recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Čehoslovākijā ap 1930. gadu lietotās valodas (vācvalodīgie apgabali — violetā krāsā)
Pēc aneksijas izdzītie Sudetu čehu tautības iedzīvotāji 1938. gada oktobrī ierodamies Prāgā
**Sudetu aneksija** bija Čehoslovākijas Sudetu apgabala pievienošana nacistiskajai Vācijai no 1938. gada 1. līdz 10. oktobrim, ko saskaņā ar Minhenes vienošanos bez Čehoslovākijas pārstāvju klātbūtnes atļāva Lielbritānija, Francija un Itālija.

1938. gadā pronacistiski noskaņotā Sudetu vāciešu partija izprovocēja lielus nemierus Čehoslovākijas pierobežā un lūdza palīdzību Vācijas vadībai. Izmantojot savu skaitlisko un militāro pārsvaru, nacistiskā Vācija savā sastāvā iekļāva Sudetu apgabalu, kā arī citus Čehoslovākijas Bohēmijas un Morāvijas novada apgabalus, kuros vismaz 90 % iedzīvotāju bija vācieši.

Zaudējusi plašas teritorijas, Čehoslovākija kļuva viegli ievainojama, jo nu Vērmahts atradās 30 kilometru attālumā no Prāgas. 3. decembrī nacistiskā Vācija piespieda Čehoslovākiju parakstīt slepenu līgumu, saskaņā ar kuru tā nedrīkstēja "uzturēt nocietinājumus un šķēršļus uz robežas ar Vāciju". 1939. gada 14. martā Hitlers uz Berlīni izsauca Čehoslovākijas prezidentu Emīlu Hāhu un pieprasīja, lai Hāhs pieņem Vācijas protektorātu, kam Hāha piekrita. Čehoslovākijā iegāja Vērmahts, 16. martā tajā tika pasludināts Bohēmijas un Morāvijas protektorāts un Čehoslovākija beidza pastāvēt.

Skatīt arī
----------

* Anšluss

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sudetu aneksija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4116660-7

 |

 |
**Hokans Lobs** (zviedru: *Håkan Loob*; dzimis 1960. gada 3. jūlijā) ir bijušais zviedru hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2013) ir Zviedrijas Elitsērijas kluba Färjestad BK prezidents. Savas karjeras laikā izcīnot gan Stenlija kausu, gan arī olimpisko un Pasaules čempionāta zelta medaļas, ir viens no nedaudzajiem neformālā Trīs zeltu kluba biedriem.

Viņa vārdā nosaukta Zviedrijas hokeja līgas labākā vārtu guvēja balva. Tā nosaukta par godu Lobam, jo 1982.—83. gadā viņš uzstādīja līgas sezonā gūto vārtu rekordu.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionālā spēlētāja karjeru Lobs uzsāka 1979.—80. gada sezonā, kad pēc vairākām zemāka līmeņa līgās aizvadītām sezonām debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Färjestad BK sastāvā. Nākamajā sezonā Lobs izcīnīja līgas čempiona titulu, taču 1982.—83. gada sezonā uzstādīja vairākus līgas rezultativitātes rekordus.

1983. gada vasarā Lobs pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties NHL kluba Kalgari "Flames" rindām. "Flames" rindās Lobs ātri iejutās un demonstrēja stabilu sniegumu. 1987.—88. gada sezonu, kas bija Loba rezultatīvākā NHL karjerā, viņš noslēdza līgas rezultatīvāko spēlētāju desmitniekā. 1988.—89. gada sezonā Lobs kopā ar komandu izcīnīja Stenlija kausu, un par spīti dāsnam līguma piedāvājumam izlēma atgriezties Zviedrijā.

Tur Lobs karjeru turpināja Färjestad BK sastāvā. Pēc 1995.—96. gada sezonas noslēguma Lobs paziņoja par savas karjeras beigšanu, nākamajos gados strādājot kā Färjestad BK kluba ģenerālmenedžeris.

Zviedrijas izlases rindās Lobs spēlējis 1992. un 1994. gada olimpisko spēļu turnīros, 1994. gadā izcīnot zeltu, kā arī četros Pasaules čempionātos, 1987. un 1991. gadā kļūstot par Pasaules čempionu.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
**Bezdezas pils** (čehu: *Hrad Bezděz*) ir 13. gadsimtā celtas gotiskās pils drupas Čehijas ziemeļos, Liberecas apgabalā 6 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Doksu pilsētas. 

Pils drupas atrodas fonolīta klints virsotnē 604 metrus virs jūras līmeņa. Pili 1264. gadā sāka celt Bohēmijas karalis Otokārs II Pšemisls. Pils tika pabeigta Vāclava II laikā. Trīsdesmitgadu kara laikā pēc Baltā kalna kaujas pils tika piešķirta Albrehtam fon Vallenšteinam, kas to savukārt piešķīra Benediktiešu ordenim, kas šeit 17. gadsimtā ierīkoja krusta ceļu un pili izveidoja par svētceļojumu vietu. 1785. gadā Austrijas imperators Jozefs II likvidēja klosterus un pils pamazām sabruka. Interese par pili atkal parādījās 19. gadsimtā līdz ar romantisma uzplaukumu. Pils tēlu daiļradē izmantojuši Karels Hineks Māha un Bedržihs Smetana.

Galerija
--------

* 
* 
* Krusta ceļš uz piliKrusta ceļš uz pili

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bezdezas pils***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145888112
* LCCN: no2010158954
* GND: 4593326-1
* NKC: kn20021017006

 |

 |
**Alīna Ļebedeva** (1985) ir Latvijas krievu cilmes sociālā pedagoģe un bijusī aktīviste no Daugavpils, kura 2001. gada 8. novembrī, pildot Krievijas Nacionālboļševiku partijas uzdevumu, izraisīja incidentu pie Brīvības pieminekļa, mēģinot ar neļķēm iepļaukāt Apvienotās Karalistes princi Čārlzu. 2004. gada 9. janvārī viņa piedalījās Latvijas Izglītības ministrijas durvju dedzināšanas akcijā Rīgā. 2004. gada 21. decembrī viņa piedalījās akcijā Krievijas Federācijas prezidenta Putina administrācijas pieņemšanas telpās Maskavā, tika apcietināta un notiesāta uz diviem gadiem.

2009. gadā Ļebedeva kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās no politiskās partijas "Par Dzimteni!" saraksta kā otrā aiz partijas līdera Jura Žuravļova. Pēc tam Ļebedeva uzsāka studijas Latvijas Universitātē, 2012. gadā ieguva bakalaura grādu sociālajā pedagoģijā, kļuva par sertificētu Montesori skolotāju un izveidoja privātu "Montessori Studiju".

