recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Artikulācijas vietas** |
| Labiāla |
| Bilabiāla |
| Labiāli velāra |
| Labiāli alveolāra |
| Labiodentāla |
| Bidentāla |
| Koronāla |
| Lingvolabiāla |
| Interdentāla |
| Dentāla |
| Alveolāra |
| Apikāla |
| Lamināla |
| Postalveolāra |
| Alveopalatāla |
| Retrofleksa |
| Dorsāla |
| Palatāla |
| Labiāli palatāla |
| Velāra |
| Uvulāra |
| Uvulāri epiglotāla |
| Radikāla |
| Faringāla |
| Epiglotāli faringāla |
| Epiglotāla |
| Glotāla |
| Šī lapa, iespējams, satur informāciju fonētiskajā alfabētā, kuru dažas pārlūkprogrammas var attēlot nekorekti. |

**Palatālos līdzskaņus** artikulē ar mēles virspusi (*dorsu*) paceltu pret cietajām aukslējām (*palatu*).

Visbiežāk sastopamais palatālais līdzskanis ir spraudzenis [j], kas ir starp desmit visizplatītākajām skaņām pasaules valodās. Nazālais līdzskanis ɲ arī ir ļoti izplatīts un ir sastopams apmēram 35% valodu.

**Brīdinājums:** IPA simboli <c, ɟ> bieži tiek lietoti nevis palatālo līdzskaņu apzīmēšanai, bet, sekojot novecojušām IPA tradīcijām, transkribējot palatalizētus velāros slēdzeņus [kʲ, ɡʲ], palatālās afrikatas [cç͡, ɟʝ͡], alveopalatālās afrikatas [tɕ͡, dʑ͡], vai pat postalveolārās afrikatas [tʃ͡, dʒ͡]. Īsti palatāli eksplozīvi slēdzeņi ir diezgan reti sastopami, tādēļ būtu labi pārbaudīt <c, ɟ> izrunu, ja tie ir uzrādīti kādas valodas transkripcijā. 

Papildartikulācijas piešķiršanu līdzskaņiem ar citu primāro artikulācijas vietu, mēles vidusdaļu vienlaicīgi paceļot pret cietajām aukslējām, sauc par palatalizāciju.

Latviešu valodā
---------------

Palatālie līdzskaņi latviešu valodā ir palatāls nazāls līdzskanis [ɲ] (ortogrāfijā "**ņ**"), nebalsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis [c] (ortogrāfijā "**ķ**"), balsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis [ɟ] (ortogrāfijā "**ģ**"), palatāls spraudzenis [j] un laterāls palatāls spraudzenis [ʎ] (ortogrāfijā "**ļ**").

Piemēri
-------

IPA iekļautie palatālie līdzskaņi ir:

| IPA | Apraksts | Paraugs |
| --- | --- | --- |
| Valoda | Ortogrāfija | IPA | Tulkojums |
|  | palatāls nazāls līdzskanis | latviešu | **ņ**u**ņņ**a | [**ɲ**u**ɲː**a] | ņuņņa |
|  | nebalsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis | latviešu | ka**ķ**is | [ka**c**is] | kaķis |
|  | balsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis | latviešu | ku**ģ**is | [ku**ɟ**is] | kuģis |
|  | nebalsīgs palatāls berzenis | vācu | ni**ch**t | [nɪ**ç**t] | *noliegums* |
|  | balsīgs palatāls berzenis | spāņu | **y**ema | [**ʝ**ema] | olas dzeltenums |
|  | palatāls spraudzenis | latviešu | kā**j**a | [kaː**j**a] | kāja |
|  | laterāls palatāls spraudzenis | latviešu | ba**ļļ**a | [ba**ʎː**a] | baļļa |
|  | balsīgs palatāls implozīvs | svahili | hu**j**ambo | [hu**ʄ**ambo] | *sveiciens* |
|  | palatāls klikšķis |  |  |  |  |

Atsauces
--------

1. ↑  Ladefoged, Peter; Maddieson, Ian (1996). The Sounds of the World's Languages. Oxford: Blackwell. ISBN 0-631-19814-8 (angliski)

Skatīt arī
----------

* Artikulācijas vieta
**Batuhans** arī **Batijs** (mongoļu: *Бат Хаан*; dzimis ap 1207. gadu, miris 1255. gadā) bija Čingishana vecākā dēla Džuči dēls, Zilās Ordas valdnieks un, kopā ar Ordahanu, Zelta Ordas dibinātājs. Krievu hronikās viņš tika dēvēts par **caru Batiju**.

Dzīvesgājums
------------

1230. gadu beigās Batuhans ar karavadoņa Subedeja palīdzību iebruka Krievzemē, izpostīdams gandrīz visas galvenās pilsētas, izņemot Smoļensku, Novgorodu un Pleskavu. Rezultātā Krievzeme un Kaukāzs uz 250 gadiem nokļuva mongoļu pakļautībā.

Vēlāk mongoļi Batija vadībā iebruka dziļāk Eiropā, sakaudami apvienoto Polijas un Svētās Romas impērijas karaspēku Legņicas kaujā 1241. gada 9. aprīlī, bet 1241. gada 11. aprīli sakaudami Ungārijas karaspēku Bēlas IV vadībā Muhi kaujā. Tomēr, uzzinājuši par hana Ugedeja nāvi, mongoļi devās uz atpakaļ uz dzimteni, lai piedalītos kurultajā, kas ievēlētu nākamo valdnieku.

Pēc Čingishana dēlu nāves Batuhans kļuva par visvecāko dzīvo Čingishana pēcnācēju, ar lielu ietekmi mongoļu vidū.

1253. gadā pāvests Inocents IV izsludināja jaunu krusta karu pret mongoļu valdnieku Batuhanu, aicinot tajā piedalīties kristītos Livonijas, Bohēmijas, Morāvijas, Serbijas, Pomerānijas un Lietuvas iedzīvotājus.

* Batuhans tronī (Rašida-al-Dina miniatūra, ap 1300)Batuhans tronī (Rašida-al-Dina miniatūra, ap 1300)
* Batuhans un viņa vasalis Aleksandrs ŅevskisBatuhans un viņa vasalis Aleksandrs Ņevskis
* Batuhana statuja MongolijāBatuhana statuja Mongolijā
* Batuhana krūšutēls TurcijāBatuhana krūšutēls Turcijā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Batuhans***.

Skatīt arī
----------

* Zelta Ordas hanu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  The Chronicle of Novgorod, p.88 (angliskais tulkojums)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24483607
* LCCN: nr94025091
* ISNI: 0000 0000 6426 6300
* GND: 118653571
* SELIBR: 330940
* NDL: 00794662
* NKC: js2012702488

 |

 |
Kārlis Vanadziņš Cēsu pilsētas galvas amatā (1924).
Cēsu pilsētas domes locekļi (1928–1931).
**Kārlis Gerhards Vanadziņš** (1865—1956) bija latviešu strēlnieku ārsts un sabiedriskais darbinieks, Cēsu pilsētas galva (1922–1933), Rīgas pilsētas 1. slimnīcas direktors (1939-1940).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1890. gada 17. maijā Trikātas pagasta "Ūdriņos" piecu bērnu ģimenē, tēvs Kārlis — mežzinis, māte Jūlija (dzimusi Vāvere), jaunākais brālis ērģelnieks Nikolajs Vanadziņš (1890—1965).
Mācījās Rīgas Nikolaja ģimnāzijā. Sāka medicīnas studijas Tērbatas Universitātē, bet Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņu mobilizēja Krievijas Impērijas armijā, bija 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulka jaunākais ārsts. Piedalījās Ziemassvētku kaujās, apbalvots ar Sv. Staņislava ordeņa III šķiru ar šķēpiem un banti. 1917. gada 21. septembrī Vanadziņš absolvēja studijas Tērbatas Universitātē un ieguva ārsta grādu, bija vecākā pulka ārsta vietas izpildītājs.

