recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas** bija devītās Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Tās norisinājās visās 28 Eiropas Savienības dalībvalstīs laikā no 23. līdz 26. maijam (Latvijā — 25. maijā). Neraugoties uz Breksita procedūras iesākšanu Apvienotajā Karalistē, vēlēšanās piedalījās arī tās vēlētāji. Ievēlamo deputātu skaits bija 751.

Rezultāti
---------

Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva centriskā Eiropas Tautas partija (EPP, 179 deputāti) un Sociālistu un Demokrātu Progresīvā Alianse (S&D, 153 deputāts). Trešā lielākā partiju grupa bija Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienība (ALDE, 105 deputāti). Salīdzinoši vairāk balsu nekā iepriekšējās EP vēlēšanās ieguva Zaļo un reģionālistu partiju grupa (Greens/EFA, 69 deputāti), bet mazāk balsu ieguva labējie Eiropas Konservatīvie un Reformisti (ECR, 63 deputāti). Salīdzinoši vairāk balsu ieguva arī galēji labējo partiju grupa "Nāciju un Brīvības Eiropa" (ENF, 58 deputāti) un eiroskeptiskā "Brīvības un Tiešās Demokrātijas Eiropa" (EFDD, 54 deputāti).

Skatīt arī
----------

* 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas Latvijā

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Centrālā vēlēšanu komisija
* Vēlēšanu oficiālā mājaslapa (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Eiropas Parlamenta vēlēšanas |
| --- |
|  |
| 
* 1979
* 1984
* 1989
* 1994
* 1999
* 2004
	+ Latvijā
* 2009
	+ Latvijā
* 2014
	+ Latvijā
	+ deputāti
* 2019
	+ Latvijā
* *2024*
	+ Latvijā

 |

 |
**Ilagana** (filipīniešu: *Lungsod ng Ilagan*, angļu: *City of Ilagan*, ilokanu: *Siudad ti Ilagan*, ibanagu: *Siudad nat Ilagan*) ir pilsēta Filipīnās, Kagajanas Ielejas reģionā, Isabelas provinces galvaspilsēta. Atrodas Lusonas salas ziemeļaustrumos Kagajanas krastā pie Ilaganas upes ietekas. Pilsētas administratīvā teritorija plešas uz austrumiem līdz pat okeāna krastam, un pēc platības Ilagana ir ceturtā lielākā pilsēta valstī. Lielākā daļa iedzīvotāju ir ibanagi un iloki.

Vēsture
-------

Līdz spāņu kolonizatoru atnākšanai tagadējās pilsētas vietā pastāvēja gadangu pilsētiņa **Bolo** (*Bolo*). Tiek uzskatīts, ka dominikāņu misionāri Bolo dibinājuši 1619. gadā un sākotnēji tā atradās Kagajanas kreisajā krastā. Pēc vietējo iedzīvotāju sacelšanās, kad tika nodedzināta spāņu uzceltā baznīca un mājas, 1678. gadā pilsētiņa tika atjaunota tagadējā vietā upes labajā krastā un nodēvēta par Ilaganu — nosaukums ir gadangu vārda *nagali* (pārcelties) spoguļraksts. 1686. gadā formāli tika nodibināta Ilaganas municipalitāte. Pēc Isabelas provinces nodibināšanas 1856. gadā Ilagana kļuva par tās galvaspilsētu. 2012. gadā Ilaganai piešķirts pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ilagana***.
**"Baiga vasara"** ir Edvarta Virzas dzejolis, kuru viņš uzrakstīja 1939. gadā kā priekšvēstnesi vēsturiskajiem notikumiem, kas skars Latvijas likteni, iznīcinot tās valstiskumu, gan arī pašu dzejnieku. Šāds pats nosaukums, "Baiga vasara", dots arī 2000. gada mākslas filmai, kas attēlo šo laiku.

E. Virzas meita Amarillis atceras, ka tēvs agri no rīta ienācis istabā ar dzejoli rokās un teicis: "Paskatieties, ko esmu uzrakstījis. Kāds it kā vadīja manu roku..." Dezjolī savijas gan personīgās dzīves dramatiskās izjūtas, gan priekšnojautas par savu nāvi, gan Latvijas likteņa pravietojums.

Vēlāk dzejnieka mazmeita, rakstniece, tulkotāja un diplomāte Anna Žīgure "Pētergaiļa" izdevuma "Pēdējās dzejas" priekšvārdā raksta: "1940. gada 1. martā nomira dzejnieks Edvarts Virza. Trīs mēnešus pēc viņa nāves sabruka Latvijas valsts."

> **Baiga vasara**
> 
> 
> Laiks šovasar vairs neies vecās sliedēs,
> 
> 
> Būs puķes skumjas, bišu medus rūgts.
> 
> 
> Aiz tāliem ciemiem kumeļš netiks jūgts,
> 
> 
> Un jasmīns zarains maijā neuzziedēs.
> 
> 
> Par velti saule dienu tumsu kliedēs,
> 
> 
> Prieks jāņu nakti neatnāks pat lūgts,
> 
> 
> Un rokās savīs zieds tikko plūkts,
> 
> 
> Būs klajums baigs, aiz katra krūma biedēs.
> 
> 
> Vējš miglu sarkanu pār laukiem dzīs,
> 
> 
> Bez laika kokiem augļi nokritīs,
> 
> 
> Par nastu būs, kas ir, un tas, kā nava
> 
> 
> Pats zemes dziļums taujāts paliks kluss,
> 
> 
> Jo pārvētusi ūdens avotus
> 
> 
> Par vērmelēm būs nodevība tava.
> 
> 
> 
> E.Virza.
> 
>
**Edvarts (Eduards) Ceplītis** (1892—1940) bija Latvijas armijas pulkvedis-leitnants un Latvijas Olimpiskās komitejas loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 10. decembrī Ceraukstes pagasta Lielkaktiņos lauksaimnieka Jēkaba Ceplīša ģimenē. Mācījās tehniskajā skolā Kostromā. 1919. gadā viņš piedalījās Latvijas brīvības cīņās. Armijas sporta kluba priekšsēdētāja biedrs, Latvijas Basketbola savienības prezidents (1936—1937) un Latvijas Olimpiskās komitejas loceklis. 
Pēc Latvijas okupācijas Edvarts Ceplītis nošāvās 1940. gada 25. jūnijā.

Viņa vecākie brāļi bija Latvijas armijas pulkveži Rūdolfs Ceplītis (1895—1941), ko deportēja uz PSRS un nogalināja pēc Latvijas okupācijas, un Jānis Ceplītis (1881—1956), kas devās bēgļu gaitās uz Vāciju.

Atsauces
--------

1. ↑  Šodien notiek LBS prezidenta vēlēšanas DELFI, 2011. gada 2. februārī
2. ↑  Bauskas Centrālās bibliotēkas Novadnieku enciklopēdija
3. ↑  «Dinaburgas cietoksnis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 20. decembrī. Skatīts: 2014. gada 16. martā.
**Radžu ūdenskrātuve** ir karjerā izveidota mākslīga ūdenstilpe 158 ha platībā, kas atrodas Jēkabpils pilsētas dienvidu daļā. Ūdenskrātuve radusies 1987. gadā pēc dolomīta karjera applūdināšanas. Tajā atrodas 8 salas. Ūdenskrātuve un tās krastos atrodošais Mežaparks ir iecienīta vietējo iedzīvotāju atpūtas vieta. Radžu ūdenskrātuves pludmalei jau vairākus gadus pēc kārtas piešķir Zilo karogu.