Atsauces
--------

1. ↑  8. novembris vēsturē: 'Neļķu Alīna' iekausta princi Čārlzu delfi.lv 08.11.2013
2. ↑  Atbrīvos par IZM durvju dedzināšanu aizturētos jauniešus BNS 2004. gada 2. februārī
3. ↑  "Neļķu meitene" no Daugavpils latgalesdati.du.lv
4. ↑  Politiskā partija "Par Dzimteni!" "Latvijas Vēstnesis", laidiens Nr. 76, 17.05.2009.
5. ↑  Ko tagad dara bijušie skaļie „nacboli": Neļķu Alīna, Aijo Beness, Mauzeris… jauns.lv 2012. gada 15. novembrī
6. ↑  Tas bija tā vērts! Bērnu attīstības studijas īpašnieces Alīnas Ļebedevas labākie pirkumi delfi.lv 12.02.2021
**Roberts Langs** (čehu: *Robert Lang*; dzimis 1970. gada 19. decembrī) ir bijušais čehu hokejists, centra uzbrucējs. Savas karjeras laikā aizvadījis 17 sezonas Nacionālajā hokeja līgā, 1998. gadā Čehijas izlases rindās kļuvis par olimpisko čempionu.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionāļa karjeru Langs uzsāka 1988.—89. gada sezonā, kad debitēja Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Litvīnova rindās. Komandas sastāvā hokejists aizvadīja vēl nākamās trīs sezonas, līdz 1992. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.

1992.—93. gada sezonā hokejistam izdevās debitēt NHL, aizvadot 11 spēles Losandželosas "Kings" sastāvā, taču atlikušo sezonas daļu Langs aizvadīja IHL. 1994.—95. gada sezonā hokejistam izdevās nostiprināties "Kings" rindās, taču 1996. gadā atgriezās Eiropā, 1996.—97. gada sezonu aizvadot Čehijas Ekstralīgas klubā Prāgas "Sparta".

1997. gada septembrī Langs noslēdza līgumu ar Pitsburgas "Penguins", nākamajās sezonās strauji augot Langa rezultativitātei. 2000.—01. gada sezonā bija rezultatīvākā hokejista NHL karjerā, tajā 82 spēlēs atzīmējoties ar 80 punktiem.

2002. gada vasarā Langs kļuva par brīvo aģentu un noslēdza līgumu ar Vašingtonas "Capitals" vienību. 2003.—04. gada sezona Langam izdevās ļoti rezultatīva, taču sezonas izskaņā hokejists tika aizmainīts uz Detroitas "Red Wings".

2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Langs nespēlēja, taču 2005.—06. gada sezonā turpināja karjeru "Red Wings" sastāvā. 2007.—08. gada sezonu Langs aizvadīja Čikāgas "Blackhawks" rindās, pēc sezonas noslēguma tiekot aizmainīts uz Monreālas "Canadiens", kuras rindās uzbrucējs aizvadīja nākamo sezonu.

2009.—10. gada sezonu Langs nospēlēja Fīniksas "Coyotes" sastāvā, sezonas beigās noslēdzot savu profesionālā spēlētāja karjeru.

Čehoslovākijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 1992. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī 1992. gada Pasaules čempionātā.

Čehijas hokeja izlases rindās izcīnījis 1998. gada olimpisko zelta medaļu, 2006. gadā tai pievienojot bronzas medaļu. Tāpat Langs izcīnījis 1997. gada Pasaules čempionāta bronzas medaļas.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 295347320
* NKC: pna2013744124

 |

 |
| Toyota Motor CorporationToyota Jidosha Kabushiki-gaishaトヨタ自動車株式会社 |
| --- |
|  |
| Sauklis | Always a better way |
| Veids | publisks uzņēmums |
| Dibināts | 1937. gadā |
|
| Galvenais birojs | Tojota, Nagoja un Tokija, Karogs: Japāna Japāna |
| Akcijas biržā | TYO (7203)NYSE (TM)LSE (TYT)) |
| Ietilpst indeksā | Nikkei 225, TOPIX |
|
| Vadība | Fudžio Čo (*Fujio Cho*) |
| Darbinieki | 299 394 |
| Apgrozījums | 203,8 miljardi USD (2007) |
| Aktīvi | 276,4 miljardi USD (2007) |
|
| Peļņa | 14,0 miljardi USD (2007) |
| Nozare | autobūve, robotrūpniecība, finanšu pakalpojumi, biotehnoloģija |
| Produkti | automašīnas |
| Mājaslapa |  |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Toyota*** |

Dibinātājs Kīčiro Toijoda
1936. gadā izlaistais pirmais Toyota automobilis - Toyota AA
*Toyota* galvenā ēka Tojotā
**Toyota Motor Corporation** (*Toyota Jidōsha Kabushiki-gaisha*) vai vienkārši **Toyota** ir starptautiska Japāņu korporācija un pasaules lielākais autorūpnieks ar 212,39 miljardi ASV dolāru lieliem ienākumiem. Toyota korporācijai pieder šādi zīmoli Toyota, Lexus, Scion, pieder lielākā daļa akciju no Daihatsu (mini auto ražotājs), Hino Motors un daļa akciju no Fuji Heavy Industries (Subaru auto markas ražotājs), Isuzu Motors, Yamaha. Kopumā Toyota korporācijā iekļauti 522 meitas uzņēmumi.

Vēsture
-------

Kompāniju Toyota Motor Corporation 1937. gadā dibināja Kīčiro Toijoda (angļu: Kiichiro Toyoda) kā atsevišķu uzņēmumu no tēva 1926. gadā dibinātās Toyota Industries ar mērķi ražot automašīnas. Sākumā tas bija kā Toyota Industries atsevišķs departaments. Pirmais kompānijas produkts bija 1934. gadā izlaistais *Type A* dzinējs un 1936. gadā izlaistā (Toyota AA) automašīna. Galvenais ofiss atradās Japānas pilsētās Toyota, Aichi un Tokija. Kompānija ar meitas uzņēmuma (Toyota Financial Services) palīdzību nodrošināja arī finansu pakalpojumus un pastarpinati no autobūves, ražoja arī robotus.

Toyota kopā ar daļējā īpašumā esošo Daihatsu ir pasaules līderis auto tirdzniecībā 2007. gada pirmaja pusē pārdodot 4.72 miljoni automobīļu. Tādējādi tika pārtraukta General Motors 76 gadu līdera pozīcijas noturēšana. Toyota 2007. gadā plāno kopumā pārdot 9.4 miljonus automobīļu.

### Pazīstami "Toyota" piederoši zīmoli

Toyota Lexus Scion Daihatsu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 153304083
* LCCN: n83063437
* ISNI: 0000 0000 9175 1993
* GND: 136030-9
* SUDOC: 029939070
* BNF: cb12145829k (data)
* NDL: 00262927
* NKC: ph278594

 |

 |
Šis raksts ir par ģenerālgubernatoru. Par citām jēdziena **Jevgēņijs Golovins** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Jevgēņijs Golovins** (krievu: *Евгений Александрович Головин*, 1782—1858) bija Krievijas Impērijas infantērijas ģenerālis, Baltijas provinču ģenerālgubernators (1845—1848).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1782. gada 1. maijā Smoļenskas guberņā pulkveža Aleksandra Golovina un viņa sievas Jekaterinas Veļjaminovas ģimenē. Studēja Maskavas Universitātē.

1797. gadā uzsāka dienestu leibgvardes kavalērijas pulkā, piedalījās Trešās koalīcijas karā (1803—1806), Krievu-turku karā (1806—1812), 1812. gada karā, Krievu-turku karā (1828—1829) un Novembra sacelšanās apspiešanā.

1836. gadā viņu iecēla par Varšavas kara gubernatoru, 1839. gadā viņu paaugstināja infantērijas ģenerāļa pakāpē. 
No 1837. līdz 1842. gadam viņš bija viens no Krievijas Impērijas karaspēka pavēlniekiem Kaukāza karā. 
1845. gadā Golovinu iecēla par Baltijas ģenerālgubernatoru, 1848. gadā par Valsts padomes locekli.

