recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Greiema Zeme** (angļu: *Graham Land*, spāņu: *Tierra de Graham*) ir dabas apgabals Rietumantarktīdā. Aizņem Antarktīdas pussalas ziemeļu daļu no līnijas starp Džeremija ragu rietumu krastā un Agasi ragu austrumu krastā. Dienvidos robežojas ar Elsvērta Zemi. Zemes rietumu un ziemeļrietumu piekrasti aizņem Faljēra, Lubē, Greiema, Danko un Deivisa krasti, austrumu piekrasti — Boumena, Foina un Oskara II krasti. Austrumu piekrastes lielāko daļu aizņem Larsena šelfa ledājs. Augstākais punkts ir 2328 m augstais Slesora kalns zemes vidusdaļā. Zemes rietumu un ziemeļaustrumu piekrastē daudz salu, ko no kontinenta atdala Grandidjē, Žerlaša un Brensfīlda šaurumi.

Greiema Zemes krastus pirmais ieraudzīja britu kara jūrnieks Edvards Brensfīlds 1820. gada janvārī. Tā paša gada novembrī apvidu tagadējās Triniti pussalas apvidū apmeklēja amerikāņu roņu mednieks Natenjels Pālmers, kurš apvidu nosauca par Pālmera Zemi. 1832. gadā pussalas rietumu piekrasti (tagadējo Greiema krastu) apsekoja un nokartēja britu ekspedīcija Džona Bisko vadībā un nosauca par Greiema Zemi, godinot seru Džeimsu Greiemu *(Sir James Robert George Graham)*, britu admiralitātes pirmo lordu Bisko ekspedīcijas laikā. Sākotnēji Greiema Zemes izplatība tika noteikta līdz Boumena pussalai austrumu krastā un 73°25'S 72°00'W koordinātēm rietumu krastā.

Līdz 1964. gadam par Greiema Zemi britu avotos dēvēja visu Antarktīdas pussalu. Lai novērstu nosaukumu konfliktu (amerikāņu avotos pussalu dēvēja par Pālmera Zemi), tika panākta vienošanās par pussalas tagadējo nosaukumu, Greiema Zemes vārdu atstājot pussalas ziemeļu daļai.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Greiema Zeme

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Greiema Zeme***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315529397
* LCCN: sh2003002669

 |

 |
Oriģinālais 1939. gada *Keep Calm and Carry On* plakāts
***Keep Calm and Carry On*** bija motivējošs plakāts, ko 1939. gadā, gatavojoties Otrajam pasaules karam, radīja Apvienotās Karalistes valdība. Plakāta mērķis bija britu sabiedrības noskaņojuma, kas bija visai drūms, paredzot aktīvus gaisa uzbrukumus lielajām pilsētām, uzlabošana. Lai arī tika izgatavoti 2,45 miljoni plakāta kopiju, un tika piedzīvoti plānotie uzbrukumi, plakāti tā arī netika plaši izvietoti un bija samērā nepazīstami, līdz 2000. gadā tika atrasts un publiskots tā eksemplārs. Kopš tā laika to atkārtoti izdevuši vairāki uzņēmumi, un tas ticis izmantots dekoratīviem nolūkiem dažādiem produktiem.

Tika uzskatīts, ka saglabājušās tikai divas oriģinālās kopijas, līdz 2012. gadā *Antiques Roadshow* izstādē tika demonstrēta 20 plakātu kolekcija, kas piederēja bijušā *Royal Observer Corps* civilās aizsardzības organizācijas biedra meitai.

Dizains un izgatavošana
-----------------------

*Keep Calm and Carry On* plakātu izgatavoja Apvienotās Karalistes Informācijas ministrija laika posmā no 1939. gada 27. jūnija līdz 6. jūlijam. Tas tika radīts kā daļa no triju *Home Publicity* plakātu sērijas (pārējie bija "Your *Courage,* Your *Cheerfulness,* Your *Resolution Will Bring Us Victory*" un "*Freedom Is in Peril. Defend It With All Your Might*"). Katrā plakātā uzraksts atradās zem valsts simbola Tjudoru kroņa. Plakātus bija paredzēts izplatīt, lai uzlabotu iedzīvotāju noskaņojumu kara laika apstākļos, tādos kā lielo pilsētu bombardēšana, izmantojot spēcīgas sprāgstvielas un indīgas gāzes, kas bija sagaidāma jau pāris stundu laikā pēc kara sākšanās.

Atsauces
--------

1. ↑  Richard Slocombe, British Posters of the Second World War (London: Imperial War Museum, 2012), p. 6
2. 1 2  Rebecca, PhD Lewis. «1939: The Three Posters (PhD Extract)». *Keep Calm and Carry on and other Second World War Posters: British Home Front Propaganda Posters of the Second World War*, 2009. gada 5. aprīlis. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 2. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 24. aprīlī.
3. ↑  Stuart Hughes. «The Greatest Motivational Poster Ever?». BBC News, 2009. gada 4. februāris.
4. ↑  Chris Slack. «Keep Calm and Carry On... to the bank: Original wartime poster shows up on Antiques Roadshow». *Daily Mail* (London), 2012. gada 23. februāris. Skatīts: 2012. gada 13. maijs.
5. ↑  Henry Irving. «Keep Calm and Carry On – The Compromise Behind the Slogan». History of Government Blog, 2014. gada 27. jūnijs. Skatīts: 2014. gada 27. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Keep calm and carry on*** |

* Fotogrāfijas ar populāriem plakāta pielietojumiem, *The Guardian*
* Oriģinālā plakāta attēls *Barter Books* vietnē
Koordinātas: 67°54′00″N 18°31′00″E﻿ / ﻿67.9°N 18.516667°E﻿ / 67.9; 18.516667

**Kebnekaise** (zviedru: *Kebnekaise*, ziemeļsāmu: *Giebmegáisi/Giebnegáisi*) ir Zviedrijas augstākā virsotne valsts ziemeļos, Lapzemes reģionā aiz Polārā loka. Kalns ietilpst Skandināvijas kalnu sistēmā. Tam ir divas virsotnes. 

Savulaik ar ledāju pārklātā dienvidu virsotne bija 2120 metrus augsta. Tomēr, ledājam kūstot, dienvidu virsotnes augstums pēdējos 50 gados samazinājās par 24 metriem, un tagad augstākā ir 2097 metrus lielā ziemeļu virsotne. Kalns ir populārs tūristu vidū. Netālu no tā atrodas 450 kilometrus garā Karaļa taka (*Kungsleden*).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kebnekaise***.
* un http://www.britannica.com/place/Mount-Kebne *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 249127393
* LCCN: sh2003010225

 |

 |
**Tomāns** (franču: *Thomann*) bija franču riteņbraucējs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Viņa vārds nav zināms, jo vairākiem šo olimpisko spēļu dalībniekiem oficiālajos dokumentos ir norādīts tikai uzvārds. Visticamāk, ka šis riteņbraucējs bija Alfonss Tomāns vai Žans Tomāns, viens no diviem riteņbraucējiem, kas tika minēti franču laikrakstos 1900. gadu sākumā.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja treka riteņbraukšanas sprinta braucienā. Priekšsacīkšu kārtas braucienā viņš ieguva trešo vietu, kvalificējoties nākamajai kārtai, bet ceturtdaļfināla braucienā ieguva pēdējo vietu un turpmāko cīņu neturpināja.

