recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Glodenes** (*Anguis*) ir viena no glodeņu dzimtas (*Anguidae*) ģintīm, kas apvieno 5 bezkāju ķirzaku sugas (divas mūsdienās dzīvojošas un trīs izmirušas). Mūsdienu sugas izplatītas lielākajā daļā Eiropas un salīdzinoši nelielā teritorijā Āzijas rietumos, mitros mērenās joslas reģionos. Uzturas siltās un aizsargātās vietās, piemēram, mežā, pļavā un virsājā. Samērā bieži sastopamas dārza komposta kaudzēs.

Latvijā sastopama viena glodeņu ģints suga — glodene (*Anguis fragilis*).

Izskats
-------

Atšķirībā no čūskām glodenēm mēles galā ir neliels robiņš (čūskām mēle ir dziļi šķelta)
Lai arī glodenes vizuāli atgādina čūskas, tomēr tās ir ķirzakas, kurām nav kāju. No čūskām tās atšķir vairākas iezīmes: tām ir acu plakstiņi (tādu nav čūskām), tām ir neliels ausu atvērums (tādu nav čūskām) un to mēle ir ar robiņu galā, nevis šķelta kā čūskai. Glodenes aug līdz 40—50 cm garumam un sver līdz 100 g. Mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Gandrīz puse no ķermeņa garuma ir aste, bet vizuāli tā neatdalās no ķermeņa kopējās formas.

Glodenes kopumā ir pelēkbrūnas: mātītēm zvīņām ir metālisks vara spīdums un divas sānu garensvītras, bet tēviņiem elektrozili punktiņi, kas redzami tikai vairošanās sezonas laikā. Glodenēm ir gropēti zobi, kas tām ļauj cieši saķert noskatītos upurus.

Kopīgās īpašības
----------------

Mātītes zvīņām ir metālisks vara spīdums, attēlā glodene (*Anguis fragilis*)
Glodenes pārvietojas samērā lēni, tadēļ tās var viegli noķert. Līdzīgi kā citas ķirzakas, glodenes, saķertas aiz astes, to var nomest. Aste ataug, bet ne pilnībā. Glodeņu galvenie ienaidnieki ir putni, āpši, eži, lapsas un kaķi.

Glodenes barojas ar mīkstiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, kailgliemežiem, tauriņiem (bez matiem) un citiem mīkstiem kukaiņiem, zirnekļiem un sliekām. No gliemežiem glodenes izvairās, izņemot no ļoti jauniem, kamēr to mājas ir salīdzinoši trauslas un viegli sakožamas. Glodenes ir oldzīvdzemdētājas (olas attīstās mātes ķermenī un piedzimst dzīvi mazuļi). Mazuļi piedzimstot ir apmēram 4 cm gari, uz ķermeņa raksturīgas zeltainas svītras.

Sistemātika
-----------

**Glodenes** (*Anguis*)

* Glodene (*Anguis fragilis*)
* Peloponēsas glodene (*Anguis cephalonnica*)
* †*Anguis polgardiensis*
* †*Anguis rarus*
* †*Anguis stammeri*

Atsauces
--------

1. ↑  Reptile-database: Anguis cephallonica
2. ↑  Wild Life Trusts: Slow-worm
3. ↑  Latvijas Daba: Glodeņu dzimta
4. 1 2  Slow-worm
5. ↑  «ARKive: Peloponnese slow worm (Anguis cephalonnica)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 10. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 27. maijā. Archived 2018. gada 10. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.
6. 1 2  Ask an expert: A slow worm
7. ↑  Wildlife: Slow worm
8. ↑  Wildlife Watch - Beast of the month

Ārējās saites
-------------

* An ancient lineage of slow worms, genus Anguis
* iNaturalist: Slow Worms Genus Anguis
**Raimonda Vazdika** (dzimusi **Raimonda Greiža-Lisovska**, 1962. gada 14. maijā Jūrmalā) ir latviešu aktrise, kustību konsultante un dzejniece.

Biogrāfija
----------

Raimonda Vazdika augusi Jūrmalā, viņas māsa ir žurnāliste Elita Veidemane. Mācījusies Majoru pamatskolā un arī bērnu mūzikas skolā, vēlāk Rīgas 3. vidusskolā. Studējusi Rīgas kultūras darbinieku tehnikumā. Beigusi Latvijas valsts konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti (1986).

Strādājusi Mākslas darbinieku namā Rīgā, Neatkarīgajā teātrī "Kabata" un Jaunajā Rīgas teātrī. Veidojusi horeogrāfiju dažādos Latvijas profesionālajos teātros, strādājusi par kustību pedagogu, par žurnālisti, pasākumu un TV raidījumu veidotāju. Piedalījusies izrādēs: "Dzejniece. Mirdzas Ķempes mīlestība" (Nacionālajā teātrī, vēlāk Benjamiņa namā), mūziklā "Eslingena" un komēdijā "Gumijas princis" (koncertzālē "Rīga"), komēdijā "Viņi dejoja simt vasaras" (teātrī-klubā "Austrumu robeža") un muzikālās izrādēs "Pikantā zvaigzne", "Dzejnieki. Nakts. Bohēma", "Trīs māsas un neatvairāmais Harmss" un "Dzīve virs jumtiem" (Mūzikas un teātra restorānā *Happy Days & Nights*).

Pirmā dzejas publikācija 1988. gadā laikrakstā "Literatūra un Māksla". Izdots dzejoļu krājums "Rētas. Zelts" (2002). 2018. gadā izdota otrā grāmata "Neremdināmi". Valta Pūces dziesmas ar Raimondas Vazdikas tekstiem izdotas grupas "Marana" albumā "Visādas drazas" (1991). 

Piedalījusies teātra-kluba "Austrumu robeža" muzikālajās izrādēs, sadarbojusies ar mūziķiem Ievu Akurateri, Ilzi Grunti, aktieriem Ievu Pļavnieci, Indru Burkovsku, Daini Gaideli. Ierakstījusi albumus "Labākās dienas" (2001) un "Neatskaties" (2005).

1993. gadā nominēta Spēlmaņu nakts balvai nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".

Precējusies ar Oskaru Vazdiku (aktiera Ulda Vazdika dēlu), dēls Reinis Vazdiks (dzimis 1986. gadā).

Atsauces
--------

1. ↑  Viktors Greiža-Lisovskis - timenote.info
2. ↑  Raimonda Vazdika: biogrāfija. Draugiem.lv.
3. ↑  Sanita Raita. Komponistu zemapziņas dzīles. NRA, 2015, 3. febr.
4. ↑  Raimonda Vazdika. "Es bēdīga graužu un drupinu keksu...". Literatūra un Māksla, 1988, 18. marts.
5. ↑  «Raimondai Vazdikai iznākusi otrā grāmata - "Neremdināmi"». *jauns.lv*. Skatīts: 2022. gada 5. decembrī.
6. ↑  Raimonda Vazdika: vīrieši ir jauki, tikai drusku baidās

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36188231
* LNB: 000232541
* LCCN: n96110468

 |

 |
**Andrea Pizāno** (itāļu: *Andrea Pisano*; dzimis 1270. gadā, miris 1348. gadā) bija itāļu tēlnieks un arhitekts vēlīnajos viduslaikos.

Sākumā Pizāno apguva zeltkaļa amatu. Vēlāk viņš bija Džovanni Pizāno skolnieks un palīdzēja skolotājam veidot skulptūras Santa Marija della Spina baznīcai Pizā. Pēc tam Pizāno strādāja Florencē. Viņa darbos jūtama Džoto di Bondone ietekme. Starp Pizāno darbiem ir gan bronzas kalumi, gan marmora skulptūras.

