījās zviedru fiziķa Hansa Petersona pētnieku grupā Rādija institūtā, strādāja ar scintilāciju skaitītāju. Pēc tam Karlika saņēma stipendiju mācībām no Starptautiskās federācijas sievietēm ar augstāko izglītību. Pēc zinātniskā grāda iegūšanas fizikā strādāja ģimnāzijā, kurā agrāk pati bija mācījusies.

Zinātniskā darbība
------------------

1930. gadā Karlika sāka strādāt Viljama Henrija Brega vadītajā laboratorijā Londonā. Veica pētījumus kristalogrāfijā, izmantojot rentgendifraktometrijas metodes. Kopā ar vēl divām kolēģēm izveidoja sieviešu kristalogrāfijas zinātnieču grupu. Karlika apmeklēja Marijas Sklodovskas-Kirī Rādija institūtu Parīzē. Vēlāk savas dzīves laikā Karlika uzturēja zinātniskos sakarus un sarakstījās ar vairākām zinātniecēm sievietēm, tai skaitā ar pazīstamo austriešu fiziķi Līzi Meitneri.

1931. gadā Karlika sāka strādāt Rādija pētniecības institūtā Vīnē (*Institut für Radiumforschung*). No 1937. gada viņai tika atļauts lasīt lekcijas. Pamazām viņas karjera institūtā attīstījās.

Vienlaicīgi ar darbu institūtā Karlika pievienojās jūras ūdens pētniecības grupai, ko vadīja Hanss Petersons. Viņa nodarbojās ar jūras ūdens urāna piesārņojuma bioloģiskajiem jautājumiem.

Otrā pasaules kara laikā Karlika veica savus nozīmīgākos atklājumus. Viņa atrada 1940. gadā atklātā 85. ķīmiskā elementa astata klātbūtni dabiskās sabrukšanas procesu produktos. Par savu atklājumu Karlika 1947. gadā saņēma Austrijas Zinātņu akadēmijas dibināto Haitingera balvu ķīmijā. 1954. gadā Karlika tika apbalvota ar Vilhelma Eksnera medaļu.

1945. gadā Karlika kļuva par Vīnes Rādija pētniecības institūta pagaidu direktori, bet no 1947. gada **—** par direktori. Šajā amatā viņa nostrādāja līdz 1974. gadam. 1950. gadā Karlika tika apstiprināta par Vīnes Universitātes asociēto profesori, bet 1956. gadā kļuva par pirmo sievieti Vīnes Universitātē, kas ieguvusi profesora vietu (*ordentliche Professur*). 1974. gadā Karlika devās pensijā, tomēr turpināja strādāt institūtā līdz savai nāvei 1990. gadā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Berta Karlik, 1904-1990». cwp.library.ucla.edu.
2. ↑  «Berta Karlik». lise.univie.ac.at.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 311175721
* LCCN: n86856270
* ISNI: 0000 0001 1643 3466
* GND: 134087283
* SUDOC: 165265442
* BNF: cb10907478f (data)
* MGP: 181114
* CiNii: DA08911704

 |

 |
**Brauna** (spāņu: *Base Antártica Brown*) ir Argentīnas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietota Koftrija (Sanavironas) pussalas ziemeļu galā Paradīzes līča piekrastē Danko krastā. 1951. gada 6. aprīlī izveidota kara flotes stacija ar nosaukumu **Almirantebrauna** *(Destacamento Naval Almirante Brown)*. Nosaukta par godu Argentīnas kara flotes pamatlicējam, īru izcelsmes admirālim Giljermo (Viljamam) Braunam. 1964. gada 29. novembrī stacija tika nodota Argentīnas Antarktikas institūtam un 1965. gada 17. februārī tās nosaukums tika mainīts uz Almirantebraunas zinātnisko staciju *(Estación Científica Almirante Brown)*.[1] 1990. gadā stacija tika pārdēvēta tagadējā nosaukumā. Stacija var izmitināt līdz 16 cilvēku komandu.[2]

Stacija tika daļēji iznīcināta ugunsgrēkā 1951. gadā un atjaunota 1952. gadā. Līdz 1959./1960. gada sezonai stacija darbojās nepārtrauktā režīmā, līdz 1964./1965. gada sezonai — kā vasaras stacija, līdz 1984. gadam — vissezonas stacija.[3] Nopietni cietusi ugunsgrēkā arī 1984. gada 12. aprīlī, kad nodega stacijas galvenā ēka. Pēc pēdējā ugunsgrēka funkcionē kā vasaras stacija.

