recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Petra Krupkova** (čehu: *Petra Krupková*; dzimusi 1976. gada 23. aprīlī Kolīnā, bijusi precējusies kā **Petra Mazakova** un **Petra Movsisjana**) ir Čehijas starptautiskā lielmeistare šahā (2000).

Biogrāfija
----------

1990. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Čehoslovākijas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 1992. gadā dalījusi ceturto vietu Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 1993. gadā uzvarējusi Čehijas sieviešu šaha čempionātā, bet gadu vēlāk šajā turnīrā bijusi trešā. 1995. gadā Polijā kopā ar Moniku Bobrovsku dalījusi pirmo vietu Pasaules čempionāta šahā sievietēm zonas turnīrā un izcīnījusi tiesības piedalīties starpzonu turnīrā. 1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 15. vietu. 1996. gadā Ungārijā izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

Pārstāvējusi Čehiju Pasaules šaha olimpiādēs:

* 1996. gadā pie pirmā galdiņa 32. sieviešu šaha olimpiādē Erevānā (+2, =6, -3),
* 1998. gadā pie pirmā galdiņa 33. sieviešu šaha olimpiādē Elistē (+3, =6, -2),
* 2000. gadā pie pirmā galdiņa 34. sieviešu šaha olimpiādē Stambulā (+3, =5, -4),
* 2002. gadā pie otrā galdiņa 35. sieviešu šaha olimpiādē Bledā (+3, =6, -1).

Pārstāvējusi Čehiju Eiropas komandu sieviešu šaha čempionātā:

* 1999. gadā pie pirmā galdiņa 3. Eiropas komandu sieviešu šaha čempionātā Batumi (+2, =3, -1).

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2003. gadā beigusi aktīvās šahistes gaitas.

Personīgā dzīve
---------------

Bijusi precējusies ar Armēnijas šaha lielmeistaru Sergeju Movsisjanu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Historické výsledky MČR žen». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 24. februārī. Skatīts: 2018. gada 6. novembrī.
2. ↑  1995 Kishinev Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Petra Krupková
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Petra Krupková

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Vaids Sakalausks** (lietuviešu: *Vaidas Sakalauskas*; dzimis 1971. gada 2. jūlijā) ir Lietuvas starptautiskais meistars šahā (1998).

Biogrāfija
----------

Beidzis Viļņas pedagoģisko universitāti (1994), pēc specialitātes vēsturnieks. No 1994. līdz 2006. gadam strādājis par Radvilišķu sporta centra šaha treneri. Pazīstamākās viņa audzēknes ir Lietuvas šaha lielmeistares Viktorija Čmilīte un Deimante Daulīte.

Daudzkārtējais Lietuvas vīriešu šaha finālu dalībnieks. Labākais rezultāts Lietuvas čempionātos - bronzas medaļa 2004. gadā. Lietuvas izlases sastāvā 4 reizes spēlējis Pasaules šaha olimpiādēs (1998-2004) un Eiropas komandu šaha čempionātos (1999, 2003-2005, 2011). Labākais sasniegums komandu turnīros ir 1. vieta pie 1. rezerves galdiņa 2004. gada olimpiādē (+5 =2 -0).

Piedalījies starptautiskajā turnīrā "Rīga—2004", kas vienlaicīgi bija 2004. gada Latvijas atklātais šaha čempionāts. 2005. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" ātrspēles turnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vaidas Sakalauskas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 16. augustā. Skatīts: 2013. gada 16. augustā.
2. ↑  LTU-ch\_2004
3. ↑  36th Chess Olympiad: Calvia 2004
4. ↑  «Liepajas Rokade Chess Festival 2005». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 17. augustā. Skatīts: 2016. gada 1. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)
**Fenosa** (sengrieķu: *Φενεός, Φενεάτης, Φενικός*) bija sena pilsēta Grieķijā, Azānijā, Arkādijas ziemeļos, uz dienvidrietumiem no Kilini kalna. Uz dienvidiem no Fenosas atrodas beznoteces karsta baseins, kurš drenējas caur pazemes noteku (*καταβόθρα*) Ladonas upē, un veido seklu ezeru ar periodisku katastrofiski augstu ūdens līmeni. Blakus esošajā Arhajafenosā ir arheoloģijas muzejs.

Vēsture
-------

Par Fenosu rakstīja vēl Homērs, jo fenosieši piedalījās Trojas karā Agapenora, Ankeja dēla vadībā, kurš no Agamemnona dabūja 60 kuģus, lai pārceltos pāri Egejas jūrai. Strabona laikā tas bija nenozīmīgs ciems.

Hērakls dzīvoja Fenosā pie savas vecmāmiņas Laomonas, Guneja meitas un Amfitriona mātes, pēc tam, kad viņu no Tirintas padzina Eirisfejs. Pēc vietējā nostāsta Hērakls uzbūvēja pazemes notekas ūdens novadīšanai no Fenosas līdzenuma. Pēc Pausānija ziņām plūdu laikā Fenosa bija appludināta pilnīgi zem ūdens. Pausānija laikā kalnos bija saglabājušās atzīmes, līdz kādam līmenim bija pacēlies ūdens.

Caur Fenosu tecēja Aroānijas upe, kas ir pazīstama arī kā Olbiosa (*Όλβιος*). Pēc vietējā nostāsta kanālu tai 50 stadiju garumā izraka Hērakls.

Pausānijs piemin Atēnas templi akropolē. Zem akropoles atrodas Ifikla, Hērakla brāļa un Jolaja tēva kaps. Fenosā bija Hermeja templis, bet aiz viņa Mirtila kaps. Fenosas apgabalā atrodas Epita, Elata dēla kaps. Netālu no Fenosas atradās Nonakrisa, gar kur tecēja "Stiksa ūdeņu" strauts. Stāstīja, ka ar šo ūdeni tika indēts Maķedonijas Aleksandrs.

Atsauces
--------

1. ↑  Arcadia // Реальный словарь классических древностей / авт.-сост. Ф. Любкер ; Под редакцией членов Общества классической филологии и педагогики Ф. Гельбке, Л. Георгиевского, Ф. Зелинского, В. Канского, М. Куторги и П. Никитина. — СПб. 1885. — С. 125—126.
**Černausku akmens** jeb **Ezernieku akmens** ir dižakmens, kas atrodas Siguldas novada Allažu pagasta ziemeļu daļā, uz dienvidiem no valsts autoceļa V84 (Inčukalns—Kalējbūņas).

Akmens parametri — garums — 5,20 m, platums — 4,60 m, augstums — līdz 1,70 m, agrākos laikos dedzinātajā virsmā ir neregulārs, maz izteikts iedobums (ap 1x0,5 m). Akmens atrodas līdzenā vietā. Pirms Otrā pasaules kara akmens atradies ganībās, kas aizaugušas, un tagad akmens ir mežā ar vāju pamežu, tāpēc ir labi saskatāms. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados akmenī iekalts vārds "Zaļkalns".