Pēc Oktobra revolūcijas Vanadziņu 1918. gada janvārī atvaļināja no dienesta un viņš strādāja par Rāmuļu pagasta ārstu. Latvijas SPR laikā no 1919. gada 1. janvāra bija Cēsu apriņķa ārsts, pēc Cēsu kaujām 1919. gada 27. jūnijā pievienojās Ziemeļlatvijas brigādei. No 23. jūlija bija Vidzemes divīzijas lazaretes jaunākais ārsts, 1. septembrī kļuva par 8. Daugavpils kājnieku pulka vecāko ārstu.
Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma 1920. gada 19. maijā sāka strādāt Rīgas Kara slimnīcā par jaunāko ārstu kapteiņa pakāpē, 13. oktobrī atvaļināts no dienesta armijā.

No 1922. līdz 1933. gadam Kārlis Vanadziņš bija Cēsu pilsētas galva, pēc tam vadīja Cēsu pilsētas rentgena un fizioterapijas kabinetu. 1939. gadā viņu iecēla par Rīgas pilsētas 1. slimnīcas direktoru un galveno ārstu. 

Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā K. Vanadziņu atbrīvoja no Rīgas pilsētas 1. slimnīcas direktora amata un viņš atgriezās Cēsīs, kur atjaunoja privāto un slimo kasu slimnieku pieņemšanu savā namā Rīgas ielā 15, tad līdz 1944. gadam bija Cēsu pilsētas ambulances ārsts. 
1944. gada rudenī viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tur nostrādāja dažus gadus Lībekā, pēc kam pārcēlās uz Vekšes pilsētu Zviedrijā, kur savā mājā izveidoja latviešu grāmatu un gleznu kolekciju. 
Miris 1965. gada 9. jūlijā Lundas slimnīcā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  timenote.info
2. ↑  Cēsis, Rīgas iela 15
**Konsorcijs** (no latīņu: *consortium* — "sadarbība", "apvienība") ir uz laiku izveidota vairāku personu, uzņēmumu, organizāciju vai valdību apvienība ar mērķi īstenot kādu kopēju darbību vai apvienot resursus kopēja mērķa sasniegšanai.

Konsorcija dalībnieki saglabā savu pilnu patstāvību un var iekļauties arī citās apvienībās. Konsorcijs var dibināt vienotus finanšu vai materiālo resursu fondus, kurus veido dalībnieku ieguldījumi. Bez tam konsorcijs var saņemt bankas kredītus un citus ārējus līdzekļus.

Šādas pagaidu vienošanās īsteno, ja atsevišķiem tās dalībniekiem ir nepietiekami resursi kāda projekta realizācijai vai ir vēlme samazināt izdevumus. Konsorcijus veido, lai iegūtu lielu pasūtījumu, dalībniekiem darbojoties katram savā jomā. Konsorcijus arī dibina tehnoloģiskie uzņēmumi, lai savā nozarē formulētu standartus vai izstrādātu bāzes tehnoloģijas.

Konsorcijam līdzīgi termini:

* "ekonomisko interešu grupa", interesentu grupa, kurai nav formāla līguma;
* franšīzes devējs, citiem uzņēmumiem izsniedz licenci tirgus zīmei vai uzņēmējdarbības īstenošanas paņēmienam;
* kooperatīvs, kurā apvienojas mazāki dalībnieki nekā konsorcijā
* kopuzņēmums, atšķiras no konsorcija ar to, ka tā dalībniekiem pieder kapitāldaļas kopuzņēmumā

Konsorcija piemēri
------------------

* *Sea Launch*, veica kosmisko aparātu palaišanas pakalpojumus no peldošas jūras platformas
* *The Linux Foundation*, organizācija, kas attīsta *Linux*
* Vispasaules Tīmekļa konsorcijs (*W3C*), veido standartus vispasaules tīmeklim
* EUROfusion, kodolsintēzes pētniecisko institūtu konsorcijs

Atsauces
--------

1. ↑  konsorcijs EuroVoc Mehrsprachiger Thesaurus der Europäischen Union
**Simjūda diena** jeb **Sīmaņa un Jūdas diena** ir kriestiešu apustuļu Sīmaņa un Jūdas Tadeja piemiņas diena, kuru svin 28. oktobrī.
Kopš 1362. gadā Simjūda dienas gadatirgus (vācu: *Simon-Juda-Markt*) notiek Vestfālenes pilsētā Vernē.

Igaunijas dienvidu daļā to svinēja kā Sīmaņa dienu (igauņu: *Simunapäev*), kas iezīmēja sasaluma sākumu un ziemas ceļu gaidas.
Latvijā Simjūda diena bija pēdējā Veļu laika diena, kad rīkoja beidzamo mielastu, pēc kura veļus sūtīja atpakaļ.

Latviešu tradīcijas
-------------------

Simjūda dienā notika *Veco barošana*, kad sasauca visus miroņus un deva tiem ēst un dzert. Ēdienu lika zem kokiem, jo sevišķi ozoliem. Uz pirts krāsns lika kausiņus, ar ko pērties. Vecajiem dod arī kāsīšus, lai tie vijot auklas. Beigās viņiem lika atkal iet projām. Svešiem veco laikā nav devuši neko ēst, tādēļ arī paši nekur nebraukuši ciemā.
Cits ticējums vēsta, ka Simjūda dienas vakarā mēdza dzīt *urgučus* jeb ļaunos garus. Tad savārīja daudz gaļas un sacepa daudz plāceņu, bet neviens no mājiniekiem nedrīkstēja to ēst, kamēr nebija urguči izdzīti un labi dievēkļi no tā ēduši. Dažās vietās arī ļaunajiem gariem uzlika pilnu bļodu gaļas uz krāsns, bet citu visu aiznesa uz klēti. Kad urguči bijuši izdzīti, saimnieks gāja uz klēti pēc ēdamā, ko vispirms tam vajadzēja, ačgārni ejot, apnest ap dzīvojamo māju un tikai tad drīkstēja nest iekšā un pasniegt mājiniekiem. Visu to ēdienu saimniekam bija jāpagaršo pirmajam.

Simjūda tirgus
--------------

Simjūda dienā Valmierā pie Sīmaņa baznīcas un citās senajās Hanzas pilsētās notika pēdējais gadatirgus pirms ziemas iestāšanās. 1996. gadā Valmieras muzejs, godinot tradīcijas un tautas amata prasmes, atjaunoja vēsturisko Simjūda gadatirgu.