1340. gadā Pizāno kļuva par darbu vadītāju Florences katedrālē. 1347. gadā vņš tika norīkots par darbu vadītāju Orvjeto katedrālē (Umbrijā).

Andrea Pizāno paneļa daļa Florences Baptistērijā.
Pizāno bija divi dēli (Nino un Tomasso), kas arī kļuva par tēlniekiem. Pazīstamākie no Pizāno skolniekiem ir Andrea Orkanja un Džovanni Baldučo.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 11. maijā. Skatīts: 2014. gada 6. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Andrea Pizāno***.
* 
* Archived 2013. gada 19. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316880790
* LCCN: n85084473
* ISNI: 0000 0001 1844 9189
* GND: 118742736
* SUDOC: 028049837
* BNF: cb119963031 (data)
* BIBSYS: 99024208
* ULAN: 500005015
* NLA: 35655875
* NKC: xx0030202
* SBN identifikators CFIV001254 nav derīgs.
* BNE: XX1401292

 |

 |
**Konstruktoru birojs "Pivdenne"**, pilnā nosaukumā **M. K. Jangela vārdā nosauktais Valsts konstruktoru birojs "Pivdenne"** (ukraiņu: *Державне конструкторське бюро «Південне» ім. М. К. Янгеля*), vēsturiski **Konstruktoru birojs *Južnoje*** (krievu: *Конструкторское бюро «Южное»*) ir Ukrainas pilsētā Dņipro bāzēts uzņēmums, kas nodarbojas ar starpkontinentālo ballistisko raķešu, kosmisko raķešu, Zemes mākslīgo pavadoņu, raķešdzinēju un tamlīdzīgu izstrādājumu konstruēšanu. Cieši sadarbojas ar Dņipro uzņēmumu *Južmaš*, kas ir šādu izstrādājumu ražotājs.

Konstruktoru birojs dibināts 1951. gadā kā *OKB-586* un tās pirmais vadītājs bija Mihails Jangels. 1954. gadā to atdalīja no rūpnīcas *Južmaš*, bet 1966. gadā tas pārdēvēts par "Južnoje". Birojs konstruējis tādus PSRS izstrādājumus kā nesējraķetes Zenit.

Ārējās saites
-------------

* **Netika atrasts URL. Lūgums to norādīt šeit vai Vikidatos.**
**Aleksandrs Kisļaks** (dzimis 1938. gada 27. decembrī, miris 2010. gada 5. maijā) bija ukraiņu, agrāk padomju, šaha problēmists, starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.

Pēc profesijas bijis metalurgs, beidzis Donbasa kalnu—metalurģisko institūtu.

Šaha kompozīcija
----------------

A. Kisļaks no 1974. gada publicējis vairāk nekā 220 uzdevumus, galvenokārt retrogrādās analīzes uzdevumus, no tiem 60 ieguvuši atzinības, tai skaitā 15 pirmās.

Atklātā Krievijas čempionāta šaha kompozīcijā (1989—1991) retrogrādās analīzes kompozīciju grupā uzvarētājs. Divkārtējs Ukrainas čempions.

Kisļaks ir pasaules čempions (1998—2000) retro uzdevumu grupā. Starptautiskais meistars (2004) šaha kompozīcijā.

Sarakstījis daudzus rakstus un divas grāmatas par retrogrādās analīzes jautājumiem. FIDE albumos publicēti 20 uzdevumi.

Šaha kompozīcijas piemērs
-------------------------

**№ 1.** **A. Kisļaks**  
 *По следам шахматных фигур (Nr. 11)* , 1998**Mats 11. gājienā  
(Atrast pierādījuma partiju)**
**Pierādījuma partija:**

**1.Zc3 h5 2.Zd5 Th6 3.Zxe7 Tf6 4.Zxg8 Txf2 5.Ze7 Txg2 6.Zxc8 Tg4 7.Zxa7 Ke7 8.Zb5 Kf6 9.Zxc7 Kg5 10.Zxa8 Kh4 11.Zf3#**

Bibliogrāfija
-------------

* Александр Кисляк. *Поверженный монарх*, 1993. (krieviski)
* А. А. Кисляк. *По следам шахматных фигур*. Запорожье, 1998. Skatīts: 2016-03-16. (krieviski)
* Кисляк А. Чёрно-белое аллегро. «64-ШО»-1986, 19(762):31 (krieviski)

Atsauces
--------

1. ↑  «Александр Аврамович Кисляк» (angļu). Chess Composers. Skatīts: 2016-03-16.
2. 1 2  А. А. Кисляк. *По следам шахматных фигур*. Запорожье, 1998. 151. lpp. Skatīts: 2016-03-16.
3. ↑  1. pasaules čempionāta šaha kompozīcijā rezultāti (angliski)
4. ↑  Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā (angliski)

Ārējās saites
-------------

* A. Kisļaka šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Tumšzilā drudzene** (latīņu: *Gentiana pneumonanthe*) ir augu suga genciānu dzimtas drudzeņu ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā (neiekļaujot lielu daļu Ziemeļeiropas) un Rietumāzijā, atklātās, periodiski vai pastāvīgi mitrās vietās ar kūdras augsni — mitrās un purvainās pļavās, zāļu purvu apmalēs, mežmalās. Latviju šķērso sugas izplatības robeža, tādēļ valsts teritorijā tumšzilā drudzene ir sastopama reti — galvenokārt valsts austrumu daļā. Suga jutīga pret izmaiņām, atradņu skaits Latvijā strauji sarūk pārmitro biotopu meliorācijas un rekultivācijas dēļ.

Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Tumšzilā drudzene ir daudzgadīgs 25—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, aplapotu stublāju, kurš parasti nezaro. Auga lapas ir šauras, lineāras vai lancetiskas, aptuveni 4—7 cm garas un 0,2—0,5 cm platas. Tām ir viena izteikta dzīsla. Piezemes lapu rozetes nav un uz stublāja lapas ir pretējas.

Ziedi pa vienam izvietoti augšējo lapu žāklēs. Tie ir 3—5 cm gari, zvanveidīgi, tumši zili vai violeti zili. Vainaglapas un kauslapas pa 5, saaugušas. Kauslapas ir vismaz divreiz īsākas nekā vainags. Vainaga gala nesaaugušās daivas ir smaili trīsstūrainas. Auglis ir iegarena divvāršņu pogaļa. Zied augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «tumšzilā drudzene - Gentiana pneumonanthe L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-03.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tumšzilā drudzene***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ziedonis Caune** (dzimis 1956. gada 10. janvārī, miris 2022. gada 1. martā) bija latviešu agronoms un pašvaldību darbinieks, bijušais Jelgavas novadas domes priekšsēdētājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1956. gada 10. janvārī Aucē. Studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, 1984. gadā ieguva agronoma diplomu.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas bija paju sabiedrības "Rosme" valdes priekšsēdētājs. 1994. gadā kļuva par Vircavas pagasta padomes priekšsēdētāju.

2001. gadā Z. Cauni ievēlēja par Jelgavas rajona padomes priekšsēdētāja vietnieku. 2006. gadā viņš ieguva sociālo zinātņu maģistra grādu. 2009. gadā viņu ievēlēja par Jelgavas novada domes priekšsēdētāju no Latvijas Zemnieku savienības saraksta.

2021. gada beigās pēc nesaskaņām ar domes opozīciju un Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas atrastajām nelikumībām pašvaldības darbā, Z. Caune paziņoja par atkāpšanos no amata. 2022. gada janvārī viņu no domes priekšsēdētāja amata atbrīvoja.