Galvenās izpētes jomas ir meteoroloģija, okeanoloģija, bioloģija, glacioloģija, bioķīmija, bakterioloģija un medicīna.[4]

Atsauces
--------

1. ↑  Fundaciòn Marambio. Estación Científica Almirante Brown
2. ↑  «Intercambio de información. Información Permanente». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 17. maijā. Skatīts: 2013. gada 17. maijā.
3. ↑  SCAR Composite Gazetteer. Coughtrey Peninsula[novecojusi saite]
4. ↑  «Republica Argentina. Plan anual Antártico 2011 científico, técnico y de servicios». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 25. janvārī. Skatīts: 2011. gada 25. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Brauna***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Argentīnas polārstacijas  |
| --- |
|  |
| 
* Baljve
* *Belgrano I*
* Belgrano II
* *Belgrano III*
* Brauna
* Desepsjona
* *Elsvērta*
* Esperansa
* Kamara
* Karlīni
* *Korveta Urugvaja*
* *Livingstona*
* Marambio
* Matjenso
* Melhiora
* Orkadasa
* Petrela
* Primavera
* Sanmartina
* *Sovrala*
* *Tenjente Eskivela*

 |

 |
**Braslavs Rabars** (horvātu: *Braslav Rabar*; 1919. gada 29. septembris, Zagreba — 1973. gada 6. decembris, Zagreba) bija horvātu tautības Dienvidslāvijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

1940. gadā pēc uzvaras Horvātijas čempionātā kļuvis par šaha meistaru. Otrā pasaules kara gados divas reizes piedalījies neoficiālajos Eiropas šaha čempionātos Minhenē. 20. gadsimta 50. gados bijis viens no Dienvidslāvijas labākajiem šahistiem. 1950. gadā FIDE viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Trīspadsmit reizes piedalījies Dienvidslāvijas šaha čempionātos, un 1951. gadā kļuvis par šī turnīra uzvarētāju, bet divus gadus vēlāk izcīnījis sudraba medaļu. Lieliski cīnījies Dienvidslāvijas izlases sastāvā dažādos šaha komandu turnīros. Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies trīs reizes (1950, 1952, 1954). Kļuvis par uzvarētāju komandu un individuālajā vērtējumā 1950. gadā, kā arī izcīnījis 3 bronzas medaļas: 1952. gadā komandu un individuālajā vērtējumā, bet 1954. gadā tikai komandu vērtējumā. Eiropas komandu šaha čempionātā 1957. gadā izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā. 1946. gadā Belgradā palīdzējis savas valsts izlasei uzvarēt šaha Balkaniādē. 1955. gadā iekļuvis starpzonu šaha turnīrā Gēteborgā, kur nospēlējis neveiksmīgi, dalot tikai 14.-15. vietu.

Pēc profesijas bijis žurnālists un daudzus gadus rediģējis Horvātijas šaha žurnālu *Šahovski glasnik*. Daudz darba ieguldījis arī starptautiskā izdevuma *Chess Informator* ("Šaha informators") izdošanā, kurš iznāca Dienvidslāvijā no 1966. gada. Izdevuma vajadzībām izstrādājis oriģinālu šaha atklātņu kodu sistēmu, kas palīdzējusi sakārtot šaha partijas izdevumā. Vēlāk "Šaha atklātņu enciklopēdijā" Rabara kodu sistēma tika pilnveidota un ieguva nosaukumu ECO kods.

Atsauces
--------

1. ↑  Munich (1941)
2. ↑  Munich (1942)
3. ↑  1st Chess Balkaniad (men): Belgrade 1946
4. ↑  «1955 Goteborg Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. maijā. Skatīts: 2015. gada 22. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49056960
* LCCN: no2008172912
* ISNI: 0000 0001 0898 2377

 |

 |
**Valters Kaminskis** (1929. gada 17. novembris — 1997. gada 15. jūnijs) bija latviešu komponists, vairāku populāru Dziesmu svētku dziesmu autors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgā, kalpotāju ģimenē. Bērnībā apguva klavierspēli, 1945. gadā iestājās Jāzepa Mediņa Mūzikas vidusskolas kordiriģentu klasē, pēc tam kompozīcijas un teorijas nodaļā.
1953. gadā V. Kaminskis pabeidza Latvijas Valsts konservatorijas Ādolfa Skultes kompozīcijas klasi. Pēc tam līdz 1958. gadam pasniedza Jāzepa Mediņa Mūzikas vidusskolā Rīgā, vēlāk Alfrēda Kalniņa Cēsu Mūzikas vidusskolā (1961—1965) un Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā (1965—1967).