Atsauces
--------

1. ↑  Simjūda diena 2021. gada 28. oktobrī
2. ↑  Simjūda tirgus 2023 Valmieras novada pašvaldība

Ārējās saites
-------------

* Seno latviešu saules kalendārs

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu gadskārtu svētki |
| --- |
|  |
| 
* Meteņi
* Lieldienas
* Ūsiņi
* Jāņi
* Māras
* Miķeļi
* Mārtiņi
* Ziemassvētki

 |  |

 |
**Viļānu iela** ir Valsts adrešu reģistrā nereģistrēta iela Jēkabpils pilsētas Krustpils apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Zīlānu ielu pie Krustpils pareizticīgo baznīcas un beidzas krustojumā ar Ezera ielu. Kopējais ielas garums ir 120 metri, tā klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība Viļānu ielā norit vienā joslā. Ielas labajā pusē atrodas savrupmāju apbūve, bet ielas kreisajā pusē atrodas ražošanas apbūve. Kartogrāfiskie materiāli liecina, ka Viļānu iela pastāv vismaz kopš 20. gadsimta sākuma, kad tā veidoja Krustpils miesta blīvi apbūvētās daļas robežu ar apkārtējām lauku teritorijām.

Par ielas faktisku pastāvēšanu un tās esošo nosaukumu liecina pašvaldības izdotie dokumenti un vietējo laikrakstu publikācijas.

Ielu savienojumi
----------------

* Zīlānu iela (T veida krustojums)
* Dīķa iela
* Ezera iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Jēkabpils ielu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  «Jēkabpils novadā tuvāko gadu laikā plāno pārbūvēt 49 ielas un ceļus» (latviešu). 2023-11-12.
Šis raksts ir par laikrakstu. Par polārstaciju skatīt rakstu Pravda (polārstacija).

**"Pravda"** (krievu: *Правда* — 'patiesība') ir laikraksts Krievijā, iepriekš bija PSRS komunistiskās partijas oficiālais laikraksts un viens no ietekmīgākajiem laikrakstiem valstī ar 11 miljonus eksemplāru lielu metienu.

Pirmais laikraksts iznāca jau Krievijas Impērijas laikā (1912. gada 5. maijs), pēc Oktobra revolūcijas tas kļuva par vadošo laikrakstu PSRS. Pēc PSRS sabrukuma Krievijas prezidents Boriss Jeļcins laikrakstu pārdeva grieķu uzņēmējiem, laikraksts nokļuva viņu privātā uzņēmuma *Pravda International* kontrolē. 1996. gadā pēc iekšējā strīda starp *Pravda International* un dažiem laikraksta žurnālistiem "Pravda" sadalījās. Laikrakstu iegādājās Krievijas komunistiskā partija, taču aizgājušie žurnālisti izveidoja tiešsaistes lapu *pravda.ru*, kam nav saistības ar komunistisko partiju.

Atsauces
--------

1. 1 2  Michael Specter. «Russia's Purveyor of 'Truth', Pravda, Dies After 84 Years». *The New York Times*, 1996-07-31. ISSN 0362-4331. Skatīts: 2015-10-19.
2. 1 2  «Pravda | Soviet newspaper». *Encyclopedia Britannica*. Skatīts: 2015-10-19.
3. ↑  «Which Pravda did John McCain write about Syria for?». *the Guardian*. Skatīts: 2015-10-19.
Šis raksts ir par 1259. gada krustnešu karagājienu uz Zemgali. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Zemgali** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Livonijas ordeņa karaspēks devās no Rīgas karagājienā uz dienvidrietumiem.
**1259. gada Tērvetes aplenkums** un **Dobes pils uzcelšana** notika zemgaļu sacelšanās apspiešanai rīkotā apvienotā krustnešu karaspēka 1259./1260. gada ziemas karagājiena laikā.

Rīgā tika sapulcināts viss Livonijas konfederācijas karaspēks - ne tikai ordeņa komturi un fogti, bet arī Rīgas arhibīskapa un Tērbatas, Kurzemes, Sāmsalas-Vīkas bīskapu karavīri un Dānijas ķēniņam pakļautās Ziemeļigaunijas karaspēks. Ordenim pakļautie igauņu karavīri no Jervas, Sakalas un Peltsamā, līvu un letu karavīri ieradās pajūgos ar ragavām, kurās salika pārtiku. Karagājiena laikā tiem pievienojās arī kuršu karaspēks ar savu karogu.

Tērvetes pilskalna ieņemšanai tika uzbūvēti bīdāmtorņi (lejasvācu: *ebenhôe*; latīņu: *propugnaculum*) - uz riteņiem, vai veltņiem pārvietojami koka torņi vairākstāvu mājas augstumā. Tos uzbīdīja uz pils grāvī samestiem kokiem, lai varētu sasniegt Tērvetes pils nocietinājumu augšu. Kad bīdāmtorņi tika piestumti pils sienai, tad sākās cietokšņa vaļņu šturmēšana, kas ilga visu dienu. Ar metamšķēpiem tika nogalināti daudzi karavīri abās pusēs. Daudzi uzbrucēji zaudēja dūšu un atkāpās, zemgaļu karavīri atstāja nocietinājumus un metās viņus vajāt. Kauja turpinājās līdz rītausmai un beidzās ar apvienotā krustnešu karaspēka atkāpšanos.

Nespēdams ieņemt Tērvetes pili, ordeņa mestrs nolēma uzcelt savu militāro bāzi Dobenes pilsnovada Dobes pilskalnā, kas tika nostiprināts ar aizsarggrāvjiem. Jaunajā cietoksnī tika atstāts ordeņa karavīru garnizons.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Ārējās saites
-------------

* Senlatviešu pils attēls[novecojusi saite]
* Krustnešu uzbrukums ar bīdāmtorņiem[novecojusi saite]
*Stokrotka* veikals Krakovā

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stokrotka*** |

***Stokrotka*** (no poļu:  mārpuķīte), uzņēmuma nosaukums ***Stokrotka Sp. z o.o.***, ir Polijas mazumtirdzniecības veikalu tīkls. Galvenais birojs atrodas Ļubļinā. Dibināts 1994. gadā. Uzņēmuma īpašnieks ir *Emperia Holding S.A.*, kā lielākais akcionārs ir Lietuvas *Maxima Grupė*.

2018. gada martā *Stokrotka* tīkls aizņēma aptuveni 20 % tirgus daļu Polijā, un tīklā bija 436 veikali.

Vēsture
-------

1994. gadā dibināts uzņēmums *EDEN*.
1996. gadā Ļubļinā atvērts pirmais veikals.
2000. gadā *EDEN* zīmols mainīts uz *Stokrotka*.
2009. gadā veikalu skaits sasniedza 30.

2013. gadā izveidots savs loģistikas tīkls ar izplatīšanas centru Teresinā netālu no Varšavas un 9 reģionālām noliktavām. Izveidots jauns logotips un sākta veikalu vizuālā modernizācija. 2013. gada novembrī atvērta pirmā *Stokrotka* franšīze.
2015. gadā veikalu skaits sasniedza 300.
2016. gada janvārī Ļubļinā atvērts otrais izplatīšanas centrs.
2017. gada aprīlī atvērts pirmais kompaktā formāta *Stokrotka Express* veikals.
2018. gadā paplašināts Ļubļinas izplatīšanas centrs.

2017. gada 23. novembrī noslēgta vienošanās par *Stokrotka* mātes sabiedības *Emperia Holding* akciju pārdošanu Lietuvas tirdzniecības uzņēmumam *Maxima Grupė*. 2018. gada 4. aprīlī šo pārņemšanu atļāva Polijas Konkurences padome. Darījums pabeigts 18. aprīlī *Maxima* iegūstot 93,66 % *Emperia* kapitāldaļu.
2018. gada jūlijā paziņots, ka veikalu tīklam *Stokrotka* tiks pievienoti *Maxima Grupė* piederošie *Aldik* veikali, tiem turpmāk darbojoties ar *Stokrotka* zīmolu.