Atsauces
--------

1. ↑  «Thomann». *Sports-Reference.com* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 19. janvāris.
2. ↑  «Olympedia – Thomann». *www.olympedia.org*.
3. ↑  «Cycling at the 1900 Paris Summer Games: Men's Sprint». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 2. janvāris. Skatīts: 2021. gada 2. janvāris.

Ārējās saites
-------------

* Tomāns (SOK profils) (angliski)
* Tomāns (*Olympedia* profils) (angliski)
* Tomāns (*Sports Reference* profils) (angliski)
**Harijs Pīkols** (1903—198?) bija Latvijas futbolists, Latvijas futbola izlases spēlētājs 1926.—1927.gadā. Viens no "Olimpijas" futbola komandas dibinātājiem, spēlēja centra aizsarga pozīcijā.

Biogrāfija
----------

Pīkola futbolista karjera aizritēja vienā komandā — Liepājas Olimpijā, kuras sastāvā viņš no 1921. līdz 1932. gadam trīs reizes kļuva par Latvijas meistaru futbolā (1927.—1929.gados), trīs reizes ieguva Rīgas futbola kausu (Latvijas kausa priekštecis), četras reizes finišēja otrajā vietā Latvijas meistarībā. Izslavēts bija ar savu spēcīgo 11 metru soda sitienu izpildījumu. Tāpat Pīkols aktīvi spēlēja bendiju un hokeju. Spēlētāja gaitas pārtrauca laikā, kad Olimpijas sastāvā viņa pozīcijā nostabilizējās Fricis Laumanis. Pēc aktīvo sporta gaitu beigām strādāja par krāsotāju, turpināja dzīvot Liepājā arī pēc 2.Pasaules kara.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūsu aizsargi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 2. februārī.
2. ↑  «Viens no leģendas sācējiem». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2015. gada 2. februārī.
**Segžokleņi** (latīņu: *Entognatha*) ir seškāju apakštipa klase. Segžokleņu žokļu daļas (maksillas, mandibulas), atšķirībā no kukaiņiem, ir paslēptas galvas kapsulā. No tā cēlies arī klases nosaukums — Entognatha. Žokļu aparāts ir grauzēja vai sūcēja tipa. Segžokleņiem ir vienkāršās acis (kukaiņiem — saliktās fasetu acis). Tiem nav spārnu. Segžokleņiem raksturīgi arī mazi izmēri, mīksts un plāns apvalks, caur kuru reizēm notiek elpošanas process. Trahejas ir vāji attīstītas vai arī to vispār nav. Tie dzīvo augsnē, zemsegā un mitrās vietās. Pārtiek no trūdvielām, aļģēm, sēņu sporām un hifām. Ir arī plēsīgas formas.

Sistemātika
-----------

Segžokleņi tiek iedalīti trīs kārtās.

**Klase** Segžokleņi (*Entognatha*)

* kārta Kolembolas (*Collembola*) (Lēcastes)
* kārta Diplūras (*Diplura*) (Divastes)
* kārta Protūras (*Protura*) (Beztaustekleņi)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Segžokleņi*** |
Mākslinieku biedrība "Sadarbs" 1926. gadā. 1. rindā no kreisās: Burkards Dzenis, Kārlis Miesnieks, Jānis Kuga, Jūlijs Madernieks, Alberts Prande, Jānis Siliņš. 2. rindā no kreisās: Rūdolfs Pelše, Kārlis Zāle, Kārlis Brencēns, Ludolfs Liberts.

Mākslinieku biedrība **"Sadarbs"** bija viena no Latvijas pirmās brīvvalsts laika mākslinieku grupām, kas tika nodibināta 1924. gadā, pastāvēja līdz 1940. gadam un sevī apvienoja akadēmiski izglītotus latviešu māksliniekus.

Biedrības biedri bija Latvijas Mākslas akadēmijas pasniedzēji. "Sadarba" galvenais mērķis bija apvienot atšķirīgo radošo rokrakstu un dažādu paaudžu māksliniekus, lai veicinātu tradicionāli akadēmiskas ievirzes piekritēju sadarbību ar modernāku meklējumu piekritējiem. Mākslinieku biedrība "Sadarbs" sekmēja staptautiskos kontaktus ar Franciju un Beļģiju, kā rīkojot izstādes ārzemēs, tā arī aicinot piedalīties ārzemju māksliniekus Latvijas izstādēs. Tā kopš 1928. gada gandrīz katrā izstādē piedalījās kāds ārvalstu mākslinieks.

Biedrības dibinātāji bija Kārlis Zāle un Teodors Zaļkalns. "Sadarbā" darbojās arī tādi mākslinieki kā Ludolfs Liberts, Jūlijs Madernieks, Jānis Siliņš un Valdemārs Tone. Vēlākos gados par biedrības dalībniekiem kļuva Burkards Dzenis, Rūdolfs Pelše, Kārlis Miesnieks, Konrāds Ubāns, Jānis Kuga, Eduards Brencēns, Kārlis Brencēns, Augusts Annuss, Ārijs Skride, Vilis Vasariņš, Eduards Kalniņš, Alberts Prande un citi. 
"Sadarba" biedri bija dažādu mākslas nozaru pārstāvji - tēlnieki, gleznotāji, lietišķās mākslas pārstāvji un arhitekti, kuru vidū minami Sergejs Antonovs un Ernests Štālbergs.

Biedrības pastāvēšanas laikā notika 11 izstādes, kurās augstā profesionālā līmenī tika eksponēti reālistiski darbi.

Ārējās saites
-------------

* Mākslinieku biedrība "Sadarbs"

Atsauces
--------

1. ↑  Fonda kartīte[novecojusi saite]
2. ↑  «1915 – 1940. g. Mākslas biedrības - Latvijas mākslas vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 18. decembrī. Skatīts: 2010. gada 7. oktobrī.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal icon | Mākslas portāls |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305056274
* LNB: 000009117

 |

 |
Kauju karte
**Sadursmes starp Taliban un Irānu** notika 2023. gada 27.-28. maijā. Afganistānā valdošās *Taliban* islāma kustības bruņotie spēki piedalījās robežkonfliktā ar Irānas robežsargiem Afganistānas un Irānas pierobežā.

Irānas armija reaģēja, apšaudot *Taliban* pozīcijas, nogalinot, pēc oficiālām ziņām, trīs cilvēkus. Pēc vairākām sadursmēm abas puses atrisināja situāciju.

Irānas vēstniecība Kabulā un Afganistānas amatpersonas vienojās par incidenta izmeklēšanu.

Afganistānas Ārlietu ministrija paziņoja, ka valsts neplāno iesaistīties konfliktā ar Irānu: "Pašlaik situācija ir kontrolēta. Problēmas pierobežā ir atrisinātas".

Atsauces
--------

1. ↑  Reuters. «At least three killed in clash on Iran-Afghan border». *Reuters* (angļu), 2023-05-27. Skatīts: 2023-05-31.
2. ↑  «Iran Police Blame Taliban for Eruption of Border Clash - Politics news - Tasnim News Agency». *Tasnim News Agency* (angļu). Skatīts: 2023-05-31.
3. ↑  «Afghanistan calls for ‘diplomatic’ resolution with Iran after border skirmishes». *Arab News* (angļu). 2023-05-29. Skatīts: 2023-05-31.