1953. gadā, vēl būdams konservatorijas students, kļuva par Latvijas Komponistu savienības biedru, vēlāk darbojās tajā kā konsultants. 1950. un 1960. gados Kaminskis daudz uzstājās ar autorkoncertiem. Komponēja mūziku vairākām kinofilmām — Trīs minūšu lidojums (1979), Vakara variants (1980).

Miris 1997. gada 15. jūnijā un apglabāts Cēsu meža kapos.

Galvenie darbi
--------------

*Šis saraksts ir nepilnīgs; Tu vari palīdzēt, to papildinot*.
* Simfonisks tēlojums "Liepnas kauja" (1953)
* Simfoniska svīta "Vasara Latvijā" (1958)
* Simfoniska poēma "Stāsts par mūsdienu cilvēku" (1960)
* Poēma vīru korim ar orķestri "Varoņi dzīvo" (1963), A. Skalbes teksts
* Oratorija "Par tiem, kas ceļā" (1962), O. Vācieša teksts
* "Mūžu mūžos būs dziesma" (1973), I. Ziedoņa teksts

Atsauces
--------

1. 1 2  «Pieminot komponistu Valteru Kaminski». Skatīts: 2016-03-12.
2. 1 2  *Padomju Latvijas mūzikas darbinieki*. Liesma. 1965. 273–276. lpp.
3. 1 2  «Valters Kaminskis — Dziesmotā Latgale». Skatīts: 2016-03-12.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 222126286
* LCCN: nr2005020661
* ISNI: 0000 0003 6099 7597
* BNF: cb14829378f (data)

 |

 |
**Valters Heuers** (igauņu: *Valter Heuer*; 1928. gada 14. jūlijs, Elva, Igaunija — 2006. gada 2. marts, Viljandi apriņķis, Igaunija) bija Igaunijas šahists un literāts.

Šahista karjera
---------------

1960. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā, uzvarot kvalifikācijas mačā G.Fridšteinu — 7½ : 1½ (+6 −0 =3). Igaunijas šaha čempionātos izcīnijis pilnu medaļu komplektu: 1976. gadā zeltu, 1962. gadā sudrabu, 1961. gadā bronzu.
Piecas reizes Igaunijas izlases sastāvā piedalījies PSRS komandu čempionātos — 1953. 1955. 1962. 1963. un 1975. gadā. 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā dalījis 4.—6. vietu.

Literāts
--------

Beidzis Tartu Valsts universitātes igauņu filoloģijas fakultāti un ilgus gadus strādājis par sporta žurnālistu dažādos preses izdevumos. Bijis līdzautors reportāžu grāmatai «Tokija 1964» par 1964. gada Olimpiskajām spēlēm. 1977. gadā plašu Igaunijas sabiedrības ievērību izpelnījās Heuera biogrāfiskā grāmata par igauņu šaha leģendāro lielmeistaru Paulu Keresu — «Meie Keres» («Mūsu Keress»). Monogrāfija piedzīvoja vairākus atkārtotos izdevumus un tulkojumos, bet pats Heuers par to saņēma prestižo Igaunijas Rakstnieku savienības Jūhana Smūla prēmiju (1977). 2001. gadā apbalvots ar Igaunijas Sarkanā Krusta IV klases Nopelnu ordeni.

Atsauces
--------

1. ↑  Classification (master) match - 1960
2. ↑  Championship of Estonia- Haapsalu 2-23.2.1976
3. ↑  Championship of Estonia Tartu 1962
4. ↑  18 Championship of Estonia - 1961
5. ↑  HEUER, VALTER[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Valters Heuers šahista profils vietnē chessgames.com
* Valters Heuers šahista profils vietnē 365chess.com
* Valters Heuers šahista profils vietnē chesstempo.com
* Valters Heuers šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 11106894
* LCCN: n78060185
* ISNI: 0000 0000 2034 0070
* SUDOC: 119589788

 |

 |
**Aisteres muiža** ir ciems Dienvidkurzemes novada Tadaiķu pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļos pie autoceļa V1202 8 km no pagasta centra Lieģiem un 198 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Aisteres muižas *(Aistern)* centru. Aistere vēstures avotos pirmoreiz minēta 1253. gadā. Tagadējais muižas kungu nams celts 19. gadsimtā. Aisteres muižas īpašnieks bija Oto Frīdrihs fon Bērs. Pēc viņa nāves 1734. gada 18. jūnijā par muižas īpašnieku kļuva viņa dēls Ēvalds fon Bērs. Pēc Ēvalda nāves īpašuma pārvaldi uzņēmās viņa atraitne Juliane Eleonora fon Bīlova.