Ezerā atrodams arī Radžu dižakmens, kas ir 220 tonnu smags, tā apkārtmērs ir 19 m, garums — 6,1 m, platums — 6 m, augstums — 4,6 m (virs ūdens redzamā daļa 3,1 m), tilpums — virs 100 m3 (pēc A. Opmaņa datiem). Akmens svars novērtēts uz 220 tonnām. Lēš, ka tas ir otrs lielākais Latvijas dižakmens pēc Nīcgales Lielā akmens.

Ūdenskrātuvē mīt: līdaka, karūsa, karpa, zandarts, sams, plaudis, karpa, asaris un līnis.

Pirms karjera ierīkošanas šajā vietā atradies lidlauks.

Atsauces
--------

1. ↑  www.ezeri.lv
2. ↑  www.atputasbazes.lv
3. ↑  «Aizsargājamie ģeoloģiskie objekti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 8. janvārī. Skatīts: 2017. gada 4. janvārī.
4. ↑  «Radžu ūdenskrātuve - Meža parks». *atputasbazes.lv*. Skatīts: 2017. gada 4. janvārī.
**Lupīnu āboliņš** (*Trifolium lupinaster*) ir daudzgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs. Suga ir plaši izplatīta Eirāzijā, tās ietvaros dažreiz nodala pasugas. Lai gan Baltijas valstis ietilpst sugas izplatības areālā, lupīnu āboliņš Latvijā ir ļoti reti sastopams, adventīvs (nejauši ievests) augs, bet Lietuvā tas ierakstīts Sarkanās grāmatas 3. kategorijā (reta suga ar nelielu populāciju skaitu).

Apraksts
--------

Lupīnu āboliņa ziedkopa
Augam ir stāvs, 15—50 cm augsts stublājs. Tas ir nezarots vai nedaudz zarojas tikai augšdaļā. Saliktās lapas sastāv no trim vai piecām lancetiskām lapiņām auga apakšējā daļā un parasti piecām vai vairāk lapiņām auga augšdaļā. Lapiņu garums 3—5 cm, platums 0,5—1,5 cm. Lapas kāts īss, piespiests pie stublāja. Lapas virspuse ir kaila, bet apakšpuse gar lapu dzīslām apmatota.

Dzeltenbalti vai sārti ziedi sakārtoti skrajās galviņās, kas atgādina čemuru. Ziedkopas diametrs 1,5—3 cm. Zieda kauss īss. Nogatavojies auglis ir pelēkbrūna pāksts ar 3—6 sēklām. Eiropā zied jūnijā, jūlijā.

Izplatība un biotopi
--------------------

Sugas izplatības areāls ir Austrumeiropā, Krievijā, Vidusāzijā, Mongolijā, Ķīnas ziemeļu daļā, Ziemeļkorejā un Japānā.

Augs sastopams gan sausās, smilšainās un atklātās vietās, gan skujkoku mežos melleņu (*Vaccinium myrtillus*) audzēs. Ķīnas ziemeļos to var atrast mitrās zemienēs, mežmalās un kalnu nogāzēs. Aukstumizturīgs, pacieš arī kailsalu.

Latvijā zināma atradne ar ilgstoši noturīgu populāciju ir smilšainā dzelzceļmalas uzbērumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Lupīnu āboliņš Tezaurs.lv Skatīts: 2024.02.09.
2. 1 2 3 4 5  Lupīnas āboliņš Trifolium lupinaster L. Sugu enciklopēdija Latvijas daba. Skatīts: 2024.02.09.
3. ↑  Trifolium lupinaster Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Skatīts: 2024.02.09.
4. ↑  Lietuvos Raudonoji knyga Skatīts: 2024.02.09.
5. 1 2 3  Trifolium lupinaster Flora of China Skatīts: 2024.02.09.
6. ↑  Trifolium lupinaster EPPO Global Database Skatīts: 2024.02.09.
7. ↑  Gustav Hegi, Helmut Gams: Familie Leguminosae. S. 1312–1314. In: Gustav Hegi: Illustrierte Flora von Mitteleuropa. 1. Auflage, Band IV, Teil 3, Verlag Carl Hanser, München 1964.
**Graciozais vārpstiņgliemezis** (*Ruthenica filograna*) ir sīku sauszemes vēderkāju molusku suga. Vācu zoologs Emīls Rosmeslers sugu aprakstīja 1836. gadā. No 1995. gada Latvijas sarkanajā grāmatā tā ierakstīta kā 3. kategorijas aizsargājamā suga. Tā ir aizsargājama arī Ungārijas teritorijā.

Apraksts
--------

Graciozā vārpstiņgliemeža izplatība
Čaula ir vārpstveida, vidusdaļā nedaudz paresnināta, 7 līdz 9 mm gara un 2 līdz 2,2 mm diametrā. Šuves ir samērā dziļas. Pēdējā un priekšpēdējā vijuma noapaļojuma diametrs ir lielāks par čaulas ieejas platumu. Lūpa samērā bieza, balta un atliekta. Čaulas virsotne ir koniska, ar nosmailotu galu. Augšējais un apakšējais zobs ir mazi. Sinuluss liels un noapaļots ar nelielu palatālo zobu. Pusmēness valnīša nav. Čaulas virsma ir matēta, ar retām un platām ribām. Krāsa dzeltenīgi brūna.

Ekoloģija
---------

Barojas ar trūdošu augu atliekām un sēņotnēm. Hermafrodīti. Oldējēji. Vasaras beigās zem trūdošu koku un celmu mizas dēj 1–2 mm lielas oliņas. Gliemeži izšķiļas rudenī, aug nākamā gada pavasarī un vasarā. Vairoties sāk otrajā dzīves gadā. Dzīvo 5-10 gadus.

Izplatība
---------

Graciozais vārpstiņgliemezis ir tipiska mežu suga un ir izplatīta jauktajos un lapu koku mežos, kalcifīlās vietās, augu nobiru kārtā, zem akmeņiem. Suga izplatīta Latvijas teritorijā (GNP, ĶNP, u.c.), kā arī citur Eiropas austrumu un centrālajā daļā.

Atsauces
--------

1. ↑  M. Rudzīte, E. Dreijers, L. Ozoliņa Moll, E. Parele, D, Pilāte, M. Rudzītis, A. Stalažs. Latvijas gliemji (Sugu noteicējs), LU Akadēmiskais apgāds, Rīga, 2010, 83. lpp.
**Alpu āboliņš** (*Trifolium alpestre*) ir daudzgadīgs āboliņu ģints lakstaugs. Latvijā aug tuvu areāla ziemeļu robežai, reti sastopams. Ir zināmas atsevišķas atradnes, galvenokārt Daugavas ielejā. Suga ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 2. kategorijā, Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā, Dānijas un Zviedrijas Apdraudēto sugu sarakstā.

