recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pārvēršanās** ir bandinieka, kas izdarot gājienu sasniedzis pēdējo horizontāli, nekavējoša nomaiņa ar tās pašas krāsas brīvi izvēlētu jebkuru figūru, izņemot karali. Figūras izvēle skaitās pabeigta momentā, kad gājienu izdarošais spēlētājs ar izvēlēto figūru pieskaras pārvēršanās lauciņam.

Bandinieka pārvēršanās ir viens no šaha spēles noteikumiem.

Pārvēršanās varianti
--------------------

Visbiežāk bandinieku pārvērš par dāmu. Reizēm uz galdiņa var rasties situācija, kad izdevīgāka ir vājā pārvēršanās, tas ir, pārvēršanās par zirdziņu, torni vai laidni.
Vājā pārvēršanās var tikt izmantota:

* lai izvairītos no pata un panāktu uzvarētu pozīciju;
* lai izveidotu patu glābjoties no zaudējuma;
* lai bandinieku pavēršot par zirdziņu izdarītu starpšahu;
* lai bandinieku pārvēršot par zirdziņu izdarītu dubultuzbrukumu ("dakšiņu");
* lai bandinieku pārvēršot par zirdziņu aizsargātos no pretinieka zirdziņa "dakšiņas".

Piemēri
-------

### Pārvēršanās par torni

**Fernando Saavedra****Baltie sāk un uzvar**
### Risinājums

**1. c7 Td6+**
**2. Kb5** (2. Kc5? Td1 and 3...Tc1! Ja 2. Kb7? Td7 piesaistot bandinieku)
**2. ... Td5+**
**3. Kb4 Td4+**
**4. Kb3 Td3+**
**5. Kc2! Td4!**
**6. c8T!** (draud 7.Ta8+; kļūda būtu 6.c8D? Tc4+! 7.Dxc4 pats)
**6. ... Ta4**
**7. Kb3** un battie uzvar.

### Pārvēršanās par laidni

...**Gājiens baltajiem**  
 **1. c8L! Ld6 2. Zd7 L~ 3. Lb7 mats.**;  
 1. c8D? pats; 1. c8T? pats.
**H. Matisons**, *Rigaer Tageblatt*, 1914Stāvoklis pēc 5. gājiena.  
**Gājiens baltajiem**  
 **6. b8L! Txc8 pats**

### Pārvēršanās par zirdziņu

**Gājiens baltajiem**  
 **1. f8Z!** +-; 1. f8D? pats; 1. f8T? pats.
**Gājiens melnajiem**  
 **1. ... Tf1+! 2. Txf1 Dxh2+!! 3. Kxh2 gxf1Z+! ar sekojošo 4. ... Zxd2** +-;

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 315. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
**Dzežgoņa** (poļu: *Dzierzgoń*) ir pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē uz austrumiem no Štumas.

Vēsture
-------

Pilsēta dibināta 1247. gadā kā **Jaunā Kristburga** (*Neu Christburg*) dažus kilometrus no t. s. Vecās Kristburgas (*Alt Christburg*, tagad Staridzežgoņas (*Stary Dzierzgoń*)) Vācu ordeņa nopostītās prūšu apmetnes *Grewose* vietā. 1249. gada 2. februārī Kristburgā tika noslēgts Kristburgas līgums, piedaloties pāvesta legātam, starp Vācu ordeni un prūšiem. 1281. gadā zemgaļu vadonis Nameisis piedalījās cīņās pie Kristburgas.

Pēc Trīsdesmitgadu kara Kristburga nonāca Polijas pārvaldītajā Karaliskajā Prūsijā. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas Kristburga iekļāvās Prūsijā, bet līdz ar valsts izveidošanos — Vācijā, kuras sastāvā bija līdz 1945. gadam. Pēc 2. pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji — padzīti. Pilsēta tika pārsaukta pēc senā prūšu nosaukuma motīviem.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzežgoņa*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 165501883
* GND: 4090424-6

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 7 oktobris 2022.
**Josefs Porats** (ivritā: יוסף פורת, vācu: *Heinz Josef Foerder*; dzimis 1909. gada 7. jūnijā, miris 1996. gada 18. maijā) bija Vācijas un Izraēlas starptautiskais meistars šahā (1952).

Biogrāfija
----------

Piedzimis Vācijai tolaik piederošā Silēzijas pilsētā Breslavā (tagad Vroclava Polijā) kā Heincs Josefs Ferders. Šahu iemācījies spēlēt deviņu gadu vecumā. 1927. gadā kļuvis par Vācijas meistaru, un tajā laikā bijis jaunākais šahists, kas izpelnījies šādu nosaukumu. 1934. gadā pēc nacistu nākšanas pie varas kopā ar ģimeni izceļojis uz Palestīnu. Divas reizes uzvarējis Palestīnas šaha čempionātos (1937, 1940). 1951. gadā mainījis savu vārdu un turpmāk bijis pazīstams kā Josefs Porats. Četras reizes uzvarējis Izraēlas šaha čempionātos (1953, 1957, 1959, 1963).

Pārstāvējis Vācijas, Palestīnas un Izraēlas komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 12 reizes (1928, 1935, 1939, 1952-1968). 1939. gadā izcīnījis individuālo zelta medaļu.

1964. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā Ulanbatorā. Tajā pašā gadā Amsterdamā starpzonu turnīrā palicis 21. vietā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā Poratam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Yosef Porath». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 17. jūnijā.
2. ↑  «1964 Amsterdam Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. maijā. Skatīts: 2016. gada 17. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 282090463
* ISNI: 0000 0003 8879 6172

 |

 |
**Josips Rukavina** (horvātu: *Josip Rukavina*; dzimis 1942. gada 29. oktobrī) ir Horvātijas starptautiskais meistars šahā (1973).