Muižas komplekss ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis. Pils parks veidots ap 1850.—1870. gadiem. Parkā aug Veimuta priedes un dižskabārži.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  S.Rusmanis, I.Viks "Kurzeme". Izdevniecība "Latvijas Enciklopēdija", 1993. gads. ISBN 5-89960-030-6

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tadaiķu pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Aistere
* Aisteres muiža
* **Lieģi**
* Šukteri
* Vārve

 |

 |
Koordinātas: 59°19′20″N 18°05′22″E﻿ / ﻿59.32222°N 18.08944°E﻿ / 59.32222; 18.08944

Kastelholmenas sala.
Kastelletas cietoksnis.
Uz salas.
**Kastelholmena** ir Zviedrijas sala Stokholmas komūnā, kas atrodas Saltšēna līcī centrālajā Stokholmas daļā. Tā ir tipiska arhipelāga sala ar granīta klintīm un stāvām kraujām. Kasterholmena ir pilsētas daļas Šepsholmenas sastāvdaļa, ko ar Šepsholmenu savieno 1880. gadā būvēts Kastelholmenas tilts[1]. 

Kastelholmenas platība ir 3,1 hektārs. Salā atrodas 1846. — 1848. gados celts Kastelletas cietoksnis, 1882. gadā būvēts Karaliskā slidošanas kluba paviljons[2], dzīvojamās ēkas un noliktavu būves. Kastelholmena no 1993. gada atrodas Valsts īpašuma padomes aizsardzībā, ar ko saprot salas aizsardzību un tās attīstību nākamajām paaudzēm[3]. Kastelholmas sala atrodas Karaliskā nacionālā pilsētas parka teritorijā[2].

Vēsture
-------

17. gadsimtā sala bija vieta, kurā tika ražota munīcija, salā atradās ražotne un noliktavas, līdz 1845. gadā eksplodēja šaujampulvera noliktava, kā rezultātā tika uzcelts arhitekta Fredrika Blūma projektētā nocietinājumu cietoksnis jeb Kastelleta[1], pie kuras terases sākotnēji atradās astoņi baterijas kanonādes lielgabali, vēlākos gados atstājot četrus, kas ir saglabājušies un veic savas funkcijas līdz mūsu dienām — ierodoties jūras kuģim, tas tiek sveikts ar zalvēm. No 1640. gada katru rītu virs pils matrozis paceļ Zviedrijas armijas karogu, šī tradīcija ir dzīva joprojām un simbolizē, ka Zviedrija ir brīva valsts, kurai nedraud briesmas no ārvalstīm.

Kastelholmenai agrāk ir bijuši citi nosaukumi — Notholmena, Mazā Bekholmena un Skansholmena, bet no 1720. gada sala tiek saukta par Kastelholmenu. Kastelholmena no 1905. līdz 1934. gadam bija patstāvīga pilsētas daļa. 

Apkārt Kastelholmenai un Šepsholmenai jūrā atrodas kuģu vraku kapsēta, kuru vraku skaits ir lielāks ka 30. Daļa no vraku detaļām tika izmatotas, būvējot piestātnes un Kastelholmenas tiltu.

Ārējās saites
-------------

* www.sfv.se

Atsauces
--------

1. 1 2  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 5. februārī. Skatīts: 2012. gada 5. februārī.
2. 1 2  «Skeppsholmen och Kastellholmen - SFV». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 27. novembrī. Skatīts: 2011. gada 24. jūnijā.
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 7. novembrī. Skatīts: 2007. gada 7. novembrī.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kastelholmena  |
| --- |
|  |
| 
* Kastelholmenas tilts
* Kastelleta
* Slidošanas paviljons

 |

 |
**Kasperi Kapanens** (somu: *Kasperi Kapanen*, dzimis 1996. gada 23. jūlijā) ir somu hokejists, spēle uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Kapanens pārstāv NHL klubu Pitsburgas "Penguins".

Spēlētāja karjera
-----------------

Uzaudzis SM līgas kluba Kuopio "KalPa" sistēmā, laika posmā no 2012. līdz 2015. gadam Kapanens Somijas vadošajā līgā aizvadīja 101 spēli. Pēc 2014.—15. gada sezonas noslēguma pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās NHL kluba Pitsburgas "Penguins" fārmklubam Skrentonas "Penguins". 2015. gada vasarā hokejists tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs", nākamajā sezonā tās sastāvā debitējot NHL. "Maple Leafs" pamatsastāvā hokejists nostiprinājās 2018.—19. gada sezonā, 78 spēlēs atzīmējoties ar 44 rezultativitātes punktiem. 2020. gada augusta nogalē "Maple Leafs" aizmainīja Kapanenu atpakaļ uz Pitsburgas "Penguins".

Somijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
**Kaspars Vanags** (dzimis 1970. gada 20. jūnijā Rīgā) ir latviešu mākslas kritiķis un kurators.