Miris 2022. gada 1. martā.

Atsauces
--------

1. ↑  Mūžībā devies bijušais Jelgavas novada domes priekšsēdētājs Ziedonis Caune jauns.lv 2022. gada 1. martā

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **amats izveidots**  |  **Jelgavas novada domes priekšsēdētājs** 2009. gada 1. jūlijs — 2022. gada 5. janvāris | Pēctecis: **Andris Ozoliņš (*p.i*)Madars Lasmanis**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 191144782720471242048

 |

 |
UWW, Corsier-sur-Vevey
**Starptautiskā cīņas federācija** (angļu: *United World Wrestling*; franču: *Fédération Internationale des Luttes Associées*)
ir amatieru cīņas sporta starptautiskā organizācija. Tās pienākumos ietilpst olimpisko cīņas sporta veidu vadība vasaras olimpiskajās spēlēs, starptautisko sacensību organizācija un vadība grieķu-romiešu cīņā vīriešiem, brīvā cīņā vīriešiem un sievietēm, kā arī dažos asociētajos neolimpiskajos cīņas sporta veidos. Tās galvenais pasākums ir pasaules čempionāts cīņas sportā.

Federācijas nosaukums
---------------------

Starptautiskā cīņas federācija no dibināšanas dienas līdz 2014. gada septembrim tika saukta par Starptautisko apvienoto cīņu stilu federāciju vai *FILA* — no franču: Fédération Internationale des Luttes Associées (FILA). 2014. gada 7. septembrī FILA kongresā Taškentā tika nolemts, ka starptautiskās federācijas galvenais nosaukums būs angļu vārds *"United World Wrestling"* (latviešu: *Apvienotā cīņas pasaule*), saīsināti *UWW*. Nosaukums franču valodā palika nemainīgs.

Disciplīnas
-----------

Kopš 2016. gada Starptautiskā cīņas federācija *(UWW)* izstrādā noteikumus un rīko starptautiskas sacensības šādos cīņas stilos:

Olimpiskie veidi
* Grieķu-romiešu cīņa
* Brīvā cīņa (Vīriešu & Sieviešu)

Asociētie veidi
* Grapplings
* Pludmales cīņa
* Pankrations
* Jostu cīņa
* Pahvalani

Prezidenti
----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prezidents | Valsts | Laika periods |
| Einars Robergs | Karogs: Zviedrija Zviedrija | 1921–1924 |
| Alfrēds Brils | Karogs: Ungārija Ungārija | 1924–1930 |
| Viktors Smeds | Karogs: Somija Somija | 1930–1952 |
| Rožē Kulons | Karogs: Francija Francija | 1952–1971 |
| Milans Ercegans | Karogs: Dienvidslāvija Dienvidslāvija/Karogs: Dienvidslāvija Dienvidslāvija | 1972–2002 |
| Rafaels Martinetti | Karogs: Šveice Šveice | 2002–2013 |
| Nenads Lalovičs | Karogs: Serbija Serbija | kopš 2013 |

Skatīt arī
----------

* Pasaules čempionāts cīņas sportā

Atsauces
--------

1. ↑  Андрей Кульянов. «Борьба за миллион» (krievu). Газета.Ru, 8 сентября 2014. Skatīts: 2019-01-05.
2. ↑  «Disciplines». UWW. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-09-20. Skatīts: 2019-01-05.
3. ↑  «Ringer-Präsident des Amtes enthoben» (vācu). merkur.de. 2013-02-16. Skatīts: 2019-01-05.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne (angliski) (franciski)
* Cīņas sporta starptautiskā slavas zāle (angliski)
**Homonhona** (varaju: *Homonhon*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, administratīvi ietilpst Austrumu Visaju reģiona Austrumsamaras provinces Givanas municipalitātē; sastāv no 8 barangajām. Apdzīvo galvenokārt varaji. Lielākā apdzīvotā vieta ir Kasugurana salas austrumu krastā.

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumos Visaju salu grupā. Atrodas Filipīnu jūras malā pie ieejas Leites līcī starp Samaru ziemeļos un Dinagatu dienvidos. Krasta līnija maz izrobota, piekrastē vairākas mazākas saliņas, lielākā no kurām ir Montokonana ziemeļrietumu piekrastē. Sala vulkāniskas izcelsmes, pauguraina. Valda subekvatoriāls musonu klimats.

Vēsture
-------

Homonhona ir viena no agrīnajām rietumu un austrumu civilizāciju kontakta vietām — tajā 1521. gada 16. martā sava pasaules apkuģojuma laikā kā pirmajā no Austrumāzijas salām piestāja Fernāna Magelāna ekspedīcija pēc Klusā okeāna šķērsošanas.

Atsauces
--------

1. ↑  ISLAND DIRECTORY. Islands of Philippines

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Homonhona***.
Strūves parks Jēkabpilī. 2010.g.
Jēkabpils pilsētas dārzs plūdu laikā 1931. gadā.
**Strūves parks** ir viens no Jēkabpils parkiem, kas atrodas Daugavas kreisajā pusē, netālu no Jēkabpils Valsts ģimnāzijas. Parku norobežo Brīvības, V. Strūves, R. Blaumaņa un Pļaviņu ielas. Parka kopējā platība 1,2 ha un tam piegulošās ielas nosaukums ir Strūves iela, godinot izcilā ģeodēzista un astronoma Frīdriha Georga Vilhelma Strūves paveikto.

Vēsture
-------

Strūves parks bija bagāto pilsētas iedzīvotāju iecienīta atpūtas vieta jau senos laikos. Parkā spēlējis orķestris, darbojies restorāns un bieži uzstājušies ceļojošie akrobāti. Ieeja parkā bija par maksu. Tas bija laikā, kad to sauca par Kroņa dārzu, vēlāk par Jēkabpils pilsētas dārzu.
Retais no pilsētniekiem zinaja, ka vienā no dārza stūriem atrodas necils akmens, kas Jēkabpils vārdu padarījis pazīstamu ģeodēzijas zinātņu pasaulē. Tas ir Strūves ģeodēziskā meridiāna loka punkts- Somu līča- Daugavas mērījumu galapunkts. Mērījumus Tērbatas Universitātes profesors Vilhelms Strūve Jēkabpilī veica 1826. gadā no 16. maija līdz 14. jūlijam.

1931. gadā, vietā, kur stāvēja ekspedīcijas mērinstruments, uzstādīja piemiņas akmeni "Strūves astronomiskais punkts. Novērots 1826. gadā. Atjaunots 1931. gadā". Meridiāna loks tika nosaukts par Strūves loku, tāpēc var teikt, ka pilsēta atrodas uz Strūves meridiāna. Krustpilietis Kārlis Skaubītis, nākamais kara lidotājs, 1911. gada vasarā demonstrēja virs Kroņa dārza kokiem lidojumu ar gaisa balonu, kas pildīts ar uzkarsētu gaisu. Padomju gados parks tika iesaukts par Puškina parku un rekonstruēts - iekārtoti soliņi un celiņi noklāti ar betona plāksnēm. Parkā, Daugavas pusē, tika uzstādīts A. Puškina krūštēls (tagad nojaukts). Pēc Atmodas 1992. gadā parku pārdēvēja par Strūves parku.

Apskates objekti parkā
----------------------

Parkā apskatāms piemiņas akmens "Strūves astronomiskais punkts. Novērots 1826. gadā. Atjaunots 1931. gadā", uzstādīts 1931. gadā un 
informatīvās plāksnes pie ģeodēziskajiem punktiem, kas tika svinīgi tika atklātas 2006. gada 17. jūnijā,kā arī mērinstrumenta makets.