Biogrāfija
----------

1970. gadu sākumā bijis viens no spēcīgākajiem Dienvidslāvijas šahistiem. 1972. gadā kopā ar Ļubomiru Ļubojeviču dalījis 2.-3. vietu Dienvidslāvijas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīrā, kur ieņēmis 2. vietu un ieguvis tiesības spēlēt starpzonu turnīrā. 1973. gadā starpzonu turnīrā Ļeņingradā ieņēmis 15. vietu, tomēr spējis sagādāt vienīgo zaudējumu vienam no turnīra uzvarētājiem Viktoram Korčnojam. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. Par panākumiem turnīros FIDE 1973. gadā Rukavinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 1972. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (1972, 1982, 1984-1986). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 zelta (1972, 1984, 1985) un 2 sudraba (1982, 1986) medaļas, bet individuālajā - zelta (1985), sudraba (1986) un bronzas (1972) medaļas.

Atsauces
--------

1. ↑  YUG-ch Umag 1972
2. ↑  1973 Leningrad Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Josip Rukavina
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Balkaniads :: Josip Rukavina

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Arpads Elo** (angļu: *Arpad Elo*, dzimis **Ēlē Ārpāds Imre** (ungāru: *Élő Árpád Imre*); 1903. gada 25. augusts — 1992. gada 5. novembris) bija ungāru izcelsmes ASV fiziķis, kas kļuva pazīstams kā šaha individuālo reitingu sistēmas izgudrotājs, kuru izmanto Starptautiskā šaha federācija (FIDE).

Biogrāfija
----------

Piedzimis ungāru zemnieku ģimenē. Desmit gadu vecumā kopā ar vecākiem emigrējis uz ASV, kur aizrāvies ar šahu. Pēc skolas beigšanas iestājies Čikāgas Universitātē, kuru beidzis 1935. gadā un kļuvis par Marketas Universitātes fizikas un astronomijas profesoru. 1935. gadā kļuvis arī Amerikas šaha federācijas administratoru un nostrādājis šajā amatā līdz 1937. gadam, kad, apvienojot Amerikas un Nacionālās šaha federācijas, izveidota vienota ASV šaha federācija. Elo turpinājis savu šaha organizatora darbību līdz 1976. gadam, bet no 1972. līdz 1980. gadam bijis FIDE kvalifikācijas komisijas sekretārs. Kopš 1930. gadiem bijis viens no spēcīgākajiem Viskonsinas štata šahistiem un astoņas reizes uzvarējis štata čempionātos. Savas šahista karjeras laikā divas reizes spēlējis neizšķirti ar Rubenu Fainu - vienu no spēcīgākajiem ASV šahistiem. 1988. gadā uzņemts ASV šaha federācijas Slavas zālē.

Reitingu sistēmas izgudrotājs
-----------------------------

1959. gadā pēc ASV šaha federācijas lūguma profesors Elo iesaistījās komisijas darbā, kurai vajadzēja uzlabot esošo individuālo šahistu koeficientu sistēmu. ASV izmantotajai šahistu relatīvā spēka salīdzināšanas sistēmai bija vairāki būtiski trūkumi: tā dažos gadījumos ļāva paaugstināt koeficientu spēlētājam, kas bija turnīrā zaudējis visas partijas, un tāpat samazināja koeficientu spēlētājam, kas bija uzvarējis turnīra visās partijās. Elo idejas ļāva izveidot jaunu, statistiski korektāku sistēmu, kuras pamatā bija prognozējamais partijas iznākuma aprēķins atkarībā no divu spēlētāju relatīvā spēka. Sistēma visā pasaulē ieguva nosaukumu - Elo reitings.

1960. gadā Elo reitingu ieviesa ASV šaha federācija, bet kopš 1970. gada tā kļuva par FIDE oficiālo reitinga sistēmu. Interesanti, ka līdz 1980. gadu vidum Elo personīgi piedalījās reitingu aprēķinā un savā darbā aktīvi izmantoja visus sava laika tehniskos jauninājumus, sākot ar kalkulatoriem un beidzot ar personālajiem datoriem.

Par sava darba rezultātiem Arpads Elo ir uzrakstījis grāmatu "The Rating of Chessplayers, Past and Present" ("Šahistu reitingi pagātnē un tagadnē", 1978, Arco. ISBN 0-668-04721-6).

Atsauces
--------

1. ↑  Prof. Arpad E. Elo Is Dead at 89; Inventor of Chess Ratings System
2. ↑  Arpad Elo vs Reuben Fine Western Championship (1935)
3. ↑  Arpad Elo vs Reuben Fine US Open (Prelim 2) (1940)
4. ↑  «Elo's Book: The Rating of Chess Players». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 14. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 50484289
* LCCN: n78053688
* ISNI: 0000 0000 8228 9143
* BIBSYS: 90222263

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Induļa iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Induļa iela** ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Induļa iela sākas krustojumā ar Asaru prospektu un beidzas krustojumā ar Dzelzceļa ielu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Induļa ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve un blakus tai atrodas Asaru parks.

Ielu savienojumi
----------------

Induļa iela ir savienota ar šādām ielām:

* Asaru prospekts (T veida krustojums)
* Dzelzceļa iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Asari

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu I |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| IĪ | 
* Iecavas
* Ievu
* Ikšķiles
* Ilgas
* Ilūkstes
* Imantas
* Indrānu
* Indras
* Induļa
* Ineša
* Irbju
* Īves

 |

 |
**Arnolds Vēverbrants** (1900—1952) bija latviešu ārsts neirologs, Baltijas Universitātes lektors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1900. gada 21. jūnijā Palsmanes pagastā krodzinieka Augusta Vēverbranta un viņa sievas Zelmas, dzimušas Zariņas, ģimenē.
Mācījās Rīgas pilsētas I vidusskolā, studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē (1922—1929)
Strādāja par Rīgas pilsētas 1. slimnīcas ārstu (1930—1932), Nervu klīnikas asistentu (1933—1939), Nervu klīnikas vadītāju (1939—1940) un virsārstu (1940—1944). 1943. gadā aizstāvēja *dr. med.* disertāciju "Eksperimentāli pētījumi par plazmohīna un atebrīna darbību uz centrālo nervu sistēmu".