Atsauces
--------

1. 1 2  Litwini kupili polską sieć. Przejmują 440 sklepów tvn24bis.pl, 2018.04.18

Ārējās saites
-------------

* Stokrotka
Šis raksts ir par ielu Jēkabpilī. Par citām jēdziena **Raiņa iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Raiņa iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Krustpils apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Rīgas ielu un beidzas krustojumā ar Artilērijas ielu, kur ceļš turpinās kā Kavalērijas iela. Kopējais ielas garums ir 1 320 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Satiksmes kustība Raiņa ielā norit divās joslās.

Mūsdienu Raiņa iela izveidojās kā ceļš, kas savienoja Krustpils pils saimniecības ēku kompleksu ar Zīlānu un Rīgas ielu, apejot Krustpils miesta centru. Vissenākās celtnes ir vēsturiskās apbūves fragmentā, ko veido koka savrupmāju apbūve Raiņa ielas posmā no Rīgas ielas līdz Zīlānu ielai, kas attiecināma uz 19. gadsimta otro pusi - 20. gadsimta sākumu. Ar 1924. gada 24. februāra Iekšlietu minsitrijas Pašvaldību departamenta rezolūciju par Krustpils adminstratīvajām robežām mūsdienu Raiņa iela visā tās garumā kļuva par pilsētas daļu. Ap 1924. gadu tai piešķīra **Vidzemes ielas** vārdu. Starp 1924. un 1933. gadu abpus Vidzemes ielai (starp līdzšinējo Krustpils pilsētas apbūvi un dzelzceļu) izbūvēja vairākas jaunas ielas un iekārtoja jaunapbūves zemesgabalus.

Starp 1933. un 1936. gadu, izbūvējot dzelzceļa līniju Krustpils—Jēkabpils izraka līdz 5 metrus dziļu gravu, kas sadalīja Krustpils pilsētu 2 daļās. Viens no jaunbūvētās dzelzceļa līnijas šķērsojumiem bija viadukts Vidzemes ielā, ko uzcēla laikā no 1935. gada 14. augusta līdz 15. novembrim. Viadukta laidumu balstīja dubultās T veida sijas, starpbalstus veidoja no dzelzceļa sliedēm, bet gala balstus — dzelzsbetona atbalsta siena. Viadukts bija 17 metrus garš un 8 metrus plats ar 1,5 metrus platu gājēju ietvi katrā pusē. Dzelzceļa līniju kopā ar tiltu atklāja 1936. gada 16. novembrī. Otrajā pasaules karā tiltu uzspridzināja. Pēc tam dzelzceļa līnijas Krustpils—Jēkabpils darbību pārtrauca, gravu aizbēra un viaduktu nojauca. Pēc 1945. gada Vidzemes ielu pārdēvēja rakstnieka Raiņa vārdā par **Jāņa Raiņa ielu**.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas sabiedrībā vairākkārt izcēlās diskusijas par Jāņa Raiņa ielas nosaukuma maiņu, pamatojoties uz to, ka "Jānis Pliekšāns" un "Rainis" ir divi dažādi savstarpēji nejaucami vārdi. 2023. gada 27. aprīlī ar Jēkabpils novada domes lēmumu tās nosaukumu precizēja uz **Raiņa iela**.

Ielu savienojumi
----------------

* Rīgas iela (T veida krustojums)
* Ezera iela (T veida krustojums)
* Zīlānu iela
* Cēsu iela
* Kurzemes iela
* Jāņa iela
* Siguldas iela
* Parka iela (T veida krustojums)
* Lāčplēša iela
* Artilērijas iela
* Kavalērijas iela

Skatīt arī
----------

* Raiņa iela

Atsauces
--------

1. ↑  «Noteiktas Krustpils pilsētas administratīvās robežas: pilsētai pievienoti Zīlāni» (latviešu). 2023-11-12.
2. ↑  «Zudušie Jēkabpils objekti. Vidzemes (Raiņa) ielas viadukts Krustpilī.» (latviešu). 2023-11-12.
3. ↑  «Brodeles, Laicēna un Paegles ielas paliek, precizē un maina Akuratera un Raiņa ielas nosaukumu» (latviešu). 2023-11-12.
4. ↑  «Jēkabpils novada pašvaldības 2023. gada 27. aprīļa lēmums nr. 348 "Par adresācijas objektu nosaukumu maiņu"» (latviešu). 2023-11-12.
Attēls:Arvīds Pfeifers 1903.jpgArvīds Pfeifers (1903).
Piemiņas akmens Daugavpils luterāņu kapos
**Arvīds Kārlis Jēkabs Pfeifers** (vācu: *Karl Jacob Arvid Pfeiffer*, krievu: *Арвид Яковлевич Пфейффер*; 1847-1918) bija vācbaltiešu sabiedriskais darbinieks. Daugavpils pilsētas galva no 1899. līdz 1915. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1847. gadā Rīgā Jēkaba Pfeifera ģimenē. 1866. gadā nokārtoja eksāmenu Kurzemes guberņas rasēšanas mērnieku skolā. 1869. gadā sāka strādāt Rīgas pašvaldībā, tad pārgāja darbā Rīgas policijā, kā kvartāluzraugs. 

Kopš 1880. gada 18. oktobra bija Dinaburgas pilsētas policijmeistars. 1881. gadā viņam piešķīra Vitebskas guberņas sekretāra statusu, 1899. gada 17 februārī ievēlēja par pilsētas galvu, martā apstiprināja amatā. 1903. gadā viņu pārvēlēja šajā amatā. Kopš 1913. gada bija titulārpadomnieks. 

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gada vasarā viņu ievēlēja Vitebskas kara apgādes rajona pilsoņu komitejā, tomēr vēlāk arestēja un izsūtīja uz Sibīriju. Vācu okupācijas laikā atgriezās Daugavpilī un mira 1918. gada 5. oktobrī.

Sabiedriskie amati
------------------

Glābēju uz ūdeņiem biedrības priekšsēdētājs, Ebreju amatniecības skolas aizgādības komitejas priekšsēdētājs, ebreju slimnīcas aizgādības komitejas priekšsēdētājs, Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrības valdes loceklis un goda biedrs, Labdarības biedrības biedrs, Cietuma komitejas direktors, sabiedriskā nosodījuma departamenta slimnīcas padomes loceklis, nabagmājas komitejas loceklis.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Annas ordenis, III šķira
* Sv. Staņislava ordenis II un III šķira
* Prūsijas kroņa ordenis, IV šķira

### Ārējās saites

* A.Pfeifers - Daugavpils pilsētas galva. // Latgales dati
* Arvīds Pfeiffers (1847-1918) - Daugavpils pilsētas domes kultūras pārvalde[novecojusi saite]

Atsauces
--------

1. ↑  vesture.eu

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Augusts Hāgens**  |  **Daugavpils pašvaldības vadītājs** 1899. gada februāris — 1915. gada oktobris | Pēctecis: **Jakovs Molčanovs**  |
**Koveļa** (ukraiņu: *Ковель*) ir pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabalā. Ievērojams dzelzceļa mezgls - dzelzceļa līnijas atdalās sešos virzienos. Pie pilsētas izveidota SEZ (speciālā ekonomiskā zona).

Vēsture
-------

Pilsēta pirmoreiz rakstos minēta 1310. gadā. 1518. gadā Polijas karalis Sigismunds I Vecais piešķīra Koveļai Magdeburgas tiesības. Pēc tam, kad Andrejs Kurbskis 1563. gadā no Maskavijas pārbēga pie Sigismunda II Augusta, Polijas karalis viņam piešķīra Koveļas pilsētu, un Kurbskis tās apkaime arī apmetās. Kopš 1569. gada - Rečas Pospoļitas sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā pilsēta iekļāvās Krievijas sastāvā.