Parka teritorijā atrodas valsts nozīmes dižkoks- PARASTĀ LIEPA (TILIA CORDATA).

Skatīt arī
----------

* Strūves ģeodēziskais loks

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
* 
* 
* Dižkoks- liepa.Dižkoks- liepa.

Atsauces
--------

1. ↑  Gailīte, S. Jēkabpils. Rīga:Gandrs, 2002. 105.lpp.
2. ↑  Gailīte, S. Jēkabpils. Rīga:Gandrs, 2002. 106.lpp.
UNESCO Pasaules mantojuma komitejas logo.
**UNESCO Pasaules mantojuma saraksts** ir oficiāls saraksts, kurā iekļauti visi UNESCO Pasaules mantojuma objekti. Izmaiņas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā apstiprina ikgadējā Pasaules Mantojuma komitejas sanāksmē.

2006. gadā Pasaules mantojuma sarakstā bija iekļauti 830 objekti, kuri atrodas 138 pasaules valstīs. Latviju šajā sarakstā pārstāv Rīgas vēsturiskais centrs un starptautiskais piemineklis — Strūves ģeodēziskais loks. 2011. gadā UNESCO Latvijas Nacionālā komisija pieņēma lēmumu iekļaut nomināciju "Grobiņas arheoloģiskais ansamblis" UNESCO Pasaules mantojuma Latvijas nacionālajā sarakstā.

Objektu izvietojuma statistika
------------------------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaules zona** | **Dabas** | **Kultūras** | **Jauktais** | **Kopā** |
| Āfrika | 39 | 48 | 4 | 91 |
| Arābu valstis | 5 | 67 | 2 | 74 |
| Āzija un Okeānija | 55 | 148 | 10 | 213 |
| Eiropa un Ziemeļamerika | 68 | 417 | 11 | 496 |
| Latīņamerika & Karību reģions | 36 | 91 | 3 | 130 |

Skatīt arī
----------

* UNESCO Pasaules mantojumu objektu skaits pa valstīm
* UNESCO Pasaules mantojuma objekts
* Pasaules mantojuma objekti Āfrikā
* Pasaules mantojuma objekti Amerikā
* Pasaules mantojuma objekti Āzijā un Okeānijā
* Pasaules mantojuma objekti Eiropā
* Apdraudētie Pasaules mantojuma objekti

Atsauces
--------

1. ↑  Grobiņas arheoloģiskais ansamblis — soli tuvāk UNESCO[novecojusi saite]
2. ↑  Viking Monuments and Sites/Grobiņa archaeological complex (angliski)

Ārējās saites
-------------

* UNESCO Pasaules mantojuma objekti - oficiālā mājaslapa
* UNESCO Pasaules mantojuma objektu saraksts
**Vindikeišena** (angļu: *Vindication Island* — ‘Attaisnojuma sala’) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojusies arhipelāga ziemeļrietumos Kendlmasas salu grupā, 4,2 km platais Nelsona šaurums Vindikeišenu atdala no Kendlmasas salas rietumos. Sala kalnaina, lielākoties brīva no pastāvīga ledus un sniega, rietumdaļā atrodas vulkānisks masīvs ar salas augstāko virsotni Kvadranta smaili. Lai arī salā ir vulkāns, nav liecību, ka tas būtu bijis aktīvs pēdējos 10 000 gados.

Salu grupu 1775. gada 2. februārī, Sveču dienā, atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija. 1930. gadā Kendlmasas salas apsekoja *Discovery Investigations* ekspedīcija un apstiprināja Kuka ziņojumu par divām atklātajām salām grupā, nosaucot mazāko par Vindikeišenu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Oceandots.com Vindication Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 23. decembrī. Skatīts: 2010. gada 23. decembrī.
2. ↑  «SGSSI Gazetteer. Vindication Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. decembrī. Skatīts: 2013. gada 18. decembrī.
**Tālo Austrumu Republika** (**TAR**; krievu: *Дальневосто́чная Респу́блика, ДВР*) bija starp Krievijas PFSR un Japānas impēriju īslaicīgi (1920—1922) pastāvoša bufervalsts Tālajos Austrumos un Austrumsibīrijā ar galvaspilsētu Verhņeudinskā, vēlāk Čitā. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1922. gada 15. novembrī pievienota Krievijas PFSR kā Tālo Austrumu apgabals, mūsdienās tās teritoriju aizņem Aizbaikāla novads, Amūras apgabals, Ebreju autonomais apgabals, Habarovskas novads un Piejūras novads.

Izveide
-------

Tālo Austrumu Republikas teritorija 1922. gadāIzveidota 1920. gada 6. aprīlī Ulanudē (tolaik Verhņeudinskā) notikušajā Piebaikāla Darbaļaužu satversmes sapulcē (*Учредительный съезд трудящихся Прибайкалья*), 14. maijā to atzina Padomju Krievijas valdība. Pēc pamiera noslēgšanas ar Sarkano armiju 1920. gada 15. jūlijā Japāna atzina Tālo Austrumu Republiku. Pēc kazaku atamana Grigorija Semjonova karaspēka padzīšanas 1920. gada 22. oktobrī galvaspilsētu pārcēla uz Čitu.

Pēc japāņu karaspēka izvešanas no Habarovskas TAR pievienojās arī Amūras novada teritorija. 1921. gada 12. februārī sāka darbu TAR Satversmes sapulce, kas 27. aprīlī pieņēma TAR konstitūciju.

Likvidācija
-----------

1921. gada 26. maijā Vladivostokā ar japāņu okupācijas karapēka atbalstu tika pasludināta jauna bufervalsts — Pieamūras zemstes novads (*Приамурский земский край*).
1922. gada 24. jūnijā Japāna paziņoja par sava karaspēka izvešanu līdz oktobra beigām. Vladivostokā varu pārņēma ģenerālis Mihails Diterihss (*Михаил Дитерихс*).
1922. gada 25. oktobrī Sarkanā armija ieņēma Vladivostoku. Tūkstošiem bēgļu devās uz Harbinu Ķīnā.
Tikai 1925. gadā Japāna atdeva PSRS Sahalīnas ziemeļu daļu.

Ārējās saites
-------------

* *A Short Outline of the History of the Far Eastern Republic.* Washington, DC: Special Delegation of the Far Eastern Republic to the United States of America, 1922.
* Canfield F. Smith, *Vladivostok Under Red and White Rule: Revolution and Counterrevolution in the Russian Far East, 1920—1922.* Seattle: University of Washington Press, 1975.

Koordinātas: 51°50′N 107°36′E﻿ / ﻿51.833°N 107.600°E﻿ / 51.833; 107.600

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141922643
* LCCN: n82164450
* GND: 4613111-5
* NDL: 00567243
* NKC: ge137401

 |

 |
**"Latviska Gada-Grāmata"** (vecajā ortogrāfijā: *Latwiska Gadda-Grahmata*) bija pirmais vispārīga satura žurnāls latviešu valodā, ko 1797.-1798. gadā reizi ceturksnī iespieda "J.F.Štefenhāgena un dēla" izdevniecība Jelgavā. 
Žurnāla redaktors bija mājskolotājs un publicists Matīss Štobe (*Mathias Stobbe*, 1740-1817), kurš bija arī viens no ražīgākajiem tekstu autoriem. Pirms tam viņš bija izdevis latviešu valodā ārstniecības (1795) un pavārgrāmatas (1796).