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju sākumā strādāja bēgļu nometnēs, tad bija UNRRAS medicīniskās daļas vadītājs Lipštatē, bet no 1948. gada pārzināja DP medicīnisko aprūpi Ziemeļreinā-Vestfalē, blakus tam būdams arī Baltijas Universitātes lektors (1946—1949).

1950. gadā pārcēlās uz ASV, miris 1952. gada 9. februārī Bostonā.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  timenote.info no "Laiks", 05.03.1952
Lietus slāņmākoņi
**Lietus slāņmākoņi** *Nimbostratus* (Ns) ir vienlaidu blīvs tumši pelēku mākoņu slānis, kurš pilnībā aizsedz Sauli. No tiem nepārtraukti līst lietus, tāpēc dažreiz tos sauc vienkārši par lietusmākoņiem. Mākoņi visur ir praktiski vienādi, caur tiem nevar redzēt Sauli un nav arī vietu, kur nebūtu mākoņu. Šie mākoņi parasti atrodas atmosfēras fronšu tuvumā. Zem Ns bieži redzami *Stratus fractus*, jeb saraustītie mākoņi, kuri ļoti ātri pārvietojas zem Ns slāņa. Bet tos var redzēt vienīgi tad, ja nav nokrišņu, vai arī, ja tie nav intensīvi. Stiprāki nokrišņi iznīcina *Stratus fractus* mākoņus. Ns var veidoties arī no izkliedētiem Cb mākoņiem. Pamata augstums ir 100—1000 m, bet biezums — līdz dažiem kilometriem. Mākoņi sastāv no ūdens pilieniem, kuru rādiuss ir 6—7 mikrometri. 

Eksistē šādi lietus slāņmākoņu veidi:

* nimbostratus floccus
* nimbostratus opacus
* nimbostratus pannus
* nimbostratus praecipitatio
* nimbostratus virga

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Dāvids Pšepjurka** (poļu: *Dawid Przepiórka*; 1880. gada 22. decembris, Varšava — 1940) bija ebreju izcelsmes Polijas meistars šahā.

Biogrāfija
----------

Piedzimis turīga uzņēmēja ģimenē. Kopš bērnības aizrāvies ar šahu un matemātiku, uzrādot abās jomās lieliskus rezultātus. No 1903. līdz 1905. gadam studējis matemātiku Varšavas Universitātē. No 1905. līdz 1914. gadam dzīvojis Vācijā, kur turpinājis studijas Getingenes un Minhenes universitātēs. 1904. gadā turnīrā Koburgā (Vācija) ieguvis šaha meistara nosaukumu. Pirmā pasaules kara laikā dzīvojis Šveicē.

Pēc Pirmā pasaules kara kļuvis par vienu no spēcīgākajiem Polijas šahistiem. 1926. gadā uzvarējis pirmajā Polijas šaha čempionātā. 1928. gadā bijis otrais Pasaules amatieru šaha čempionātā aiz uzvarētāja Makša Eives, bet apsteidzot Hermani Matisonu. 1930. gadā Hamburgā Polijas komandas sastāvā uzvarējis Pasaules šaha olimpiādē, bet 1931. gada olimpiādē komandas sastāvā kļuvis par olimpiādes vicečempionu.

1895. gadā publicējis savu pirmo šaha uzdevumu - divvilci. Vēlākajos gados publicējis vairāk nekā 200 šaha uzdevumus un etīdes, kuri izdoti atsevišķās grāmatās (1911, 1932).

Vēlākajos gados vairāk pievērsies Polijas šaha dzīves organizācijai. No 1926. līdz 1933. gadam bijis šaha laikraksta *Świat szachowy* galvenais redaktors. Šajā laikā bijis arī Polijas šaha federācijas viceprezidents. Daudz pūļu un līdzekļu ieguldījis 1935. gada šaha olimpiādē, kas noritēja Varšavā. Savā villā ierīkojis Varšavas šaha klubu un populāru šaha kafejnīcu.

Nacistu okupācijas laikā arestēts un 1940. gada aprīlī nošauts Palmiru ciemā Čosnovas gminā (tagad Novi Dvoras apriņķis Mazovijā).

Pēc nāves ievēlēts par FIDE goda biedru. Pēc Otrā pasaules kara Polijā notikuši trīs Pšepjurkas atceres turnīri (1950, 1957, 1983).

Atsauces
--------

1. ↑  «I Szachowe Mistrzostwa Polski Warszawa 1926». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 18. aprīlī.
2. ↑  Amateur World Championship 1928