No 1916. gada 26. jūlija līdz 8. augustam ap pilsētu notika Koveļas kauja, kuras rezultātā austriešiem izdevās nostabilizēt fronti pēc Brusilova pārrāvuma.

Pēc Pirmā pasaules kara Koveļa iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Koveļu ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā pilsēta ietilpa Ukrainas reihskomisariātā. Tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena, bet pilsētas apkārtnē ukraiņu kaujinieki no UNA izvērsa represijas pret poļu civiliedzīvotājiem. 1944. gada martā un aprīlī ap pilsētu notika niknas kaujas starp vācu un padomju karaspēku. Pēc kara lielākā daļa atlikušo poļu iedzīvotāju pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši.

Pēc kara līdz 1991. gadam Koveļa bija Ukrainas PSR sastāvā.

Cilvēki
-------

Koveļa ir amerikāņu uzņēmēja, Džona Kenedija slepkavības filmas autora Ābrama Zaprudera (*Abraham Zapruder*, 1905-1970) dzimtā pilsēta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Чисельність наявного населення Українина 1 січня 2022». *Q115154676*. Q7603543.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Koveļa***.
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Ukrainas vēstures enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)
* Koveļas portāls (ukrainiski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Volīnijas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berestečko
* Horohiva
* Kamiņa-Kaširska
* Kiverci
* Koveļa
* **Lucka**
* Ļubomļa
* Novovolinska
* Rožišče
* Ustiluha
* Volodimira

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 127987433
* LCCN: n92116510
* GND: 4802544-6
* SUDOC: 175927405
* NKC: ge258349

 |

 |
**Lopbarības biete** (*Beta vulgaris* subsp. *vulgaris*), arī **runkulis**, ir parastās bietes pasuga, kas tika radīta 18. gadsimtā, lai to varētu izmantot kā lopbarību. Tās izteikti lielā sakne var būt baltā, dzeltenā vai oranži dzeltenā krāsā.

Pirmās lopbarības bietes parādījās ap 1750. gadu Reinzemē. Līdz tam laikam nepastāvēja atšķirības starp mājlopu un cilvēku uzturā lietotajām bietēm. Mūsdienās joprojām lopbarības bietes izmanto govju, cūku un citu mājlopu ēdināšanai galvenokārt vēsā klimata teritorijās, kur šie dārzeņi ir ar barības vielām bagāts uzturs mājlopiem, tiem pārlaižot ziemu. Jaunas, vēl lielas neizaugušas lopbarības bietes ir piemērotas arī cilvēku uzturam. Lopbarības biešu lakstus, kas ir audzēti bagātīgā un pietiekami apūdeņotā augsnē, var izmantot salātos. Pirmajā pasaules karā ēdiena trūkuma apstākļos karavīriem dažkārt ilgstoši nācās pārtikt no šīm bietēm.

Lopbarības bietēm, atšķirībā no cukurbietēm, nav nepieciešami īpaši ražas novākšanas instrumenti, jo tās daļēji aug virs zemes un ir iespējams tās novākt pat ar rokām.

Lauks, kur puse lopbarības biešu ir novākta

Atsauces
--------

1. ↑  Margaret Olwen MacMillan. «We are the League of the People». *Paris 1919: Six Months That Changed the World* (1st U.S. izd.). New York : Random House, 2002 [2001]. 60. lpp. ISBN 0375508260. LCCN 2002023707. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lopbarības biete***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Jānis Bētiņš** (dzimis 1856. gada 9. maijā Bērzmuižas pagastā, miris 1946. gadā) bija latviešu šahists un problēmists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta otrajā pusē Bērzmuižas pagasta Bētiņu mājās piedzima trīs brāļi Jānis, Kārlis un Roberts Bētiņi, kas vēlāk kļuva par pazīstamiem šahistiem. Vecākais no viņiem bija Jānis.
Pabeidzis vietējo skolu un pēc tam ģimnāziju Rīgā, viņš studēja inženierzinātnes Rīgas Politehnikumā.
Studiju gados viņš aizrāvās ar šaha kompozīciju un 1885. gadā tika publicēts viņa sastādīts trīsvilcis. J. Bētiņš piedalījās arī dažos šaha turnīros, bet praktiskā spēlē viņš nespēja sasniegt savu brāļu spēles stiprumu.
Vislielākos panākumus J. Bētiņš sasniedza kā šaha etīdists. Viņa etīdes pirmā publikācija notika 1890. gadā. Viņš savas etīdista karjeras sākumā sastādīja daudzas labas etīdes, kas bija par pamatu viņu uzskatīt par vienu no mākslinieciskās etīdes aizsācējiem. Diemžēl vēlāk, ungāru problēmista Oto Blāti (1860-1939) iespaidā, viņš pievērsās superdaudzvilču sastādīšanai. 1944. gada vasarā 88 gadu vecumā J. Bētiņš emigrēja uz Vāciju.

Publikācijas
------------

* Bētiņš, Jānis. Brāļu Jāņa un Kārļa Bētiņu Galotnes un uzdevumi. Rīga : Valters un Rapa, 1930. 31 lpp. : il. ; 23 cm.

Atsauces
--------

1. 1 2  Шахматы: Энциклопедический словарь. Гл. ред. А.Е. Карпов, 1990, 93.lpp. 621 lpp. ISBN 5-85 270-005-3
2. 1 2  I. Blaus "Vecākais no trim brāļiem", "Šahs" 8/1981, 14. lpp.
3. ↑  Советский шахматный этюд. Составители: А. П. Казанцев и др. 1955, 364. lpp. 464 lpp.

Ārējās saites
-------------

* J. Bētiņa šaha kompozīcijas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 77295141
* ISNI: 0000 0000 1516 1537
* GND: 126028885
* BNF: cb16730553s (data)
* NKC: mzk20181000301

 |

 |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Garkalnes pagastā. Par citām jēdziena **Baltezers** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Baltezers** ir ciems Garkalnes pagasta Ropažu novadā. Izvietojies Lielā Baltezera austrumu krastā pie autoceļa A1 3,8 km no pagasta pārvaldes Berģos un 13,5 km no novada centra Ulbrokas un 15 km no Rīgas centra. Ziemeļos robežojas ar Ādažu novada Baltezera ciemu, dienvidrietumos — ar Priedkalnes ciemu. Baltezera ciemā teritoriāli iekļauta arī apbūve Mazā Baltezera ziemeļaustrumu krastā pretī Ādažu novada Alderiem.