Miris 1858. gada 27. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Головин, Евгений Александрович. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. 1890—1907.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Kārlis Magnuss fon der Pālens**  |  **Rīgas (Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes) ģenerālgubernators** 1845—1848 | Pēctecis: **Aleksandrs Suvorovs**  |
Šis raksts ir par ģenerālgubernatoru. Par citām jēdziena **Aleksandrs Suvorovs** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Aleksandrs Suvorovs** (krievu: *Алекса́ндр Арка́дьевич Суво́ров*, 1804—1882) bija Krievijas Impērijas infantērijas ģenerālis, Baltijas provinču ģenerālgubernators (1848—1861), Pēterburgas kara ģenerālgubernators (1861—1866).
Ģenerālisimusa Aleksandra Suvorova mazdēls.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1804. gada 13. (pēc vecā stila 1.) jūnijā Pēterburgā ģenerālleitnanta Arkādija Suvorova un viņa sievas Jeļenas Nariškinas ģimenē. Pēc tēva nāves 1811. gadā māte viņu nodeva audzināšanā Pēterburgas jezuītu pansionātā. Pēc trīs gadiem viņu pie sevis paņēma pie sevis mātes brālis Kirils Nariškins, divpadsmit gadu vecumā māte viņu nosūtīja mācīties uz Šveici. 18 gadu vecumā viņš uzsāka studijas Sorbonas universitātē Parīzē, tās turpināja Getingenes universitātē, kur 1825. gadā iestājās kurzemnieku korporācijā *Curonia*. 

Pēc atgriešanās Krievijā uzsāka dienestu leibgvardes kavalērijas pulkā, piedalījās krievu-persiešu karā (1826—1828), Krievu-turku karā (1828—1829) un Novembra sacelšanās apspiešanā. 1839. gadā viņu paaugstināja ģenerālmajora pakāpē.

1847. gadā viņu iecēla par Kostromas gubernatoru, 1848. gadā par Baltijas ģenerālgubernatoru. Drīz pēc stāšanās amatā 1848. gada martā ģenerālgubernators Suvorovs izdeva rīkojumu aizliegt muižniekiem izlikt pareizticībā pārgājušos saimniekus no viņu mājām. 
1861. gadā Suvorovu iecēla par Pēterburgas kara ģenerālgubernatoru.

Miris 1882. gada 12. februārī (31. janvārī pēc vecā stila) Pēterburgā.

Piemiņa
-------

Baltijas ģenerālgubernatora Suvorova vārdā līdz 1917. gadam bija nosaukta tagadējā Krišjāņa Barona iela Rīgā. Tāpat viņa vārdā bija nosaukts Suvorova ielas tilts pāri Rīgas pilsētas kanālam.

Atsauces
--------

1. ↑  Arveds Švābe. Latvijas vēsture 1800-1914. Stokholma, 1958. 191-216 lpp.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Jevgēņijs Golovins**  |  **Rīgas (Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes) ģenerālgubernators** 1848—1861 | Pēctecis: **Vilhelms fon Līvens**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 57398542
* ISNI: 0000 0000 1031 8347
* GND: 117679089

 |

 |
Cjindao kolonijas pastkarte, 1914
**Cjindao aplenkums** bija vienīgā lielā Pirmā pasaules kara kauja Āzijā un Klusajā okeānā.

Novājinātā Ķīnas Cjinu dinastijas impērija 1898. gadā iznomāja Šaņdunas pussalas Cjindao teritoriju Vācijas impērijai uz 99 gadiem. Vācija šeit uzbūvēja Eiropas stila pilsētu, kā arī karaflotes ostu, kuru aizsargāja ap 4700 vācu kareivju. Osta kalpoja par galveno bāzi vācu karaflotes Klusā okeāna skvadronam, kas kontrolēja daudzās salu kolonijas. 

1914. gada 15. augustā ar Britu impēriju sabiedrotā Japānas impērija izvirzīja ultimātu Vācijai, pieprasot vācu karakuģu atvilkšanu no Japānas un Ķīnas ūdeņiem, kā arī Cjindao nodošanu Japānai. Karam sākoties, vācu skvadrons admirāļa fon Špē vadībā pameta ostu, iesaistoties jūras kaujās ar britiem, līdz to iznīcināja kaujā pie Folklenda salām 1914. gada 8. decembrī.

23. augustā Japāna pieteica karu Vācijai, un 27. augustā japāņu kuģi sāka ostas blokādi. Uz Cjindao devās Japānas 18. divīzijas 23 000 kareivju ar 142 lielgabaliem, kurus papildināja 1500 britu kareivji. 2. septembrī japāņi sāka Cjindao apšaudi. 7. novembrī vācu garnizons kapitulēja. Kauju gaitā 194 vācieši krita un ap 400 guva ievainojumus, japāņi zaudēja 507 kritušos un 1282 ievainotos, kamēr briti zaudēja 12 kritušos un 53 ievainotos. Sagūstītos vācu kareivjus nosūtīja uz japāņu nometnēm, un Vācijā tie atgriezās 1920. gadā, bet vācu civiliedzīvotājiem kolonijā ļāva turpināt dzīvi un darbu. 

Japāna kontrolēja ostu līdz 1922. gadam, kad to nodeva Ķīnas Republikas pakļautībā. Japāņu vēlme saglabāt kontroli Ķīnā un Šaņdunas provincē, bija viens no Otrā Ķīnas-Japānas kara iemesliem.

Galerija
--------

* Vācu un britu kolonijas Šaņdunas provincēVācu un britu kolonijas Šaņdunas provincē
* Kauju zonaKauju zona
* Vācijas jūras kājnieki ierakumosVācijas jūras kājnieki ierakumos
* Japāņu kareivjiJapāņu kareivji
* Kritušo apglabāšanaKritušo apglabāšana
* Vācu kareivju brāļu kapiVācu kareivju brāļu kapi
* Vācu kolonistes pie barikādēmVācu kolonistes pie barikādēm
* Apšaudes nodarītie postījumiApšaudes nodarītie postījumi
* Sašautā vācu lielgabala pozīcijaSašautā vācu lielgabala pozīcija
* Japāņu, britu un britu Indijas karaspēka virsnieki.Japāņu, britu un britu Indijas karaspēka virsnieki.

Atsauces
--------

1. ↑  Siege of Tsingtao, 18 September-6 November 1914
2. ↑  The Siege of Tsingtao, 1914
**Indriķis Ansabergs** jeb **Ansaberģis** (1886—1971) bija latviešu tautskolotājs, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 18. februārī Ārlavas pagastā. Mācījās Talsu pilsētas skolā un Cēsu skolotāju kursos, iegūstot tautskolotāja tiesības. Strādāja Ārlavas pagasta Popervāles skolā. 1905. gadā revolūcijas laikā Ansabergu apcietināja. Pirmā pasaules kara laikā viņš strādāja latviešu bēgļu skolās Krievijā. 

Pēc atgriešanās Latvijā 1918. gadā Ansabergs kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas, bet pārtrauca darboties pirms pilnvaru beigšanās termiņa, noliekot mandātu.
1919. gadā bija Ventspils 2. pamatskolas skolotājs un pilsētas domes loceklis, 1927. gadā kļuva par Ventspils apriņķa skolu inspektoru.