Ārējās saites
-------------

* Dāvids Pšepjurka. Atjaunināts: 2016. gada 18. aprīlī šahista profils vietnē chessgames.com
* Dāvids Pšepjurka šahista profils vietnē 365chess.com
* Dāvids Pšepjurka šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Dāvids Pšepjurka šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 290856999
* LCCN: nb2002003819
* ISNI: 0000 0003 9604 3306
* GND: 1172353646
* BNF: cb167497662 (data)

 |

 |
**Manitulina** (angļu: *Manitoulin Island*, anišināpu: ᒪᓂᑝᐙᓕᓐᒃ, *Manidoowaaling*) ir Kanādai piederoša sala Hūrona ezerā. Administratīvi pieder Ontārio provinces Ziemeļaustrumu Ontārio reģionam, veido atsevišķu Manitulinas distriktu. Pēc platības lielākā ezeru sala pasaulē. Nosaukums cēlies no odžibvu valodas *Manidoowaaling* — ‘Gara ala’ — pēc zemūdens alas, kurā mītot varens gars.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Hūrona ziemeļrietumos, izstiepta austrumu—rietumu virzienā gar ezera ziemeļu krastu 125 km garumā. No ziemeļu krasta salu atdala 12 līdz 22 km platais Nortčenela šaurums, bet austrumos salas krastus apskalo Džordža līcis. Sala veidota galvenokārt no dolomītiem, reljefs līdzens, augstākais paugurs ir Kapendsosers 352 m vjl (176 m virs Hūrona līmeņa). Uz salas vairāki ezeri, no kuriem lielākais ir Manitu ezers (106,42 km²), kurš savukārt ir pasaulē lielākais ezers, kas atrodas uz ezera salas. Vairākos salas ezeros savukārt ir salas, no kurām lielākā ir Trežerailenda (33 ha) Mindemojas ezerā.

Sala ar tiltu savienota ar ezera ziemeļu krastu. Vasarā kursē prāmis.

Vēsture
-------

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka sala bijusi apdzīvota vismaz 10 000 gadu tālā senatnē. Pirms eiropiešu ierašanās salu, tāpat kā pārējo Lielo ezeru piekrasti, apdzīvoja anišināpi (odžibvi). Pirmais no eiropiešiem, kas apmetās salā, bija franču jezuītu misionārs Žozefs Ponsē (*Joseph Poncet*), kurš 1648. gadā pie Vikvemikongas uzbūvēja misiju. Jezuīti nodēvēja salu par Svētās Marijas salu (*Isle de Ste. Marie*). Eiropiešu ievazātās slimības izraisīja epidēmijas, kurās mira ievērojams daudzums salas iedzīvotāju. Ap 1700. gadu indiāņi salu pameta (saskaņā ar mutvārdu nostāstiem — lai tā attīrītos) un līdz 1825. gadam tā palika neapdzīvota.

1826. gadā uz salu, bēgot no kara ASV, pārcēlās vairākas anišināpu ciltis, lielākoties britu sabiedrotās. 1836. gadā Augškanādas gubernators Frensiss Bond Heds (*Francis Bond Head*) pasludināja salu par anišināpu teritoriju, bet jau 1862. gadā sala tika atvērta eiropiešu kolonistiem.

Mūsdienās no 13 tūkstošiem salas iedzīvotāju 59 % ir baltie, bet 40,6 % — indiāņi. Pēc konfesionālās piederības 42 % iedzīvotāju ir protestanti, bet 37 % — katoļi. Izplatītākā ir angļu valoda (80,8 %), bet 11,2 % runā kādā no anišināpu valodas dialektiem. Lielākā apdzīvotā vieta ir Litlkarenta salas ziemeļu krastā. Salā pastāv arī sešas indiāņu rezervācijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Largest island in a lake on an island in a lake on an island
2. ↑  Census Profile, 2016 Census. Manitoulin District, Ontario Province

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Manitulina***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 96144647639129848286
* LCCN: sh85080572
* GND: 4277788-4

 |

 |
**Manikuagāna** (franču: *Rivière Manicouagan*, (alg): *Manikuakanishtiku*) ir upe Kanādas austrumos, Kvebekas provincē. Plūst Labradoras pussalas dienvidos no Manikuagānas ūdenskrātuves līdz Sentlorensas estuāram. Nosaukums cēlies no innu valodas *Manikuakanishtiku* — ‘kur sastopami bērzi’. Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta ir Bēkomo pilsēta upes grīvā.

Ģeogrāfija
----------

Upe sākas no Manikuagānas ūdenskrātuves, plūst dienvidu virzienā līdz Sentlorensas upes estuāram. Pirms ūdenskrātuves izbūves upe sākās no neliela ezera Manikuagānas triecienkrātera austrumu daļā. Kopā ar ūdenskrātuvē ietekošo Mušalaganu upes kopgarums ir 560 km. Upes kritums 200 km garumā ir 220 m — ap 1 m/km. Plūst pa šauru ieleju kalnainā apvidū. Lielākā pieteka ir Tulnustuka (kreisā krasta).

Hidroenerģētika
---------------

Manikuagānas upē uzbūvēts hidroelektrostaciju komplekss ar kopējo jaudu 5,5 MW. Visu sešu elektrostaciju regulētu ūdens padevi nodrošina 1960. gados uzbūvētais 214 m augstais Deniela Džonsona aizsprosts 50 km lejpus triecienkrātera. Vairākas elektrostacijas uzbūvētas arī Manikuagānas un ūdenskrātuves pietekās.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Manikuagāna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Terēze Kanela Himenesa** (spāņu: *Teresa Canela Giménez*; dzimusi 1959. gada 4. martā) ir Spānijas starptautiskā meistare šahā (1987).