Ārējās saites
-------------
**Zvejas kuģis** ir peldlīdzeklis, kas būvēts, lai nodarbotos ar rūpniecisko zveju. Visus zvejas kuģus var iedalīt pēc to uzdevuma, ūdensizspaida un kuģošanas rajona.

Uzdevums
--------

Zvejas flotes kuģi iedalās ieguves, apstrādes, pieņemšanas-transporta un palīgkuģos.

### Ieguves kuģi

Zvejas traleris
Ieguves kuģi paredzēti zvejai un nozvejas apstrādei. Atkarībā no zvejas rīkiem ieguves kuģi dalās traleros (CPTM, БМРТ, PTM-T, PTM-A, PTM-C, БАТ), seineros-traleros (CTP, CTM), drifteros un tunču laivās. Iekavās doti PSRS un Krievijā izplatīti ieguves kuģu tipi. Lielākie ieguves kuģi ir okeāna zonas zvejas kuģi, kuri piemēroti daļējai vai pilnīgai zivju un to produktu apstrādei, ilgstošai glabāšanai un produkcijas transportam.

### Apstrādes kuģi

Peldošā zivju konservu fabrika *Slava*
Apstrādes kuģi paredzēti loma apstrādei. Pie tādiem kuģiem pieder peldošās bāzes *("Рыбацкая Слава", "Профессор Баранов", "Пионерск")*, tunču zvejas bāzes *("Ленинский луч")*, ražošanas refrižeratori *("Севастополь", "Таврия")* un peldošās zivju konservu fabrikas *("Андрей Захаров")*.

Apstrādes flote vienlaicīgi saviem tiešajiem uzdevumiem var veikt arī jūrā esošo ieguves kuģu apkalpes un apgādes funkcijas.

### Pieņemšanas-transporta kuģi

Transporta refrižerators, motorkuģis *Salica Frigo*
Pieņemšanas-transporta kuģi paredzēti kravu pieņemšanai no ieguves un apstrādes kuģiem zvejas rajonos un kravu transportam uz ostu. Mūsdienīgi pieņemšanas-transporta kuģi ir lieltonnāžas transporta refrižeratori (*"Пятидесятилетие СССР", "Алмазный берег"* un citi tipi). Transporta refrižeratori tāpat var veikt ieguves un apstrādes kuģu apgādi jūrā.

### Palīgkuģi un tehniskie kuģi

Bundesmarine jūras glābšanas velkonis *Juist*
Palīgkuģi un tehniskie kuģi paredzēti, lai apgādātu ieguves floti ar visu nepieciešamo, veiktu operatīvo izlūkošanu, veiktu jūras glābšanas operācijas, apmācītu zvejniekus, kontrolētu konvencionālās zvejas noteikumu ievērošanu un izpildītu citus nepieciešamus darbus. Pie tiem pieskaita zvejas izlūkošanas kuģus, jūras glābšanas velkoņus, peldošos krānus, peldošās darbnīcas un citus kuģus

Ūdensizspaids
-------------

Pēc ūdensizspaida zvejas flotes kuģus iedala **maztonnāžas** - ūdensizspaids ar pilnu kravu mazāks par 450 t (MPTP, РТБ un citi), **vidējas tonnāžas** - ūdensizspaids ar pilnu kravu 450-3000 t (CPTM, CTP, CTM) un **lieltonnāžas** - ūdensizspaids ar pilnu kravu 3000 t un vairāk (БМРТ, PTM-T, PTM-A, PTM-C, БАТ, ПБ, ТР, ПР).

Kuģošanas rajons
----------------

Pēc kuģošanas rajona zvejas flotes kuģus iedala kuģu klasifikācijas sabiedrības atbilstoši to noteikumiem. Krievijas Jūras reģistrs zvejas kuģus iedala kuģos ar neierobežotu kuģošanas rajonu, kuģos ar ierobežotu kuģošanas rajonu un piekrastes kuģošanas rajona kuģos. Latvijā pārsvarā ir piekrastes kuģošanas rajona zvejas kuģi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85048847
* GND: 4299187-0
* NDL: 00562724
* NKC: ph369415
* KulturNav: id

 |

 |
**Tilža**, arī **Tilžupe** un **Tiļža**, tek Austrumlatvijas zemienes ZA daļā pa Adzeles pacēlumu. Tilža ir Ičas labā pieteka un tās sateces baseina teritorija atrodas galvenokārt Balvu novadā.

Tilža sākas Ploskenas purva ZR malā, baseina augšdaļai piekļaujas arī Orlovas un Lutanānu purvs. Upe tek cauri Vectilžas ezeram. Posmā, kur Tilža tek līdztekus Kārsavas—Dubļukalna ceļam P48, kā arī Tilžas apdzīvotai vietai, upe līkumo pa samērā seklu ieleju. Savu tecējumu tā beidz, ietekot Ičas upē.

Tilžas upes lielākās pietekas ir Diukšupe, Raicine un Vakša.

### Ģeoloģiskā uzbūve un ģeomorfoloģija

Upes baseina reljefs ir daudzveidīgs. Posmā no upes iztekas līdz Vectilžas ezeram baseinā sastopami pamatmorēnu līdzenumi, kas mijas ar Baltijas jūras agrāko stadiju smilšainiem līdzenumiem. Upes baseina vidusdaļā parādās tādas reljefa formas kā rievotās morēnas un flūtingi, kas ir veidojušies zemledus apstākļos. Adzeles pacēlumā flūtingi ir sastopami kā atsevišķi, vaļņu veidā, vai veido laukus, starp kuriem atrodas plaši pazeminājumi ar ezeriem un purviem. Tilžas baseina D daļā, kur tā ietek Ičā, pārsvarā atkal dominē Baltijas jūras agrāko stadiju smilšainie līdzenumi.

### Augsne

Izplatītas, galvenokārt, purvu kūdraugsnes upes baseina vidusdaļā. Baseina augšdaļā un nedaudz lejasdaļā, velēnu podzolaugsnes un pseidoglejotās uz mālsmilts un smilšmāla augšņu cilmieža sastāva. Pauguru virsotnēs sastopamas arī velēnu karbonātaugsnes. Tuvāk upes baseina D daļai ir zemākām vietām raksturīgas augsnes, tas ir, velēnu glejaugsne un velēnu podzolētā glejaugsne.

### Augu un dzīvnieku valsts

Upes baseinā meži aizņem 31% teritorijas. Pārsvarā mežu platībās dominē skujkoki (priežu un priežu—egļu mežs), mitros reljefa pazeminājumos un nogāzēs — lapu koku meži. Upes krasti ir apauguši ar kokiem un krūmiem, it īpaši augštecē. Flora upes vidustecē ir nabadzīga. Aug niedres, meldri, glīvenes. Dažās vietās damaksnis, kūdrāji, platlapju audzes. Upe nav bagāta ar zivīm; pavasarī ap nārsta laiku barības meklējumos no Ičas upes iepeld asari, raudas, līdakas. Augštecē tās sastopamas reti. No citiem dzīvniekiem upē mīt bebri, vardes, ūdeles.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Tilža». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2020. gada 31. decembrī.
*Messier 80* ‎lodveida zvaigžņu kopa Skorpiona zvaigznājā
**Zvaigžņu kopa** ir zvaigžņu grupa, kura kustas ap galaktikas centru kā viens veselums. Zvaigznes sastarpēji kopā sasaista gravitācijas lauks un tām ir kopīga izcelsme. Zvaigžņu kopas iedala lodveida un vaļējās zvaigžņu kopās, kā arī starpformās.