Biogrāfija
----------

K. Vanags ir studējis Berlīnes Brīvajā Universitātē. Londonas Universitātes Kortolda mākslas institūtā ieguvis maģistra grādu mākslas vēsturē ar specializāciju muzeju studijās.

1990. gadā publicējis dzejoļus kopkrājumā "Maniskas" (kopā ar Ievu Rupenheiti un Mārtiņu Tīrumu).

Kopā ar domubiedriem 90. gados izveidoja radošo apvienību "Open", organizējis starpdisciplinārus pasākumus, sadarbojoties ar vizuālās mākslas, elektroniskās mūzikas, jauno mediju mākslas un literatūras pārstāvjiem. Veidojis kritiski sociālus mākslas projektus, meklējot alternatīvas patērētāju sabiedrības kultūrai: "Slaidlugas" (1998), "Subversija pilsētvidē" (2000), "Tējas sēne" (2002). Vadījis mākslas galeriju "Kromme" Berlīnē.

Bijis kurators Latvijas paviljonam 56.Venēcijas mākslas biennālē 2015. gadā — Katrīnas Neiburgas un Andra Eglīša projektam "Armpit". Veidojis izstādes "Šķērssvītra: starp normatīvo un fantāziju" (Laikmetīgās mākslas centrā "kim?", 2015) un "Tev ir pienākušas 1243 ziņas. Dzīve pirms interneta. Pēdējā paaudze" (Latvijas Nacionālajā Mākslas muzejā, 2017).

2015. gadā kļuvis par labdarības fonda *ABLV Charitable Foundation* mākslas programmu vadītāju. Vadījis radošās koncepcijas izstrādi topošajam Latvijas Laikmetīgās mākslas muzejam.

2020. gadā kļuvis par P. Stradiņa Medicīnas vēstures muzeja vadītāju.

Atsauces
--------

1. ↑  Group Show "Retina". Kim.lv.
2. ↑  Mākslas kurators Kaspars Vanags vadīs Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzeju.
**Odveidīgie** jeb **gartaustekleņi** (*Nematocera*) ir viena no divām divspārņu kārtas (*Diptera*) apakškārtām, kas apvieno 7 infrakārtas. Tā ir mazākā divspārņu apakškārta un apvieno apmēram 45 kukaiņu dzimtas, dažādus odus, piemēram, dzēlējodus, trīsuļodus, tīklspārnodus, kā arī knišļus un miģeļus. Salīdzinot ar otru apakškārtu — mušveidīgajiem (*Brachycera*) kukaiņiem, odveidīgie ir primitīvāki, arhaiskāki divspārņi. Mūsdienās to sugu daudzveidība ir samazinājusies, salīdzinot ar aizvēsturi. Odveidīgie kukaiņi pamatā mājo mitrās vietās un galvenokārt ir aktīvi krēslas stundās. Pasaulē daudzas odu sugas pazīstamas dēļ to pārnēsātajām slimībām, no tām bīstamākās ir malārija, dzeltenais drudzis un tropu drudzis. Odi pārnēsā arī encefalīta vīrusu un dzīvniekutu kāpurus.

Kopīgās pazīmes
---------------

Garkājods (*Nephrotoma appendiculata*)
To galvenā pazīme ir pagarināti, tievi taustekļi, kuriem ir 14 posmi. Dažu sugu tēviņiem antenas ir ar matiņiem. Salīdzinot ar mušveidīgajiem kukaiņiem, odveidīgie ir smalkāk būvēti, pagarinātiem ķermeņiem, smalkām, tievām, samērā garām ekstremitātēm un slaidiem spārniem.

Odveidīgo kukaiņu kāpuri ir ūdenī mītoši, un olas tiek dētas gan seklākos, gan dziļākos stāvošos ūdeņos, peļķes ieskaitot. Kāpuriem ir īpaši veidota, labi attīstīta galva un mute, kas, lai barotos, piemērota ūdens filtrācijai. Daudzas sugas vairošanās sezonas laikā veido tēviņu spietus, un konkurence par sapārošanos ir ļoti sīva.

Garākie spārni un kājas ir garkājodiem (*Tipulidae*), to spārnu plētums var sasniegt 65 mm, bet vieni no mazākajiem ir pangodiņi (*Cecidomyiidae*), kuriem daudzas sugas ir mazākas par 1 mm un spārnu plētums nepārsniedz 1,5 mm. Kopumā odveidīgie kukaiņi (izņemot garkājodus) ir mazi vai ļoti mazi kukaiņi, turklāt mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Tēviņu antenas ir skaņas jutīgas, spējot atšķirt savas sugas mātītes spārnu vēdu skaņas frekvenci.