Biogrāfija
----------

Seškārtējā Katalonijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1975, 1976, 1978, 1982, 1983, 1985), vēl četras reizes šajā turnīrā ieņēmusi 2. vietu. Pārstāvējusi Spānijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1976, 1984-1990), un komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1976) medaļu. 1987. gadā Tuzlā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 16. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā Kanelai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Campeonas de Cataluña». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 10. septembrī. Skatīts: 2013. gada 10. septembrī.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Teresa Canela
3. ↑  «Interzonal Tuzla 1987». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 22. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
**Heinrihs fon Bokenvorde**, saukts **Šungels** (vācu: *Heinrich von Bockenworde, saukts Schungel*, latīņu: *Henricus a Bukkenoden*) jeb **Heinrichs Bukenfords** (miris 1437. gadā), bija Livonijas ordeņa mestrs 1435.-1437. gada decembrim.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika par mestru Heinrihu:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > Heinrichs Bukenfords, saukts Šungels, 35. Vācu ordeņa mestrs. Šo mestri Livonijas kārtas iecēla amatā bez virsmestra piekrišanas, kuram vienmēr bija piederējušas ievēlēšanas tiesības. Kad virsmestrs uzstājās pret Livonijas ordeņkungiem, viņi uzdeva par ievēlēšanas iemeslu karu ar leišiem, un ka tādēļ bijis steidzīgi jāizvēl mestrs. Patiesībā iemesls bija tas, ka Franks Ķersdorfs, kurš viņiem nebija mācējis izpatikt, bija iecelts no virsmestra pret viņu gribu.
> > 
> 
> 
> 
> > 
> > Mestrs Heinrichs Šungels izbeidza visus strīdus starp Rīgas kapiteli un 12. Rīgas bīskapu Heningu Šarfenbergu no vienas un ordeni no otras puses, bet šis miers netapa ilgi ieturēts. Tā kā vienmēr starp virsbīskapiem un mestriem bija pārmērīga sacensība, naids un nenovēlība augstākās varas dēļ, un Rīgas pilsoņiem visai nepatika, ka ordenis Daugavgrīvas cietoksni, Rīgas un Ādažu pilis bija uzcēlis tik tuvu pie Rīgas, un tādēļ viņi turējās kopā ar bīskapiem, kas izsauca pastāvīgus karus starp abām pusēm. Šis mestrs valdīja divarpus gadus".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa mestri

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Franke Kerskorfs**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1435. gads - 1437. gads | Pēctecis: **Heinrihs Finke fon Oferbergs**  |
**Marija Ozols (Ozola)** (dzimusi **Ķurzēns**, 1899—1950) bija latviešu bērnu ārste, beigusi Latvijas Universitāti (1925), Rīgas pilsētas bērnu slimnīcas direktore (1944). Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1899. gada 26. decembrī Odesā tālbraucēja jūrnieka Jāņa Ķurzēna un skolotājas Karolīnes Otīlijas Ķurzēnas ģimenē. Krievijā beigusi ģimnāziju. Pēc atgriešanās Latvijā strādāja par skolotāju Krustpils apriņķa Variešos. No 1919. gada līdz 1925.gadam studējusi Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē. Pēc studijām strādāja fakultātes klīnikā par asistenti. 1937. gadā iecelta par Dunavas—Dvietes rajona ārsti.

Vācu okupācijas laikā 1941.—1944. gadā bijusi Rīgas Bērnu slimnīcas direktore. Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Kurzemi.

Pēc 2. Pasaules kara bijusi ārste Tērandē un Ēdolē, pēc tam Ventspils slimnīcā. 1946. gada 8. janvārī apcietināta un apsūdzēta par sadarbību ar vāciešiem un palīdzības sniegšanu kureliešiem. Notiesāta uz 10 gadiem ieslodzījumā. Mirusi soda izciešanas laikā Krasnojarskas novadā 1950. gada 26. novembrī. Reabilitēta 1995. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  biographien.lv
2. ↑  Marija Ķurzena-Ozola. — Imerias Ziņas. — 2015. — Nr.48
3. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 322. lpp. ISBN 9789934827051.
**Marija Severina** (krievu: *Мария Руслановна Северина*; dzimusi 1995. gada 21. novembrī) ir Krievijas starptautiskā meistare šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Šahu četru gadu vecumā iemācījis spēlēt tēvs. Daudzkārtējā Krievijas jauniešu šaha čempionātu laureāte. Vairākkārt pārstāvējusi Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2011. gadā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U16 vecuma grupā. 2012. gadā Mariborā izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meitenēm U18 vecuma grupā. 2013. gadā uzvarējusi Pasaules jauniešu šaha ātrspēles čempionātā meitenēm U18 vecuma grupā. 2015. gadā bijusi trešā Krievijas junioru šaha čempionātā U21 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Severinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2016. gadā kļuvusi par Krievijas sporta meistari šahā.

2017. gadā beigusi Maskavas starptautisko ekonomikas un finanšu institūtu (krievu: *Международный институт экономики и финансов*).

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Chess Championship Albena 2011 - Girls Under 16
2. ↑  «МАРИЯ СЕВЕРИНА: ТРЕТЬЕ МЕСТО ТОЖЕ СУПЕР!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 9. maijā. Skatīts: 2018. gada 15. janvārī.
3. ↑  WYCC U18 Girls Blitz 2013
4. ↑  Russian Championship under 21 girls 2015
5. ↑  Title Applications (WIM): Severina, Maria
6. ↑  Учиться тяжелее, но интересно
7. ↑  Шахматы научили меня правильно смотреть на вещи
8. ↑  Выпускные квалификационные работы студентов НИУ ВШЭ — Национальный исследовательский университет «Высшая школа экономики»

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Olomoucas Palacka universitāte** (čehu: *Univerzita Palackého v Olomouci*) ir 1573. gadā dibināta valsts universitāte Čehijas pilsētā Olomoucā. Otra senākā universitāte valstī.

Dibināta kā jezuītu universitāte, kad Olomouca bija Morāvijas galvaspilsēta un bīskapijas centrs. Pēc 1848. gada revolūcijas vairākas universitātes fakultātes tika slēgtas, universitātes darbība pilnībā tika atjaunota 1946. gadā, nosaucot Františeka Palacka vārdā. Universitātē mācās vairāk nekā 24 000 studentu. Visā Olomoucā iedzīvotāju skaits ir mazliet virs 100 000, tāpēc pilsētas raksturu stipri ietekmē lielais studentu skaits.