Iespējams, ka rakstītos avotos tas minēts jau 18. gadsimtā. 1739. gada 24. janvārī, pārbaudītājiem izklaušinot Allažu draudzes pērminderi, tas pārbaudītājiem liecināja, ka Allažos esot tāda vieta, kur trīs akmeņi ir cits uz cita uzlikti, un vēl kāda cita, kur atrodas liels akmens. Pie šiem akmeņiem "no zemēm nākušie" zemnieki upurējot. Pārbaudītāju ieteikums bija minētos akmeņus sadrupināt, zemi ap tiem uzrakt. Domājams, ka "trīs akmeņus, citu uz cita uzliktus" apgāzt un sadauzīt bija samērā vienkārši, bet "lielo akmeni" iznīcināt — grūti. Nevar pilnīgi droši apgalvot, ka Černausku akmens būtu tas pats 1739. gadā minētais "lielais akmens", taču dažas norādes par to varētu liecināt (Urtāns, 1985).

Ārējās saites
-------------

* Černausku akmens
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Černausku akmens***.
Šis raksts ir par radiospeciālistu un pasniedzēju. Par citām jēdziena **Jānis Asars** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Jānis Asars** (1895-1978) bija latviešu radiospeciālists, pirmais Latvijas Bruņoto spēku radiotelegrāfa priekšnieks (1919-1920). Latvijas Universitātes ārkārtas profesors, Mehānikas fakultātes dekāns (1940-1941). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgā 1895. gada 26. augustā. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā, no 1913. gada studēja Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas fakultātē. Sākoties Pirmajam pasaules karam, J. Asars 1915. gadā iestājās Harkivas Aleksandra karaskolā, pēc kuras beigšanas 1916. gadā praporščika pakāpē tika komandēts uz Virsnieku radioskolu, kuru beidza 1918. gadā. J. Asars piedalījās Latvijas brīvības cīņās kapteiņa dienesta pakāpē un bija armijas radiotelegrāfa priekšnieks.

Pēc kara beigām 1921. gadā sāka strādāt Latvijas Republikas Pasta un telegrāfa departamentā. Līdztekus studēja Latvijas Universitātē (1919-1922) un ieguva inženiera elektrotehniķa diplomu, piedalījās Latvijas radiotelegrāfa tīkla veidošanā. Bija lektors Kara aviācijas skolā, Latvijas Tautas augstskolā, Rīgas pilsētas tehnikumā un dažādos kursos. Pēc papildināšanās Drēzdenes tehniskajā augstskolā pie profesora H. Barkhauzena (1926) J. Asars kļuva par Latvijas Universitātes docentu (1928) un vecāko docentu (1936). No 1935. gada J. Asars bija arī Elektrotehniskā institūta direktors, žurnāla "Radio" atbildīgais redaktors, LU Padomes loceklis,

Otrā pasaules kara beigās 1944. gada septembrī J. Asars ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur pēc kara beigām strādāja par lektoru Vircburgas Tautas universitātē un arodu pārbaudes komisijas priekšsēdētāju. 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi Kolumbusas pilsētā ASV Indiānas štatā, kur līdz 1966. gadam strādāja radio un televīzijas aparātu ražotnes *Arvin* laboratorijā par kvalitātes kontrolieri, vēlāk par pētīšanas inženieri.

Miris 1978. gada 11. martā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira Nr. 597 (1928)

Darbi
-----

J. Asars uzrakstījis četras grāmatas un publicējis apmēram 50 rakstu radiotehnikas nozarē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sakaru Pasaules enciklopēdiskā laika grāmata». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 26. jūnijā. Skatīts: 2014. gada 14. aprīlī.
2. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr. 262 (17.11.1928), 5.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 22.01.2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305058575
* LNB: 000022515

 |

 |
**Voldemārs Mežaks** (1914—1985) bija latviešu dzelzceļnieks. Otrā pasaules kara beigās iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) organizētajā bēgļu laivu akcijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1914. gada 26. aprīlī Rīgā. Mācījās Rīgas Valsts tehnikumā, strādāja dzelzceļa resorā. Vācu okupācijas laikā bija Ventspils stacijas ceļu meistars, līdztekus darbojās LCP, 1945. gadā kļuva par Ventspils grupas vadītāju.

1945. gada 28. oktobrī Voldemārs Mežaks Rīgā tikās ar no Zviedrijas iesūtītajiem Edgaru Andersonu un Laimoni Pētersonu. Pēc Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas aģenta Vidvuda Šveica nodevības Mežaku 5. novembrī apcietināja. 1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Arturu Arnīti, Jāni Šmitu, Voldemāru Mežaku, Albertu Klibiķi, Ernestu Priedīti sodīja ar brīvības atņemšanu uz 25 gadiem, bet Laimoni Pētersonu – uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs. 
Pēc spaidu darbiem Taišetas Ozerlaga nometnē viņu atbrīvoja 1957. gada jūnijā.

Miris 1985. gada 6. martā Jelgavā, apglabāts Rīgas Pāvila draudzes kapos.

Literatūra
----------

* Pārcēlāji. Mansards, 2021.

Atsauces
--------

1. ↑  "Pāri Jūrai: 44./45." Valentīnes Lasmanes sakārtotā 130 liecinieku atmiņu grāmata (1993)
2. ↑  Čeka pret Latvijas Centrālo padomi Dzintars Ērglis, "Latvijas Avīze" 2005. gada 29. oktobrī
3. ↑  Dzintars Ērglis. Padomju režīma arestētie Latvijas Centrālās padomes aktīvisti un atbalstītāji Latvijas Vēsturnieku komisijas raksti, 19. sējums (2007)
4. ↑  timenote.info
**Olivjē Bereta** (franču: *Olivier Beretta*, dzimis 1969. gada 23. novembrī, Montekarlo, Monako) ir sacīkšu braucējs no Monako, kurš ir piedalījies Formula 1 sacīkstēs, braucot Larrousse komandā. Viņa komandas biedrs bija Ēriks Komā. 10 sacīkstēs neizcīnija nevienu ieskaites punktu un tika nomainīts, kad beidzās sponsoru nauda. Pēc karjeras beigām pievērsās salonautomobiļu sacensībām, kurās guva labu panākumus, taču 2003. un 2004.gadā bija Williams komandas viens no testpilotiem. 

Ir piedalījies arī vienā NASCAR Craftsman Truck Series sacīkstē 1999.gadā, izcīnot 17.vietu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Gads | Komanda | Šasija | Dzinējs | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Vieta | Punkti |
| 1994 | Tourtel Larrousse F1 | Larrousse LH94 | Ford Cosworth HB 3.5 V8 | BRAIzst. | PACIzst. | SMRIzst. | MON8 | ESPIzst. | CANIzst. | FRAIzst. | GBR14 | GER7 | HUN9 | BEL | ITA | POR | EUR | JPN | AUS | **—** | **0** |
Ilustratīvs piemērs modelim, kas veidots Rhino. (Renderēsanas spraudnis Flamingo)
**Rhinoceros** (Rhino) ir savrups, komerciāls uz NURBS balstīts 3D modelēšanas rīks, ko ir izstrādājusi Robert McNeel Associates kompānija. Šo programmatūru plaši lieto industriālajā dizainā, arhitektūrā, jūras flotes dizainā, rotaslietu dizainā, auto dizainā, CAD/CAM, ātro prototipu modeļu sagatavošanai, reversās inženierijas projektos, kā arī multimediju un grafikas dizaina industrijā. 