Apraksts
--------

Šaurā pielape līdz pusei saaugusi ar lapas kātu
Zieda kauss ir klāts ar matiņiem
Alpu āboliņam ir stāvs, 15—40 cm augsts, ar matiņiem klāts stublājs. Trīsstaraini salikto lapu plātnes šauri eliptiskas līdz lancetiskas (ga 2—6 cm, pl 0,5—1,5 cm). Lapiņām spēcīgi izteikta vidusdzīsla. Pielapes šauras, līdz pusei saaugušas ar lapas kātu.

Purpursarkani ziedi sakārtoti lielās, olveidīgās, blīvās galviņās, to diametrs līdz 2 cm. Galviņas pa vienai, retāk divas stublāja galā. Zieda vainags 1—1,5 cm garš, kauss ar matiņiem. Zied no jūnija līdz augustam. Auglis — īsa, olveida pāksts.

Alpu āboliņš ir ļoti līdzīgs zirgu āboliņam (T. medium). Atšķirīgās pazīmes ir garākas un šaurākas lapiņas, gari smailas pielapes un apmatots (nevis kails) zieda kauss.

Izplatība un biotopi
--------------------

Sugas izplatības areāls aptver gandrīz visu Eiropu. Dienvidrietumos tas sniedzas līdz Pirenejiem, bet austrumos sasniedz Urālu kalnus un Kaukāzu. Suga sastopama arī Mazāzijas pussalā un Irānā. Lai gan areāls ir plašs, suga veido nelielas populācijas un kopumā Viduseiropā ir reti sastopama, galvenokārt mēreni mitra klimata apgabalos.

Vislabāk Alpu āboliņš aug sausās, neitrālās vai vāji sārmainās smilšmāla augsnēs, daļēji noēnotās vietās. Augs nepanes slāpekļa mēslojumu, tāpēc kultivētās pļavās tas pazūd. Pēdējās desmitgadēs Viduseiropā ir izzudušas vairākas atradnes.

Latvijā Alpu āboliņš aug nelielās grupās vai sastopami atsevišķi eksemplāri sausos priežu mežos un mežmalās, sausās nogāžu pļavās upju ielejās. Konstatēts Viduslatvijas un Austrumlatvijas dienvidu daļā, Daugavas ielejā un tās tuvākajā apkārtnē.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Latvijas Sarkanā grāmata* 3.sēj. *Vaskulārie augi*. Rīga: LU Bioloģijas institūts, 2003. 382. lpp. ISBN 9984-559-08-4
2. 1 2 3  Alpu āboliņš Trifolium alpestre L. Sugu enciklopēdija Latvijas daba. Skatīts: 2024.02.03.
3. ↑  Trifolium alpestre Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Skatīts: 2024.02.03.
4. 1 2  Dietmar Aichele, Heinz-Werner Schwegler: *Die Blütenpflanzen Mitteleuropas*. 2. Auflage. Band 2: Eibengewächse bis Schmetterlingsblütengewächse. Franckh-Kosmos, Stuttgart 2000, ISBN 3-440-08048-X.
**1. Mehanizētais kājnieku bataljons** ir viens no diviem Latvijas Nacionālo bruņoto spēku kājnieku bataljoniem, kurš ietilpst Sauszemes spēkos. Otrs tā nosaukums angliskajā versijā ir **LATBAT**.

Vēsture
-------

1. Kājnieku bataljonu izveidoja 2000. gadā uz 1992. gada 30. aprīlī izveidotā Sužu **Izlūkdesanta bataljona** bāzes, kas bija dislocēts Sužu muižā un kurš 1998. gada janvārī tika pārdēvēts par Izlūkdesanta/Latvijas miera uzturēšanas spēku bataljonu jeb IDB/LATBAT. Pašlaik bataljona karavīri aktīvi piedalās Starptautiskajās miera uzturēšanas misijās. Bataljona sastāvs pilnībā veidots no profesionālā militārā dienesta karavīriem.

2015. gadā 1.Kājnieku bataljonu pārdēvēja par 1. Mehanizēto kājnieku bataljonu NBS mehanizācijas projekta ietvaros. Bataljons nomainot nosaukumu saglabāja savu vēsturisko simboliku un devīzi.

Personālsastāvs un struktūra
----------------------------

1. Mehanizētais kājnieku bataljons

* 1. Mehanizētā kājnieku rota
* 2. Kājnieku rota
* 3. Mehanizētā kājnieku rota

* Kaujas atbalsta rota
* Kaujas nodrošinājuma rota

Simbolika
---------

1. Kājnieku bataljona sauklis ir "Pirmais starp līdzīgiem". Emblēmā atainots uz augšu vērsts zobens, kas simbolizē gatavību cīņai. Uz tā attēlots romiešu skaitlis I, kas norāda vienības numuru. Emblēmā ietvertas arī ozollapu virtene, kas simbolizē spēku un trīs zvaigznes, kas simbolizē brīvību.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvieši vēstures likteņdzirnās: Izlūkdesanta bataljons (IDB)». *Latvieši vēstures likteņdzirnās*. otrdiena, 2009. gada 27. oktobris. Skatīts: 2024-02-15.

Ārējās saites
-------------

* 1. mehanizētais kājnieku bataljons
**Uldis Cērps** (dzimis 1971. gada 17. jūnijā) ir latviešu finanšu darbinieks. No 1989. līdz 1993. gadam studējis Latvijas Universitāte Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā, no 1991. līdz 1994. gadam Zviedrijas Ūmeo Universitātes Politisko zinātņu un Austrumeiropas politikas un ekonomikas studijas, no 1995. gada Ūmeo Universitātes doktorantūrā.[*nepieciešama atsauce*]

No 1994. gada strādājis Rīgas Fondu biržā par Ārējo sakaru departamenta direktoru, bijis valdes loceklis, 1996. gadā kļuvis par biržas valdes priekšsēdētāju.[*nepieciešama atsauce*] Kopš 1996. gada Latvijas Attīstības aģentūras padomes loceklis, kopš 1997. gada Latvijas Centrālā depozitārija padomes loceklis, kopš 2000. gada padomes priekšsēdētāja vietnieks.[*nepieciešama atsauce*]

Kopš 2000. gada 26. oktobra FKTK priekšsēdētājs.[*nepieciešama atsauce*] 2008. gadā pieņēmis piedāvājumu vadīt Zviedrijas finanšu uzraudzības inspekcijas Finansinspektionen finanšu stabilitātes daļu.[*nepieciešama atsauce*] Cērps 2017. gadā pārvācās uz Apvienotajiem Arābu Emirātiem, kur uzņēmis piedāvājumu strādāt valsts centrālajā bankā.[*nepieciešama atsauce*] 2019. gada beigās iesniedza savu kandidatūru uz Latvijas Bankas prezidenta amatu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Cērps piesakās kandidēt uz Latvijas Bankas prezidenta amatu». lsm.lv. 2019. gada 12. novembrī. Skatīts: 2019. gada 13. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Finansinspektionen mājaslapa
**1. ranga armijas komandieris** (pavēlnieks) jeb **1. ranga komandarms** (krievu: *командующий армией 1-го ранга*) bija augstākā komandējošā sastāva dienesta pakāpe Sarkanajā armijā.

1. ranga komandarma pakāpe ieviesta 1935. gada 22. septembrī ar PSRS CIK un PSRS TKP lēmumu. Augstāka pakāpe bija Padomju Savienības maršals, zemāka — 2. ranga armijas komandieris.