Latvijas PSR laikā bija Rīgas 49. vidusskolas direktors (1944–1956), Izglītības tautas komisariāta kollēģijas loceklis (1945).
Latvijas PSR Nopelniem bagātais skolotājs (1947).

Miris 1971. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
**Marta Bartela** (poļu: *Marta Bartel*; dzimusi kā **Pšezdzecka** (poļu: *Przeździecka*) 1988. gada 20. maijā Zambrovā) ir Polijas starptautiskā lielmeistare šahā (2009).

Biogrāfija
----------

Kopš 2000. gada piedalījusies Polijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Pirmo panākumu guvusi 2004. gadā Lebā, kad U16 vecuma grupā ieņēmusi 2. vietu. Tajā pašā gadā piedalījusies Eiropas junioru šaha čempionātā, kurā ieņēmusi 4. vietu U16 vecuma grupā. 2005. gadā Sroda Velkopolskā ieņēmusi 3. vietu Polijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā pirmo reizi piedalījusies Polijas sieviešu šaha čempionāta finālā Suvalkos. 2006. gadā Tšebiņā Polijas sieviešu šaha čempionātā dalījusi 1.-2. vietu ar Jolantu Zavadzku, tačū piekāpusies papildu mačā. 2012. gadā Gimarainšā Polijas komandas sastāvā izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules studentu šaha kausā. 2014. gadā Katovicē bijusi 3. vietā Polijas studenšu šaha čempionātā. Polijas komandu šaha čempionātā izcīnījusi 2 individuālās zelta (2009, 2012) medaļas Ļubļinas komandas *LKSz Drakon* sastāvā.

Sekmīgi pārstāvējusi Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (2006-2008, 2014). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (2014) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2007, 2013). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (2007) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2007, 2015). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (2007) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Bartelai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2009. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Personīgā dzīve
---------------

Kopā ar vīru Mateušu Bartelu
Precējusies ar šaha lielmeistaru Mateušu Bartelu.

Atsauces
--------

1. ↑  Polish Women's Championship 2006
2. ↑  «Academic vice world for Polish!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 5. februārī. Skatīts: 2015. gada 28. janvārī.
3. ↑  Polish Academic Championship women 17-18.01.2014
4. ↑  OlimpBase :: Polish Team Chess Championship :: Marta Bartel
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Marta Bartel
6. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Marta Bartel
7. ↑  OlimpBase :: World Women's Team Chess Championship :: Marta Bartel
8. ↑  Congratulations to the happy couple, they married just last week!

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Digitāli renderēts aizmugurējo istabu attēlojums
**Aizmugurējās istabas** (angļu: *backrooms*) ir interneta leģenda, kura radās no populāra stāsta no *imageboard 4chan*, kas klāsta par nebeidzamu nejauši ģenerētu biroja telpu labirintu. To raksturo slapja paklāja smarža, sienas ar monohromatisku dzeltenu toni un sīcošas fluorescentās lampas. Tam gadu gaitā interneta lietotāji ir pievienojuši "līmeņus" un dažādus mošķus, kas atšķiras no sākotnēja *4chan* komentāra, kurā lietotājs lūdza, lai viņam ziņā pievieno "neērtas bildes", no kurām anonīms cilvēks izdomāja šo interneta leģendu. Aizmugurējās istabas salīdzināja vēl citus šausmu trendus un medijus, kuru starpā bija liminālo telpu fotografēšana, SCP bāzes sadarbība un sešu stundu ilga mūzikas albumu sērija *"Everywhere at the End of Time"*.

Aplikācijā *YouTube* meklējot "backrooms" var atrast biedinošus videoklipus, kuri parāda šīs leģendas dažādos "līmeņus".

Atsauces
--------

1. ↑   The Backrooms (Found Footage). Atjaunināts: 2022-05-01
**Randene** ir ciems Augšdaugavas novada Kalkūnes pagastā. Izvietojusies pagasta austrumu daļā starp autoceļu A13 un Kalkūnu ciemu 5 km no novada centra Daugavpils un 235 km no Rīgas.
Ciems aptver plašu teritoriju no šosejas A13 līdz Kalkūniem austrumos un Papušinai dienvidos, kas apbūvēta tikai pa tās perimetru — Zemnieku, Dārza un Strādnieku ielas, kas vēsturiski veidojušās kā atsevišķi ciemati — Udarņiks-1, Udarņiks-2 un Udarņiks-3. Randenē atrodas pamatskola, bērnudārzs, Kalkūnes pasta nodaļa, veikals.

Vēsture
-------

Randene bija Līksnas muižas pusmuiža Jaunāmuiža (*Neuhof*), kas no 1869. līdz 1872. gadam piederēja Krišjānim Pliekšānam, tajā bērnību pavadīja viņa dēls Jānis Pliekšāns, vēlākais dzejnieks Rainis, un meita Dora. Pēc Pirmā pasaules kara tās īpašnieks bija Vilis Siliņš.
Tā atradās 4,5 km uz ziemeļiem no tagadējās Randenes ciema centra Daugavas kreisajā krastā. un tika iznīcināta Otrā pasaules kara laikā.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā kolhoza «Udarņiks» ciemats. «Udarņiks» vēlāk apvienots ar kolhozu «Čapajevs».

Piemiņas zīme
-------------

Tagad bijušo Randenes pusmuižas ēku vietā ir piemiņas zīme (autors tēlnieks I. Dobičins).

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Randeni». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Kalkūnes pagasta teritorijas plānojums. Plānotā (atļautā) teritorijas izmantošanas karte[novecojusi saite]
3. ↑  PSRS ģenerālštāba topokarte
4. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kalkūnes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Birkineļi
* Birkineļu dārziņi
* Celtnieks
* Daugava
* Galdnieki
* Kalīši
* **Kalkūni**
* Lillienfelde
* Mičurinietis
* Muitas
* Niedras
* Palabiški
* Papušina
* Peļušina
* Randene
* Romaniški
* Samsonovka
* Sīkumi
* Uteniški
* Varavīksne

 |

 |
***Fraternitas Baltica*** bija pirmā Rīgā dibinātā vācbaltiešu studentu korporācija.

Tās devīzes bija: "Draudzība, priecīgs prāts, tikums, zināšanas — nekad nedrīkst baltiem trūkt" (vācu: *Freundschaft, Frohsinn, Tugend, Wissen — soll man nie bei den Balten missen*) un *In Treuen fest* (uzticībā stiprs).

Vēsture
-------

Dibināta 1865. gadā pie Rīgas politehnikuma kā *Fraternitas Polytechnici Baltici*. 1867. gadā kopā ar citiem politehnikuma studentiem izveidoja Vispārējo politehniķu konventu (APC), kas regulēja visu studentu dzīvi RPI.
1869. gadā iekšējo nesaskaņu dēļ, no *Fraternitas Baltica* izstājās vairāki biedri, kas nodibināja korporāciju *Concordia*.
1871. gadā piedalījās Rīgas šaržēto konventa dibināšanā (C!C!).