Rhino specializējas brīvu, neviendabīgu formu un līkņu modelēšanā. Spraudņi, ko attīstījis McNeel ietver Flamingo (raytrace renderēšana), Penguin (foto nereālistiskā renderēšana), Bongo un Brazil (advancētā renderēšana). Vairāk kā 100 citu izstrādātāju spraudņi arī ir pieejami. 
Pieejami arī renderēšanas spraudņi Maxwell Render, V-ray un daudzām citām programmām. Ir arī papildu spraudņi CAM un CNC.

Tāpat kā daudzas citas modelēšanas lietotnes, arī Rhino ir aprīkota ar skriptu valodu, kas balstīta uz Visual Basic valodu, un SDK, kas atļauj lasīt un rakstīt Rhino failus tieši. Rhinoceros 3D ieguvis savu popularitāti arhitektūras dizainā daļēji pateicoties 
Grasshopper spraudnim skaitļošanas dizainam. Daudzi jaunie avangardiskie arhitekti izmanto parametru modelēšanas rīku, piemēram, Grasshopper. 

Rhino pieaugošās popularitātes atslēga ir programmas daudzveidība, daudzdisciplināras funkcijas, maz nepieciešamu priekšzināšanu, relatīvi zemas izmaksas un iespējas importēt un eksportēt vairāk kā 30 failu formātus, kas ļauj Rhino darboties kā „pārveidotājam" starp dizaina un projektēšanas programmām.

Attīstība
---------

Sākotnēji Rhino tika izplatīta kā bezmaksas, slēgtā koda, atvērta beta programma.Tā rezultātā attīstījās plaša lietotāju kopiena, kuru ieguldījums bija atklāti un novērsti defekti, pievienotas jaunas funkcijas. 
Pašreiz Rhino turpina savu attīstību: jaunākā pieejamā ir 4.0 versija, kā arī 5.0 beta versija. Tiek attīstīta arī Mac OS X versija. Rhino īpašnieki var lejuplādēt jaunākās beta versijas un piedalīties attīstības procesā. Bezmaksas izmēģinājuma versijas ir pieejamas lejuplādēšanai.

Failu formāts
-------------

Rhino failu formāts (.3DM) ir noderīgs, lai apmainītos ar NURBS ģeometriju. Rhino attīstītāji ir uzsākuši atvērtā NURBS iniciatīvu, lai nodrošinātu datorgrafikas programmatūras lietotājiem rīkus, kas ļauj precīzi pārvietot 3D ģeometriskos modeļus starp lietotnēm. Atvērtā koda rīkkopa openNURBS ietver 3D failu formātu specifikāciju, dokumentāciju, kodu bibliotēku un un NET2.0 mezglus, lai lasītu un rakstītu faila formātu atbalstītajās platformās (Windows, Windows x64, Mac un Linux).

Skatīt arī
----------

3D modelēšana  

NURBS  

Brīvformu virsmas modelēšana

Atsauces
--------

* Rhino 4.0 - Robert McNeel & Associates (Rhino 4.0)
* "AEC Magazine - Rhino Grasshopper"
* Rhino 4.0 Service Release 9 Now Available
* Modeling tools for designers Archived 2012. gada 17. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Kompānijas oficiālā mājaslapa
* Oficiālais blogs
* Rhino vēsture
Senās Igaunijas zemes 13. gadsimta sākumā. Ridalas zeme kartē apzīmēta kā Lēnes zeme (*Läänemaa*).
Senās Igauņu zemes karte Latviešu Indriķa laikā (Matīss Siliņš, 1890).
**Ridala** (igauņu: *Ridala*, latīņu: *Rotalia*) bija senās Igaunijas zeme līdz 13. gadsimta sākumam, kuras teritoriju tagad aizņem Lēnes apriņķis ar galvaspilsētu Hāpsalā. Kā galvenais Ridalas pilskalns Indriķa hronikas tekstā minēta Lihula.

### Ridala kā Vīkas sastāvdaļa

Latīņu tekstos Ridalas un Sontaganas zemes apzīmētas kā "Terra Maritima", atbilstoši tam vācieši Ridalu un Sontaganu dēvēja par Vīku (*Wiek*) jeb "Piejūras zemi". Agrāk šis vietvārds lietots arī latviešu valodā Igaunijas rietumdaļas apzīmēšanai.

Vēsture
-------

Pirmais krusta karagājiens uz Ridalu notika 1214./1215. gada ziemā pēc Rīgas krustnešu aicinājuma. Tajā piedalījās ap 3000 krustnešu un ap 3000 viņu sabiedroto Gaujas un Daugavas līvu un letu, ko vadīja Tālivalža dēli, kā arī Zobenbrāļu ordenis. Līvi sākotnēji mēģināja novirzīt karagājienu pret kuršiem, bet tas viņiem neizdevās. Karagājiens notika caur bīskapam pakļauto Metsepoles novadu un Sontaganas novadu uz vēl nepakļautajiem Ridalas un Rotelvikas novadiem, kurus trīs dienas postīja un izlaupīja.

Pēc tam Zviedrijas karalis Jūhans ar lielu karaspēku un saviem bīskapiem ieradās Ridalā, gribēdams iegūt virskundzību pār to, kaut arī Livonijas bīskaps Alberts jau bija panācis sava brāļa Hermaņa apstiprināšanu par Igaunijas bīskapu ar galveno rezidenci Lihulas pilī. Zviedru karalis apmetās Lihulas pilkalnā un zviedri apstaigāja Ridalas novadu, mācīja un kristīja tās iedzīvotājus un cēla baznīcas. Tomēr ridalieši kopā ar sāmsaliešiem kaujā pie Lihulas sakāva zviedrus un piespieda viņus atstāt Igauniju. 

Vēlāk Ridala kļuva par Sāmsalas-Vīkas bīskapijas sastāvdaļu.

Ridalas zemes novadi
--------------------

* Hanila
* *Cozzo* - Karuze?

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
* Karagājieni uz Ridalu un Sakalu (1215)
* Otrais karagājiens uz Sontaganu un Sāmsalu (1216)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Igaunijas senās zemes |
| --- |
|  |
| 
* Alempoisa
* Harija
* Jerva
* Jogentagana
* Ridala
* Mehu
* Nurmegunde
* Rēvele
* Sakala
* Sontagana
* Sobolica
* Sāmsala
* Ugaunija
* Vaiga
* Viruzeme

 |

 |
**Šarūns Sauka** (lietuviešu: *Šarūnas Sauka*; dzimis 1958. gada 11. septembrī Viļņā) ir lietuviešu postmodernisma gleznotājs. 1989. gadā saņēmis Lietuvas kultūras un mākslas balvu. Viņa tēvs ir lietuviešu filologs Donāts Sauka.