Pirmajā izdošanas gadā iespieda apmēram 2000 laikraksta eksemplāru, kas krietni pārsniedza vāciski rakstīto žurnālu tirāžu. Žurnāls iespieda visu tolaik pazīstamo latviešu rakstnieku darbus.

Saturs
------

"Latviskajā Gada Grāmatā" bija praktiskas un didaktiskas pamācības, arī prozas un dzejas teksti. 
Tās izdošanā līdzdarbojās luterāņu mācītāji Johans Kristofs Baumbahs un Kristiāns Frīdrihs Šmits fon der Launics.
Iespieda arī Štefenhāgena izdoto grāmatu sarakstu.

* 1797. gada 2. ceturksnis1797. gada 2. ceturksnis
* 1797. gada 3. ceturksnis1797. gada 3. ceturksnis
* 1798. gada 1. ceturksnis1798. gada 1. ceturksnis
* 1798. gada 4. ceturksnis1798. gada 4. ceturksnis

Literatūra
----------

* Latviska Gada Grāmata. 1798. IV ceturksnis

Atsauces
--------

1. ↑  "Grāmatas, kuras šeitan Jelgavā pie grāmatu spiedēja Štefenhāgena, Rīgas un Liepājas pilsētā pie grāmatu preciniekiem, kā arīdzan citās pilsētās pie bokbinderiem par to klātdriķētu maksu neiesietas var dabūt" (Latviska Gada Grāmata, 1797. Nr. 3, 162.-168. lpp.)
**Viktors Hrjapa** (krievu: *Виктор Владимирович Хряпа*, ukraiņu: *Хряпа Віктор Володимирович*; dzimis 1982. gada 3. augustā) ir ukraiņu izcelsmes Krievijas basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijā, Krievijas izlases dalībnieks. Pēdējais profesionālais klubs, ko pārstāvējis, bija Krievijas Superlīgas klubs Maskavas CSKA (spēlēja no 2008. līdz 2018. gadam).

Viņa brālis Nikolajs Hrjapa arī bija profesionāls basketbolists, pārstāvēja Ukrainu.

Karjera
-------

Karjeru uzsāka dzimtajā Ukrainā, Južnijas "Himik" sastāvā. Pēc tam divus gadus spēlēja Krievijas klubā Saratovas "Avtodor". 2002. gadā parakstīja līgumu ar Maskavas CSKA, ar ko izcīnīja 2 Krievijas čempiontitulus 2003. un 2004. gadā.

2004. gada NBA draftā viņu Ņūdžersijas "Nets" izraudzījās ar kopējo 22. kārtas numuru. NBA V. Hrjapa aizvadīja četras sezonas: pirmās divas Portlendas "Trail Blazers", pārējās — Čikāgas "Bulls". 2008. gadā basketbolists atgriezās CSKA sastāvā, kura sastāvā viņš izcīnījis vēl 4 Krievijas čempiontitulus (2008, 2009, 2010, 2011).

2013. gada janvārī VTB līgas spēlē pret Rīgas VEF V. Hrjapa kļuva par pirmo spēlētāju šīs līgas vēsturē, kas guvis *triple-double* (10 punkti, 13 atlēkušās bumbas, 10 rezultatīvas piespēles).

Kopā ar Krievijas izlasi ir izcīnījis 10. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā, 8. vietu 2003. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā, 1. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā, 9. vietu 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs, 7. vietu 2010. gada Pasaules čempionātā, 3. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā un 3. vietu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Atsauces
--------

1. ↑  Etore Mesina: "VEF izceļas ar nepiekāpību" Sportacentrs.com

Ārējās saites
-------------

* NBA profils (angliski)
* *Basketball Reference* profils (angliski)
* Eirolīgas profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krievijas basketbola izlase — EuroBasket 2007 – Zelta medaļa |
| --- |
|  |
| 
* 4 Šabalkins
* 5 Holdens
* 6 Bikovs
* 7 Kiriļenko
* 8 Morgunovs
* 9 Samoiļenko
* 10 Hrjapa
* 11 Pašutins
* 12 Moņa
* 13 Ponkrašovs
* 14 Savrasenko
* 15 Padiuss
* Galvenais treneris Blats

 |

 |
**Diacetils** (2,3-butāndions, dimetilglioksāls, dimetildiketons, CH3COCOCH3) ir vienkāršākais α-diketons jeb vicinālais diketons (tā molekulā abas karbonilgrupas atrodas blakus). Diacetils ir zaļgandzeltens šķidrums. Dzeltena vai dzeltenzaļa krāsa ir visu α-diketonu īpašība (arī glioksāls satur divas blakus novietotas karbonilgrupas un ir krāsains savienojums). Šādas atomu grupas, kā α-diketona grupējums, sauc par hromoforām grupām. Savienojumi, kur karbonilgrupas ir lielākā attālumā viena no otras (β- vai γ-diketoni) pārsvarā ir bezkrāsaini.

Atrašanās dabā
--------------

Diacetils ietilpst dažu ēterisko eļļu sastāvā (timiāna eļļa, neļķu eļļa). Bez tam diacetils atrodams sviestā un ir tā dabīgā smaržviela.

Iegūšana
--------

Diacetilu var iegūt no metiletilketona, to nitrozējot ar amilnitrītu un iegūto izonitrozoketonu hidrolizējot ar skābi. Diacetilu iegūst arī no metilacetoetiķskābes (to apstrādājot ar slāpekļpaskābi, rodas tas pats izonitrozoketons).

Īpašības
--------

Dod visas ketoniem raksturīgās reakcijas. Tāpat kā citi līdzīgi savienojumi, iedarbojas ar amonjaku, veidojot imidazola atvasinājumus.

Izmantošana
-----------

Diacetila dioksīms (dimetilglioksīms) ar metāliem veido krāsainus kompleksos sāļus. Niķeļa kompleksais sāls turklāt vēl ir nešķīstošs - to izmanto analītiskajā ķīmijā niķeļa kvantitatīvai noteikšanai (sk. Čugajeva reakcija).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie ketoni |
| --- |
|  |
|  | 
* Acetons
* Metiletilketons
* Mezitiloksīds
* Forons
* Acetols
* Acetoīns
* Metilglioksāls
* Diacetils
* Acetilacetons
* Acetonilacetons
* Acetofenons
* Benzofenons
* Benzils
* Halkons

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4396990-2

 |

 |
**Alberts Eduards Kusnetss** (igauņu: *Albert Eduard Kusnets*; dzimis 1902. gada 12. augustā, miris 1942. gadā) bija igauņu grieķu-romiešu stila cīkstonis, olimpisko spēļu un Eiropas čempionātu medaļnieks, septiņkārtējs Igaunijas čempions.

Biogrāfija
----------

Ar cīņas sportu Alberts Kusnetss sāka nodarboties 1920. gadā sporta biedrībā "Kalev", vēlāk pārgāja uz "Tallinna Sport". 1921. gadā viņš ieguva savu pirmo čempiona titulu, uzvarot Igaunijas grieķu-romiešu cīņas čempionātā spalvas svarā. Viņa pirmās starptautiskās sacensības bija 1921. gada pasaules čempionāts Helsinkos. 1924. gadā vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, startējot vieglajā svarā, Kusnetss guva piecas uzvaras, bet zaudēja cīņā par bronzas medaļu somam Kallem Vesterlundam un nācās samierināties ar ceturto vietu. Kusnetss ieguva pirmo čempionāta medaļu 1927. gada Eiropas čempionātā, kur vidējā svarā viņš uzvarēja četrus mačus, bet zaudēja ungāram Lāslo Papam, aiz viņa iegūstot 2. vietu. 1928. gada ziemā Kusnetss salauza kāju, un, lai gan pirms olimpiskajām spēlēm viņš nebija piedalījies nevienās sacensībās, viņš tika iekļauts 1928. gada Igaunijas olimpiskajā komandā. Amsterdamā, Kusnetss uzvarēja piecas cīņas un atkal zaudēja L. Papam, bet šoreiz ieguva bronzas medaļu. 1931. gada Eiropas čempionātā Kusnetss izcīnīja otro sudraba medaļu, kurai 1933. gada Eiropas čempionātā viņš pievienoja bronzu.