Ne visas odu sugas sūc asinis, turklāt ar asinīm barojas tikai asinssūcēju sugu mātītes, bet tēviņi barojas ar ziedu nektāru. Mātītes no asinīm iegūst olbaltumvielas, kas savukārt nepieciešamas olu attīstībai.

Sistemātika
-----------

Pangodiņi (*Cecidomyiidae*) ir vieni no mazākajiem odveidīgajiem kukaiņiem
*Pamatraksts: divspārņu sistemātika*
**Odveidīgo apakškārta** (*Nematocera*)

* Aksimīdodu infrakārta (*Axymyiomorpha*)
* Dzēlējodu infrakārta (*Culicomorpha*)
* Garkājodu infrakārta (*Tipulomorpha*)
* Kožodiņu infrakārta (*Psychodomorpha*)
* Krastmalodu infrakārta (*Ptychopteromorpha*)
* Resnkājodu infrakārta (*Bibionomorpha*)
* Tīklspārnodu infrakārta (*Blephariceromorpha*)

Atsauces
--------

1. ↑  Nematocera Latreille, 1825
2. 1 2 3 4  Suborder Nematocera (Flies - Order: Diptera)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  The Nematocera :- Mosquitos, Love Bugs etc
4. ↑  «Family Cecidomyiidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. septembrī. Skatīts: 2016. gada 3. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Dziedava: Odveidīgie
* Latvijas Daba: Divspārņi
* How to Identify Flies – Nematocera

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4170641-9

 |

 |
**Odesas Militārā akadēmija** (ukraiņu: *Військова академія м. Одеса*) ir augstākās militārās izglītības iestāde Odesā, Ukrainā.

Militārā akadēmija sagatavo militāros speciālistus bakalaura un maģistra kvalifikācijas līmeņos Ukrainas bruņotajiem spēkiem un citiem militārajiem formējumiem. Akadēmija veic Ukrainas Bruņoto spēku karavīru un darbinieku valodu apmācību, karavīru un zinātniski pedagoģisko darbinieku tālākizglītību, studentu apmācību saskaņā ar rezerves virsnieku apmācības programmu.

Vēsture
-------

Kadetu korpuss (1910)
Militārās akadēmijas kā valsts militārās izglītības sistēmas daļas vēsture aizsākās 1865. gadā dibinātajā Odesas kājnieku skolā. Skolas celtniecība pēc arhitekta Vasilija Maasa projekta sākās 1865. gada beigās un tika pabeigta nākamajā gadā.

Otrais Militārās akadēmijas priekštecis bija Kadetu korpuss, kas tika izveidots 1899. gada 16. aprīlī.

Militārā parāde par godu Moldovas neatkarības 25. gadadienai (2016)
Tikai pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas 1993. gadā tika izveidots Odesas Sauszemes spēku institūts. Institūta izveidi vadīja ģenerālmajors Nikolajs Cibuļenko. Viņš bija arī pirmais Odesas Sauszemes spēku institūta vadītājs. Tomēr tikai 2011. gada 30. jūnijā tika izveidota tagadējā Militārā akadēmija.

Akadēmijas vadītāji
-------------------

1992–1994 — ģenerālmajors Mikola Cibuļenko

2012–2021 — ģenerālmajors Oļegs Huļaks

2022–pašlaik — brigādes ģenerālis Oleksijs Ševčenko

Ievērojami absolventi
---------------------

* Valerijs Zalužnijs — Ukrainas ģenerālis un Ukrainas armijas virspavēlnieks
* Serhijs Šaptala — ukraiņu virsnieks, Ukrainas Ģenerālštāba priekšnieks, ģenerālleitnants
* Oleksijs Arestovičs — blogeris, aktieris, politiskais un militārais komentētājs
* Kirilo Budanovs — Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galvenās izlūkošanas pārvaldes vadītājs, ģenerālmajors

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Odesas Militārā akadēmija***.
**Mortloka salas** (angļu: *Mortlock Islands*) vai **Nomoi salas** (*Nomoi*) ir koraļļu atolu grupa Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī. Salu grupu veido trīs atoli — Satavana, Lukunora un Etala, bet dažkārt tiem pieskaita arī tālāk ziemeļos esošos Namolukas un Losapas atolus un Namas salu. Mortloka salas ir otra apdzīvotākā salu grupa Čūkas pavalstī, tās iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā mortlokiešu un satavaliešu valodās, kas tuvas čūkiešu valodai.