Universitātē ir 8 fakultātes. Bijušo universitātes studentu vidū minami vēsturnieks Bohuslavs Balbīns (*Bohuslav Balbín*, 1621 — 1688), ģenētikas pamatlicējs Gregors Mendelis (*Gregor Mendel*, 1822—1884), kardināls Františeks Tomāšeks (*František Tomášek*, 1899—1992), karavīrs un politiķis Albrehts fon Vallenšteins (*Albrecht Wallenstein*, 1583—1634).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Olomoucas Palacka universitāte***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 132000819
* LCCN: n50081896
* ISNI: 0000 0001 1245 3953
* GND: 1029776-5
* SUDOC: 094546738
* NKC: kn20010709130

 |

 |
**Mazā mazvīrcele** (latīņu: *Chaenorhinum minus*, pazīstama arī kā "**Mazvīrcele**") ir augu suga ceļteku dzimtā. Sugas sākotnējais izplatības areāls ir meklējams Eiropas dienvidu daļā, taču mūsdienās ir plaši sastopama arī citviet Eiropā, tostarp visā Latvijas teritorijā, kā arī dažviet Āzijā, Āfrikā un Amerikā — sausās nezālienēs, uzbērumos, ceļu un dzelzceļu malās.

Morfoloģija
-----------

Mazvīrcele ir viengadīgs, 5—25 cm garš lakstaugs, kuru visu klāj īsi dziedzermatiņi. Auga stublājs ir stāvs un zarains. Lapu forma ir lancetiska vai lineāra; tās ir 1—4 cm garas un 0,2—0,8 cm platas. Lapas stublāja apakšdaļā ir izvietotas pretēji un šo zemāko lapu plātnes pamats ir ķīļveidīgs un pakāpeniski pāriet kātā. Stublāja augšdaļā lapas ir izvietotas pamīšus un tās ir uz kāta sēdošas. Plātnes mala gluda un gals strups.

Ziedi ir piešaini un izvietoti lapu žāklēs un zaru galā pa vienam. Kauss ir piecdaļīgs un klāts ar dziedzermatiņiem. Vainags ir blāvi violets un divlūpaians; tas kopā ar piesi ir 0,5—0,8 cm garš. Uz zieda apakšlūpas ir dzeltenīgs, izcilns plankums. Auglis ir olveidīga, 0,4—0,7 cm gara pogaļa. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «mazvīrcele - Chaenorhinum minus (L.) Lange - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-17.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazā mazvīrcele***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Mazārešarīfas Zilā mošeja** (persiešu: مسجد کبود) ir piektdienas mošeja, kas atrodas Afganistānas ziemeļos, Balhas vilajeta centrā Mazārešarīfā. Pēc leģendas viena no iespējamām vietām, kur apglabāts Alī ibn Abū Tālibs, tāpēc mošeja īpaši cieņā Afganistānas šiītiem (vairums šiītu tomēr uzskata, ka Ali apglabāts Nedžefā). Mošejā īpaši tiek atzīmēts persiešu jaunais gads Novrūzs.

Pirmo zināmo celtni šajā vietā uzcēla pēdējais seldžuku sultāns Ahmads Sandžars. Šo celtni ap 1220. gadu nopostīja mongoļi Čingishana vadībā. Pašreizējo mošeju 15. gadsimtā uzcēla Horasānas valdnieks Huseins Baikara. Mošejas dekorēšanā plaši izmantots gaišzilas krāsas minerāls tirkīzs.

Blakus mošejai eksistē balto baložu kolonija. Mošejas pagalmā bez Ali mauzoleja atrodas Akbārhāna (1816 – 1845) un Afganistānas emīra Širalī (1825 – 1879) kapi.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
* 
* 
* Baltie baloži pie mošejasBaltie baloži pie mošejas

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazārešarīfas Zilā mošeja***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 92144782714685280517
* LCCN: n2015062949

 |

 |
**Marija Velčeva** (bulgāru: *Мария Николаева Велчева*; dzimusi 1976. gada 14. oktobrī Mezdrā) ir Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (1999).

Biogrāfija
----------

No 1990. līdz 1996. gadam piedalījusies Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Lielāko panākumu guvusi 1995. gadā, kad uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā. Piecas reizes uzvarējusi Bulgārijas sieviešu šaha čempionātos (1996, 1997, 1999, 2000, 2001). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Pulā (1998), Bukarestē (1999) un Bīles starptautiskā šaha festivāla galvenā turnīra sieviešu ieskaitē (2000).

Piedalījusies 2008. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Naļčikā, kurā 1. kārtā zaudējusi Annai Muzičukai.

Pārstāvējusi Bulgāriju lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 8 reizes (1996—2010);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 5 reizes (1999—2007).

Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  12th European Girls' Junior Chess Championship :: Zánka 1995
2. ↑  2008 FIDE Knockout Matches
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Maria Velcheva
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Maria Velcheva

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Mazās planētas nosaukums** veidojas ilgā laika posmā. Sākotnēji objektam tiek piešķirts pagaidu apzīmējums, pēc orbītas pilnīgas noskaidrošanas tiek piešķirts pastāvīgs apzīmējums. Ja objekta atklājējs vēlas, tam var piešķirt arī vārdu. Mazo planētu centrs objektiem piešķir pagaidu un pastāvīgos apzīmējumus. Vārdus mazajām planētām piešķir Starptautiskās Astronomijas savienības Mazo ķermeņu nomenklatūras komiteja.

Pēc objekta atklāšanas Mazo planētu centrs tam piešķir pagaidu apzīmējumu, kas sastāv no atklāšanas gada, divu burtu kombinācijas un, ja nepieciešams, arī skaitļa. Piemēram, 2004 DW, 1999 JU3.

Pēc objekta orbītas noskaidrošanas, parasti pēc 4 un vairāk opozīcijām, tas saņem pastāvīgo apzīmējumu, numuru, ko piešķir Mazo planētu centrs. Parasti numurs tiek piešķirts rindas kārtībā pēc atklāšanas laika, bet atsevišķi lielie objekti saņēma "apaļu" numuru, piemēram, 20000 Varuna, 50000 Kvavars. Tagad objekta nosaukums tiek rakstīts kā numura — apzīmējuma kombinācija, piemēram, (225088) 2007 OR10.