Pirmā pasaules kara gados, RPI evakuējoties uz Maskavu, uz laiku pārtrauca darbību. 1918. gadā *Fraternitas Baltica* atjaunoja darbību Rīgā, pie vācu okupācijas iestāžu izveidotās Baltijas Tehniskās augstskolas. Latvijas brīvības cīņu sākumā, 1918. gada decembrī korporācija pieņēma lēmumu, ka visiem aktīvajiem biedriem jāiestājas vācbaltu militārajās vienībās (Landesvērā).

1920. gadā reģistrēta pie Latvijas Universitātes un uzņemta Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventā. (P!K!). No tā gan, protestējot pret dažādiem lēmumiem, vairākas reizes īslaicīgi izstājās.
1930. gadu sākumā, kopā ar pārējām baltvācu korporācijām, demonstratīvi izstājās no P!K!, protestējot pret lēmumu turpmāk P!K! sēdēs lietot tikai latviešu valodu.
1932. gadā, ar LU padomes lēmumu, slēgta kā korporācija. Turpināja pastāvēt kā biedrība, saglabājot korporācijas nosaukumu un iekšējo organizāciju.
1938. gadā, samazinoties biedru skaitam un aktivitātei, pieņēma lēmumu par aktīvās darbības pārtraukšanu.
Galīgi likvidējās 1939. gadā, visiem biedriem izceļojot uz Vāciju.

1959. gadā Vācijā esošie *Fraternitas Baltica* filistri, kopā ar citu vācbaltu korporāciju filistriem piedalījās studentu korporācijas *Curonia Goettingensis* dibināšanā, kuru vēlāk deklarēja par oficiālo Baltijas korporāciju tradīciju turpinātāju.

### Biedri

19. gadsimta beigās *Fraternitas Baltica* no internacionālas kļuva par vācbaltiešu korporāciju. Vairāki biedri krita Latvijas Neatkarības kara laikā, cīnoties Baltijas landesvērā. Pazīstamākie biedri: arhitekti Heincs Pīrangs, Oskars Bārs, Bernhards Bīlenšteins, Gerhards fon Tīzenhausens, Vācbaltiešu tautas apvienības prezidents Ērihs Mindels, Rīgas pilsētas galva Georgs Armitsteds.

Izmantotā literatūra
--------------------

* V.Ščerbinskis, *Uzticīgi Draugam*, Rīga, 2010.
**Jānis Ansbergs** (1866—1936) bija latviešu jurists un sabiedriskais darbinieks. Niedras valdības loceklis (1919).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1866. gada 19. novembrī Jērcēnu pagasta „Kalnmuižniekos". Mācījās Valmieras apriņķa skolā. Studēja Tērbatas Universitātes Tautsaimniecības fakultātē, pēc tam Pēterburgas Universitātes Tieslietu fakultātē. No 1897. gada strādāja par advokātu Rīgā, līdztekus darbojās Rīgas Lauksaimniecības Centrālbiedrības iestādēs. No 1901. līdz 1905. gadam darbojās laikraksta „Pēterburgas Avīzes" redakcijā kopā ar Vili Olavu, Rūdolfu Blaumani un Andrievu Niedru, vēlāk bija laikraksta „Līdums" redaktors.

Pirmā pasaules kara laikā pēc Rīgas okupācijas 1917. gada nogalē darbojās Demokrātiskajā blokā.

Pēc tam, kad no amata atkāpās Niedras valdības Zemkopības ministra vietas izpildītājs Krišjānis Sleinis, viņa pienākumus līdz 1919. gada 26. jūnijam uzņēmas Jānis Ansbergs. Par to viņu 1923. gadā notiesāja uz trim gadiem ieslodzījumā, pēc tam amnestēja. Emilis Melngailis 1926. gadā komponēja kora dziesmu „Jāņuvakars", veltot to advokātam Jānim Ansbergam. 1931. gadā dziesmu izpildīja 7. Latvju vispārējos dziesmu svētkos.

Mūža noslēgumā strādāja par advokātu, dzīvoja Krastkalna namā Brīvības ielā 47 Rīgā un rakstīja atmiņas.
Miris 1936. gada 3. novembrī, apbedīts Ēveles kapos.

Atmiņas par skolas gaitām
-------------------------

Jānis Ansbergs savas atmiņas publicēja rakstu krājumā "Valmieras kreisskolas piemiņas svētku albums" (Rīga, 1930):

"[..] Skolā toreiz bija trīs klases: *prima* (augstākā), *secunda* (vidējā) un *tertia* (viszemākā). Skolotāji četri: inspektors Oskars Bekers, skolotājs Elmārs Heine, skolotāji brāļi Augusts un Emīls Šades. Īsu brīdi par tādiem bija arī kāds Šmids un fon Pilsovskis, pēc tautības polis, abi ar augstskolas izglītību. Pēdējam aizejot (1884.), vietā nāca Leopolds Bergs. Mācības skolā pasniedza vācu valodā, pat krievu valodu mācot. Latīņu, grieķu un franču valodas fakultatīvi priekšmeti, kurus mācījās tikai tie, kas to vēlējās, par sevišķu atlīdzību. Pie iemīļotiem (modes) priekšmetiem piederēja klavieru spēlēšana. To skolā nemācīja, bet šinī priekšmetā uz vēlēšanos stundas pasniedza vairākas pilsētas freilenes un kundzes."

Atsauces
--------

1. ↑  biblioteka.valka.lv
2. ↑  «Dokumenti stāsta: Latvijas buržuāzijas nākšana pie varas. 1988.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 22. janvārī.
3. ↑  billiongraves.com
4. ↑  biographien.lv Archived 2019. gada 26. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. no Jaunākās Ziņas # 252. 05.11.1936.
5. ↑  Vēstures iemūžinātājs Ingrīda Zīriņa 2015. gada 4. martā
**Pēteris Slavens** (krievu: *Пётр Антонович Славен*; 1874—1919) jeb **Pēteris Slavēns** bija latviešu virsnieks, Krievijas Impērijas armijas pulkvedis Pirmā pasaules kara laikā. Latviešu strēlnieku divīzijas apgādes daļas priekšnieks (1918), Sarkanās armijas Dienvidu frontes pavēlnieks (1918), Padomju Latvijas armijas virspavēlnieks (1919).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1874. gada 5. septembrī (24. augustā pēc vecā stila) Gatartas pagastā zemnieka Antona Slavēna ģimenē. Mācījās Cēsu pilsētas skolā. Pēc Kazaņas karaskolas beigšanas 1893. gadā bija Krievijas Impērijas armijas kadru virsnieks. Pirmā pasaules kara laikā piedalījās kaujās Polijas un Baltkrievijas teritorijā kā 67. Tarutinas kājnieku pulka (*67-й пехотный Тарутинский полк*) štāba kapteinis (1914), no 1916. gada jūnija pulka štāba priekšnieks, ģenerālštāba kapteinis. 1917. gada rudenī viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Ziemeļu frontes 5. armijas 730. kājnieku pulka (*730-й Городеченский пехотный полк*) komandieri. 1918. gada sākumā ārstējās Daugavpils slimnīcā, pēc vācu iebrukuma Latgalē pārcēlās uz Maskavu, kur turpināja ārstēties. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas demobilizēts.