Pirmais no eiropiešiem salas 1528. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Alvaro de Saavedra. 1795. gadā tās no jauna atklāja britu tirdzniecības kuģa *Young William* komanda kapteiņa Džeimsa Mortloka (*James Mortlock*) vadībā ceļā no Austrālijas uz Ķīnu; salas vēlāk tika nodēvētas kapteiņa Mortloka vārdā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mortloka salas***.
**Flotiles admirālis** ir augstākā virsnieka militāra dienesta pakāpe daudzu valstu jūras spēkos. Tā ir ekvivalenta brigādes ģenerāļa pakāpei sauszemes un gaisa spēkos. Šī dienesta pakāpe seko jūras kapteiņa pakāpei, un pēc tās ir kontradmirālis.
Saskaņā ar NATO Standartizācijas līgumu (*STANAG 2116*), šai pakapēi ir NATO OF-6 kods. Flotiles admirālis ir pirmā jūras virsnieku pakāpe, kurai ir savs karogs, tādēļ angliski runājošajās valstīs admirāļus sauc par karoga virsniekiem (*Flag Officers*).

Citās valstīs flotiles admirāļa pakāpes nosaukums ir komodors.

Latvijas Karaflotē līdz 1940. gadam un Latvijas Jūras spēkos līdz 1999. gadam bija tikai viena admirāļa pakāpe. 2000. gadā, ieviešot jauno karavīru formas tērpa nolikumu, šī dienesta pakāpe tika saukta par "komodors", taču vēlāk izdarītas izmaiņas par labu "flotiles admirālim".

Latvijas Jūras spēkos jūras flotiles admirāļa pakāpi piešķir jūras kapteinim ar augstāko izglītību, pēc triju gadu nodienēšanas jūras kapteiņa pakāpē, ja viņš ir beidzis augstākā komandējošā sastāva kursu.[1]

* Flotiles admirāļa karogs Latvijas Jūras spēkos
* Flotiles admirāļa uzplecis Latvijas Jūras spēkos
* Komodora uzplecis Karaliskajā karaflotē (*Royal Navy*)
* Flotiles admirāļa uzplecis Vācijas karaflotē

Atsauces
--------

1. ↑  Pakāpju piešķiršana Archived 2010. gada 15. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. NBS mājaslapā
**Džons Horvuds** (angļu: *John Horwood*) bija 1821. gadā slepkavībā apsūdzēta persona Bristolē, Anglijā. Horvuds bija pirmais cilvēks, kuru pakāra Bristoles Ņugaolas cietumā. Viņa skelets tika saglabāts un ilgu laiku tas atradās Bristoles Universitātes skapī. Skeletam ap kaklu bija karātavu cilpa. Džonu Horvudu apglabāja blakus tēvam 2011. gada 13. aprīlī, tieši 190 gadus pēc viņa nāves soda izpildes dienas.

Horvuds bija astoņpadsmit gadus vecs ogļracis no Henemas, Tomasa Horvuda desmitais bērns.

1820. gadā Horvuds pārtrauca attiecības ar savu draudzeni Elīzu Belsomu. 1821. gadā viņš viņu ieraudzīja ar jaunu draugu un meta tai ar akmeni, trāpīdams Elīzai pa deniņiem. Akmens nodarīja nelielu traumu, bet Bristoles Karaliskajā slimnīcā Dr. Ričards Smits kā diagnozi uzstādīja galvaskausa lūzumu un nolēma operēt. Operācija izraisīja nāvējošu abscesu un četras dienas vēlāk 1821. gada 17. februārī Elīza nomira.

Dr. Smits Horvuda vārdu nodeva policijai. Tiesa notika Bedminsterā, 1821. gada 11. aprīlī un Smits liecināja pret Horvudu. Divas dienas vēlāk Horvudu pakāra un viņa ķermenis tika nodots Dr. Smitam preparēšanai. Smits ķermeni lika nodīrāt un ādu izmantoja, lai iesietu slepkavības lietas papīrus. Šie dokumenti tagad atrodas *"M Shed"* muzejā Bristolē. Uz tiem ir iestrādāts karātavu simbols. Antropodermisko bibliopedžiju piekopa kopš 17. gadsimta un slepkavas ādu bieži šādi izmantoja 17. un 18. gadsimtā grāmatu vai dokumentu iesiešanai.

Smits glabāja skeletu savās mājās līdz savai nāves dienai, kad to nodeva Bristoles Karaliskajai slimnīcai un vēlāk Bristoles Universitātei.

Bēres sarīkoja Mērija Helivela, Horvuda brāļa mazmazmazmazmeita. Zārks bija ar samta drapērijām un to veda ar ratiem viņa nāves laika tradīcijās.