10 gadu laikā kopš atklāšanas objekta atklājējs var lūgt tam piešķirt vārdu. Starptautiskās Astronomijas savienības Mazo ķermeņu nomenklatūras komiteja 15 astronomu sastāvā, izskata un piešķir vai nepiešķir piedāvātos vārdus. Vārda izvēli reglamentē noteikumi par tā garumu, tēmu utt. Vienas grupas objektiem parasti tiek piešķirti tematiski radniecīgi vārdi, piemēram, klasiskie Koipera joslas objekti tiek dēvēti radīšanas dievību vārdos, plutino saņem ar pazemes valstību saistītos vārdus. Piešķirtie vārdi stājas spēkā pēc to publikācijas cirkulārā, kuru izdod Mazo planētu centrs. Tas notiek reizi mēnesī, parasti pilnmēness dienā.

Mazās planētas nosaukums tiek rakstīts šādi — (numurs) vārds —, piemēram, (90377) Sedna vai (225088) 2007 OR10. Iekavas bieži vien nelieto, rakstot vienkārši 90377 Sedna. Literatūrā pazīstamākos objektus parasti apzīmē vispār bez numura, izmanto tikai vārdu — Salacija, Cerera, Sedna.

Atsauces
--------

1. ↑  «Committee on Small Body Nomenclature». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 3. augustā. Skatīts: 2015. gada 14. martā.
2. ↑  How Are Minor Planets Named?
3. ↑  Naming Astronomical Objects
4. ↑  MPC: Publications
**Aņisims Rekaševs** (1859—1955) bija Ludzas ārsts.

Dzīvesgājums
------------

1859. gada 17. februārī Gomeļā. Studēja medicīnu, 1883. gadā ieguva Maskavas Universitātes ārsta diplomu. Strādāja par Ludzas apriņķa lauku iecirkņa ārstu (1884—1891), tad par Ludzas pilsētas iecirkņa ārstu, kopā ar feldšeri Jēkabu Strodu vadīja Ludzas slimnīcu. Vēlāk kļuva par Ludzas apriņķa ārstu un Vitebskas guberņas vecāko ārstu (1891—1918). 
1934. gadā Aņisims Rekaševs pensionējās, tomēr atgriezās darbā un pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā iecelts par Ludzas apriņķa slimnīcas vadītāju.
Miris 1955. gada 17. oktobrī Ludzā, apbedīts Ludzas pilsētas kapos.

1988. gadā Majakovska ielu Ludzā pārdēvēja par Rekaševa ielu.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Krievijas impērijas medaļa "Par centību" (1893)
* Triju Zvaigžņu ordenis (1923)
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais ārsts (1945)

Literatūra
----------

* Arnis Vīksna. Pa ārstu takām. Rīga: Avots, 1990, 38.-39. lpp.;

Atsauces
--------

1. ↑  russkije.lv
**Vāzaunieks** (latgaliešu: *vazaunīks*) ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem, kam ir arī nozīmīga dekoratīvā nozīme. Tas ir puķu pods, ko izmanto telpaugu stādīšanai.

Vāzaunieka siluets var būt dažāds. Forma atgādina apvērsta, griezta konusa pamatveidu, kura sienām bieži ir tikko jaušams burta "S" veida izliekums. Vāzaunieka malai parasti ir galvenā rotājumu josla, bieži profilēta vainadziņa noslēguma veidā. Ja traukam nav vainadziņa, tad galvenā rotājumu josla tiek pavirzīta zemāk. Vāzaunieku mala bieži ir izlocīta platiskā līklocī un rotāta dažādiem iespiedumiem. Puķu poda augstums un platums ir vienāds. To iekšpusi nevāpē, ārpusē var vāpēt augšējo daļu.

Vāzauniekus sāka izmantot jau 19. gadsimta otrajā pusē, kad zemnieka mājā parādījās stikla logi.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 240 lpp.

Ārējās saites
-------------

* Trauku formas

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 22. lpp.
**Zirņu laputs** (*Acyrthosiphon pisum*) ir īsto laputu (*Aphididae*) suga. Holociklisks vienmāju oligofāgs. Barojas ar dažādu tauriņziežu augu sulām, tajā skaita arī ar tādiem kultūraugiem, kā zirņi, āboliņi, lucernas un pupas. Zirņu laputis izplata arī augu vīrusus, tādēļ tās skaitās vieni no kultūraugu kaitēkļiem. Zirņu laputs genoms tika sekvinēts un izanalizēts, kā rezultātā šī suga tiek uzskatīta par modeļa organismu.

Dzīves cikls
------------

No augsnē pārziemojošām olām pavasarī izšķiļas nimfas. Pēc tam, kad četras reizes tiek nomests apvalks, kukaiņi sasniedz dzimumgatavību un uzsāk partenoģenēzi. Katra mātīte dzīves laikā dzemdē ap 100 meitām, kuras turpina partenoģenētisko vairošanos. Kad kolonija paliek pārapdzīvota un barības kvalitāte mazinās, nimfas attīstās par spārnotām formām un pārlido uz citiem augiem. Rudenī sāk dzimt tēviņi, un pēc pārošanās ar tiem mātītes sadēj olas pārziemošanai.