Kad Krievijas pilsoņu kara sākumā 1918. gada 13. aprīlī Sarkanās armijas sastāvā pulkveža Jukuma Vācieša vadībā tika atjaunota Latviešu strēlnieku divīzija, pulkvedis P. Slavens bija tās apgādes daļas priekšnieks. 1918. gada jūlijā viņš tika iecelts par 1. Kazaņas kājnieku divīzijas komandieri. No 1918. gada 16. augusta līdz 20. oktobrim viņš bija KPFSR 5. armijas komandieris Austrumu frontē, piedalījās Kazaņas ieņemšanā. 1918. gada 9. novembrī P. Slavenu iecēla par Dienvidu frontes pavēlnieku un viņš līdz 1919. gada 24. janvārim vadīja Sarkanās armijas kaujas pret Donas armiju pie Caricinas. 

Pēc Sarkanās armijas iebrukuma Latvijā 1919. gada sākumā Pēteris Slavens bija Padomju Latvijas armijas revolucionārās padomes loceklis, Pētera Avena vietnieks. 1919. gada 10. martā viņu iecēla par Padomju Latvijas armijas virspavēlnieku.
Pēc militārās neveiksmes Rīgas aizstāvēšanā 1919. gada 10. jūnijā Slavens tika atcelts no Padomju Latvijas bruņoto spēku virspavēlnieka amata. Pārcelts uz Serpuhovu, kur iecelts par Tulas nocietinātā rajona komandieri, taču drīz veselības problēmu dēļ atvaļināts.

1919. gada 18. jūlijā P. Slavens pie Vitebskas slepus šķērsoja frontes līniju, 3. novembrī pieteicās Latgales frontes štābā kā pārbēdzējs. Ieslodzīts Valmieras koncentrācijas nometnē, kur 1919. gada 14. novembrī miris (nometnes ārstu slēdziens: plaušu karsonis).

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Vladimira ordenis, 4. šķira ar šķēpiem un lentu (1.04.1915.);
* Sv. Annas ordenis, 2. šķira ar šķēpiem (6.08.1915.), 3. šķira ar šķēpiem un lentu (22.01.1915.), 4. šķira ar uzrakstu "Par drošsirdību" (9.04.1916.);
* Sv. Staņislava ordenis, 2. šķira ar šķēpiem un lentu (16.06.1916.), 3. šķira ar šķēpiem un lentu (3.06.1916.);
* Sv. Georgija zobens (*Георгиевское оружие*) par izcilību kaujās pie Varšavas 1914. gada 26. oktobrī

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  Славен, Пётр Антонович no latvjustrelnieki.lv[novecojusi saite] (krieviski)
3. ↑  vesture.eu
**Orhomena** (sengrieķu: *Ορχομενός*) bija sengrieķu pilsēta Arkādijā, Peloponēsas vidusdaļā. Tukidīds to sauca par Arkādijas Orhomenu (*Ὀρχομενός ὁ Ἀρκαδικός*), lai to atšķirtu no Orhomenas Beotijā. Orhomena bija apdzīvota jau kopš aizvēstures, bet antīkajā laikā tā kopā ar Tegeju un Mantineju kļuva par vienu no trim nozīmīgākajām Arkādijas pilsētām. Savus ziedu laikus tā sasniedza ap 7—6 gadsimtu pr.Kr. kļūstot par bagātu pilsētu, kas kala savu naudu. Pilsētas drupas atrodas Arkādijas ziemeļrietumos netālu no Kaplaki ciema, kas 1963. gadā tika pārdēvēta par Orhomenu. Orhomenas drupas atrodas 762 metrus v.j.l. 4 km uz ziemeļiem no Levidi pilsētas, 32 km uz dienvidrietumiem no Nemejas, 24 km uz ziemeļrietumiem no Tripoles un 127 km uz dienvidrietumiem no Atēnām.

Vēsture
-------

Saskaņā ar sengrieķu mitoloģiju pilsētu dibinājis Likaona dēls Orhomens. Homērs Orhomenu pieminējis Iliādas kuģu sarakstā kā "bagātu ar sīklopiem (aitām un kazām)". Orhomenas iedzīvotāji grieķu-persiešu karos piedalījās Termopilu kaujā ar 120 karotājiem un Plateju kaujā ar 600 karotājiem. Peloponēsas kara laikā spartieši Orhomenā turēja ķīlniekus, kurus tie sagrāba no arkādiešu vidus. Taču aizsargmūri tajā laikā bija daļēji sagrauti, un, attiecīgi, kad atēnieši ar saviem sabiedrotajiem 418. gadā pr.Kr. pienāca pie pilsētas, orhomenieši neuzdrošinājās pretoties un atdeva ķīlniekus.

Megalopoles dibināšanas laikā orhomenieši valdīja pār Teizoju, Metgidriumu un Teutisu, taču šo apdzīvoto vietu iedzīvotāji tika nodoti Megalopolei ar visām viņu teritorijām. Orhomenieši, būdami naidīgi noskaņoti pret Mantineju, atteicās pievienoties Arkādijas konfederācijai un sāka karot ar mantinejiešiem. Kopš tā laika Orhomena zaudēja savu politisko nozīmību, taču sava stāvokļa dēļ viņu valdījumi bija bieži mērķi karojošo lielvaru starpā.

Karā starp Kasandru un Poliperhontu pilsēta 313. gadā pr.Kr. nokļuva Kasandra varā. Vēlāk tā nostājās etoliešu pusē un ap 234 gadu pr.Kr. noslēdza līgumu ar Ahajas līgu Nearha pārvaldībā. 229. gadā pr.Kr. ar etoliešu piekrišanu Orhomenu iekaroja Kleomens III. 223. gadā pr.Kr. pilsētu atkaroja Antigons Dosons, un izvietoja tur maķedoniešu garnizonu. Vēlāk Romas spiediena dēļ Filips V bija spiests Orhomenu atdot ahajiešiem.

Strabons piemin Orhomenu starp pilsētām, kas vai nu ir izzudušas, vai arī no kurām gandrīz nekas nav palicis pāri. Taču pēc Pausānija domām, kurš rakstīja 2. gadsimtā, tas bija pārspīlējums. Kad 19. gadsimta angļu pētnieks Viljams Smits apmeklēja šo vietu, senās pilsētas akropole bija drupās, un no agoras un pilsētas aizsargmūriem bija palikuši tikai daži fragmenti.

Izrakumi
--------

Arheoloģiskos izrakumus veica Franču skola Atēnās Gustava Mendeļa vadībā. Tika atrakts 4—3 gadsimta pr.Kr. teātris, aizsargmūri, agora, buleitērijs un Artemīdas templis. Vēlāk izrakumus turpināja Teodoros Spiropuloss. Tika konstatēti tumuluss, mikēniešu apmetne un templis pie blakus esošā ciema Paleopirgosa, kura vietā bija uzcelta agrīno kristiešu bazilika.

Atsauces
--------

1. ↑  Apdzīvoto vietu nosaukumu maiņa Grieķijā
1730. gadā Vestienas pagasta „Rizgās" celta rija, Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs
Ap 1750. gadu Džūkstes pagasta „Ļūpīšos" celta rija, Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs
**Rija** bija daudzām Ziemeļaustrumeiropas tautām pazīstama celtne labības žāvēšanai un kulšanai. Nereti pie rijas bija piebūvētas arī dzīvojamās telpas (kambari) un tās tika sauktas par **dzīvojamajām rijām**. Īpaši izplatītas tās bija Igaunijā, dažviet Somijā un arī Vidzemē.