1940. gada 7. maijā ar PSRS AP Prezidija dekrētu Sarkanajā armijā ieviestas ģenerāļu pakāpes, kas aizstāja komandieru pakāpes. Ar TKP lēmumu visiem trim tā brīža 1. ranga komandarmiem piešķirta Padomju Savienības maršala pakāpe.

**Līdzvērtīgās pakāpes citos karaspēka veidos**| Karaspēka veids / sastāvs | Atbilstošā pakāpe / amats |
| --- | --- |
| Komandējošais sastāvs |
| Iekšlietu Tautas komisariāts | * 1. ranga valsts drošības komisārs
* galvenais milicijas direktors
* (IeTK karavīriem un robežsargiem pakāpes kā Sarkanajā armijā)
 |
| Sarkanās armijas Jūras spēki | 1. ranga flotes flagmanis |
| **Priekšniecības sastāvs** |
| visu karaspēka veidu politiskais sastāvs | 1. ranga armijas komisārs |

* **1. ranga komandarma atšķirības zīmes**
* zīmotne uz šineļazīmotne uz šineļa
* zīmotne uz virskrekla vai frenčazīmotne uz virskrekla vai frenča
* piedurkņu uzšuvepiedurkņu uzšuve
**Porvenira** (spāņu: *Porvenir* — ‘nākotnē’; selknamu: *Karukinka*) ir pilsētas Čīles dienvidos, Magaljanesas reģionā. Tjerras del Fuego provinces un Porveniras komūnas centrs. Pilsēta izvietojusies Ugunszemes Lielās salas rietumos pie Magelāna šauruma nelielā Porveniras līča krastā.

Vēsture
-------

Pilsēta dibināta 1883. gadā Ugunszemes zelta drudža laikā. Lielākā daļa no sākotnējiem ieceļotājiem bija horvātu kalnrači no Dalmācijas, bet vēlāk arī ieceļotāji no Čilojes. Pēc zelta drudža beigām 20. gadsimta sākumā pilsēta attīstījās kā aitkopības reģiona centrs.

Mūsdienās Porvenira ir lielākā apdzīvotā vieta Ugunszemes čīliešu daļā, reģionāls transporta, saimnieciskais un izglītības centrs. Ar pārējo valsts daļu pilsētu savieno prāmis uz Puntaarenasu, kā arī lidosta. Autoceļš savieno ar Riograndi salas Argentīnas daļā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Porvenira***.
Šis raksts ir par romānu. Par citām šī vārda nozīmēm skatīt rakstu Solāris.

***Solāris*** (poļu: *Solaris*) ir poļu rakstnieka Staņislava Lema zinātniski fantastisks romāns. Romāns pirmo reizi izdots 1961. gadā. Latviskais tulkojums izdots 1970. gadā (tulkojis Zigfrīds Trenko) (romāna fragmenti publicēti žurnālā "Zinātne un Tehnika" jau 1962. gadā). Atkārtoti latviski izdots 2006. gadā. S. Lems savā darbā centies parādīt, ar kādām neparedzētām grūtībām jāsastopas pētniekiem, saskaroties ar citu pasauļu saprātīgajām būtnēm.

Sižets
------

Grupa zinātnieku, kas ieradušies no Zemes, cenšas nodibināt kontaktu ar planētas Solāris saprātīgo matēriju. Uz Solāris šī saprātīgā matērija ir okeāns — gigantisks augsti organizētas plazmas receklis. Okeāns spēj iedzīvināt materiālos tēlos spilgtākos iespaidus, kas glabājas cilvēka apziņā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Solaris Latvian Liesma 1970». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2021. gada 7. februārī.
2. ↑  "Zinātne un Tehnika", 1962, Nr. 4
3. ↑  «Solaris Latvian Laikraksts Diena 2006». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2021. gada 9. februārī.
4. ↑  Staņislavs Lems. Solāris Arhivēts 2021. gada 24. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. egramatas.com
**Edgars Vītols** (dzimis 1985. gada 21. oktobrī Rīgā) ir Latvijas diriģents un mūzikas pedagogs.

Izglītība
---------

2018. gadā ieguvis pedagoģijas zinātņu doktora grādu  Latvijas Universitātē.
2011. gadā absolvējis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmiju - maģistrantūras programma - "Mūzika", specializācija - diriģēšanas pedagogs; bakalaura programma - „Mūzikas pedagoģija", specializācija – kora diriģēšana;
paralēli - studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, studiju programma „Tiesību zinātņu bakalaurs".

Darbība
-------

Kopš 2004. gada ir Latvijas Universitātes FMF jauktā kora "Aura" mākslinieciskais vadītājs. Ar kori "Aura" Edgars Vītols ir izcīnījis:

* 1. vietu, divas Zelta godalgas un Labākā diriģenta balvu 25. Starptautiskajā F.Šūberta koru mūzikas konkursā Vīnē (2008),
* 2 Zelta godalgas un čempiona titulu augstākajā Jaukto koru kategorijā, kā arī - Labākā diriģenta balvu 6. starptautiskajā Roberta Šūmaņa koru konkursā Cvikavā (2010),
* Grand Prix, 2 Zelta godalgas un Skatītāju balvu Koru mūzikas konkursā Grācā (2011).
* 3 Zelta godalgas, čempiona titulu Tautas mūzikas kategorijā un kvalifikāciju Q1 Starptautiskajā koru mūzikas konkursā Maltā (2013).
* Zelta medaļu un kvalifikāciju Q1 Sakrālās mūzikas kategorijā konkursā World Choir Games (Pasaules Koru olimpiādē) Rīgā (2014).
* 3 godalgotas vietas - uzvaru folkloras kategorijā, zeltu jaukto koru kategorijā un īpašo balvu par tautas dziesmas izpildījumu koru konkursā Praga Cantate (2015).
* 2 Zelta godalgas starptautiskajā koru mūzikas konkursā "Canta al Mar" Barselonā (2016).
* Zelta medaļu pieaugušo koru sacensībās kategorijā "Grand Prix of Nations" Eiropas koru olimpiādē (2017).

  

Kopš 2008.gada Edgars Vītols ir arī Rīgas Valsts 2. ģimnāzijas jauktā kora diriģents un mūzikas pedagogs. Ar šo kori izcīnīts Grand Prix Latvijas skolu jaukto koru konkursā (2012 un 2017).

Ārštata diriģents „World Festival Choir" (Pasaules Festivālu koris), Norvēģija.

Kopš 2005. gada – viens no vīru kora "Absolventi" diriģentiem. 2015.gadā kļuvis par vīru kora "Absolventi" māksliniecisko vadītāju.

2013. gada 19. septembrī ieguvis Lielo balvu starptautiskajā konkursā "Luda Bērziņa balva".

Kopš 2015. gada - Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas Mūzikas pedagoģijas katedras vadītājs.

2015. gada XI Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku noslēguma koncerta mākslinieciskais vadītājs un virsdiriģents.

Jelgavas Koru apriņķa virsdiriģents.

XXVII Vispārējo latviešu Dziesmu un XVII Deju svētku virsdiriģents.