Apbūve Lielā Baltezera krastā uzsākta jau pirms Pirmā pasaules kara un turpināta pēc tā, kad
Ādažu pagasta teritorijā veidojies vasarnīcu ciems. 1949. gadā, likvidējot pagastu, apdzīvotā vieta sadalīta starp Ādažu un Garkalnes ciema padomēm. Baltezera intensīva attīstība notikusi 1950.—1960. gados, kad vairāku vasarnīcu ēkās atvērta bērnu tuberkulozes sanatorija un uz dienvidrietumiem no tās, izvēloties augstākās, neapplūstošās platības, izdalīti apbūves gabali individuālajai būvniecībai. 1990. gados apbūve notikusi galvenokārt jau apbūvētajās teritorijās. 2000. gados uzsākta neapbūvēto, tostarp applūstošo, ciema ziemeļu daļas teritoriju apguve. Baltezerā atrodas bērnu rehabilitācijas slimnīca «Baltezers», veselības centrs «Baltezers», viesnīca.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSB datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 516 | —     |
| 1979 | 342 | −33.7% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 306 | −10.5% |
| 2000 | 365 | +19.3% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 495 | +35.6% |
| 2021 | 649 | +31.1% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Baltezeru». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Baltezera plānotā apbūve». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 17. februārī. Skatīts: 2011. gada 4. septembrī. Archived 2012. gada 17. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑
4. ↑  «Rehabilitācijas slimnīca «Baltezers»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 20. martā. Skatīts: 2011. gada 3. septembrī. Archived 2011. gada 20. martā, *Wayback Machine* vietnē.
5. ↑  «Veselības centrs «Baltezers»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. augustā. Skatīts: 2011. gada 3. septembrī. Archived 2011. gada 7. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
6. ↑  CSB

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Garkalnes pagasta ciemi Garkalnes pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* Amatnieki
* Bāliņi
* Baltezers
* Berģi
* Bukulti
* Garkalne
* Gāršas
* Langstiņi
* Makstenieki
* Priedkalne
* Priežlejas
* Skuķīši
* Sunīši
* Suži
* Upesciems

 |

 |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Carnikavas pagastā. Par dzelzceļa pieturu skatīt rakstu Garciems (stacija).

**Garciems** ir ciems Ādažu novada Carnikavas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā starp Rīgas—Skultes dzelzceļu (stacija Garciems) un Piejūras dabas parku pie Eimura kanāla ietekas Rīgas līcī 5,5 km no pagasta centra Carnikavā, 14,8 km no novada centra Ādažiem un 23 km no Rīgas centra.

Ciema nosaukums cēlies no cauri tekošās Langas upītes nosaukuma (vācu: *lang* — ‘garš’). Apvidū iekšzemē no piejūras kāpām dažādos laikos pastāvējušas vairākas apdzīvotās vietas. 1927. gada kartē atzīmēts **Langeciems**. Mūsdienu ciems veidojies no trim atsevišķām daļām. 1960. gados sāka veidoties vasarnīcu kolonijas Garciems (starp dzelzceļu un Langas upi) un Mežciems (pie Eimura kanāla), bet pie stacijas izveidojās Garciema ciemats ar vairākām daudzdzīvokļu mājām. 2000. gadu sākumā ciems strauji sāka attīstīties kā prestižs Pierīgas privātmāju ciems un administratīvi daļas tika apvienotas vienā ciemā. Garciemā atrodas vairāki veikali.

Blakus Garciemam Mežgarciemā atrodas bijusī PSRS pretgaisa aizsardzības karaspēka daļa.

Rietumos no ciema atrodas 28,8 m augstā Garciema paraboliskā kāpa.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 325 | —     |
| 1979 | 169 | −48.0% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 409 | +142.0% |
| 2000 | 401 | −2.0% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 815 | +103.2% |
| 2021 | 1 309 | +60.6% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Garciemu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Carnikavas novada teritorijas plānojums[novecojusi saite]
3. ↑  «Garciema vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 20. augustā. Skatīts: 2011. gada 9. septembrī.
4. ↑  PSRS Ģenerālštāba topogrāfiskā karte
5. ↑  Carnikavas novads
6. ↑  «Padomju simbolika Mežgarciemu vēl kādu laiku izdaiļos». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 28. augustā. Skatīts: 2013. gada 21. jūlijā.
7. ↑  OSP

Ārējās saites
-------------

* Garciems.com

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Carnikavas pagasta ciemi Carnikavas pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* **Carnikava**
* Eimuri
* Garciems
* Garupe
* Gauja
* Kalngale
* Laveri
* Lilaste
* *Mežciems*
* Mežgarciems
* Siguļi

 |

 |
**Igaunijas Centra partija** (igauņu: *Eesti Keskerakond*) ir sociāli liberāla politiska partija Igaunijā.

Izveidojusies 1991. gadā no Igaunijas Tautas frontes, kad no tās bija atšķēlušās vairākas citas partijas. Partijas līderis ir Jiri Ratass, bijušais Igaunijas premjerministrs. Iepriekš to ilgstoši vadīja Edgars Savisārs, kādreizējais Tautas frontes vadītājs un bijušais Igaunijas valdības vadītājs (1990—1992), kā arī ekonomikas un komunikāciju ministrs pirmajā Andrusa Ansipa valdībā. Divas reizes ir bijis Tallinas mērs (2001-2004, 2007—2015).

Partija deklarē, ka tā pārstāv Igaunijas vidusšķiras intereses, tomēr liela daļa partijas panākumu vēlēšanās balstījusies uz tās līdera Savisāra harizmas.

Partija ir mēreni eiroskeptiska (2003. gadā partijas vairākums bija pret Igaunijas iestāšanos ES).

Partijai tiek pārmests populisms, bet Savisāram — autoritāras iezīmes, tomēr tā līdz 2007. gadam bija valdošajā koalīcijā. Vēlēšanās Centra partiju atbalstīja arī daļa Igaunijas krievu elektorāta (Igaunijas nepilsoņi drīkst piedalīties pašvaldību vēlēšanās).

Atsauces
--------

1. ↑  Plakans, Andrejs (2011), A Concise History of the Baltic States, Cambridge University Press, p. 424
2. ↑  Bakke, Elisabeth (2010), Central and East European party systems since 1989, Cambridge University Press, p. 79

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 152664804
* LCCN: n2007004716

 |

 |
Šis raksts ir par suņu dzimtas plēsējiem. Par citām jēdziena **Lapsas** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Lapsas**, **lapsu ģints** (*Vulpes*) ir viena no suņu dzimtas (*Canidae*) ģintīm, kas apvieno 12 sugas. To tuvākie radinieki ir vilki, koijoti un šakāļi. 

Lapsas ir vismazākās suņu dzimtā, tām ir arī atšķirīga galvas forma — neliela un plakana. Starp acīm raksturīgs tumšāku spalvu trīsstūris. Ļoti bieži astes gals ir citā krāsā, nekā pārējais ķermeņa apmatojums. Visām lapsām ir apmēram vienādas ķermeņa formas; pagarināts ķermenis un galva, purns smails un smalks. Visām lapsām ir biezs, mīksts kažoks un gara aste, kas pieaugušiem dzīvniekiem sasniedz zemi. Krāsa pārsvarā ir ruda, dzelten-brūna un tumši brūna.

Lapsa kā simbols
----------------

Lapsas daudzās kultūrās simbolizē konkrētas īpašības: viltību, gudrību, ātru domāšanu, piemērošanās spēju un izveicību.

Ķīnā ir ticējums, ja cilvēks redz lapsu, tad tā ir zīme no mirušajiem gariem. Ķelti uzskatīja, ka lapsas ir gidi garu pasaulē. Japānā lapsa ir viens no lietus gariem, un tā ir rīsu dieva Inari sūtne, kas sargā cilvēku no ļauna. Ziemeļamerikas idiāņiem lapsa ir gudrs un cēls ziņu nesējs, bet indiāņi no līdzenumiem uzskata, ka lapsa ir izjokotāja.

Latviešu folklorā lapsas ir gan gudras, gan viltīgas, bet tās ir arī pašlabuma meklētājas un citu izjokotājas.