Vēsture un attīstība
--------------------

Eiropas ziemeļaustrumos mitrā klimata dēļ jau izsenis tika meklēti risinājumi, kā pienācīgi izžāvēt un izkult labību, izmantojot uguns siltumu.
Latvijā pirmās norādes par rijām ir atrodamas kādā 1240. gada vācu krustnešu rīkojumā, kur teikts, ka desmito tiesu ražas var nomērīt vai nu uz lauka vai rijā pie kulšanas. Senākās rijas ir bijušas vientelpas guļbaļķu celtnes ar pavardu, kur notika gan labības žāvēšana, gan kulšana. Vēlāk rijām piebūvēja vēl vienu telpu (piedarbu), kur tika kulta rijā izžāvētā labība. Dažkārt rijas papildināja arī ar trešo telpu (gubeni), kur sakrāva labību pirms kulšanas un novietoja darbarīkus.

Latviešu tradicionālajā viensētā rija līdz pat 19. gadsimta beigām bija viena no svarīgākajām ēkām. Tā kā kulšanā un vētīšanā liela nozīme bija caurvējam, rijas parasti centās būvēt augstākā vietā un ar lielām durvīm (vārtiem) abās pusēs. Rijas krāsnis parasti cēla iedziļinātas zemē no laukakmeņiem, vēlāk arī no ķieģeļiem. Rijas izskats dažādos Latvijas novados atšķīrās, jo to noteica gan piebūvju skaits, gan novietojums.
Nereti divām saimniecībām bija kopīga rija, bet Latgalē vienu riju varēja dalīt pat vairāk nekā divi saimnieki.
Rijas no latviešu tradicionālās viensētas sāka izzust pašas pirmās jau 19. gadsimta beigās, kad aizvien lielāku lomu sāka iegūt kuļmašīnas, kas ievērojami atviegloja un paātrināja kulšanas procesu. Pēdējās rijas Latvijā celtas vēl 20. gadsimta 20. gados, bet mūsdienās to lauku kultūrainavā ir palicis ļoti maz.

Ar rijām saistās ar plašs folkloras slānis. Kulšanai, kā vienam no smagākajiem darbiem un rijām ir veltītas neskaitāmas tautasdziesmas un ticējumi. Rijām bija liela loma arī veļu kultā, jo tieši tur tika klāts mielasts aizgājēju veļiem, līdz ar to ar rijām saistās arī daudzi buramvārdi.

Galerija
--------

* Rija no Bukmuižas pagasta Patmalnieku sādžas Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejāRija no Bukmuižas pagasta Patmalnieku sādžas Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā
* Dzīvojamā rija no Jeru pagasta „Ārluikām" Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejāDzīvojamā rija no Jeru pagasta „Ārluikām" Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā

Atsauces
--------

* Kundziņš P. Latvju sēta. – Stokholma, Daugava, 1974
* Legzdiņš R. Senā Latvju klēts, pirts, kūts un rija//Latvju Tautas Dainas, II Rīga, 1928
**Johans Verners Vekmanis** (*Johan Verner Weckman*, dzimis 1882. gada 26. jūlijā, miris 1968. gada 22. februārī) bija Somijas sportists, inženieris un uzņēmējs. Viņš bija Somijas pirmais olimpiskais čempions, uzvarot 1906. gada un 1908. gada Olimpiskajās spēlēs grieķu-romiešu cīņā.

Biogrāfija
----------

Verners Vekmanis dzimis Lovīsā zemnieka ģimenē.
1902. gadā viņš pabeidza Zviedru reālliceju Helsinkos un iestājās Tehniskajā augstskolā. Vekmani iedvesmoja cirka cīkstoņi, un viņš sāka trenēties grieķu-romiešu jeb franču cīņā. Jau 1904. gadā viņš uzvarēja Somijas čempionātā smagajā klasē. Tajā pat gadā Verners Vekmanis pārcēlās uz Vāciju, lai izvairītos no iesaukšanas karadienestā. Viņš turpināja studijas Karlsrūes tehniskajā augstskolā. 1905. gadā Dīsburgā neoficiālā pasaules čempionātā Verners Vekmanis kļuva par čempionu smagajā svarā.

Atzīmējot Olimpisko spēļu desmit gadu jubileju, 1906. gadā Atēnās tika sarīkotas Olimpiskās spēles, kurām Starptautiskā Olimpiskā komiteja tomēr nepiešķīra legālu statusu. No Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) uz tām par privātiem līdzekļiem devās Verners Vekmanis un trīs vieglatlēti. Vekmanis tika pieteikts vidējā (85 kg) klasē, un, lai iekļautos noteiktajā svarā, viņam nācās novilkt apavus. Pat šādā neērtā veidā viņš uzveica savus pretiniekus.

1908. gada olimpiskajās spēles Londonā no Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) piedalījās 79 sportisti, no kuriem četri — grieķu-romiešu cīņā. Vidējā smagajā svarā (līdz 93 kg) līdz finālam nokļuva Verners Vekmanis un Irje Sārela (*Yrjö Saarela*). Pirmajā finālcīņā Sārela bija pārāks, bet pēdējās divas uzvarēja Vekmanis un ieguva zelta medaļu.

1907. gadā Vekmanis Karlsrūes tehniskajā augstskolā ieguva mehānikas inženiera diplomu, bet 1908. gadā — elektroinženiera diplomu.
1909. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt Krievijā, Urālos azbesta raktuvēs, kur kļuva par tehnisko direktoru.

1921. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt kabeļu ražotājā *Suomen Kaapelitehdas Ab* (vēlāk tas apvienojās uzņēmumā *Nokia*, bet tagad ir *Prysmian Finland*) par tehnisko direktoru.
1937. gadā Vekmanis kļuva par *Suomen Kaapelitehdas* izpilddirektoru. Viņa vadībā kara apstākļos tika uzcelta jauna rūpnīca Salmisāri.
Vekmaņa krievu valodas un kultūras zināšanas palīdzēja uzņēmumam eksportēt produkciju uz PSRS pēc Otrā pasaules kara.

1953. gadā Vesterlundam piešķirts Kalnu padomnieka goda tituls.
1956. gadā Verneru Vekmani *Suomen Kaapelitehdas* izpilddirektora amatā nomainīja Bjerns Vesterlunds (*Björn Westerlund*).

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* Weckman, Verner (1882 - 1968) Biografiakeskus

| Uzņēmējdarbība |
| --- |
| Priekštecis: |  ***Suomen Kaapelitehdas* izpilddirektors** 1937—1956 | Pēctecis: **Bjerns Vesterlunds**  |
**Sterļegova** (krievu: *Стерлеговo*) vai **Missterļegova** (*Мыс Стерлегова*) ir Krievijas jūras hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Taimiras pussalas ziemeļrietumu piekrastē Haritona Lapteva krastā uz pussalas starp Karas jūru un Ļeņivajas upes estuāru. Stacijai nosaukumu devušo Sterļegova ragu 1916. gadā par godu Lielās Ziemeļu ekspedīcijas (1733-1743) dalībniekam flotes virsniekam, stūrmanim Dmitrijam Sterļegovam nodēvēja Ruals Amundsens.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1934. gadā navigācijas nodrošināšanai ziemeļu kuģu ceļā. Tā nepārtraukti darbojās līdz 1944. gada 24. septembrim, kad staciju ieņēma desants no vācu zemūdenēm U-711 un U-957. Pēc dažu dienu ilga neveiksmīga radiodezinformācijas mēģinājuma desants staciju nodedzināja, bet lielāko daļu stacijas personāla saņēma gūstā un aizveda uz karagūstekņu nometni Norvēģijā. Diviem cilvēkiem izdevās izvairīties no gūsta.