Dzīve un darbs
--------------

Šarūns Sauka dzimis 1958. gadā Viļņā. No 1976. līdz 1983. gadam studējis Lietuvas Nacionālajā institūtā, Viļņas Mākslas akadēmijā. 1989. gadā ticis nominēts Lietuvas kultūras un mākslas balvai par diptihu "Žalgiras kauja" (lietuviešu: *Žalgirio mūšis*). Lietuvas Prezidenta pilī atrodas viņa monumentālais darbs "Lietuvas tūkstošgade" (2008-2012). Sauka šobrīd dzīvo Dusetās, nelielā pilsētā Lietuvas ziemeļaustrumos.

Saukam ir divi bērni: gleznotāja Monika Saukaite un tēlnieks un rakstnieks Mikols Sauka.

Šarūna darbs gan kritiķu, gan nespeciālistu skatījumā tiek vērtēts kā "atšķirīgs"; šī atšķirība Saukas darbos ir pastāvīga. Darbos bieži parādās reliģisks simbolisms, asi krāsu kontrasti, tēli un objekti sadalīšanā stāvoklī. Bieži atrodamas asinis, iekšējie orgāni, atdalītas ķermeņa daļas un slaktiņu attēlojums. Daudzās gleznās viņš izmanto savu seju, reizēm savu radinieku sejas; upurim un agresoram bieži vien ir tā pati seja. Pilnai viņa darbu novērtēšanai nepieciešams izprast komunistiskā terora apjomu un nežēlību Lietuvā un citās Austrumeiropas valstīs un izpratne par dažām pamata metafiziskajām un arhetipiskajām idejām, kas ir viņa pasaules uzskatu un izjušanas pamatā.

Personība
---------

Š. Sauka pazīstams ar savu izolēto dzīves veidu, nevēlēšanos runāt par savu darbu vai sniegt intervijas. Kā mākslinieks ļoti ražīgs, radījis vairākus simtus gleznu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Lietuvas prezidenta pilī prezentē provokatīvu gleznu». *TVNET*. LETA. 2010. gada 6. janvārī. Skatīts: 2016. gada 20. aprīlī.
2. ↑  Alfonsas Andriuškevičius et al. Šarūno Saukos postmodernizmas, Meno Lietuva (Art Lithuania), Skaitmeninio Vaizdo Ložė. Accessed August 13, 2006.
3. ↑  Rimantas Dichavičius, Šarūnas Sauka: [album]. Galerija Maldis, 2001. ISBN 9955-9407-0-0

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 96575553
* LCCN: no2016138282
* ISNI: 0000 0000 7045 8990
* GND: 1095920790
* SUDOC: 20376580X
* ULAN: 500121217

 |

 |
**Baltkrievijas Nacionālā bibliotēka** (baltkrievu: *Нацыянальная бібліятэка Беларусі*, krievu: *Национальная библиотека Беларуси*) ir dibināta 1922. gada 15. septembrī.

Tagad tā atrodas 72 metrus augstā ēkā Minskā, Baltkrievijā. Tajā ir 22 stāvi un tā tika pabeigta 2006. gada janvārī. Ēkā atrodas 500-vietīga konferenču zāle. Tās galvenais arhitektoniskais komponents ir rombikuboktaedrs. Bibliotēkas galveno ēku atklāja 2006. gada 16. jūnijā.

Baltkrievijas Nacionālā bibliotēka ir galvenais informatīvais un kultūras centrs valstī. Tās krājumos ir 8 miljoni dažādu formātu glabāšanas vienību. 1993. gadā bibliotēka uzsāka veidot savus elektroniskās informācijas resursus. Tajā veido dažādus bibliogrāfiskas, grafiskas, pilna teksta, skaņu un lingvistiskas datubāzes, kas satur vairāk kā 2 miljonus ierakstu. Datubāžu repertuārs ir visai plašs: sociālās zinības, vēsture, Baltkrievijas māksla un kultūra. Bibliotēkas lietotājiem ir pieeja arī citu bibliotēku datubāzēm un informācijas institūcijām, ieskaitot ārvalstu.

Pēc bibliotēkas pakalpojumiem ir liels pieprasījums. Bibliotēkas pakalpojumus izmanto vairāk kā 90 tūkstoši Baltkrievijas iedzīvotāju, kuri gada laikā izmanto 3,5 miljonus dokumentu. Katru dienu bibliotēku apmeklē 2,2 tūkstoši cilvēku, aplūkojot 12 tūkstošus dokumentu no tās fondiem.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baltkrievijas Nacionālā bibliotēka*** |

* Bibliotēkas vietne (angliski)
* Baltkrievijas Nacionālā bibliotēka attēls
* Emporis vietne
* Oficiālā fotogalerija
* Neoficiāla Latvijas delegācijas fotogalerija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 163025395
* LCCN: n93106001
* ISNI: 0000 0001 2218 0725
* GND: 4410244-6
* SELIBR: 301813
* SUDOC: 061586285
* BNF: cb16993016h (data)
* NKC: ko2003195430
* CiNii: DA14707815

 |

 |
**Dreņģeru iebraucamā sēta** ir 19. gadsimta otrajā pusē celta iebraucamās sētas ēka Bauskas novada Bauskas vecpilsētā. Ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Ēkas durvju komplekts un portāls ir vietējas nozīmes mākslas pieminekļi.

Kopš 18. gadsimta 80. gadiem šeit atradās pilsētā labi pazīstams krogs un iebraucamā sēta. Senākā ēkas daļa Plūdoņa ielas pusē celta 1788. gadā uz gruntsgabala, kas piederēja Kurzemes un Zemgales hercogam. 19. gadsimta sākumā uzcēla pagalma korpusu ar kolonādi, dekoratīvu loga rāmi un kokā grieztu fasādes stūru rustojumu. 19. gadsimta vidū tika uzbūvēts korpuss Kalna ielas pusē, kurā tika ierīkots gan dzērienu veikals, gan traktieris, gan viesnīca. 1884. gadā kompleksu savā īpašumā ieguva E. Drengers, kura vārds saglabājies mājas nosaukumā. Komplekss tika paplašināts arī Plūdoņa ielas otrā pusē, ierīkojot staļļus, noliktavas un viesnīcu. 2020. gada pirmajā pusē tika nolemts, ka ēku no privātīpašnieka pārņems Bauskas novada pašvaldība.

Atsauces
--------

1. ↑  «Domes sēdē atbalsta visus projektu konkursā „Mēs savam novadam" iesniegtos projektus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 25. oktobrī. Skatīts: 2020. gada 31. oktobrī.
**Drešere** (vācu: *Drescher-Station*) ir Vācijas sezonāla mobila vasaras nometne Antarktīdā, ko pārvalda Alfreda Vēgenera institūts. Ierīkota uz Rīsera-Larsena šelfa ledāja ap 10 km no tā frontes. Nosaukta par godu vācu biologam Eberhardam Drešeram (*Eberhard Drescher*). Tiek ierīkota kopš 1986. gada zooloģisko novērojumu programmas veikšanai (tiek novēroti Vedela roņi un imperatorpingvīni). Nometne sastāv no vairākiem stiklaplasta iglu (trīs dzīvojamie, viens saimnieciskais, viens laboratorijas). Iglu nometnes vietā ar helikopteru tiek nogādāti sezonas sākumā un pēc programmas beigām aizvākti. Drošības apsvērumu dēļ nometnes personālā jābūt vismaz četriem cilvēkiem. Kopš 1986. gada īstenotas sešas kampaņas, pēdējā 2003.-2004. gada vasarā, garākā no tām ilgusi 53 dienas.