Igaunijas čempionātos Kusnetss uzvarēja septiņas reizes — 1921. gadā spalvas, 1924. gadā vieglajā, 1926. un 1927. gadā vidējā un 1930. 1932. un 1933. gadā pussmagā svarā.

Pēc sporta karjeras beigām Kusnetss strādāja kā cīņas sporta treneris, viens no viņa skolēniem bija arī Kristjans Palusalu.

1941. gada vasarā padomju vara izsūtīja Albertu Kusnetsu uz darba nometni Verhņaja Toimā, kur viņš 1942. gada ziemā nomira.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «KUSNETS, ALBERT» (igauņu). ESBL. 2015-01-26. Skatīts: 2018-10-22.
2. ↑  Lembit Koik. *100 aastat Eesti raskejõustikku (1888–1988)* (igauņu). Tallinn : Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. 131. lpp.
3. ↑  «Albert Kusnets» (angļu). Sports-reference. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010-02-01. Skatīts: 2018-10-24.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* Alberta Kusnetsa profils mājaslapā "delfi.ee" Archived 2016. gada 9. martā, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)
Francijas karaļa Šarla VII kronēšana (1429)
**Kronēšana** ir oficiāla procedūra, kas simbolizē monarha varas un tās atribūtu (troni, kroni) pārņemšanu. Kronēšanas ceremonijā var būt arī daudzi citi rituāli, piemēram, monarha īpašs solījums un regāliju pasniegšana, jaunā valdnieka pavalstnieku veltījumi. 

Atsevišķās kristīgajās denominācijās, piemēram, luterānismā un anglikānismā, kronēšana ir rituāls, tāpēc Rietumu stila kronēšanas ceremonijās bieži vien ir bijusi monarha svaidīšana ar svēto eļļu jeb krizmu. Vienlaikus ar monarhu var kronēt arī viņa dzīvesbiedri. Kronēšana joprojām tiek rīkota Apvienotajā Karalistē, Tongā un vairākās Āzijas un Āfrikas valstīs. Eiropā lielākajai daļai monarhu ir jāsniedz vienkāršs zvērests valsts likumdevēja klātbūtnē. 

Mūsdienu sarunvalodā ar kronēšanu plašākā nozīmē var apzīmēt arī jebkuru oficiālu ceremoniju, kas saistīta ar monarha iecelšanu amatā, neatkarīgi no tā, vai tiek vai netiek piešķirts faktiskais kronis, citādi šādas ceremonijas var dēvēt par investitūrām, inaugurācijām vai intronizācijām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kronēšana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85032877
* GND: 4165795-0
* BNF: cb11942378x (data)
* NDL: 00572532
* NKC: ph135728

 |

 |
**Šekltona krāteris** ir triecienkrāteris uz Mēness. Krāteris nodēvēts par godu Ernestam Šekltonam, ievērojamam Antarktikas pētniekam. Krāteris ir īpašs ar to, ka tā iekšpuse atrodas mūžīgā tumsā, tajā neiespīd Saule, kamēr klinšu radzes ap tā malām Saule apspīd gandrīz patstāvīgi. Noēnojuma dēļ, krātera iekšpusē ir ļoti zema temperatūra. Tādēļ šeit, iespējams, atrodas gaistošas vielas, kuras uz Mēness virsmas nonākušas, nokrītot komētām. NASA kosmiskā aparāta Lunar Prospector mērījumi krāterī uzrādīja paaugstinātu ūdeņraža daudzumu. Tas varētu liecināt par ledus esamību tajā.

Krāteris atrodas pašā Mēness dienvidpolā. Mēness rotācijas ass atrodas dažus km no krātera centra. Skatoties no Zemes, var redzēt vienīgi krātera apmali, kura ir nedaudz augstāka par apkārtni. Krāteris izveidojies pirms apmēram 3,6 miljardiem gadu.

Krāteri un tā apkārtni ir pētījuši vairāki kosmiskie aparāti. *Lunar Prospector* veiktie mērījumi Mēness polu apkārtnē un arī pie Šekltona krātera uzrādīja paaugstinātu ūdeņraža daudzumu. 1999. gada 31. jūlijā *Lunar Prospector* tika ietriekts netālu esošajā Šūmeikera krāterī, lai būtu iespējams analizēt izveidojušos putekļu mākoni, tomēr ūdens klātbūtne toreiz netika atklāta. Arī turpmākie pētījumi, izmantojot radarus, ūdens klātbūtni neuzrādīja. Krātera iekšpuses izpēti, izmantojot optiskos instrumentus, pirmoreiz veica zonde Kaguja 2007. gadā. Arī toreiz nozīmīgs ledus daudzums netika atklāts. 2008. gada 14. novembrī netālu no krātera tika ietriekta neliela Mēness ietriekšanās zonde (MIP), kuru palaida no kosmiskā aparāta Chandrayaan-1. Ar MIP iegūtie dati liecināja par ūdens klātbūtni Mēness iežos.

Šekltona krāteris ir minēts kā potenciāla vieta vairāku nākotnes projektu realizēšanai. Šajos plānos ietilpst gan infrasarkano staru teleskopa uzstādīšana, gan Mēness bāzes izveide.

Atsauces
--------

1. ↑  Shackleton
2. ↑  THE GEOLOGY OF THE SOUTH POLE OF THE MOON AND AGE OF SHACKLETON CRATER
3. ↑  Lack of Exposed Ice Inside Lunar South Pole Shackleton Crater
4. ↑  «India on the moon, Chandrayaan MIP lands». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 5. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 13. maijā.
5. ↑  Design and Construction of a Lunar South Pole Infrared Telescope (LSPIRT)
6. ↑  «Promising the Moon». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 7. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 24. novembrī.

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šekltona krāteris***.
**Oto Frīdrihs Augusts Heinrihs fon Lilienfelds-Toals** (vācu: *Otto Friedrich August Heinrich von Lilienfeld-Toal*, krievu: *Оттон Фёдорович Лилиенфельд-Толь*, 1827—1891) bija vācbaltu cilmes Krievijas impērijas armijas ģenerālmajors, Sakas muižas, Upesmuižas, Aizputes ordeņa pils īpašnieks. Pāvilostas izveidotājs Sakas upes grīvā, kas nosaukta viņa brāļa, Kurzemes gubernatora Paula fon Lilienfelda vārdā (*Paulshafen*).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1827. gada 19. decembrī virsnieka un ierēdņa Oto Frīdriha fon Lilienfelda un viņa sievas Konstances, dzimušas Dovrē (*d'Auvray*), ģimenē. Viņa vectēvs bija Krievijas impērijas ģenerālis Fredriks Dovrē (*Fredrik August d'Auvray*). Bērnību pavadīja Halikas muižā (igauņu: *Halinga*, igauņu: *Hallick*) Pērnavas apriņķī. 