Lodveida zvaigžņu kopas
-----------------------

Lodveida zvaigžņu kopas ir zvaigžņu izteikti lodveida grupējums no 10 000 līdz vairākiem miljoniem zvaigžņu, kas sablīvētas apgabalā ar 10 līdz 30 gaismas gadu diametru. Tās sastāv galvenokārt no II populācijas tipa ļoti vecām zvaigznēm — tikai dažu simtu miljonu gadu jaunājām par pašu Visumu.

Mūsu galaktikā lodveida zvaigžņu kopas izvietojušās sfēriski galaktikas halo, ap galaktikas centru, ļoti eliptiskās orbītās. 1917. gadā astronoms Harlijs Šeplijs spēja noteikt Saules attālumu no galaktikas centra, balstoties uz lodveida zvaigžņu kopu izkārtojumu.

Piena Ceļā ir atrastas aptuveni 150 lodveida zvaigžņu kopas. Citās galaktikās to var būt vairāk.

Vaļējās zvaigžņu kopas
----------------------

Plejādes jeb Sietiņš ir viena no atpazīstamākajām vaļējām zvaigžņu kopām
Vaļējās zvaigžņu kopas ir ļoti atšķirīgas no lodveida zvaigžņu kopām. Tās galaktikās atrodas spirālzaros, kurās pat mūsdienās veidojas jaunas zvaigznes. Tās sastāv galvenokārt no jaunām zvaigznēm, līdz desmit miljonu gadu vecumu ar nelieliem izņēmumiem līdz vairākiem miljardiem gadu. Tās veidojas no H II reģiona.

Vaļējās zvaigžņu kopās parasti ir līdz vairākiem simtiem objektu apgabalā līdz 30 gaismas gadu diametru. Tā kā tajos blīvums ir mazāks par lodveida zvaigžņu kopām, tad zvaigznes kopā satur mazāks gravitācijas spēks. Ar laiku tās izjauc gigantiskais molekulārais mākonis vai citas zvaigžņu kopas.

Dati par dažām zvaigžņu kopām
-----------------------------

| Nosaukums vai simbols | Zvaigznājs | Spožums, zv.l | Leņķiskie izmēri, loka min. | Attālums, ly | Objekta veids |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hiādes | Vērsis | 0,8 | 330 | 130 | Vaļējā kopa |
| Plejādes / Sietiņš | Vērsis | 1,5 | 110 | 420 | Vaļējā kopa |
| Sile | Vēzis | 3,9 | 95 | 520 | Vaļējā kopa |
| M 37 | Vedējs | 6,2 | 23 | 4200 | Vaļējā kopa |
| Perseja dubultkopa | Persejs | 4,3 + 4,4 | 29 + 29 | 7200 | Vaļējā kopa |
| M 13 | Herkuless | 5,9 | 11 | 23000 | Lodveida kopa |
| M 15 | Pegazs | 6,5 | 6 | 33000 | Lodveida kopa |
| M 2 | Ūdensvīrs | 6,5 | 9 | 37000 | Lodveida kopa |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zvaigžņu kopas*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4183148-2
* NDL: 00570280

 |

 |
**Solpugas** (*Solifugae*) ir zirnekļveidīgo helicerātu kārta. Solpugas, tāpat kā skorpioni, ir plēsīgi nakts dzīvnieki, kas mīl sausumu, dzīvo tro­pos un mērenās joslas vissiltākajā daļā. Ķermenis 8 mm - 5 cm, garš, dažreiz pat garāks. Barojas ar posmkājiem. Uzbrukumam iz­manto spēcīgās heliceras, kas iz­veido spīļu pāri un atrodas uz ne­pilnīgi attīstītajām galvkrūtīm. Tās pakaļējie trīs segmenti ir pat­stāvīgi. Pedipalpas pēc izskata atgādina kājas, to galos ir izvirzāms mai­siņš. Tās izmanto gan kā lokomotorus orgānus, gan kā sīkā laupījuma tvērējorgānus. Elpo ar trahejām. Vēders cilindrisks vai iegareni ovāls, ar desmit posmiem.

Sistemātika
-----------

Pasaulē ir zināmas ap 900 solpugu sugu.

**Kārta** Solpugas (*Solifugae*)

* dzimta *Ammotrechidae*
* dzimta *Ceromidae*
* dzimta *Daesiidae*
* dzimta *Eremobatidae*
* dzimta *Galeodidae*
* dzimta *Gylippidae*
* dzimta *Hexisopodidae*
* dzimta *Karschiidae*
* dzimta *Melanoblossidae*
* dzimta *Mummuciidae*
* dzimta *Rhagodidae*
* dzimta *Solpugidae*

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Solpugas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**"Nezināmais šedevrs"** (1988 - 2003) ir Ingus Baušķenieka 2004. gadā izdotā labāko dziesmu izlase. Tā iznākusi ierakstu kompānijā "Ingus Baušķenieka ieraksti".

Tajā iekļautas 16 dziesmas no pieciem Baušķenieka soloalbumiem: "Guvernante - diversante", "Albānija" un "Rudens vējā" no "Mājas dzīves" (1988), "Kur tu esi", "Milzīte Ilzīte" un "Varbūt" no "Klusā okeāna" (kopā ar Edīti Baušķenieci, 1990), "Zvēri nāk", "Aizlidoja kļavas", "Lidojums uz Sauli" un "Vai tu guli" no "Burvju pusdienām" (1995), "Čības", "Dūmu mākonī" un "Blusas spārdās" no "Digitālās ziemas" un "Vai mums viss ir ļauts", "Vēss vērmelēm" un "Ķirbis - Irbis" no "Viduslaikiem".

Izlase izdota laikā, kad Ingus un Edītes laulība jau ir šķirta, līdz ar to šajā kompilācijā nav iekļautas vairākas dziesmas, kuru līdzautore ir Edīte, tās aizstājot ar kompozīcijām no Ingus vēlīnajiem soloalbumiem.

Dziesmu saraksts
----------------

1. Zvēri nāk - 4:16
2. Aizlidoja kļavas - 4:34
3. Lidojums uz Sauli - 5:49
4. Čības - 4:44
5. Dūmu mākonī - 5:57
6. Blusas spārdās - 5:04
7. Vai mums viss ir ļauts - 4:56
8. Vēss vērmelēm - 4:55
9. Ķirbis Irbis (piedalās Uģis Vītiņš) - 3:33
10. Vai tu guli - 5:19
11. Kur tu esi - 3:13
12. Guvernante - diversante (piedalās Edīte Baušķeniece) - 7:35
13. Albānija - 5:24
14. Rudens vējā - 3:36
15. Milzīte Ilzīte (piedalās Edīte Baušķeniece) - 4:45
16. Varbūt - 3:54
**Ahmets Ertegins** (turku: *Ahmet Ertegün*; 1923. gada 31. jūlijs — 2006. gada 14. decembris) bija turku izcelsmes ASV uzņēmējs. Viņš ir pazīstams kā *Atlantic Records* līdzdibinātājs un ilggadējs vadītājs. Ertegins ir arī bijušās futbola komandas Ņujorkas "Cosmos" līdzdibinātājs.