Ārējās saites
-------------

* In Eiseskälte - die Drescher-Station in der Antarktis

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vācijas polārstacijas  |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* Dalmana
* Drešere
* *Filhnere*
* *Georgfonneimaijere*
* *Georgforstere*
* Gondvana
* Konene
* Kotasa
* *Lillīmarlēna*
* *Neimaijere II*
* **Neimaijere III**

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* **AWIPEV**  /
* *Ebeltofthāfene*
* **Koldeveja**

 |
|  |
| Stacijas: **vissezonas** / vasaras stacijas un nometnes / *slēgtās un iznīcinātās* |

 |
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Indras iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Indras iela** ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Indras iela sākas krustojumā ar Mežaparka prospektu un beidzas krustojumā ar Edinburgas prospektu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Indras ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Indras iela ir savienota ar šādām ielām:

* Mežaparka prospekts (T veida krustojums)
* Edinburgas prospekts (T veida krustojums)

Sabiedriskais transports
------------------------

Pa Indras ielu kursē 4. autobuss.

Skatīt arī
----------

* Dzintari

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu I |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| IĪ | 
* Iecavas
* Ievu
* Ikšķiles
* Ilgas
* Ilūkstes
* Imantas
* Indrānu
* Indras
* Induļa
* Ineša
* Irbju
* Īves

 |

 |
**Indira Kastratoviča**, pirms laulībām **Jakupoviča** (maķedoniešu: *Индира Кастратовиќ-Јакуповиќ*; dzimusi 1970. gada 2. oktobrī ir bijusī Ziemeļmaķedonijas handboliste, tagad trenere.

Karjera
-------

Handbolu viņa sāka spēlēt 15 gadu vecumā Prijedorā, kur tolaik dzīvoja kopā ar ģimeni. Viņas nenoliedzamais handbola talants drīz tika pamanīts, tāpēc 18 gadu vecumā viņa parakstīja savu pirmo profesionālo līgumu, spēlējot Vojvodinas Adas pilsētas komandā *Halas Jozef*. Šim pirmajam līgumam sekoja līgumi ar Novisadas *Jugoinspect* un Belgradas *Voždovac*. 1994. gadā viņa pievienojās *SC Gjorce Petrov* komandai, tādējādi uzsākot jaunu lappusi profesionālajā karjerā. Paralēli panākumiem *SC Gjorce Petrov* komandā, Kastratoviča sāka spēlēt arī Maķedonijas sieviešu handbola izlasē, ar kuru 1997. gadā guva savus lielākos panākumus PČ Vācijā, kur Maķedonija izcīnīja izcilo 7. vietu un Kastratoviča tika atzīta par labāko čempionāta vārtu guvēju ar 71 vārtu guvumu.

Viņas panākumu kulminācija handbolā bija titula izcīnīšana Eiropas "Čempionu līgā" ar *SC Metal* 2002. gada 19. maijā, kad *SC Metal* Skopjē guva uzvaru pār Ungārijas *Hertz* ar 26:22, atspēlējot deficītu no pirmā spēles Ungārijā, kur rezultāts bija 27:25 *Hertz* labā. Tas bija Maķedonijas komandas lielākais klubu panākums.

Indira Kastratoviča savu profesionāļa karjeru pabeidza 2006. gadā, un tagad viņa ir sieviešu handbola komandas *Skopjes Vardar SCBT* trenere.

Viņa ir precējusies ar handbola treneri Zoranu Kastratoviču, ģimenē ir meita Sāra.

Sasniegumi
----------

### Kā spēlētāja

* Maķedonijas čempione: 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006
* Maķedonijas kausa ieguvēja: 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006
* EHF Čempionu līgas uzvarētāja: 2002
* EHF Čempionu līgas fināliste: 2000, 2005

### Kā trenere

* Maķedonijas čempione: 2013, 2014, 2015
* Maķedonijas kausa ieguvēja: 2013, 2014, 2015

Atsauces
--------

1. ↑  «Indira Kastratović: Uspjeh ne dolazi preko noći - Vijesti online» (Serbian). Online Vijesti. 2013. gada 6. janvāris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 2. decembris. Skatīts: 2023. gada 14. aprīlis.

Ārējās saites
-------------

* EHF handbolistes profils
Viens no diviem dzirnavu riteņiem
**Čertovka** (čehu: *Čertovka*, Velna kanāls), zināma arī kā **Mazā Prāgas Venēcija**, ir nekuģojams ūdens kanāls Čehijas galvaspilsētā Prāgā. Kanāls atdala Mazo Kvartālu no Kampas salas, Prāgā 1. Čertovkas kanāls ūdeni iegūst no Vltavas upes aiz Kārļa tilta un gandrīz pēc 725 m atkal pievienojas Vltavas upei. Uz kanāla atrodas divas viduslaiku dzirnavas un divi koka dzirnavu riteņi, no kuriem vienu var redzēt no Kārļa tilta. Kanāls, iespējams, tika izveidots 12. gadsimtā un to veidojuši Maltas Bruņinieku ordeņa brāļi. Pār kanālu ir vairāki tilti.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  Petr Janiš. «Na pražské Čertovce se opět roztočilo kolo Velkopřevorského mlýna» (Czech). novinky.cz, 2009. gada 3. septembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 22. decembrī. Skatīts: 2013. gada 19. marts.

Koordinātas: 50°5′5.83″N 14°24′27.14″E﻿ / ﻿50.0849528°N 14.4075389°E﻿ / 50.0849528; 14.4075389
***DJ Dween*** (īstajā vārdā **Kaspars Dvinskis**; dzimis 1983. gada 20. novembrī Gulbenē) ir latviešu mūzikas producents, dīdžejs, video klipu filmētājs un montētājs.

*DJ Dween Production*
---------------------

Profesionāli deju un klubu mūzikai pievērsies 2008. gadā, kad sadarbojoties ar Robertu Lejasmeijeru, tapa 2 projekti: kompozīcijas "Vella kalpi" deju versija, kas tika iekļauta Roberta Lejasmeijera albumā "Restaurācija" un remikss grupas Tranzīts dziesmai "Pa gaisu viss".

2009. gada novembrī *Dween* izveidoja remiksu grupas *PeR* dziesmai "Nevar būt" *hands up* & *jumpstyle* stilā, kas guva pozitīvas atsauksmes no dažādiem klubu mūzikas producentiem.

2009. gada decembrī sadarbībā ar solisti Sandiju Vīganti ziemas noskaņās tapa Dween pirmā oriģināldziesma "Baltas pārslas", kas ,aptuveni, mēnesi noturējās Latviešu Radio top 20-niekā, un guva lielu radio klausītāju atzinību. 2010. gada aprīlī turpinot sadarbību ar solisti S.Vīganti tapa *Dween* otra oriģināldziesma "Manas acis iemīlējās".