1847. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā, 1859. gadā apprecējās ar Sāru Talbotu (*Sarah Talbot*). Kā štāba virsnieks no 1862. gada darbojās Sestroreckas ieroču fabrikā. 1863. gadā viņš kopā ar jaunāko brāli saņēma Krievijas impērijas Senāta atļauju papildināt uzvārdu ar viņu dzimtmuižas Toalas (igauņu: *Tuhala*) nosaukumu - **fon Lilienfelds-Toals**.

1871. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru, bija Krievijas armijas ieroču un patronu fabriku inspektors (1879-1881). Līdztekus tam Oto fon Lilienfelds bija Sakas muižas un Upesmuižas īpašnieks Kurzemes guberņā. Vēloties atjaunot seno ostu Sakas upes grīvā, viņš 1879. gada 16. maijā svinīgā ceremonijā iemūrēja loču mājas pamatakmeni un tajā pašā dienā iesvētīšanas ceremonijā osta tika nokristīta viņa brāļa, Kurzemes gubernatora Paula fon Lilienfelda vārdā par *Paulshafen* jeb Pāvilostu.

Miris 1891. gada 10. februārī Rīgā.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1915154592506743370007
* GND: 1173667466

 |

 |
Gaiļu cīņas Londonā (1808)
**Gaiļu cīņas** ir sacensības starp apmācītiem cīņas gaiļiem, kuri ir sagatavoti, lai cīnītos savā starpā. Tiem mazotnē tiek nogriezta sekste un bārda, lai vēlāk cīņās tās netraucētu. Reizēm cīņas gailis tiek barots ar narkotikām, lai vairotu tā izturību pret sāpēm un lai sabiezinātu tā asinis.

Tā ir azartspēle, kurā novērotāji liek likmes uz viena no gaiļiem uzvaru.

Vēsture
-------

Par mūsdienu gaiļu un vistu priekšteci tiek uzskatīta sarkanā savvaļas vista, kas tika pieradināta 4.–3. tūkstošgadē p.m.ē. Sākotnēji vistas turēšana tika uzskatīta par karalisku privilēģiju, un tās tika izmantotas tikai gaiļu cīņām. Senos laikos gaiļu cīņas rīkoja Austrumu valstīs: Indijā, Ķīnā, Persijā un citās.

Vēlāk gaiļu cīņas izplatījās Sicīlijā. No Romas šis izklaides veids tika pārnests uz Beļģiju, Angliju, Skotiju, Velsu, Holandi, Vāciju, Itāliju, Spāniju, Luksemburgu un to kolonijām. Gaiļu cīņu izplatība izraisīja baznīcas pretestību, taču tā nespēja to apturēt. Līdz pat 19. gadsimtam gaiļu cīņas bija iecienīta Anglijas karaļnama un muižnieku izklaide. Pirmo arēnu Lielbritānijā uzcēla karalis Henrijs VIII. Trīspadsmit kolonijās gaiļu cīņas parādījās diezgan agri, bet dažos štatos tās gandrīz nekavējoties tika aizliegtas. Lielbritānijā šo sporta veidu aizliedza 1849. gadā, bet Kubā tas tika aizliegts tikai līdz ar Fidela Kastro nākšanu pie varas 1959. gadā, bet 1980. gadā tas tika legalizēts. 

Sākot no 1860. gadiem Krievijas Impērijā policija sāka cīnīties pret gaiļu cīņām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gaiļu cīņas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85027606
* BNF: cb11934855x (data)

 |

 |
**Kate Vilka** (dzimusi **Kate Krēsliņa** 1996. gada 14. aprīlī Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē veglās uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. 2023. gadā pārstāv Francijas klubu *Charnay*, bet līdzšinējā karjerā visvairāk pārstāvējusi Rīgas TTT.

Karjera
-------

Rīgas TTT sastāvā trīs reizes kļuvusi par Latvijas čempioni, 2019. gadā tika atzīta par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju. 2020.—2021. gada sezonā spēlēja vienā no titulētākajiem Beļģijas klubiem *Castors Braine*.

Pēc sezonas beigām 2021. gadā pārtrauca profesionālā basketbola karjeru, gaidot bērna piedzimšanu. 2022. gada rudenī K. Vilka atgriezās sportā, pievienojoties Rīgas TTT komandai. Šajā pašā sezonā atgriezās arī Latvijas valstsvienības apritē.

2023. gada vasarā K. Vilka pievienojās Francijas klubam *Charnay*.

Spēlējusi visu vecumu Latvijas jaunatnes izlasēs. Laika posmā no 2011. līdz 2016. gadam piedalījusies sešos Eiropas jaunatnes čempionātos (U-16 izlase 2011. un 2012. gadā, U-18 izlase 2013. gadā, U-20 izlase 2013. 2014. un 2016. gadā). Latvijas sieviešu basketbola izlases sastāvā spēlējusi 2017. gada Eiropas čempionātā un 2018. gada Pasaules kausā.

Atsauces
--------

1. ↑  «"TTT Rīga" basketbolistes bez lielas iespringšanas tiek pie kārtējā valsts čempionu titula». *LA.lv* (latviešu). Skatīts: 2019. gada 25. jūnijā.
2. ↑  Altius Basket. «Kate Vilka». *Altius Basket*. Skatīts: 2022-10-10.
3. ↑  Basketboliste Krēsliņa: Dzīve nebeidzas ar basketbolu LSM
4. ↑  «Kate Vilka atgriezīsies basketbolā un spēlēs TTT». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2022-10-10. Skatīts: 2022-10-10.

Ārējās saites
-------------

* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas sieviešu basketbola izlase — *Eurobasket Women 2023* — 13. vieta |
| --- |
|  |
| 
* 4 Strautmane
* 6 Vihmane
* 10 Pīlābere
* 11 Jurjāne
* 12 Šteinberga
* 15 Pulvere
* 16 Jākobsone
* 21 Jasa
* 23 Gulbe
* 25 Miščenko
* 33 Laksa
* 35 Vilka
* Galvenais treneris Gundars Vētra
* Treneri: Rožlapa
* Zībarts
* Zvirgzdiņš

 |

 |
**Aleksandra II tiesu reforma** tika izstrādāta no 1861. līdz 1863. gadam, apstiprināta 1864. gadā un Krievijas impērijā pakāpeniski ieviesta līdz 1899. gadam. Reforma izveidoja pilnīgi jaunu tiesu sistēmu un tiesas procesu norisi. 

1864. gada 2. decembrī stājās spēkā četri likumi, ar kuriem Aleksandrs II valstī izveidoja pilnīgi jaunu tiesisko sistēmu. Tika apstiprināta Tiesvedības reforma, Kriminālprocesu regulējums, Civilprocesu regulējums un Miertiesnešu piešķirto sodu regulējums. Tika izveidotas piesēdētāju tiesas, izmeklētāji un advokatūra. Tiesu sistēma tika atdalīta no izpildvaras un padarīta neatkarīga. Izveidoja vairāku līmeņu tiesu sistēmu, sākot ar pilsētu tiesām, kas bija pakļautas apgabala tiesām. Iepriekš pastāvējušos rakstīto tiesvedību aizvietoja atklāti mutiskie argumenti piesēdētāju priekšā. Tiesneši saņēma lielāku brīvību sodu piemērošanā. 

1861. gada dzimtbūšanas atcelšana nozīmēja, ka gandrīz 80% impērijas iedzīvotāju ieguva personisko brīvību. Līdz ar to beidza pastāvēt muižnieku tiesības tiesāt savus dzimtcilvēkus par dažādiem pārkāpumiem un noziegumiem. Radās nepieciešamība pēc jaunas tiesu sistēmas. Tika sagatavoti vairāki likumprojekti, kurus juristi plaši un ilgstoši apsprieda, piedāvājot savus uzlabojumus un izmaiņas. Likumi pārņēma Eiropas valstu paraugus, piemērojot tos Krievijas vajadzībām. 