Ertegins bija dzimis Turcijas pilsētā Stambulā. 1935. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Vašingtonu sakarā ar tēva darbu vēstniecībā. 1944. gadā Ertegina tēvs nomira, tomēr ģimene palika ASV. 1947. gadā Ahmets Ertegins, viņa brālis Nesuhi un viņu zobārsts Vahdi Sabits izveidoja *Atlantic Records* ierakstu kompāniju. 1950. gados kompānija sāka paplašināties. 1957. gadā *Atlantic* sāka ierakstīt stereo ierakstus.

Ertegins ir arī dziesmu "*Chains of Love*" un "*Sweet Sixteen*" autors. Viņš izmantoja pseidonīmu A. Nugetre (viņa uzvārds otrādi). 1961. gadā viņš apprecējās. 1960. gados *Atlantic* noslēdza ierakstu līgumus ar vairākām rokgrupām, bet 1967. gadā pārdeva zīmolu *Warner Bros.*. Četrus gadus vēlāk brāļi Ertegini izveidoja Ņujorkas "Cosmos" futbola komandu un pateicoties viņu kapitālieguldījumiem, komandai pievienojās vairākas futbola zvaigznes.

2006. gadā Ertegins paklūpot un krītot guva galvas traumu, pēc kuras ieslīga komas stāvoklī un pēc pusotra mēneša bezsamaņā, 14. decembrī nomira. Grupa *Led Zeppelin* sniedza atkalapvienošanās koncertu Ertegina piemiņai. Uzņēmēja piemiņai tika veltīta arī filma *Shine a Light*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ahmets Ertegins***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 102430548
* LCCN: n81046241
* ISNI: 0000 0000 7716 6827
* GND: 118951572
* SUDOC: 079153690
* BNF: cb13945653d (data)
* NDL: 001146870
* NKC: xx0059383
* SBN identifikators DDSV044253 nav derīgs.
* BNE: XX1294233

 |

 |
**Aposēres** (latīņu: *Aposeris*) ir monotipiska kurvjziežu dzimtas ģints. Vienīgā šīs ģints suga **smirdīgā aposēre** (*Aposeris foetida*) ir izplatīta Eiropas dienvidu un dienvidaustrumu daļā. Latvijā šī suga ir atrasta tikai vienu reizi 20. gadsimta beigās.

Dabiskās izplatības apvidū smirdīgā aposēre aug mēreni mitrās, daļēji noēnotās vietās lapkoku mežos un krūmājos.

Apraksts
--------

Smirdīgā aposēre ir daudzgadīgs, 10—30 cm garš lakstaugs, kuram raksturīgs nepatīkams aromāts. Auga lapas ir izvietotas rozetē, tās ir ar īsu kātu, gulošas vai pacilas. Lapas ir aptuveni 6—12 cm garas un 1—6 cm platas, to kopējais apveids ir iegarens vai otrādi olveidīgs. Lapas plātne ir plūksnaini pārgriezta, un lapu plūksnas ir trīsstūrainas. Lapu mala pie pamata ir zobaina, bet gala plūksnas ir rombiskas. Lapas plātnes virspuse ir kaila, gaišzaļa vai zilganzaļa, un apakšpuse ir skraji apmatota. No rozetes atiet vairāki bezlapaini stublāji (ziedneši). Ziedneša galā ir viens ziedu kurvītis, kurš ir 1,5—3 cm plats. Zieda vīkallapas ir lancetiskas un izvietotas vienā rindā. Ziedi (mēlziedi) ir zeltaini dzelteni. Ziedgultne ir kaila. Auglis ir iegareni olveidīgs, apmatots sēklenis bez knābja un bez matkausa. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «smirdīgā aposēre - Aposeris foetida (L.) Less. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-19.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aposēres***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Aida Garifullina** (tatāru: *Аида Эмил кызы Гарифуллина*, krievu: *Аида Эмилевна Гарифуллина*, dzimusi 1987. gada 30. septembrī) ir tatāru tautības Krievijas un Austrijas operdziedātāja (soprāns). Viņa ir Vīnes Valsts operas soliste.

Aida Garifullina piedzima Kazaņā Volgas tatāru ģimenē. Tēvs Emils Garifullins vēlāk kļuva par uzņēmēju. Māte Laila Garifullina bija kora diriģente, vēlāk kļuva par Sofijas Gubaiduļinas Mūsdienu mūzikas centra direktori. Māte Aidu jau no agras bērnības virzīja mūzikas jomā.

18. gadu vecumā 2005. gadā Aida Garifulina, saņemot Kazaņas mēra grantu mācībām Vācijā, iestājās mūzikas augstskolā Nirnbergā akadēmiskā vokāla klasē. 2007. gadā viņa turpināja vokālo meistarību Vīnes Mūzikas un izpildmākslas universitātē.

2009. gadā Vīnes Universitāte iestudēja Mocarta operu "Tā rīkojas visas sievietes", kur Garifullina debitēja Despinas lomā. 2010. gadā viņa uzvarēja pirmajā starptautiskajā Muslima Magomajeva vokālistu konkursā Maskavā.

2012. gadā Garifullina dziedāja Krievu nama atklāšanā XXX Vasaras Olimpiskajās spēlēs Londonā. Šeit viņa iepazinās ar Marijas teātra Sanktpēterburgā māksliniecisko direktoru Valeriju Gergijevu. 2013. gada janvārī viņa uzstājās uz Marijas teātra skatuves Suzannu lomā Mocarta operā "Figaro kāzas". Vēlāk viņa bija papildināja savu repertuāru.

Garifullina 2013. gada augustā ieguva pirmo vietu Plasido Domingo operdziedātāju konkursā *Operalia*. Pēc tam viņa kopā ar Plasido Domingo uzstājās koncertā Pekinā. 16. oktobrī Garifulinai tika piešķirts "Tatarstānas Republikas nopelniem bagātā skatuves mākslinieka" tituls.

2014. gadā Aida Garifullina kļuva par Vīnes Valsts operas solisti.
2017. gada novembrī viņa ieguva Austrijas pilsonību.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aida Garifullina***.
* Aidas Garifullinas oficiālā vietne Archived 2021. gada 23. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7211147605375957760007
* LCCN: no2017030903
* ISNI: 0000 0004 5970 9364
* GND: 112810329X
* SUDOC: 26060044X
* BNF: cb170695405 (data)
* NKC: xx0215662
* SBN identifikators TSAV629721 nav derīgs.

 |

 |
**Stepans Erzja (Ņefjodovs)** (krievu: *Степа́н Дми́триевич Э́рьзя (Нефёдов)*, dzimis 1876. gada 8. novembrī (27. oktobris (vecais stils)), miris 1959. gada 24. janvārī) bija mordviešu skulptors, kurš dzīvoja Krievijā un Argentīnā. Erzja izvēlējās savu pseidonīmu pēc dzimtās etniskās grupas — mordviešiem.