2010. gada februārī panākumus gan latviešu, gan igauņu radio klausītāju vidū guva Dween jumpstyle stilā remiksētā Roberta Lejasmeijera un *Candy* dziesma "Rīts ir tālu vēl". Remikss Latvijas Klubu mūzikas stundu klausītāju balsojumā, 21 skaņdarba konkurencē, ieguva 2. vietu.

2010. gada septembrī Laura Reinika dziesmai "Es skrienu" tika izveidots īpašais Dween Jumpstyle remikss, kas tika iekļauta Laura Reinika albumā "Es skrienu" kā bonusa versija.

2010. gada nogalē Grupai BTH dziesmai "Last Christmas" tika izveidots jauns moderns remiks,kas tika izdots Amerikas Savienotajās valstīs.

DJ Dween kļuva atpazīstams pēc tam, kad viņa producētā un kopīgi ar dziedātāju Miku Dukuru izpildītā dziesma „ Tu mani cel" 2011.gadā kļuva par latviešu deju mūzikas klubu hītu un nonāca „Muzikālās bankas" finālā un tika atzīta par gada četrpadsmito vērtīgāko dziesmu.

Jau 2012. gadā veiksmīgi sadarbojoties ar Nikolaju Puzikovu tapa dziesma "Tu esi karsta" kas guva atzinību no top klubiem un dīdžejiem. Ilgi noturējās "Latvijas Radio 2" topā.

Tā paša gada ietvaros, sadarbojoties ar Sabīni Berezinu un Grafomānu nonāca radio stacijās dziesma "Ir jāmeklē", kas bija viena no vērtīgākajām "Muzikālās bankas" dziesmām.

2014. gadā sadarbojoties ar Oskaru Deigeli tika izdota dziesma "Man Tevis Nepietiek".

2013. gadā Sadarbojoties ar Nikolaju Puzikovu un reperi *Mixtyper* tika izdota dziesma "Viņas varā".

2013. gadā nogalē sadarbojoties ar Ivo Fominu tika izveidota spēcīga dziesma "Radio aktīvs" Kas iekļuva "Latvijas Radio 2" apritē.

Uzvarot dziedātājam Justs Eirovīzijā, dziesmai *Heartbeat* *Dween* izveidoja dziesmas remiksu, kura tika iekļauta labāko remiksu izlasē.

2016. gadā. Sadarboties ar Nikolaju Puzikovu tika izdota saulaina dziesma "Ceļojums", kas bija "Latvijas Radio 2" viena no gada spēlētākajām dziesmām.

Atsauces
--------

1. ↑   Laura Reinika albums "Es skrienu"
2. ↑   BTH labākā "Last Christmas" versija
3. ↑   Muzikālā banka 2011.gads

Ārējās saites
-------------

* 

* *Facebook* profils
* *Twitter* profils
* Oficiālais Youtube kanāls
**Jānis Barons** (1898. gada 19. marts — 1945. gada 2. augusts) bija latviešu karavīrs, nacionālais partizāns. Lāčplēša Kara ordeņa un Viestura ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Drustu pagastā, zemkopis. Pirmajā pasaules karā dienējis latviešu strēlniekos. 

Latvijas Bruņotajos spēkos dienējis no 1919. gada jūnija, piedalījies Latvijas brīvības cīņās — pret lieliniekiem un bermontiešiem. Par varonību, 1919. gada 22.novembrī Smārdes apkaimē veicot izlūkgājienu pretinieka aizmugurē, kura laikā iegūtās ziņas sekmēja uzvaru nākamajā kaujā, apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

Pēc atvaļināšanas no dienesta 1921. gada maijā atgriezies dzimtajā Drustu pagastā, kur bijis lauksaimnieks, kā arī pagasta vecākais. 1939. gadā apbalvots ar Viestura ordeņa V šķiru (ar šķēpiem).

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada jūnijā Baronam izdevās izvairīties no izsūtīšanas, tomēr deportēta tiek viņa ģimene. Pēc vāciešu ienākšanas līdz 1944. gada rudenim bijis pagasta vecākais.

Pēc Latvijas reokupācijas Barons iesaistījās nacionālo partizānu kustībā. Kritis kaujā ar čekistiem turpat Drustu pagastā, netālu no "Lejas Mindaugu" mājām, apbedīts Drustu kapos. Kaujas vietā uzstādīts piemiņas krusts.

Atsauces
--------

1. 1 2  Lāčplēša Kara ordeņa kavaliera biogrāfija — Barons, Jānis Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  "Pagasta Dzīve" — "Apbalvoti" Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. (1939.gada 1.jūnijs, Nr.11)
3. ↑  Latvijas Okupācijas muzejs — Komunistiskā terora upuru un nacionālo partizānu piemiņas vietu saraksts Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē.
**Joaheivena**, arī **Džouheivena** (angļu: *Gjoa Haven*) vai **Uksuktūka** (inuītu: ᐅᖅᓱᖅᑑᖅ, *Uqsuqtuuq* — ‘daudz tauku’), ir inuitu ciems Kanādā, Nunavutas teritorijā, Kitirmiutas reģionā. Izvietojusies Karaļa Viljama salas dienvidaustrumu krastā pie Rasmusena baseina, salas vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta.

Vēsture
-------

Ciema nosaukums cēlies no norvēģu polārpētnieka Roalda Amundsena ekspedīcijas kuģa *Gjøa*, ar kuru ekspedīcija ledus apstākļu dēļ bija spiesta uzturēties nelielā ērtā līcī salas dienvidaustrumu piekrastē gandrīz divus gadus. Līcis tika nosaukts par *Gjøahavn* — ‘*Gjøa* ostu’.

1927. gadā līča krastā *Hudson's Bay Company* izveidoja savu faktoriju; ap to pakāpeniski sāka veidoties pastāvīga apdzīvotā vieta. 1961. gadā ciemā bija 110 iedzīvotāji, bet 2001. gadā — jau 960.

Infrastruktūra
--------------

Joaheivenā ir sākumskola, vidusskola, Arktikas koledžas filiāle, slimnīca, kultūras centrs, veikali, pasts, policijas iecirknis, viesnīca, katoļu baznīca. Elektrību nodrošina dīzeļelektrostacija. Transporta sakarus ar ārpasauli nodrošina Joaheivenas lidosta; regulāri reisi uz Kembridžbeju.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Joaheivena***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 133542940
* LCCN: no2015119477

 |

 |
**Jānis Bratuškins** bija katoļu priesteris, Romas katoļu baznīcas Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes Jēkabpils dekanāta dekāns, Jēkabpils, Viesītes un Zasas draudžu prāvests.

Biogrāfija
----------

Jānis Bratuškins piedzima 1945. gada 18. oktobrī Jāņa un Konstances ģimenē Viļakas pusē. Māte Konstance nomira, kad Jānim bija seši gadi. Ar viņa audzināšanu nodarbojās tēvs un īpaši vecāmāte Broņislava, kura Jāni veda uz dievkalpojumiem un iepazīstināja ar ticības lietām. Pēc mācībām Viļakas vidusskolā Jānis Bratuškins 1964. gadā iestājās Rīgas Garīgajā seminārā, taču studijas iesākt neizdevās, jo tika iesaukts armijā un aizsūtīts uz Ukrainu. Tas bija toreizējās varas vīru plāns ar domu, lai aizmirstu garīgo dzīvi [*nepieciešama atsauce*], taču, beidzis kara dienestu, Jānis atgriezās Latvijā un atsāka studijas Garīgajā seminārā, kurā pavadīja piecus gadus.