Lapsu sistemātika
-----------------

* **Lapsu ģints** (*Vulpes*)
	+ Afganistānas lapsa (*Vulpes cana*)
	+ Amerikas korsaks (*Vulpes velox*)
	+ Āfrikas lapsa (*Vulpes pallida*)
	+ Bengālijas lapsa (*Vulpes bengalensis*)
	+ Feneks (*Vulpes zerda*)
	+ Kāpas lapsa (*Vulpes chama*)
	+ Korsaks (*Vulpes corsac*)
	+ Polārlapsa (*Vulpes lagopus jeb Alopex lagopus*)
	+ Rudā lapsa (*Vulpes vulpes*)
	+ Smilšu lapsa (*Vulpes rueppellii*)
	+ Tibetas smilšu lapsa (*Vulpes ferrilata*)
	+ Ziemeļamerikas lapsa (*Vulpes macrotis*)

Atsauces
--------

1. ↑  Fox Animal Symbolism

Ārējās saites
-------------

* The fox website
* Lapsas
ZDF galvenā mītne Maincā

***Zweites Deutsches Fernsehen*** ("Otrā vācu televīzija"), parasti saīsināti **ZDF**, ir vācu televīzijas kanāls, kura galvenā mītne atrodas Maincā, Reinzemē-Pfalcā. Tā darbojas kā neatkarīga bezpeļņas organizācija, kuru atzīst visās Vācijas federālajās zemēs. ZDF finanses iegūst no licenču maksas un reklāmām. Dažas no ZDF pazīstamākajām televīzijas pārraidēm ir *Wetten, dass..?* un *heute*. Tomass Bulluts, pašreizējais kanāla galvenais direktors, tika ievēlēts 2011. gadā.

ZDF tika dibināts 1961.gadā starpvalstu vienošanās ietvaros pēc tam, kad Rietumvācijas federālās valdības plāns izveidot televīzijas kanālu, kuru kontrolē federālā valdība, izraisīja asas diskusijas. Kanāls uzsāka pārraidi 1963. gada 1. aprīli no Ešbornas, kas atrodas Frankfurtes pie Mainas tuvumā. ZDF pārraidīja savu pirmo krāsaino pārraidi 1967. gadā, un septiņus gadus vēlāk pārcēla savu galveno mītni uz Maincu. ZDF pievienojās Eiropas Raidorganizāciju apvienībai 1963. gadā, kā arī tai ir sadarbība ar dažādiem pārraidītājiem visā pasaulē.

Atsauces
--------

1. ↑  «European Benchmarking: Public Service Broadcasters in the Digital Era». Circom Regional. May 2002. 46. lpp. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 9. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 19. jūlijs.
2. 1 2  «ZDF Unternehmen».

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***ZDF***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 153615131
* SUDOC: 076133494
* NLA: 36565855
* BNE: XX133222
* CiNii: DA02684086

 |

 |
**Melnkalnes kņaziste** (serbu: *Књажевина Црна Горa*) bija Balkānu valsts, kas pastāvēja daļā no mūsdienu Melnkalnes teritorijas no 1852. līdz 1910. gadam, kad to pārdēvēja par Melnkalnes Karalisti. Piedalījās vairākos karos pret Osmaņu impērijas karaspēku. Tās galvaspilsēta bija Cetiņe, naudas vienība no 1906. gada bija perpers.

Vēsture
-------

1852. gada 13. martā Melnkalnes bīskaps jeb vladika Danilo Petrovičs-Ņegošs sekularizēja savu bīskapiju un sāka lietot titulu "Melnkalnes un Brdas kņazs un gosporads" (*књаз и господар Црне Горе и Брда*). 1858. gadā Melnkalnes armija Grahovacas kaujā uzvarēja no Bosnijas ejāleta iebrukušo Osmaņu impērijas karaspēku. 
Pēc kņaza Danilo slepkavības 1860. gada 13. augustā par kņazu kļuva viņa brāļadēls Nikola I Petrovičs, kurš 1870. gadā sāka lietot titulu "Melnkalnes un Brdas kņazs" (*књаз Црне Горе и Брда*).
Hercegovinas sacelšanās laikā (1875–1878) laikā Melnkalnes kņaziste sniedza palīdzību serbu nemierniekiem un iesaistījās karā ar Osmaņu impēriju (1876–1878). 1878. gada 3. marta miera līgumā Osmaņu impērija atzina Melnkalnes kņazistes neatkarību, pēc Berlīnes līguma atdeva tai daļu savas teritorijas un piekļuvi Adrijas jūrai. 

Pēc neatkarības iegūšanas notika valsts modernizācija, kuras kulminācija bija konstitūcijas projekts 1905. gadā. 
1910. gada 28. augustā Melnkalnes kņazs Nikola pasludināja Melnkalnes Karalistes izveidi.

* Melnkalnes kņazs Danilo PetrovičsMelnkalnes kņazs Danilo Petrovičs
* Melnkalnes kņazs Nikola I PetrovičsMelnkalnes kņazs Nikola I Petrovičs
* Melnkalnes kņaza pils CetiņēMelnkalnes kņaza pils Cetiņē
* Melnkalnes kņazistes karogs ar kņaza Nikolas I monogrammu (1852–1905)Melnkalnes kņazistes karogs ar kņaza Nikolas I monogrammu (1852–1905)
* Melnkalnes kņazistes karte 1859. gadāMelnkalnes kņazistes karte 1859. gadā
* Melnkalnes kņazistes karte 1878. gadāMelnkalnes kņazistes karte 1878. gadā
Alimhans Ermekovs
**Alimhans Ermekovs** (kazahu: *Әлімхан Ермеков*; 1891—1970) bija kazahu sabiedriskais darbinieks, viens no partijas "Alaš" dibinātājiem, pirmais kazahu matemātikas profesors.

1938. gada sākumā tika arestēts un notiesāts uz desmit gadiem par kontrrevolucionāru darbību. Ermekovs tika ieslodzīts Jeņisejlagā (tagad Kanska, Krasnojarskas novads). Tika atbrīvots 1947. gadā, strādāja Čimkentas Būvmateriālu tehnoloģiskajā institūtā, pildot matemātikas un fizikas nodaļas vadītāja pienākumus.

1948. gadā viņu atkal arestēja un notiesāja uz desmit gadiem. Atbrīvots 1955. gadā, strādāja Karagandas Kalnrūpniecības institūtā līdz pat aiziešanai pensijā 1958. gadā.

Miris 1970. gada 22. jūnijā Karagandā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alimhans Ermekovs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 504154622424144710009
* LCCN: nb2018025779

 |

 |

Veidne:Defaultsort: Ermekovs, Alimhan
**Edmunds Freivalds** (1891—1922) bija latviešu žurnālists, publicists un sabiedrisks darbinieks. Latviešu zemnieku savienības biedrs, Tautas padomes deputāts (1918). Latvijas preses biroja "Latopress" vadītājs (1919—1920), Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas informācijas departamenta direktors un laikraksta "Brīvā Zeme" redaktors (1920—1922).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1891. gada 2. augustā Liepājā žurnālista, grāmatu izdevēja, tirgotāja un baptistu sludinātāja Kārļa Freivalda ģimenē. 1910. gadā absolvēja Liepājas ģimnāziju, studēja tieslietas Odesas un Maskavas universitātēs (1910—1915).