Ārējās saites
-------------

* Koris Aura
* Laikraksts\_Diena
* Raimonds Pauls par Edgaru Vītolu
* Aura triumfē Cvikavā
* Starptautiskā Luda Bērziņa noslēguma konkursa laureāti
* Koris "Aura" konkursā World Choir Games 2014
* Intervija 07.07.2015

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5782154137645815370006

 |

 |
**Romans Jaremčuks** (ukraiņu: *Роман Олегович Яремчук*, dzimis 1995. gada 27. novembrī Ļvivā) ir ukraiņu futbolists, kas spēlē uzbrucēja pozīcijā, Ukrainas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada pārstāv Spānijas *La Liga* klubu *Valencia*, kas viņu īrē no *Club Brugge*.

Karjera
-------

Ar futbolu sāka nodarboties dzimtās pilsētas klubā Ļvivas "Karpati". 2007. gadā pievienojās Kijivas "Dinamo" jauniešu akadēmijai. Sākumā spēlēja kluba jauniešu komandās, vēlāk pārstāvēja Dinamo-2. 2016. gada martā debitēja kluba pirmās komandas sastāvā Ukrainas kausa izcīņā. Vēlāk tajā pašā gadā tika izīrēts FK Oleksandrija, šī kluba sastāvā debitēja Ukrainas Premjerlīgā. Sezonas otrajā pusē atgriezās Kijivas "Dinamo". 2017. gada augustā pārgāja uz Beļģijas klubu *Gent*. 2021.—2022. gada sezonā spēlēja Portugāles klubā *Benfica*. 2022. gada augustā atgriezās Beļģijā, pievienojoties *Club Brugge*.

Pārstāvējis dažādu vecumu Ukrainas jauniešu izlases. Ukrainas izlasē debitēja 2018. gada 6. septembrī UEFA Nāciju līgas spēlē pret Čehiju. Pirmos vārtus izlases labā guva 2019. gada jūnijā 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Serbiju. Tika iekļauts komandas sastāvā 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā un pirmajās divās spēlēs guva vārtus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Roman Yaremchuk signs 4 year contract». *kaagent.be* (angļu). 2017. gada 16. augustā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 16. jūnijā. Skatīts: 2021. gada 18. jūnijā.
2. ↑  «Roman Yaremchuk, international footballer». *eu-football.info* (angļu). Skatīts: 2021. gada 18. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Romans Jaremčuks***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Eu-football.info* profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
**Dedestiņu tragantzirnis** (*Astragalus cicer*) ir tragantzirņu suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Centrāleiropā un Dienvideiropā, taču tas ir izplatījies arī Ziemeļeiropā, tostarp Latvijā, un Austrumeiropā, kur uzskatāms par adventīvu augu. Latvijas teritorijā atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas ir novērotas nezālienēs un dzelzceļu malās.

Apraksts
--------

Dedestiņu tragantzirnis ir daudzgadīgs, 20—100 cm garš lakstaugs ar pacilu un bagātīgi zarojošu stublāju, kas ir apmatots ar mīkstiem, piegulošiem matiņiem. Augam ir zarains un koksnains saknenis. Tā lapas ir nepāra saliktas no 8—12 pāriem iegareni olveidīgu lapiņu ar strupu galu. Lapiņas apmatotas un pielapes ir sīkas, lancetiskas. Ziedu ķekars ir blīvs, galviņveidīgs, novietots garā kātā. Ziedi ir gaišdzelteni un stāvi. Zieda kauss ir zvanveidīgs un klāts ar tumšiem matiņiem. Auglis ir ieapaļas, uzpūstas, blīvi raupjmatainas pākstis, kas ir zaļas, kad negatavas, bet nogatavojoties nomelnē. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «dedestiņu tragantzirnis - Astragalus cicer L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2024-02-17.
**Gustavs Bērziņš** (1910—1981) bija latviešu jurists, rakstnieks un politieslodzītais.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1910. gadā. Pēc Otrā pasaules kara beigām strādāja par juriskonsultu.

1945. gada rudenī Gustavs Bērziņš, Kurts Fridrihsons, Arnolds Stubavs un Alfrēds Sausne kopā ar sievām sāka regulāri tikties, lai apspriestu jaunākās teātra izrādes. No 1946. gada pirmdienās Stubavu dzīvoklī Dzirnavu ielā 70 pulcējās inteliģentu grupa, kas apsprieda galvenokārt franču literatūru, katrs sanāksmju dalībnieks varēja ņemt līdzi arī savus domubiedrus. G. Bērziņš vienā no sanāksmēm lasīja savus dzejoļus un prozas darbus.
Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki Bērziņu izsekoja un 1951. gada 17. janvārī apcietināja kopā ar citiem t. s. "Franču grupas" locekļiem, apsūdzot pretpadomju literatūras izplatīšanā.
Apcietinātie grupas dalībnieki bija Kurts Fridrihsons, Mirdza Ersa, Ieva Birgere, Skaidrīte Sirsone, Milda Grīnfelde, Maija Silmale, Elza Stērste un Miervaldis Ozoliņš. 1951. gada 2. jūnijā PSRS Valsts drošības ministrijas Sevišķā apspriede Bērziņam par "pretpadomju propagandu un aģitāciju (Krievijas PFSR Kriminālkodeksa 58-10 panta I daļa) un piedalīšanos pretpadomju organizācijā (58-11 pants)" piesprieda desmit gadus sevišķā režīma nometnē. Ieslodzījumu viņš izcieta stingra režīma Rečlaga nometnē Vorkutā. 1951. gada 26. augustā sūdzībā PSRS valsts drošības ministram Bērziņš uzsvēra, ka izmeklēšanas materiāls "ir nepareizi sastādīts un neatspoguļo patiesību un realitāti", jo protokolos nav fiksēts tas, kas apgāž izmeklēšanas versiju.Pēc Staļina nāves viņu 1956. gadā atbrīvoja no lēģera.

Miris 1981. gada 12. decembrī Rīgā.

Ārējās saites
-------------

* Franču grupa. No Sibīrijas lēģera līdz Miterāna rokasspiedienam Undīne Adamaite. *Diena* 2012. gada 11. maijā
* "Franču grupa" un mākslinieks Kurts Fridrihsons Gundega Repše, žurnāls "Studija" 2005. gada 3. janvārī

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Daina Bleiere. "FRANČU GRUPAS" TIESĀŠANA 1951. GADĀ: LIETU POLITISKAIS KONTEKSTS UN VALSTS DROŠĪBAS MINISTRIJAS DARBĪBAS METODES Arhivēts 2020. gada 16. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. LATVIJAS VĒSTURES INSTITŪTA ŽURNĀLS 2017. Nr. 4 (105)
2. ↑  timenote.info[novecojusi saite]
**Negrosa** (*Negros*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, pēc platības ceturtā un pēc iedzīvotāju skaita trešā lielākā sala valstī. Administratīvi ietilpst Centrālo Visaju un Rietumu Visaju reģionos; dalās divās provincēs — Austrumnegrosa un Rietumnegrosa un Bakolodas neatkarīgā pilsēta. Apdzīvo sebuāņi Austrumnegrosā un ilongi Rietumnegrosā. Lielākā pilsēta ir Rietumu Visaju reģiona un Rietumnegrosas provinces centrs Bakoloda.