Stepans Erzja dzimis 1876. gada 8. novembrī (27. oktobris (vecais stils)) Bajevas ciemā, Simbirskas guberņā, Krievijas impērijā. 1892. gadā viņa ģimene pārcēlās uz dzīvi Alatirā, Čuvašijā. Stepans kļuva par ikonu glezniecības mācekli. No 1893. līdz 1897. gadam viņš dzīvoja Kazaņā, vēlāk strādāja arī P. A. Kovalinska ikonu glezniecības studijā Kazaņā. Tajā laikā Erzja izdekorēja dažādas Volgas rajona pilsētu un ciemu baznīcas, kā arī apmeklēja Kazaņas mākslas skolu.

No 1902. līdz 1906. gadam Stepans Erzja studēja Maskavas glezniecības, tēlniecības un arhitektūras skolā, piedaloties skolas studentu izstādēs. No 1906. līdz 1914. gadam dzīvoja Itālijā un Francijā. Viņš piedalījās izstādēs Venēcijā un Milānā 1909. gadā un izstādē Parīzē 1912. gadā.

1914. gadā viņš atgriezās Krievijā un 1918. gadā pārcēlās uz Jekaterinburgu, kur radīja savus monumentālākos mākslas darbus. 1921. gadā viņš pārcēlās uz Novorosijsku, pēc tam uz Batumi. Tur dzīvojot, viņš izveidoja Ļeņina, Marksa, Engelsa un daudzu Gruzijas kultūras darbinieku portretus. 1923. gadā viņš dzīvoja Baku, kur radīja monumentālu žanru.

1926. gadā padomju valdība pieņēma lēmumu nosūtīt Stepanu Erziju uz ārzemēm, "lai izplatītu zināšanas par padomju mākslu". Erzja atkal devās uz Parīzi. Viņa izstādes tika sponsorētas un guva pozitīvas atsauksmes Rietumu presē.

No 1927. līdz 1950. gadam viņš strādāja Buenosairesā, radot Ļeņina, Mozus, Ļeva Tolstoja un Ludviga van Bēthovena portretus.

Erzja Buenosairesā izstrādāja projektu, lai pārveidotu visus Andu kalnus piemineklī karam par neatkarību. Vietējās pašvaldības apstiprināja viņa plānu, bet nespēja finansēt tā īstenošanu.

Argentīnā Erzja izgudroja metodi dažu īpaši cietu vietējo koksnes veidu apstrādei.

1950. gadā viņš atgriezās Padomju Savienībā. 1956. gadā viņam tika piešķirts Darba Sarkana Karoga ordenis.

Stepans Erzja nomira 1959. gada 24. janvārī Padomju Savienības galvaspilsētā Maskavā un tika apglabāts Saranskā, Mordvijas galvaspilsētā.

1958. gada 26. jūnijā Mordvijas galvaspilsētā Saranskā tika atvērts Mordvijas Erzjas Vizuālās mākslas muzejs (krievu valodā: *Мордовский республиканский музей изобразительных искусств им. С.Д.Эрьзи*). Muzejā ir vispilnīgākā Erzjas darbu kolekcija ar 204 darbiem.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stepans Erzja*** |

Atsauces
--------

1. ↑  Russian culture navigator: "Russian Rodin" (It is 125 years since the birth of sculptor Stepan Erzia) Archived 2007-09-30 *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  A Romance With Stone Archived 2006-01-11 *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  (krieviski) Биография Степана Эрьзи (Short Bio) Archived 2006-06-04 *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  (krieviski) Site of Erzia Museum
Krīzei veltīts zīmējums (1902)
**Venecuēlas krīze** bija jūras blokāde pret Venecuēlu no 1902. gada decembra līdz 1903. gada februārim, kuru realizēja Lielbritānija, Vācija un Itālija, reaģējot uz Venecuēlas prezidenta Sipriāno Kastro atteikumu atmaksāt ārējos parādus, kā arī atlīdzināt zaudējumus eiropiešiem, kas bija cietuši nesenajā Venecuēlas pilsoņu karā.

Kastro paļāvās, ka ASV, ievērojot Monro doktrīnu, nepieļaus Eiropas valstu militāro iejaukšanos reģionā, tomēr amerikāņi savas doktrīnas ietvaros uzstājās pret teritoriju sagrābšanu, nevis iejaukšanos kā tādu. ASV, saņēmusi eiropiešu solījumu nesagrābt venecuēliešu teritorijas, neiebilda pret blokādes vēršanu pret Venecuēlu. Blokādes laikā nelielā Venecuēlas flote ātri kļuva nederīga, tomēr Kastro atteicās piekāpties, piedāvājot konflikta risināšanu starptautiskajā šķīrējtiesā, ko viņš pats iepriekš bija noraidījis. Vācijā šo piedāvājumu noraidīja, uzskatot, ka Venecuēlai vairākas pretenzijas būtu jāizpilda bez to izskatīšanas tiesā.

ASV prezidents Teodors Rūzvelts piespieda vāciešus piekāpties, nosūtot pie Venecuēlas krastiem amerikāņu kara floti, un draudot uzsākt karu, ja vācieši nolems izsēsties Venecuēlā. Ņemot vērā Kastro atteikšanos piekāpties, ASV spiedienu, kā arī negatīvo amerikāņu un britu preses reakciju pret starpvalstu strīdu, Eiropas valstis, kas bloķēja Venecuēlu, piekrita kompromisam, tomēr blokāde tika saglabāta arī pušu sarunu laikā.

Iepriekš minētais noveda pie vienošanās noslēgšanas 1903. gada 13. februārī, ar kuru blokāde tika atsaukta, un Venecuēla ieturēja 30% no muitas nodevām, lai apmierinātu prasību. Patstāvīgā šķīrējtiesa Hāgā atzina valsts blokādi kā pieļaujamu rīcību, ja konkrētā valsts atsakās norēķināties par savām ārējām saistībām. ASV minētajā saskatīja draudus, ka Eiropas valstis varētu izmantot konkrēto atrunu, lai nākotnē sagrābtu teritorijas tās interešu sfērā. Tā rezultātā Monro doktrīna tika papildināta ar Rūzvelta atrunu, kas pasludināja ASV tiesības veikt intervenci mazajās Karību jūras baseina un Centrālamerikas valstīs, lai ‘’stabilizētu’’ to ekonomisko situāciju, ja tās nespēj pildīt ārējās finansiālās saistības.
**Sabīdāmā laide** (arī **iegrūžamā laide** vai **teleskopiskā laide**) ir šaujamieroča laide, kas sabīdās vai salokās pati sevī, lai kļūtu kompaktāka. Tā noder arī, lai šaujamierocis kļūtu vieglāk paslēpjams. Būtībā šis jēdziens nozīmē laidi, kas salokās, sabīdās vai citādi darbojas, lai samazinātu garumu, apjomu vai jebkādu citu izmēru, vai savādāk uzlabo šaujamieroča aptveramību.