Pirmā pasaules kara laikā bija laikrakstu "Baltija" (1916) un "Līdums" (1917) redaktors. 1918. gadā bija Tautas padomes loceklis, Brīvības cīņu laikā Liepājā dibināja un vadīja Latvijas preses biroju "Latopress" (1919—1920), sekmēja Latvijas valsts nostiprināšanos un popularitāti. Vēlāk bija Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas informācijas departamenta direktors un laikraksta "Brīvā Zeme" redaktors (1920—1922). Rakstījis politiskus un kultūras apcerējumus, feļetonus, mūzikas kritikas. Izcēlās ar apdāvinātību un inteliģenci.

1922. gada 6. augustā noslīka, peldoties Bulduru pludmalē Rīgas Jūrmalā, apbedīts Rīgas Meža kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Pirms 125 gadiem dzimis žurnālists Edmunds Freivalds 2016. gada 2. augustā
2. ↑  Edmunds Freivalds Literatura.lv
**Ainažu jūrskola** bija pirmā jaunā tipa (Valdemāra) jūrskola Latvijas teritorijā. Dibināta Ainažos 1864. gada 23. novembrī pēc Krišjāņa Valdemāra iniciatīvas. Par pirmo skolas priekšnieku kļuva Kristiāns Dāls.

Vēsture
-------

Jūrskola dibināta Ainažos J. Veides mājā. Naudu skolas dibināšanai ziedoja turīgākie Ainažu apkārtnes zemnieki. Oficiālu jūrskolas statusu ieguvusi 1867. gadā. Jūrskola sākotnēji bija I kategorijas jūrskola ar vienu sagatavošanas un speciālo klasi. 1870. gadā kļuvusi par II kategorijas jūrskolu, bet 1880. gadā par III (augstākās) kategorijas. Kopš 1902. gada sešklasīga. Kopš 1875. gada audzēkņi eksāmenus kārtoja Pērnavas eksaminācijas komisijā. 34 darbības gados (līdz 1898) jūrskolā bija mācījies 2261 skolnieks. Eksāmenus bija nokārtojuši 220 tālbraucēju kapteiņi, 371 tālbraucēju stūrmanis un 150 tuvbraucēju kapteiņi.

Sākoties Pirmajam pasaules karam jūrskolu evakuēja uz Hersonas guberņu, kur tā darbojās līdz 1917. gadam. Jau 1918. gadā atsāka savu darbību Ainažos.

Jūrskolas ēka
-------------

Jūrskola dibināta J. Veidem piederošā namā Ainažos. 1870. gadā tika uzcelta speciāla jūrskolas ēka, bet 1902. gadā, Jāņa Veides dāvinātajā zemes gabalā, tika uzcelta jauna divstāvu skolas ēka. Abas jūrskolas ēkas nodega Otrā pasaules kara laikā.
1960. gados jūrskolas ēka atjaunota un 1969. gadā tajā atklāts Ainažu jūrskolas muzejs.

Ievērojami absolventi
---------------------

* Tālbraucēju kapteiņi Jānis Sakne un Kārlis Purmalis
* Tālbraucēju kapteinis un kuģubūvētājs Oto Daniels Veide
* Tālbraucēju kapteiņi un kuģu īpašnieki Jānis Veide un Mārtiņš Veide
* Tālbraucēju kapteinis Miķelis Veide
* Tālbraucēju kapteiņi Miķelis Šnore un Pēteris Šnore
* Tālbraucēju kapteiņi un jūrskolotāji Nikolajs Raudseps un Jegors Raudseps.

Literatūra
----------

* *Latvijas Jūrniecības vēsture*, Rīga, 1998.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ainažu jūrskola***.
* Oficiālā mājaslapa[novecojusi saite]
**Kāpas kalnu zebra** jeb **Kāpzemes kalnu zebra** (*Equus zebra zebra*) ir kalnu zebras (*Equus zebra*) viena no pasugām. Mūsdienās Kāpas kalnu zebra dzīvo nelielā teritorijā — Kalnu zebru Nacionālajā parkā Dienvidāfrikā.

Atskatoties Āfrikas dabas pētniecības vēsturē, ir saglabājušies pieraksti, kas skaidro, ka Kāpas kalnu zebra bija tēviņš, bet kvaga bija mātīte. Valdīja uzskats, ka tā ir viena un tā pati suga. Šis kļūdainais pieņēmums varēja rasties tādēļ, ka kādreiz Kāpas kalnu zebras un kvagas apdzīvoja vienas un tās pašās teritorijas savannā, un ka Kāpas kalnu zebru izplatība neaprobežojās ar Kāpas provinci Dienvidāfrikā.

Izskats un ieradumi
-------------------

Kāpas kalnu zebru harēms
Kāpas kalnu zebra ir mazākā no divām kalnu zebru pasugām. Tās augstums skaustā ir apmēram 1,20 m, svars 310 kg. Kāpas kalnu zebrai baltās svītras ir tīri baltas. Melnās strīpas ir platākas par baltajām svītrām, tādēļ Kāpas kalnu zebra izskatās tumšāka nekā Hartmaņa kalnu zebra, kurai baltās svītras ir platākas un līdz ar to izskatās gaišāka. Salīdzinot ar Hartmaņa kalnu zebru tās augums ir kompaktāks, tai ir garākas ausis un lielāka pakakles ādas kroka. Pakakles kroka ir galvenā pazīme kā var atšķirt kalnu zebru no līdzenumu zebras. Kroka ir lielāka tēviņiem. Kāpas kalnu zebru purns ir melni-brūns, brūnā krāsa reizēm izskatās koši ruda. Vēders kā visām kalnu zebrām ir balts.

Kāpas kalnu zebras neviedo tik lielus barus kā līdzenuma zebras. Tām ir raksturīgas harēma tipa nelielas ģimenes, un katrai ir sava teritorija.

Kāpas kalnu zebras savā diētā priekšroku dod īsai zālei, bet neatsakās no krūmiem un citiem augiem, ko var atrast, sausajā sezonā.

Aizsardzība
-----------

Kādreiz Kāpas kalnu zebras apdzīvoja daudz lielāku reģionu Dienvidāfrikas Kāpas provinvces dienvidos. 1922. gadā Kāpas provincē bija palikušas vairs tikai 400 Kāpas kalnu zebras, tādēļ 1937. gadā tika nodibināts Kalnu zebru Nacionālais parks. Tomēr, lai arī teritorija bija aizsargāta, zebru populācija izdila, un 1950. gadā Kalnu zebru Nacionālā parka teritorijā Kāpas kalnu zebras bija izmirušas. Tajā pašā gadā parks uzsāka zebru populācijas atjaunošanas programmu. Parka teritorijā no kaimiņu zemnieku saimniecības tika ievestas 11 zebras, 1964. gadā parka teritorijā tika ievesta vēlreiz neliela grupa Kāpas kalnu zebru. 1960.
gadu beigās Nacionālajā parkā dzīvoja 140 Kāpas kalnu zebras. 1979. gadā to skaits bija 200 indivīdu, un 1984. gadā Parkā atkal dzīvoja 400 Kāpas kalnu zebras. Kopš 1984. gada parks piedalās Kāpas kalnu zebru izplatīšanas programmā, atjaunojot zebru populāciju arī Kāpas Dabas rezervātā un citos dabas parkos.

Atsauces
--------

1. ↑  Cape Mountain Zebra, a photo from Midlands, West | TrekEarth
2. ↑  «ARKive — Mountain zebra photo — Equus zebra — G22067». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 11. septembrī. Skatīts: 2008. gada 22. decembrī. Archived 2009. gada 11. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
3. 1 2 3  Cape Mountain Zebra

Ārējās saites
-------------

* About Camdeboo National Park
* ADW: Equus zebra