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā Visaju salu grupā. Tās krastus apskalo Visaju jūra ziemeļos, Boholas jūra dienvidaustrumos un Sulu jūra dienvidrietumos. Gimarasas šaurums un Panajas līcis rietumos to atdala no Panajas un Gimarasas salām, bet Taņona šaurums austrumos — no Sebu salas. Krasti mēreni izroboti, piekrastē dažas mazākas salas. Sala kalnaina, daudz aprimušu vulkānu. Augstākais kalns ir Filipīnu trešais aktīvākais vulkāns Kanlaons 2465 m vjl salas vidusdaļā. Valda subekvatoriāls musonu klimats. Salas ziemeļdaļā izveidoti divi lieli dabas parki: Ziemeļnegrosas dabas parks un Kanlaona kalna dabas parks.

Vēsture
-------

Pirmskolonizācijas laikmetā sala dēvēta par **Buglasu** (ilongu: *Buglas*) vai **Mamailanu** (sebuāņu: *Mamaylan*). Daļa salas aborigēno iedzīvotāju piederēja negritosu tautai aetiem, tādēļ spāņu kolonizatori, kas ieradās salā 1565. gadā nodēvēja to par Negrosu. Pirmās pilsētas Binalbagana un Iloga salas rietumu krastā radās jau 1573. gadā. Sākotnēji salu pārvaldīja Panajas gubernators, bet 1734. gadā Negrosa kļuva par pastāvīgu militāru apriņķi ar Ilugu kā tās centrs. 1865. gadā Negrosa kļūst par pilnvērtīgu provinci, bet 1890. gadā tiek sadalīta divās mūsdienu provincēs.

1898. gadā Negrosas iedzīvotāji sacēlās pret spāņu koloniālo administrāciju un pasludināja neatkarīgu Negrosas Republiku, kas pastāvēja līdz 1901. gadam. No 2015. līdz 2017. gadam pastāvēja vienots Negrosas reģions Filipīnu sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 503. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Negrosa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 233816354
* GND: 4288702-1
* BNF: cb11992372w (data)
* NDL: 00628920

 |

 |
**Sebu** (angļu un filipīniešu: *Cebu*) vai **Sugbo** (sebuāņu: *Sugbo*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, pēc platības devītā un pēc iedzīvotāju skaita piektā lielākā sala valstī. Administratīvi ietilpst Centrālo Visaju reģionā; dalās vienā provincē — Sebu un trijās neatkarīgajās pilsētās — Sebu, Lapulapu un Mandaue. Apdzīvo galvenokārt sebuāņi. Lielākā pilsēta ir reģiona un Sebu provinces centrs Sebu.

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā Visaju salu grupā. Tās krastus apskalo Visaju jūra ziemeļos, Kamotu jūra austrumos un Boholas jūra dienvidos. Taņona šaurums rietumos to atdala no Negrosas salas, bet Boholas šaurums dienvidaustrumos — no Boholas. Krasti mēreni izroboti, piekrastē daudz mazāku salu. Sala kalnaina, daudz aprimušu vulkānu. Augstākais kalns ir Labalasans (Osmeņa) 1013 m vjl salas dienviddaļā. Valda subekvatoriāls musonu klimats. Salas vidusdaļā kopš 1937. gada izveidots Centrālās Sebu aizsargājamais ainavapvidus 290 km² platībā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 626. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sebu***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 123201954
* GND: 4323998-5
* NDL: 01031825

 |

 |
Šis raksts ir par komponistu. Par citu personu ar šādu uzvārdu skatīt rakstu Kalniņš.

**Aldonis Kalniņš** (dzimis 1928. gada 26. februārī) ir latviešu komponists un mūzikas pedagogs. Radījis daudz skaņdarbu balsij un klavierēm, kora dziesmas un tautasdziesmu apdares. Kopš 1960. gada Aldoņa Kalniņa kora dziesmas bija iekļautas vairāku Vispārējo latviešu Dziesmu svētku repertuārā, īpaši daudz atskaņota dziesma "Latgalē".

Biogrāfija
----------

Dzimis 1928. gada 26. februārī Užavas pagasta "Brakos". Studēja kompozīciju Latvijas Valsts konservatorijā pie Pētera Barisona un Valentīna Utkina. 1954. gada absolvēja konservatoriju un strādāja par pedagogu Jelgavas mūzikas vidusskolā (1954—1957) un Latvijas Valsts konservatorijā, kur līdz 1965. gadam vadīja harmonijas kursu neklātienes kordiriģentiem. Līdztekus bija izdevniecības Liesma mūzikas redaktors (1959—1990). Nodarbojās ar latviešu tautasdziesmu vākšanu un radošu apdari.

Muzikālās daiļrades raksturojums
--------------------------------

Komponists ir rakstījis mūziku dažādos žanros — simfonisko poēmu, kantāti, dziesmu, instrumentālo miniatūru. Vislielāko ievērību guvis, rakstot kora dziesmas. Visvairāk Kalniņš komponējis dzejnieces Skaidrītes Kaldupes dzeju. Viņai seko Bruno Saulītis (6 dziesmas par Daugavu, "Ir viena zeme"), Ziedonis Purvs (cikls "Un zeme zied"), bez tam komponēti daži Imanta Ziedoņa, Viļa Plūdoņa un citu autoru dzejoļi.

### Mūzikas valoda un tematika

Komponista melodiskā valoda sakņojas tautas mūzikas daiļradē, un viņš bieži ir izmantojis latviešu tautas dziesmu intonācijas, ritmus, metrus un skaņkārtas. Aldonis Kalniņš ir veidojis tautas dziesmu apdares, radījis oriģinālmūziku ar tautas dziesmu tekstu, kā arī izmantojis tautas dziesmām līdzīgus dzejoļus.

levērojama ir komponista kora faktūra. Koris tiek traktēts kā orķestris, kurā atsevišķu orķestra grupu funkcijas uzticētas cilvēku balsīm. Faktūra pastāvīgi mainās, un tās izmaiņas nosaka tēla attīstība. Lai gan polifonijas ir maz, homofonijas ietvaros faktūra ir daudzveidīga.

Aldoņa Kalniņa daiļradē dominē lirika, kas galvenokārt saistīta ar dzimtās dabas tēmu, ar ieklausīšanos tajā. Bieži temati ir arī darbs, patriotisms, pacilātība, monumentalitāte un varenums.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1972)
* Triju Zvaigžņu ordenis (2002)

Darbi
-----

* Latgalē meldijas vācot. Latviešu mūzika. Sakārt. Jēkabs Vītoliņš. Rīga: LVI, 1958, 87—100
* Ticības apliecinājums Emīlim Melngailim. Māksla, 1974, 1. nr. 30—32

Atsauces
--------

1. 1 2  M. Goldins, A. Darkevics (red.), L. Kārkliņš (red.). *Latviešu mūzika: Raksti par mūziku VI*. Rīga : Liesma, 1967. 173–180. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija Arhivēts 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Tautasdziesma "Dancoj' gosti" Aldoņa Kalniņa apdarē Latvijas Universitātes jauktais koris "Juventus"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19945224
* LNB: 000035171
* LCCN: n97846484
* ISNI: 0000 0001 1468 7200
* GND: 1042515190
* BNF: cb147905005 (data)

 |

 |
**Kaspers Hjulmands** (dāņu: *Kasper Hjulmand*; dzimis 1972. gada 9. aprīlī Olborgā, Dānijā) ir dāņu futbola treneris un bijušais futbolists. Kopš 2020. gada augusta ir Dānijas futbola izlases galvenais treneris.

Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis klubus *Randers Freja*, *Herlev IF* un *Boldklubben 1893* Dānijas zemākajās līgās, spēlējis aizsarga pozīcijā.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeru sāka klubā *Lyngby*. Sākumā bija jauniešu komandas treneris, vēlāk vadīja dublieru komandu, kā arī bija trenera asistents kluba pirmajā komandā. 2006. gadā kļuva par komandas galveno treneri. 2006.—2007. gada sezonā uzvarēja Dānijas 1. divīzijā, iekļūstot Superlīgā. 2008. gadā sāka strādāt klubā *Nordsjælland* kā trenera asistents. 2011. gadā tika apstiprināts par komandas galveno treneri. Jau savā pirmajā sezonā (2011—12) šajā amatā uzvarēja Superlīgā, izcīnot Dānijas čempiontitulu. Nākamajā sezonā ieguva 2. vietu Superlīgā. 

2014. gadā tika iecelts par Vācijas Bundeslīgas kluba *Mainz 05* galveno treneri. Tomēr Vācijas klubā nenostrādāja pilnu sezonu un pēc neveiksmju sērijas, kad komanda bija noslīdējusi uz 14. vietu, 2015. gada 17. februārī tika atbrīvots no amata. 2016. gada sākumā atgriezās *Nordsjælland*. 2016.—2017. gada sezonā ar šo klubu ieguva 5. vietu Superlīgā, bet nākamajā sezonā izcīnīja 3. vietu. 2019. gadā martā pēc abpusējas vienošanās atstāja kluba galvenā trenera amatu.

2019. gada jūnijā tika paziņots, ka Hjulmands nomainīs Ogi Hāreidi Dānijas futbola izlases galvenā trenera amatā, kad pēc 2020. gada Eiropas čempionāta beigsies Hāreides līgums. Eiropas čempionāta finālturnīrs tika pārcelts COVID-19 pandēmijas dēļ, un Hjulmands oficiāli stājās izlases galvenā trenera amatā 2020. gada 1. augustā. Eiropas čempionāta finālturnīrā Hjulmanda vadībā izlase sasniedza pusfinālu, kurā papildlaikā piekāpās Anglijai.

Sasniegumi
----------

Valsts karogs: Dānija Lyngby
* Dānijas 1. divīzijas uzvarētājs: 2006–07

Valsts karogs: Dānija Nordsjælland
* Dānijas Superlīgas čempions: 2011–12

Atsauces
--------

1. ↑  «Bundesliga club Mainz sack coach Kasper Hjulmand». *dw.com* (angļu). 2015. gada 17. februārī. Skatīts: 2020. gada 6. septembrī.
2. ↑  «Denmark names Hjulmand as new coach from 2020». *reuters.com* (angļu). 2019. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2020. gada 6. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dānijas futbola izlase — FIFA Pasaules kauss 2022 |
| --- |
|  |
| 
* 1 Šmeihels
* 2 Andersens
* 3 Nelsons
* 4 Kērs (K)
* 5 Mēle
* 6 A. Kristensens
* 7 Jensens
* 8 Dileinijs
* 9 Braitvaits
* 10 Eriksens
* 11 Skovs Olsens
* 12 Dolbergs
* 13 R. Kristensens
* 14 Damsgords
* 15 Nergords
* 16 O. Kristensens
* 17 Strigers Larsens
* 18 Vass
* 19 Vinds
* 20 Poulsens
* 21 Korneliuss
* 22 Rennovs
* 23 Hejbjergs
* 24 Skovs
* 25 Lindstrems
* 26 Bā
* Galvenais treneris Valsts karogs: Dānija Kaspers Hjulmands

 |

 |
Firstu Barklaju de Tolli dzimtas ģerbonis (no *Baltisches Wappenbuch*, 1882)
**Barklaji de Tolli** (vācu: *Barclay de Tolly*) ir vācbaltiešu dzimta, kas 17. gadsimtā ieradās no Skotijas. 18. gadsimtā Barklaji piederēja Rīgas patriciešu kārtai, Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli (1752—1826) bija Rīgas birģermeistars.
Krievijas Impērijas ģenerālfeldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolli 1813. gadā ieguva grāfa titulu, bet 1815. gadā firsta (kņaza) titulu.

Vēsture
-------

Dzimta atzarojusies no Aberdīnas Tuī (*Towie, Tolly*) Barklaju klana, tomēr tiešā senču līnija izsekojama līdz tirgotājam Pīteram Barklajam (miris 1661), kurš Trīsdesmitgadu kara laikā pārcēlās uz Rostoku.

Viņa dēls Johans Stefans (1638—1694) pārcēlās uz dzīvi Zviedru Vidzemē, ieguva Rīgas namnieka tiesības, bija Rīgas rātskungs, bet mazdēls Vilhelms Stefans (1675—1735) ieguva savā īpašumā Tolkas muižu (*Tolkenhof*).
Viņam bija divi dēli, no kuriem vecākais Johans Vilhelms Barklajs de Tolli (1720—1762) nodarbojās ar koku eksportu Septiņgadu kara laikā un kļuva par Rīgas Lielās ģildes eltermani (viņa dēls Augusts Vilhelms kļuva par Rīgas birģermeistaru), bet jaunākais dēls Veinholds Gothards (1726—1781) dienēja Krievijas Impērijas armijā, pēc atvaļināšanās no dienesta viņš apprecējās ar Margaretu Elizabeti fon Smitenu (1733—1771) un dzīvoja Liellugažu muižā (vācu: *Luhde-Großhof*, igauņu: *Paju mõis*) pie tagadējās Latvijas-Igaunijas robežas, vēlāk nomāja Laiksāres muižu (igauņu: *Laiksaare mõis*).
Viņiem bija trīs dēli Akels Heinrihs (dzimis 1758), Ēriks Johans (1759—1819) un Mihaels Andreass Barklajs de Tolli (1761—1818), kas visi kļuva par Krievijas Impērijas armijas augsta ranga virsniekiem, un viena meita Kristīne Ģertrūde Anna, precējusies fon Līdere (*von Lüder*, 1770—1865).

Kristīnes Ģertrūdes fon Līderes meita Kristīne Auguste (1803—1887) apprecējās ar ģenerāli Vilhelmu fon Veimarnu (*Weymarn*).
1859. gadā viņu dēlam pulkvedim Aleksandram Veimarnam (1825—1905) un viņa pēcnācējiem atļāva pieņemt Barklaja de Tolli uzvārdu un titulu.