Izmantošana
-----------

Sabīdāmās laides ir noderīgas ieroča noglabāšanai vietā, kur tas parasti neietilptu. Lietotājs var vai nu to ievilkt, lai ar to būtu vieglāk rīkoties, vai izvilkt, lai gūtu labāku precizitāti. Beidzot, dažām sabīdāmām laidēm kā, piemēram, M4 karabīne, ir vairāk kā viens stāvoklis, atļaujot laidi piemērot dažādiem lietotājiem. Tāpēc arī pie sabīdāmajām laidēm tiek nozīmēts, cik stāvokļu laide tā ir (piemēram, sešu stāvokļu laide nozīmē, ka tā ir izbīdāma sešās pozīcijās). Bieži vien sabīdāmās laides kalpo arī kā glabātuves, turklāt daudzas ir ūdens necaurlaidīgas. Tām klāt ir arī vietas, kur var iestiprināt siksnu.
**Amderma** (krievu: *Амдерма*) ir ciemats Krievijas ziemeļos, Ņencu autonomajā apvidū. Izvietojies Jugras pussalas ziemeļos Karas jūras krastā. Veido Zapoļarnija rajona municipālo veidojumu «Amdermas ciemats».

Vēsture
-------

Amdermas nosaukums ņencu valodā nozīmē ‘valzirgu liedags’ *(лежбище моржей)*. Apdzīvotā vieta dibināta 1933. gadā pie nesen atklātajām fluorīta raktuvēm, kurās nodarbināti lielākoties bija ieslodzītie. 1936. gadā apdzīvotajai vietai piešķīra strādnieku ciemata statusu (atcelts 2004. gadā). Pēc Otrā pasaules kara, kad PSRS tika atklātas citas, vieglāk pieejamas fluorīta atradnes, raktuves tika slēgtas, bet Amderma turpināja attīstīties kā Arktikas apgūšanas bāze. Aukstā kara laikā ciemats attīstījās kā pretgaisa aizsardzības centrs un aviācijas bāze. 1980. gadu beigās ciematā bija vairāk kā 5 tūkstoši iedzīvotāju, liela daļa no tiem — militārpersonas.

1990. gados lielākā daļa militāro un arktisko aktivitāšu tika slēgtas, iedzīvotāji pameta ciematu. Turpina darboties Amdermas lidosta (četri reisi mēnesī no Arhangeļskas un Narjanmaras), osta, termoenergocentrāle, komunālā saimniecība, pamatskola.

Atsauces
--------

1. ↑  Администрация муниципального образования «Посёлок Амдерма»
2. ↑  «Государственное бюджетное общеобразовательное учреждение Ненецкого автономного округа Основная школа п. Амдерма». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 30. oktobrī. Skatīts: 2020. gada 17. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Sevprostor. АМДЕРМА
**Manuels Ārons** (angļu: *Manuel Aaron*; dzimis 1935. gada 30. decembrī Taungu) ir Indijas starptautiskais meistars šahā (1961).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu beigām līdz 1980. gadu sākumam bijis viens no vadošajiem Indijas šahistiem. Deviņas reizes uzvarējis Indijas šaha čempionātos (1959, 1961, 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976, 1981). No 1957. līdz 1982. gadam vienpadsmit reizes uzvarējis Indijas štata Tamilnādas šaha čempionātos. 

1961. gadā Pasaules šaha čempiona izcīņas nosaukuma Āzijas zonas turnīra finālā uzvarējis Sesilu Purdi ar 3:0 un ieguvis tiesības piedalīties starpzonu turnīrā. 1961. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Ašhabadā dalījis 5.-6. vietu (uzvarējis Ratmirs Holmovs). 1962. gadā Stokholmas starpzonu turnīrā palicis pēdējā vietā, lai gan savstarpējās partijās uzvarējis lielmeistarus Lajošu Portišu un Volfgangu Ūlmanu. 1984. gadā Honkongā ieņēmis 4. vietu Nāciju Sadraudzības valstu šaha čempionātā.

Pārstāvējis Indijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1960-1964);
* Āzijas valstu komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1977, 1981). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1981) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1961. gadā Āronam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Bijis pirmais Indijas šahists, kas kļuvis par starptautisko meistaru šahā. Ieņēmis vairākus atbildīgus amatus šaha organizācijās - bijis Indijas šaha federācijas atbildīgais sekretārs un priekšsēdētājs, FIDE komitejas loceklis (1986). Pirmā Āzijas šaha žurnāla *Chess mate* goda redaktors.

Atsauces
--------

1. ↑  Zonals 1960-1963 (C05)
2. ↑  International Tournament- Ashkhabad 14-26.5.1961
3. ↑  1962 Stockholm Interzonal Tournament
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Manuel Aaron
5. ↑  OlimpBase :: Men's Asian Team Chess Championship :: Manuel Aaron

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Lazars Šustermans** (krievu: *Лазарь Самуилович Шустерман*; dzimis 1950. gada 24. martā, miris 2010. gada 8. decembrī) bija moldāvu šahists un treneris, starptautiskais meistars (1999), Moldovas Nopelniem bagātais treneris (1993).

Dzīves gājums
-------------

No 1963. gada apmeklējis Moldāvijas Nopelniem bagātā trenera Lazara Begeļmana (1937—1996) vadīto Belcu Pionieru pils šaha studiju. Pēc Belcu Pedagoģiskā institūta beigšanas (1973) strādājis par skolotāju Čadirlungas rajona Haidaru ciemā. Pēc tam strādājis L. Begeļmana organizētajā Belcu Olimpisko rezervju bērnu un jaunatnes sporta skolā par šaha treneri, vēlāk kļuvis par tās direktoru. Vadījis pilsētas pionieru pils šaha pulciņu.

No 1974. gada PSRS Sporta meistars. Moldāvijas čempions (1970), vicečempions (1965). Moldovas republikas šaha federācijas treneru padomes priekšsēdētājs.

L. Šustermana skolnieki ir lielmeistari Anna Vagenere (viņa meita) un Vasile Senduljaks, pasaules jaunatnes čempionāta godalgoto vietu ieguvēja Irina Zaka.

Belcos regulāri notiek Lazara Šustermana piemiņas turnīri.

Atsauces
--------

1. ↑  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 303.—304.. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.
2. ↑  Памяти Леонида Шустермана Archived 2018. gada 19. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* ЛАЗАРЬ ШУСТЕРМАН: «ШАХМАТЫ – МОЯ ЖИЗНЬ...» Archived 2014. gada 24. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
**Milošs Ržīha** (čehu: *Miloš Říha*; dzimis 1958. gada 6. decembrī, miris 2020. gada 1. septembrī) bija čehu hokejists, vēlāk treneris. Kā galvenais treneris strādājis ar dažādiem Čehijas Ekstralīgas, Slovākijas Ekstralīgas un Kontinentālās hokeja līgas klubiem. No 2018. līdz 2020. gadam vadījis arī Čehijas izlasi.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Ržīha uzsāka 1979. gadā, kad aizvadīja sezonu Čehoslovākijas hokeja līgas klubā Jihlavas "Dukla". No 1980. līdz 1983. gadam spēlēja citā līgas klubā HC Vitkovice, pēc 1982.—83. sezonas beigām tiekot izvēlēts arī 1983. gada NHL draftā. Karjeru Ržīha turpināja HC Zlīnas vienībā, taču noslēdz to jau 29 gadu vecumā, pēc 1986.—87. sezonas, kuru Milošs aizvadīja Brno "Kometa" rindās.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeru Ržīha uzsāka 1993.—94. sezonā, strādājot kā viens no HC Zlīnas treneriem. No 1996. līdz 1999. gadam Ržīha bija Čehijas Ekstralīgas kluba HC Pardubice galvenais treneris. Pie pirmās godalgas trenera arodā Ržīha tika 2001.—02. sezonā, kad aizveda Bratislavas "Slovan" līdz uzvarai Slovākijas Ekstralīgā, šo sasniegumu atkārtojot arī 2004.—05. sezonā. No 2002. līdz 2004. gadam Milošs trenēja Pardubices hokejistus, 2002.—03. sezonā kopā ar komandu izcīnot līgas vicečempiones titulu.