1970. gadā Jānis Bratuškins bija četru vienlaicīgi iesvētīto priesteru vidū, kas bija īpašs notikums, jo priesteru iesvētīšana notika pirmo reizi pēc 15 gadu pārtraukuma. Tas bija bīskapa, vēlākā pirmā Latvijas Kardināla Julijana Vaivoda nopelns, kurš bija dabūjis laicīgās varas atļauju priesteru ordinācijai, tāpēc 1970. gada 24. maijā Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē viņš ordinēja šos priesterus, kuru vidū bija arī Jānis Bratuškins.

Pirmā kalpošanas vieta Jānim Bratuškinam bija vikāra darbs Jelgavas Jaunavas Marijas baznīcas draudzē, kurā viņš pavadīja četrus gadus, tad sekoja kalpošana no 1974. līdz 1980. gadam Rīgas Svētā Alberta draudzes baznīcā, vēlāk divu gadu darbs Krāslavas novada Skaistas dievnamā. No 1982. gada Jāņa Bratuškina pamatkalpošanas vieta bija Jēkabpils Svētās Jaunavas Marijas dzimšanas Romas katoļu baznīca, pie kuras netālu atrodas draudzes plebānija, kurā viņš dzīvoja.

Jānis Bratuškins nomira Jēkabpilī 2014. gada 23. februārī apmēram plkst. 7.30.

Garīgā darbība
--------------

Jānis Bratuškins vadīja Svētās Mises latviešu, krievu un poļu valodā. No 1995. gada pildīja dekāna pienākumus, vadot kā dekanātam pakļauto draudžu garīgo, tā arī saimniecisko pārziņu, kopskaitā rūpējoties par vairāk nekā 10 000 ticīgo katoļu. Bija ekumenisma piekritējs, piedaloties dažādu konfesiju kopīgajos dievkalpojumos. Aktīvi piedalījās dažādos pilsētas pasākumos un notikumos, dodot savu svētību, kā arī pievērsa uzmanību skolām, rūpējoties par bērnu garīgu izglītošanu un apmeklēja slimnīcu, pildot arī slimnīcas kapelāna pienākumus. Regulāri sniedza palīdzību trūcīgiem cilvēkiem un daudzbērnu ģimenēm. Jēkabpils dekanātā Jelgavas bīskapa vadībā rīkoja priesteru sanāksmes un konferences.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Romas Katoļu Baznīca Latvijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 5. janvārī. Skatīts: 2010. gada 20. septembrī.
2. 1 2 3  «Jānis Bratuškins». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 18. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija
**Alozu apakšdzimta** (*Alosinae*) ir viena no siļķu dzimtas (*Clupeidae*) apakšdzimtām, kas apvieno 32 zivju sugas un kas tiek iedalītas 4 ģintīs. Mājo galvenokārt jūrā, daļa sugu saldūdenī.

Latvijā
-------

Alozu apakšdzimtu Latvijā pārstāv viena suga — palede (*Alosa fallax*), kas iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā. Tās nelielā daudzumā mēdz nozvejot kopā ar reņģēm. Latvijas zivju sarakstā iekļauta arī aloza (*Alosa alosa*). Tomēr šī suga Latvijas ūdeņos nav konstatēta nevienu reizi. Baltijas jūrā novērota tikai rietumdaļā.

Kopīgās īpašības
----------------

Alozu apakšdzimtas zivis ir vidēji lielas vai lielas zivis, salīdzinot ar pārējām siļķu dzimtas zivīm. Lielākā daļa šajā grupā ir 20—30 cm garas. 

Toties lielākās sugas ir aloza un Amerikas palede (*Alosa sapidissima*). Alozas ķermeņa garums var sasniegt 80—83 cm, svars 5 kg, lai gan parasti tā ir apmēram 40 cm gara. Amerikas paledes ķermeņa garums var sasniegt 76 cm, svars 5,4 kg, bet parasti tās garums ir ap 50 cm. Tās ir arī lielākās sugas visā siļķu dzimtā.

Gar vēdera viduslīniju visām alozām aug ķīļveida, asas zvīņas. Augšlūpa atšķirībā no siļķu apakšdzimtas zivīm ir šķelta, nevis noapaļota. Zobi ļoti sīki vai neesoši. Muguras spura atrodas apmēram ķermeņa vidusdaļā, vēdera spuras atrodas tieši apakšā, anālā spura īsa un tālu uz aizmuguri aiz muguras spuras. Zvīņas labi piestiprinātas. Lielākajai daļai sugu pie žaunu vākiem tumšs plankums, dažām sugām plankumu rinda, kas virknējas uz sāniem, vai pat otrā rinda apakšā zem pirmās. Alozu apakšdzimtas zivis veido lielus barus. Barojas ar bezmugurkaulniekiem un mazākām zivtiņām.

Sistemātika
-----------

**Alozu apakšdzimta** (*Alosinae*)

* Alozas (*Alosa*)
* Brevortijas (*Brevoortia*)
* Dienvidamerikas sardīnes (*Sardinops*)
* Sardīnes (*Sardina*)

Atsauces
--------

1. 1 2  FishBase: Subfamily Alosinae
2. 1 2 3 4 5  Alosinae[novecojusi saite]
3. ↑  Siļķveidīgās zivis (Clupeiformes)
4. ↑  «Latvijas Daba: Aloza». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. maijā. Skatīts: 2017. gada 24. augustā.
5. ↑  IUCN: Alosa alosa
6. ↑  FishBase:Alosa alosa (Linnaeus, 1758)
7. ↑  FishBase: Alosa sapidissima (Wilson, 1811)
8. 1 2  «Fish Facts: American Shad (Alosa sapidissima)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 20. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 28. augustā.
9. ↑  «ADW: Alosa sapidissima». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 17. septembrī. Skatīts: 2017. gada 28. augustā.
10. ↑  Oceanography and Marine Environment in the Basque Country[novecojusi saite]
**Ollepa** (igauņu: *Ollepa*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Jerves apriņķa Tiri pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Vīlande. Ollepa atrodas 17 km attālumā no Tiri, 43 km attālumā no Lelles, 36 km attālumā no Vīlandes un 115 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Ollepas pieturas punktā apstāšanos veic Tallinas un Vīlandes virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni.

Pieturas punktā izbūvēta viena pasažieru iekāpšanas platforma. Tās garums - 30 metru. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta no dīzeļvilciena sastāva pirmā vagona.

Skatīt arī
----------

Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2012. gada 10. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Edelaraudtee 2011/2012. gada infarstruktūras pārskats (igauniski)
2. ↑   Archived 2013. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **uz Lelli** |  | **uz Vīlandi** |
|  Kerevere |  **Ollepa** | Vehma  |
**Svētais Joans Kapistrāno** (latīņu: *Ioannes Capistranus*, itāļu: *Giovanni da Capistrano*, vācu: *Johannes Capistranus*, ungāru: *Kapisztrán János*, serbu: *Jovan Kapistran*; dzimis 1386. gada 24. jūnijā, miris 1456. gada 23. oktobrī) bija itāļu franciskāņu mūks, sludinātājs, teologs un inkvizitors.