* Augusts Vilhelms Barklajs de TolliAugusts Vilhelms Barklajs de Tolli
* ģenerālfeldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolliģenerālfeldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolli
* infantērijas ģenerālis Aleksandrs Barklajs de Tolli-Veimarnsinfantērijas ģenerālis Aleksandrs Barklajs de Tolli-Veimarns

Dzimtas muižas
--------------

Stalbes muižas kungu māja.
* Tolkas muiža (*Tolkenhof*, līdz 1738) Cēsu apriņķa Liepmuižas—Vestienas draudzes novadā;
* Liellugažu muiža (*Luhde-Großhof*, ap 1750-1760) Valkas apriņķa Lugažu draudzes novadā;
* Aburtu muiža (*Ebershof*, 1761-1784) Cēsu apriņķa Ļaudonas draudzes novadā;
* Stalbes muiža (*Stolben*, 1817-1847) Valmieras apriņķa Straupes draudzes novadā;
* *Beckhof* (1810—1869), *Pajusby* (1818—1826) Vīlandes apriņķī;
* *Kehrimois* (1822—1832), *Unniküll* (1829—1869) Tērbatas apriņķī;
* Lēdurga ar Aijažiem (*Loddiger mit Ayezeem*, kopš 1835), Murkuži (*Murrikas mit Maisen*, 1844-1855) Rīgas apriņķa Lēdurgas-Turaidas draudzes novadā.

Atsauces
--------
**Dušans Bajevičs** (bosniešu: *Dušan Bajević*; dzimis 1948. gada 10. decembrī Mostarā) ir Bosnijas un Hercegovinas futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā, bijis Dienvidslāvijas futbola izlases dalībnieks. No 2019. līdz 2020. gadam bija Bosnijas un Hercegovinas izlases galvenais treneris.

Futbolista karjera
------------------

Futbolu sācis spēlēt dzimtās pilsētas Mostaras komandā "Velež". 1972. gadā tika atzīts par Dienvidslāvijas gada labāko futbolistu. "Velež" sastāvā divas reizes izcīnīja otro vietu Dienvidslāvijas čempionātā. 1977. gadā pārgāja uz Grieķijas klubu Atēnu AEK. 1977.—1978. gada sezonā kļuva par Grieķijas čempionu un uzvarēja arī Grieķijas kausa izcīņā. 1978.—1979. gada sezonā izcīnīja otro Grieķijas čempiontitulu. 1981. gadā atgriezās "Velež", kurā arī noslēdza karjeru 1983. gadā.

Dienvidslāvijas futbola izlasē spēlēja no 1970. līdz 1977. gadam. Piedalījās 1974. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kā arī guva vārtus spēlē pret Zairu. Kopā izlases rindās aizvadījis 37 spēles un guvis 29 vārtus.

Trenera karjera
---------------

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. No 1984. līdz 1988. gadam vadīja Mostaras "Velež". 1986. gadā izcīnīja Dienvidslāvijas kausu. 1988. gadā kļuva par Atēnu AEK galveno treneri. Bajevičs četras reizes aizveda komandu līdz Grieķijas čempionu titulam. Vēlāk strādājis arī citos Grieķijas klubos — Pirejas "Olympiacos", Saloniku PAOK, Saloniku "Aris" un *Atromitos*. Ar *Olympiacos* četras reizes uzvarēja Grieķijas augstākajā līgā un divas reizes izcīnīja Grieķijas kausu. Arī ar PAOK 2001. gadā kļuva par Grieķijas kausa ieguvēju.

2006.—2007. gada sezonā strādāja Serbijā ar Belgradas "Crvena Zvezda". Bijis arī Kipras kluba *AC Omonia* galvenais treneris. 2019. gada 21. decembrī tika apstiprināts par Bosnijas un Hercegovinas izlases galveno treneri. Izlase nespēja kvalificēties 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīram un ieņēma pēdējo vietu 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas grupā. Bajeviča līgums netika pagarināts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Fußballer des Jahres » Jugoslawien». *weltfussball.de* (vācu). Skatīts: 2020. gada 11. aprīlī.
2. ↑  «Dusan Bajevic is new Head Coach of the "A" National Team of Bosnia-Herzegovina». *sarajevotimes.com* (angļu). 2019. gada 21. decembrī. Skatīts: 2020. gada 11. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dušans Bajevičs***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *Eu-football.info* profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
**Rebeka Fialka-Račinska** (krievu: *Ревекка Моисеевна Фиалка-Рачинская*; dzimusi 1888. gada 2. martā, mirusi 1975. gadā) bija Baltkrievijas ebrejiete, revolucionāre. Krievijas Sociālrevolucionāru jeb eseru partijas biedre, teroriste. 

1905. gadā Odesas apgabaltiesa notiesāja uz piecpadsmit gadiem katorgā par sprāgstvielu glabāšanu un bumbu izgatavošanu. Austrumsibīrijā izcieta sodu Nerčinskas katorgā Maļcevskas cietumā, kopā ar latvieti Austru Tievo, vēlāko Ļeņina atentāta mēģinātāju, ukrainas ebrejeti Kaplāni, kā arī eserēm — Spiridonovu un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm (*розги*), ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. Vīrs - polis, Sigismunds Račinskis (*Рачинский Сигизмунд Густавович*) (1882. - 04.06.1938.), nošauts kā arteļa "Himkraska" galvenā grāmatveža vietnieks staļinisko represiju laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Розенблюм,А. *Террористки из нашего племени* 12.12.2001». Arhivēts no oriģināla, laiks: 08.05.2008. Skatīts: 19.04.2008.
2. ↑  «Нерчинская каторга 1907-1917». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 8. oktobrī. Skatīts: 2008. gada 19. aprīlī.
3. ↑  «Школьник, Мария *ЖИЗНЬ БЫВШЕЙ ТЕРРОРИСТКИ*, ГЛАВА VI». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 16. janvārī. Skatīts: 2008. gada 8. oktobrī.
4. ↑  *Расстрелы в Москве*
**Kriss Filipss** (angļu: *Chris Phillips*; dzimis 1978. gada 9. martā) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2014) Filipss spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Otavas "Senators" rindās. Otavā Filipss spēlē jau kopš 1997. gada.

Spēlētāja karjera
-----------------

No 1995. līdz 1997. gadam Filipss spēlēja Rietumu hokeja līgā, 1996. gada vasarā ar pirmo numuru tiekot izvēlēts NHL draftā. 1997.—98. sezonā Filipss debitēja NHL klubā Otavas "Senators", uzsākot savu profesionālā spēlētāja karjeru.

1998.—99. sezonā Filipss izlaida 48 spēles traumas dēļ, taču turpinājumā bija viens no komandas vadošajiem aizsargiem. 2002.—03. sezonā kopā ar klubu izcīnīja Prezidenta kausu, kuru piešķir NHL regulārās sezonas uzvarētājai. 2004.—05. sezonas lokauta laikā Kriss spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Brynas IF, taču tad atgriezās Otavā.

Līdz ar 2006.—07. sezonas sākumu Filipss kļuva par vienu no "Senators" kapteiņa palīgiem. Tanī pašā sezonā komanda arī sasniedza Stenlija kausa finālu, kurā gan piekāpās Anahaimas "Ducks" vienībai.

Kanādas izlases rindās Filipss spēlējis 2000. 2005. un 2009. gada Pasaules čempionātos, 2005. un 2009. gadā izcīnot sudraba medaļas, kā arī divos Pasaules čempionātos junioriem, tajos izcīnot divas zelta medaļas.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

| Sporta tituli |
| --- |
| Priekštecis: **Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Braiens Berārs**  |  **NHL drafta pirmais numurs** 1996 | Pēctecis: **Valsts karogs: Kanāda Džo Torntons**  |