2005.—06. sezonā Ržīha uzsāka darbu kā Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Himik" galvenais treneris, taču darbā noturējās vien sezonu. No 2006. līdz 2008. gadam trenēja Pardubici, 2007.—08. sezonas gaitā uzsākot darbu kā Maskavas "Spartak" galvenais treneris. 2010.—11. sezonā Ržīha tika atlaists, taču nepilnu nedēļu vēlāk kļuva par Mitišču "Atlant" galveno treneri.

2011. gada vasarā Ržīha kļuva par Sanktpēterburgas SKA galveno treneri, amatu pildot līdz pat 2012. gada 25. novembrim, kad, neskatoties uz to, ka SKA tobrīd bija konferences līdervienība, no amata tika atlaists. Vēlāk strādāja ar HC Pardubice, Omskas "Avangard" un Bratislavas "Slovan".

2018. gada jūnijā tika apstiprināts par Čehijas izlases galveno treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Par Čehijas izlases treneri apstiprināts Ržīha, ģenerālmenedžeris būs Nedveds». *sportacentrs.com*. 2018. gada 7. jūnijā. Skatīts: 2019. gada 9. maijā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
**Lazareva šelfa ledājs** (krievu: *шельфовый ледник Лазарева*) ir lielākais šelfa ledājs Princeses Astridas krastā Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Izvietojies starp Verbļudas salu austrumos un Ļeņingradas salu rietumos Lazareva jūras piekrastē. Ledājs ir ap 100 km plats, iestiepjas jūrā līdz pat 95 km, platība ir ap 8500 km². Ledāja frontes galējais ziemeļu punkts tiek saukts par Sedova ragu.

Ledāju pirmā 1820. gada februārī ieraudzīja Krievijas ekspedīcija Fabiana Belinshauzena vadībā. Pirmoreiz nofotografēja un nokartēja Vācijas 1938.-1939. gadu antarktiskā ekspedīcija. Izpētīja padomju antarktiskā ekspedīcija 1960. gados un nosauca par godu Belinshauzena ekspedīcijas kuģa *Mirnij* kapteinim Mihailam Lazarevam.

Ledāja rietumu malā no 1959. līdz 1961. gadam darbojā padomju polārstacija Lazareva.

Atsauces
--------

1. ↑  Большая советская энциклопедия. Лазарева шельфовый ледник[novecojusi saite]
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica
3. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Lazareva šelfa ledājs
**Acetilacetons** (diacetilmetāns, pentān-2,4-dions, СН3–СО–СН2–СО–СН3) ir vienkāršākais β-diketons — savienojums ar divām karbonilgrupām molekulā, starp kurām ir viens oglekļa atoms (metilēngrupa). Acetilacetons ir bezkrāsains šķidrums ar patīkamu smaržu.

Iegūšana
--------

Iegūst no acetona un acetanhidrīda bora trifluorīda klātienē:

(CH3CO)2O + CH3–CO–CH3 → CH3–CO–CH2–CO–CH3
Var iegūt arī, kondensējot acetonu ar etilacetātu bāzu klātienē un paskābinot iegūto acetilacetonātu:

NaOEt + EtO2CCH3 + CH3–CO–CH3 → NaCH3–CO–CH–CO–CH3 + 2 EtOH
NaCH3–CO–CH–CO–CH3 + HCl → CH3–CO–CH2–CO–CH3 + NaCl

Īpašības
--------

Acetilacetons pieder pie ketosavienojumiem, kam ir neparasti stabila enolforma (metanola šķīdumā ir 72% acetilacetona enolformas). Tas izskaidrojams ar ūdeņraža saites veidošanos starp enolformas hidroksilgrupas ūdeņraža atomu un tuvumā esošās karbonilgrupas skābekļa atomu, kam ir enolformu stabilizējoša iedarbība:

Metilēngrupas, kura atrodas starp divām karbonilgrupām, ūdeņraža atoms ir ļoti kustīgs un viegli atšķeļas, veidojot acetilacetona anjonu.

Iedarbojoties uz β-diketoniem ar fenilhidrazīnu, hidroksilamīnu, vai tamlīdzīgiem reaģentiem, viegli var iegūt heterocikliskus savienojumus - pirazola atvasinājumus.

β-Diketoni, vārot tos ar sārmiem, sadalās par skābēm un ketoniem:

СН3–СО–СН2–СО–СН3 + NaOH → СН3COONa + СН3–СО–СН3

Izmantošana
-----------

Acetilacetonu izmato analītiskajā ķīmijā, jo tas ar metālu joniem dod noturīgus kompleksos savienojumus (**acetilacetonātus**). Radioķīmijā šo īpašību lieto radioaktīvo izotopu izdalīšanai. Acetilacetonu lieto arī organiskajā sintēzē.

Atsauces
--------

1. ↑  O. Neilands. Organiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1977, 473. lpp.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie ketoni |
| --- |
|  |
|  | 
* Acetons
* Metiletilketons
* Mezitiloksīds
* Forons
* Acetols
* Acetoīns
* Metilglioksāls
* Diacetils
* Acetilacetons
* Acetonilacetons
* Acetofenons
* Benzofenons
* Benzils
* Halkons

 |

 |
**Maokes kalni** (indonēziešu: *Pegunungan Maoke* — ‘Sniegotie kaln]’) ir kalnu grēda Jaungvinejas salas rietumdaļā. Stiepjas ap 700 km garumā rietumu—austrumu virzienā galvenokārt Indonēzijas teritorijā, austrumos nedaudz iestiepjoties Papua-Jaungvinejā, kur Maokes kalni pāriet Bismarka grēdā. Vidējais augstums 4000—4500 m, augstākā virsotne ir Džajas kalns (4884 m vjl). Sastāv no vairākām paralēlām kalnu grēdām, lielākās no kurām ir Sudirmana grēda rietumos un Džajavidžajas grēda austrumos. Kalni veidoti no gneisiem, granītiem, smilšakmeņiem, kaļķakmeņiem, slānekļiem. Nogāzes līdz 700 m augstumam klātas ar tropu mežiem, augstāk — ozolu, kastaņu, eikaliptu meži. Virs 4400 m augstuma — klinšainas virsotnes; atsevišķās virsotnēs mēdz veidoties sniegāji un ledāji.

Maokes kalni ir augstākā kalnu sistēma starp Himalajiem un Andiem.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 460. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Maokes kalni***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 235512110
* LCCN: sh94009577
* GND: 4102950-1

 |

 |