Aleksandrs II sākotnēji domāja, ka jauno sistēmu valstī izdosies ieviest 4 gadu laikā, taču tā ievilkās uz vairākām desmitgadēm. 1866. gadā to ieviesa Maskavas, Sanktpēterburgas un centrālās Krievijas tiesu apgabalos, un līdz 1894. gadam tā bija ieviesta gandrīz visā impērijas Eiropas daļā, lai arī dažviet joprojām netika ieviesta piesēdētāju tiesa. Jāņem vērā, ka 19. gadsimtā Somijā, Polijā, Baltijas provincēs un Sibīrijā pastāvēja savas tiesu sistēmas un likumi. 1868. gadā reformu veica Aizkaukāza provincēs, 1869. gadā Besarābijā un daļā Ukrainas, 1876. gadā Polijas karalistē, 1880. gadā daļā Ukrainas, 1883. gadā Lietuvas un Baltkrievijas teritorijā, 1890. gadā Baltijas guberņās, 1897. ar izmaiņām to īstenoja Sibīrijā, bet 1899. gadā arī Krievijas Turkestānā. 

1864. gada likumos paredzētā sistēma netika visur ieviesta plānotajā veidā, jo nākamajos 20 gados pieņēma vismaz 700 likumus, kas dažādi ierobežoja, vai bija pretrunā ar sākotnēji paredzēto sistēmu. Daudzviet tiesnešus nevis ievēlēja, kā bija paredzēts, bet iecēla Tieslietu ministrs, tā nenodrošinot tiesu neatkarību.

Atsauces
--------

1. ↑  New judicial system introduced in Russia
**Lembits** jeb **Sakalas Lembits** (igauņu: *Lembitu*, hronikās: *Lambite, Lambito, Lembitus, Lembito*) bija igauņu karavadonis un viens no Sakalas igauņu vecākajiem, kurš ir atkārtoti pieminēts Indriķa hronikas aprakstītajos notikumos no 1211. līdz viņa nāvei 1217. gada septembrī. Sakaliešu karaspēks Lembita vadībā atmaksas karagājienā 1211. gadā iebruka Tālavā un nodedzināja Rubenes baznīcu tagadējā Valmieras novadā, kuras katoļu priesteris bija Latviešu Indriķis. 1212. gadā Lembita karadraudze nogalināja Sakalas pirmo katoļu priesteri Solomonu un nopostīja Pleskavas pilsētu.

1215. gadā Lembits krita krustnešu gūstā kaujā pie Leholas. Pēc savas atbrīvošanas 1217. gadā viņš spēja mobilizēt ap 6000 vīru lielu igauņu karaspēku, bet pats krita Svētā Matīsa dienas kaujā .

Igauņu vēsturē Lembits tiek godināts kā leģendārs brīvības cīņu varonis un personvārds Lembits igauniski nozīmē "mīlētais".

Lembita galvaskausa meklējumi
-----------------------------

Klīst runas, ka Lembita galvaskauss varētu atrasties kādā Polijas muzejā. 1970. gados grupa poļu studentu, kas apmeklēja Igauniju, runāja par muzeju, kurā atrodas "Igaunijas karaļa" galvaskauss ar aprakstu "Rex Estorum". 2017. gadā Igaunija un Polija sāka meklēt šo galvaskausu, taču tas ir bijis laikietilpīgs process, jo valstī atrodas vairāk nekā 5000 muzeju.

Skatīt arī
----------

* Pirmais karagājiens uz Sakalu un Vilandes aplenkums (1211)
* Pirmais karagājiens uz Jervu (1212)

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Piemineklis Lembitam

Atsauces
--------

1. ↑  *Encyclopedia Britannica*. 734 lpp. : Encyclopedia Britannica, inc. 1970.
2. ↑
**Pavasaru Jānis** (īstajā vārdā — **Jānis Veismanis**; dzimis 1867. gadā Struteles pagastā, miris 1913. gadā Jelgavā) bija latviešu dzejnieks un rakstnieks, luterāņu mācītājs un žurnālists. Jelgavas Latviešu biedrības priekšnieks (1906—1912).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1867. gada 30. septembrī Struteles pagasta "Mazpavasaros". Mācījās Struteles pagastskolā (1884—1887) un Jelgavas ģimnāzijā (1884—1887). Studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē (1888—1894), 1893. gadā publicēja savu pirmo dzejoļu krājumu "Ziedoņa sapņi" un apceri "Latviešu rakstniecības vēsture līdz brīvlaišanas laikam". 

Kopš 1895. gada bija luterāņu mācītājs Jelgavas latviešu draudzē un laikraksta "Latviešu Avīzes" (1896—1908) izdevējs un redaktors, Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas darbinieks (1896—1898), kuras vasaras sapulcēs sniedza bibliogrāfiski kritiski pārskatus par iepriekšējā gada lugu izdevumiem. 
Mēnešraksta "Vērotājs" (1903—1905), vēlāk "Jauno Latviešu Avīžu" (1909—1913) izdevējs un redaktors. 

Miris 1913. gada 4. aprīlī Jelgavā, apbedīts Jelgavas kapos.

Tagadējā Driksas iela Jelgavā agrāk bija nosaukta Jāņa Veismaņa vārdā (1924—1950).

Darbi
-----

* dzejoļu krājums "Ziedoņa sapņi" (1893),
* "Latviešu rakstniecības vēsture līdz brīvlaišanas laikam" (1893),

Literatūra
----------

* Silvija Freinberga. Un starp zvaigznēm mūsu senās sejas. Rīga: 2013

Atsauces
--------

1. ↑  A. Apīnis. Veismanis Jānis No Latvijas Nacionālās bibliotēkas Reto grāmatu un rokrakstu nodaļas datubāzes
2. ↑  «jelgavas-ielas.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 4. aprīlī. Skatīts: 2013. gada 5. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305056053
* LNB: 000008241
* ISNI: 0000 0004 1676 8188
* GND: 1212594843

 |

 |
**Antje Hāgena** (vācu: *Antje Hagen*; dzimusi 1938. gada 10. augustā) ir vācu teātra un kino aktrise.

Dzīve
-----

A. Hāgena, kura runā angļu un franču valodā, absolvējusi Ķelnes augstāko komercskolu un pēc tam Hamburgas drāmas skolā apguvusi aktierispēli. 1959. gadā viņa "Deutsche Schauspielhaus" Hamburgā atveidoja lomas Gētes *Faustā* un Kleista filmā *Der zerbrochne Krug*.

No 1960. gada A. Hāgena bija diktore "Südwestfunk" Bādenbādenē; kopš 1964. gada viņa "ARD" kopā ar Ginteru Jendrihu prezentējusi automobiļu programmu *Das Rasthaus*. Kopš pirmās epizodes A. Hāgena ir redzama seriālā "Mīlas viesulis" kā Hildegarde Zonbīhlere*,* no 2005. gada septembra.

Jendrihs, ar kuru viņa apprecējās 1966. gadā, nomira no leikēmijas 1969. gadā, Hāgenai ir dēls (dzimis 1967. gadā). A. Hāgena pabeigusi rallija braucēja apmācību un veiksmīgi izturējusi mednieku eksāmenu.

Tīmekļa saites
--------------

* Antje Hagen — IMDB profils
* Antje Hagen Archived 2020. gada 26. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. *Marc Rosenberg Management*
* Antje Hagen vietnē *filmportal.de*
* Antje Hagen vietnē *fernsehserien.de*