Dzimis Abruco. Studēja Perudžas Universitātē. Tika iecelts par Parudžas pārvaldnieku. Sagūstīts karā ar Sidžizmondo Malatestu. Gūstā Sjēnas Bernardīno ietekmē pievērsās teoloģijas studijām. 1416. gada 4. oktobrī iestājās franciskāņu ordenī. No 1420. gada publiski sludināja daudzās zemēs (Vācijā, Bohēmijā, Austrijā, Ungārijā, Horvātijā un Polijā) un kļuva plaši pazīstams. Asi vērsās pret dažāda veida ķeceriem (husītiem, kriptojūdiem, ebrejiem u.c.). Kapistrāno ietekmē vairākas Vācijas pilsētas padzina ebrejus, bet Breslavā dažus sadedzināja uz sārta.

1453. gadā krita Konstantinopole un Mehmeds II apdraudēja Ungāriju. 1454. gadā Joans Kapistrāno aicināja uz krusta karu pret osmaņiem. Septiņdesmit gadu vecumā faktiski pats vadīdams 60 tūkstoši lielās savāktās karaspēka vienības, palīdzēja Jānošam Huņadi gūt uzvaru Belgradas aplenkuma kaujās. Pats tajā pašā gadā mira no mēra.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Joans Kapistrāno***.
* Katoļu enciklopēdijas ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 72188800
* LCCN: n85319312
* ISNI: 0000 0001 1029 3132
* GND: 118712632
* SUDOC: 107700638
* BNF: cb10603462k (data)
* BIBSYS: 8072669
* ULAN: 500353731
* NLA: 49866031
* NKC: jn20020903032
* SBN identifikators CFIV037427 nav derīgs.
* BNE: XX5338816

 |

 |
**Joanna Voreka** (poļu: *Joanna Worek*; dzimusi 1986. gada 23. janvārī Pščinā) ir Polijas starptautiskā lielmeistare šahā (2013), kas kopš 2016. gada pārstāv Čehiju.

Biogrāfija
----------

Vairākkārt uzvarējusi Polijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās: U10 (1996), U14 (1999), U16 (2001). No 1995. līdz 2003. gadam pārstāvējusi Poliju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījusi sudraba (1997. gadā Eiropas junioru šaha čempionāts U12 vecuma grupā) un divas bronzas (1996. gadā Eiropas junioru šaha čempionāts U10 vecuma grupā un 2001. gada Pasaules junioru šaha čempionāts U16 vecuma grupā) medaļas. 2006. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Pščinā. Divas reizes uzvarējusi Polijas sieviešu čempionātā šaha ātrspēlē (2008, 2009). 2015. gadā bijusi otrā Polijas sieviešu čempionātā ātrajā šahā.

2016. gadā uzvarējusi Čehijas sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Polijas un Čehijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 2 reizes (2012, 2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījusies 2013. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Vorekai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2013. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Youth Championships 2001». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 18. aprīlī.
2. ↑  «Zlato pro Pláta a Worek». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 22. novembrī. Skatīts: 2016. gada 21. novembrī.
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Joanna Worek
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Joanna Worek
5. ↑  Title Applications (WGM): Worek, Joanna

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Olivers Mihaels Ditrihs** (vācu: *Oliver Michael Dittrich*, plašāk pazīstams kā **Olli Ditrihs** (vācu: *Olli Dittrich*), dzimis 1956. gada 20. novembrī Ofenbahā pie Mainas, Vācijā) ir vācu mūziķis (bundzinieks), komponists un komiķis.

Dzīve un darbs
--------------

Ditrihs ir žurnālista un gleznotājas dēls, uzaudzis kopā ar brāli Hamburgā. No 1975. līdz 1978. gadam skolā apguvis teātra dekoratora amatu Hamburgas Valsts operā.

Nostrādājis 7 gadus *Deutschen Grammophon GmbH*. Viņa pirmā plate iznāca 1977. gadā ar nosaukumu *Ich bin 18* ("Man ir 18"). Ditrihs 1982. gadā kā komponists, viesdziedātājs un zīmētājs piedalījās *Tone Band*. Šajā laikā viņš sarakstījis apmēram 250 dziesmu tādiem izpildītājiem kā James Last, Annette Humpe vai Die Prinzen. 1989. gadā ar vārdu TIMS viņš izdeva pirmo albumu *Modern Guy*. 1992. gadā Oli uzstājies Hamburgas *Quatsch Comedy Club*.

Ditrihs no 1993. gada piedalījies RTL komēdijas seriālā RTL Samstag Nacht un kopā ar Vigaldu Boningu saņēmis Adolf-Grimme-Preis par sarunu šova parodiju "Zwei Stühle — Eine Meinung" ("2 Krēsli - 1 viedolis"). Pa to laiku kopā ar Vigaldu Boningu viņš izveidoja joku popgrupu *Die Doofen* (Muļķi), 1995. un 1996. iznāca 2 albumi un vairāki singli.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Olli Dittrich*** |

* Oficiālā Olī Dītriha mājaslapa (WDR) (vāciski)
* ZEIT-Intervija ar Olī Dītrihu (vāciski)
* Fanulapa (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 32914873
* LCCN: no2011170190
* ISNI: 0000 0000 1622 7809
* GND: 123848369
* SUDOC: 169732649

 |

 |
**Darja Čaročkina** (krievu: *Дарья Чарочкина*; dzimusi 1990. gada 7. oktobrī) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2011).

Biogrāfija
----------

2008. gadā kļuvusi par Krievijas kausa ātrajā šahā sudraba laureāti. Divas reizes uzvarējusi Maskavas starptautiskajā sieviešu turnīrā *Moscow Open* (2011, 2014). Divkārtējā Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (2014, 2015).
2011. gada Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā izcīnījusi 3. vietu. 2015. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Čeļabinskas apgabala Satkas pilsētā. 2016. gadā Novosibirskā Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā dalījusi 4.-8. vietu. 2022. gada septembrī Čeboksaros dalījusi 7.-10. vietu Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā.

2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Huanai Cjaņai.

Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā Čaročkinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2011. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2015. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Atsauces
--------

1. ↑  «Шахматы - Чарочкина Дарья». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 6. februārī. Skatīts: 2019. gada 18. decembrī.
2. ↑  Российская Шахматная Федерация: Чарочкина Дарья
3. ↑  ChessPro. Суперфинал чемпионата России. Новосибирск 2016. Все о турнире
4. ↑  Суперфинал чемпионата России. Чебоксары. 2022
5. ↑  «FIDE Women's World Chess Championship 2017». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. februārī. Skatīts: 2017. gada 16. februārī.
6. ↑  Title Applications Woman Grand Master (WGM): Charochkina, Daria
7. ↑  Title Applications International Master (IM): Charochkina, Daria

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)