Stacija atjaunota 1945. gadā, bet 2002. gada janvārī pēc ugunsgrēka iekonservēta. Atjaunota tā paša gada oktobrī.

1995. gada 24. septembrī maršrutā no Misčeļuskinas uz Diksonu pie Sterļegovas stacijas jūrā 15 m no krasta avarēja helikopters Mi-8T, 15 tā pasažieri un ekipāža gāja bojā. Krastā līdzās bojāejas vietai uzstādīta piemiņas zīme.

Atsauces
--------

1. ↑  ТОПОНИМИКА МОРЕЙ СОВЕТСКОЙ АРКТИКИ. 11. ОТ ТАЙМЫРСКОГО ЗАЛИВА ДО МЫСА ЧЕЛЮСКИН
2. ↑  Стерлегова (Мыс Стерлегова), МГ-2
3. ↑  Что искали нацисты на мысе Стерлегова?
4. ↑  Катастрофа Ми-8Т Диксонского авиапредприятия на Таймыре

Ārējās saites
-------------

* НЭС "Михаил Сомов" выполнил работы на МГ-2 Стерлегова.[novecojusi saite]
* Фотография: Полярная станция мыс Стерлигова
* S-45-V,VI topogrāfiskā karte 1:200 000
**Ceplis** ir ciems Bauskas novada Mežotnes pagastā. Ciems veidojies agrākā Mežotnes ķieģeļu cepļa vietā.

Ķieģeļu cepļa vēsture
---------------------

Cepli ierīkoja Kurzemes hercoga Jēkaba laikā 17. gadsimtā. Visdrīzāk pēc hercogu laikiem ķieģeļu ražošana ceplī panīka.

1886. gadā Mežotnes muižas īpašnieks Anatols fon Līvens Lielupes labajā krastā izveidoja jaunu ķieģeļu cepli. Mālu ķieģeļu ražošanai Mežotnē ieguva tuvumā esošās raktuvēs. To atveda ar zirgiem, mērcēja un veidoja ķieģeļus, ko pēc tam žāvēja un astoņas diennaktis dedzināja cepļa lielajā krāsnī.

19. gs. beigās un 20. gs. sākumā šajā ceplī ražoja 20 tūkstošus ķieģeļu gadā. Taču jau 1930. gados pēc ražošanas procesu mehanizācijas un elektrifikācijas ceplī šādu daudzumu saražoja vienā dienā. 1935. gadā ķieģeļu ceplī bija nodarbināti 37 strādnieki. Tas bija lielākais Bauskas apriņķa rūpniecības uzņēmums, kas ne tikai ražoja ķieģeļus, bet arī jumta kārniņus, krāsns podiņus un drenu caurules. Mežotnes ķieģeļu cepļa ražotnes daļa bija arī kaļķu dedzinātava, kas 1930. gados bija modernākā Latvijā. Kaļķu ražošanas izejmateriālu — dolomītu un kaļķakmeni — tāpat kā mālu ķieģeļu ražošanai ieguva vietējās raktuvēs un pēc to saskaldīšanas un sasmalcināšanas dedzināja krāsnīs trīs diennaktis. Mežotnes ķieģeļu cepļa 20. gs. 20. — 30. gadu produkcija izmantota vairāku Bauskas pilsētas ēku celtniecībā. Piemēram, 1926. gadā Bauskas pilsētas pamatskolas celtniecībai izmantoti desmit tūkstoš Mežotnes ķieģeļu, kuru cena bija 48 lati par 1000 gabaliem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Cepli». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mežotnes pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Bērzmuiža
* Ceplis
* Garoza
* Jumprava
* **Mežotne**
* Strēlnieki

 |

 |
**Ēriks Lindross** (angļu: *Eric Lindros*; dzimis 1973. gada 28. februārī) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. 2016. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē. Lindross sešus gadus bija NHL kluba Filadelfijas "Flyers" kapteinis, 1995. gadā ieguva Harta balvu.

Spēlētāja karjera
-----------------

1989.—90. sezonā Lindross uzsāka spēlēt Ontārio hokeja līgas kluba Ošavas "Generals" rindās. 1991. gada NHL draftā ar kopējo pirmo numuru Lindrosu izvēlējās Kvebekas "Nordiques", taču Lindross jau iepriekš bija paziņojis, ka "Nordiques" rindās nespēlēs, attiecīgi pēc ilgām kluba vadības, līgas vadības un spēlētāja cīņām gadu vēlāk Lindross tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". "Generals" sastāvā Ēriks spēlēja līdz pat 1992. gada vasarai, kad visbeidzot pievienojās "Flyers" rindām.

Jau savā pirmajā sezonā Filadelfijā Lindross kļuva par komandas vadošo spēlētāju. 1994.—95. sezonā, būdams vien 21 gadus vecs, Ēriks kļuva par "Flyers" kapteini, bet sezonas noslēgumā saņēma arī prestižās Harta un Lestera Pīrsona balvas. 1994.—95. sezonā pirmo reizi pēc sešu sezonu pārtraukuma "Flyers" iekļuva izslēgšanas kārtā, bet 1996.—97. sezonā sasniedza pat Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Detroitas "Red Wings" priekšā.

Tiesa, Lindross bieži guva traumas, to skaitā vairākus smadzeņu satricinājumus. Spēlētāja attiecības ar "Flyers" ģenerālmenedžeri Bobiju Klārku pasliktinājās. Traumas dēļ Lindross izlaida visu 2000.—01. sezonu, un 2001. gada vasarā tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers" vienību.

Lai gan 2002.—03. bija pirmā sezona, kurā Lindross traumu dēļ neizlaida nevienu spēli, viņa rezultativitāte jau bija krietni zemāka nekā agrāk. Taču 2003.—04. sezonā, astoto reizi karjerā gūstot smadzeņu satricinājumu, Lindross aizvadīja vien 39 spēles. Pēc 2004.—05. sezonas NHL lokauta Lindross pievienojās Toronto "Maple Leafs" rindām, bet 2006.—07. sezonu uzbrucējs aizvadīja Dalasas "Stars" rindās.

2007. gada 8. novembrī Lindross paziņoja par savas profesionālās karjeras beigšanu.

Kanādas izlases rindās Lindross spēlējis trijos olimpisko spēļu turnīros, 2002. gadā kļūstot par Olimpisko čempionu, bet 1992. gadā kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas. Lindross spēlējis arī 1993. gada Pasaules čempionātā, kļūstot par turnīra rezultatīvāko spēlētāju.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

| Sporta tituli |
| --- |
| Priekštecis: **Valsts karogs: Kanāda Ovens Nolans**  |  **NHL drafta pirmais numurs** 1991 | Pēctecis: **Valsts karogs: Čehoslovākija Romans Hamrliks**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 9068762
* LCCN: n94008771
* ISNI: 0000 0000 7398 454X

 |

 |