Atsauces
--------

1. ↑  «Burial of man hanged in Bristol in 1821 to take place». *BBC*. 2011. gada 13. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 13. aprīlis.
2. ↑  Rob Cooper. «Funeral for murderer hanged in 1821 after his skeleton is found in Bristol University cupboard». *Daily Mail*, 2011. gada 13. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 13. aprīlis.
3. 1 2 3  «Young man hanged in 1821 gets burial». *United Press International*. 2011. gada 14. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 14. aprīlis.
4. 1 2  «Funeral for lad 190yrs overdue». *Daily Mirror*. 2011. gada 14. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 14. aprīlis.
5. ↑  «Exactly 190 years after Bedminster trial and hanging, John Horton laid to rest». *Bedminster People*. Northcliffe Media Limited. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 19. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 13. aprīlis.
6. ↑  Joanna Briscoe. «New wrinkles on an old subject». *The Guardian*, 2004. gada 17. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 13. aprīlis.
7. ↑  «Hunt after book bound with human skin is found in street». *Yorkshire Post*. 2006. gada 8. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 13. aprīlis.
8. ↑  «Bristol man finally laid to rest - 190 years after his death». *Bristol Evening Post*. 2011. gada 14. aprīlis. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 20. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 14. aprīlis.
**Ostrovviktorija** (krievu: *Остров Виктория*) bija vissezonas PSRS (vēlāk — Krievijas) polārstacija Arktikā. Izvietojusies Krievijai piederošajā Viktorijas salā Barenca jūras ziemeļos. Stacija piederēja Diksonas hidrometeoroloģiskā dienesta pārvaldei.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1959. gada 1. novembrī, pirmais tās vadītājs bija V. Bučins. Stacijas ēkas tika izvietotas salas ziemeļos Kņipoviča ragā vienīgajā no ledus brīvajā salas daļā. Austrumos no stacijas atradās valzirgu kolonija, bet rietumos kopš 1985. gada izvietojās pretgaisa aizsardzības karaspēka radiolokācijas rota. Uz ledus kupola darbojās lidlauks.

1962./1963. un 1967./1968. gada sezonās sakarā ar loģistikas problēmām stacija nedarbojās. Stacija slēgta un iekonservēta 1994. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Виктория, остров, МГ-2
2. ↑  Живая Арктика. Виктория
3. ↑  Самый западный в российской Арктике
*Belkin* galvenais birojs
***Belkin International, Inc.*** ir ASV plaša patēriņa elektronikas ražotājs, kas specializējies savienojamības risinājumos. Uzņēmums ir dibināts 1983. gadā.

Uzņēmumam pieder trīs zīmoli: *Belkin* (mobilo ierīču un datoru aksesuāri), *Linksys* (bezvadu savienojamības iekārtas) un *WeMo* (viedmājokļu iekārtas). Tam ir arī meitas uzņēmums *Phyn*, kas piedāvā ūdens viedās pārvaldības risinājumus mājām.

Vēsture
-------

1983. gada 18. aprīlī Čets Pipkins (*Chet Pipkin*) Kalifornijā, *Playa Vista* dibināja uzņēmumu *Belkin*. Sākumā viņš vecāku garāžā izgatavoja datoru kabeļu komplektus, ko pārdeva vietējiem datoru ražotājiem un izplatītājiem.

2013. gada janvārī tika paziņots, ka *Belkin* no *Cisco Systems* iegādāsies mājas tīklošanas nodaļu, tai skaitā zīmolu *Linksys*. Tādējādi *Belkin* paplašināja mājas maršrutētāju tirgus daļu līdz 30 %.
2013. un 2014. gadā *Belkin* sponsorēja Nīderlandes profesionālo riteņbraukšanas komandu *Belkin Pro Cycling Team*.
2016. gadā *Belkin* un Somijas uzņēmums *Uponor* izveidoja kopuzņēmumu *Phyn*, kas piedāvā ūdens viedās pārvaldības risinājumus.

2018. gadā *Belkin* par 866 miljoniem ASV dolāru tika pārdots Taivānas elektronikas ražotāja *Foxconn* meitas uzņēmumam *Foxconn Interconnect Technology*. Līdz tam aptuveni 95 % uzņēmuma kapitāldaļu piederēja Četam Pipkinam.

2021. gada 13. augustā *Belkin* no *Uponor* iegādājās kopuzņēmuma *Phyn* visas kapitāldaļas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Wealthiest Angelenos: 29. CHET PIPKIN». *www.labusinessjournal.com*. LOS ANGELES BUSINESS JOURNAL. 2017. gada 28. augusts. Skatīts: 2018. gada 26. jūnijs. Wealthiest Angelenos: 29. CHET PIPKIN

Ārējās saites
-------------

* *Belkin* tīmekļa vietne