Modeļa organisms
----------------

Genoms sastāv no 525 miljoniem nukleotīdu un 34000 gēnu. Šī ir vienīgā zināmā dzīvnieku suga, kas sintezē karotinoīdus (3',4'-didehydro-β,γ-carotene). Gēns, kas ir atbildīgs par šo vielu sintēzi, tika iegūts horizontālās pārneses ceļā no sēnītes, kas dzīvo uz šiem pašiem augiem. Līdzīgi citiem *Aphididae* dzimtas pārstāvjiem arī zirņu laputīs uzturas baktērijas-endosimbionti (*Buchnera aphidicola* un *Regiella insecticola*), kuras apgādā laputis ar aminoskābēm, un kuras tiek nodotas no mātēm uz meitām. Bez to zirņu laputīs ir sastopama baktērija *Hamiltonella defensa*, kas ir inficēta ar īpašu fāgu, kurš, savukārt, sintezē toksīnus nekaitīgus laputīm, bet nāvējošus laputīs parazitējošajiem jātnieciņiem *Aphidius ervi*. Laputis pat uztur sevī īpašu šūnu tipu, kas nodrošina šo baktēriju dzīvošanas apstākļus. Ja daudzas laputu paaudzes nesaskaras ar šo plēvspārņu parazītismu, tad laputis "izārstējas" no šī vīrusa un kļūst uzņēmīgas pret šo lapseņu kāpuriem.

Laputis Latvijā
---------------

Latvijas apstākļos ir lielākais vīrusu slimību pārnēsātājs sējas zirņiem. Atsevišķos gados nodara postu arī puķuzirnīšiem. Izplatīti visā teritorijā. 1924. un 1926. gados Latvijā tika novērota laputu masu izplatība uz sējas zirņiem.
**Mazais nakts gekons** (*Nactus coindemirensis*) ir gekonu dzimtas ķirzaka, kas endēma Maurīcijai.

Sīciņo gekonu atklāja 1982. gadā Ganerskveinas salā, taču jau 1990. gadu sākumā to uzskatīja par izmirušu. 1995. gadā salu atbrīvoja no žurkām, kas ļāva populācijai atjaunoties un 1990. gadu beigās to no jauna atklāt. Kopš tā laika trīs salās tika atrastas citas šīs sugas populācijas.

Nosaukums
---------

Sugas latīniskā nosaukuma pirmā daļa *coindemir[e]* norāda uz Ganerskveinas (jeb *Coin de Mire*) salu, kur sugu atklāja, bet otrā *-ensis* ir piedēklis ar nozīmi "kas dzīvo".

Izplatība
---------

Apdzīvo vairākas Maurīcijai blakus esošās saliņas, — plaukstoša populācija mitinās Ganerskveinā, stabila sīciņajā Vakoasas saliņā un pietiekami kompakta Pižona klintī. 2003. gadā atklāto Flatas salas populāciju izmedīja tur 2010. gadā ievazātais Āzijas mājas cirslis (*Hemidactylus frenatus*).

Atsauces
--------

1. ↑  The Reptile Database: Nactus coindemirensis
2. ↑  Animal Diversity Web: Nactus coindemirensis
3. ↑  «Species 2000 & Integrated Taxonomic Information System. Catalogue of Life: Nactus coindemirensis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2016. gada 20. maijā.
4. ↑  Mauritian Wildlife Foundation: The lesser night gecko Nactus coindemirensis ans Durrell's night gecko Nactus durrelli
5. ↑  The IUCN Red List of Threatened Species: Nactus coindemirensis
**Kārlis Skaubītis** (dzimis 1889. gada 19. aprīlī Krustpilī, miris 1929. gada 5. septembrī Rīgā) bija kara lidotājs un latviešu aviācijas aizsācējs, konstruktors, pirmais latvietis — gaisa balonlidotājs, viens no ievērojamākajiem jēkabpiliešiem.

Dzimis Krustpilī, mācījies Jēkabpils pilsētas skolā, vēlāk Pēterburgas Gatčinas kara aviācijas skolā. Pirmā pasaules kara laikā piedalījies 95 kaujas lidojumos. Veicis 56 lidojumus ar gaisa balonu (stratostatu), no tiem vienu reizi pārlidojis Daugavu dzimtajā pilsētā. No 1921. gada bijis Latvijas aviācijas darbnīcu priekšnieks, šajā laikā pēc viņa iecerēm tika konstruēti vairāki lidaparāti. 1929. gada 5. septembrī gāja bojā izmēģinājumu lidojuma laikā Spilves lidlaukā. Pēc nāves apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni. Apbedīts Pupenu kapsētā, kur 1939. gadā viņa piemiņai tika uzcelts piemineklis.

Kara lidotāja piemiņai Jēkabpilī vienai no ielām ir dots Kārļa Skaubīša nosaukums.

Atsauces
--------

1. ↑  Red. Gailīte, S. Jēkabpils. Jēkabpils:Jēkabpils pilsētas dome, 2002. 147.lpp.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija
* Biogrāfija
* Laikraksts "Latvijas kareivis", 2.lpp. Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
**Kārlis Augusts Valbrots** (vācu: *Carl August Walbrodt*; 1871. gada 28. novembris Amsterdama — 1902. gada 3. oktobris Berlīne) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta beigās bijis viens no perspektīvākajiem Vācijas jaunajiem šahistiem. 1893. gadā Ķīlē 8. Vācijas šaha savienības kongresā dalījis 1.-2. vietu ar Kurtu fon Bardelebenu. Piedalījies arī Vācijas šaha savienības kongresos Drēzdenē (1892) un Leipcigā (1894, dalījis 4.-5. vietu). 1897. gada Berlīnes šaha turnīrā dalījis 3. vietu. Aizvadījis vairākus šaha mačus ar sava laika vadošajiem šahistiem. 1891. gadā uzvarējis Emīlu Šallopu ar 5½:3½ (+5, −3, =1); 1892. gadā uzvarējis Kurtu fon Bardelebenu ar 7:2 (+5, −0, =4); 1894. gadā nospēlējis neizšķirti ar Žaku Mizesu — 6½:6½ (+5 −5 =3).

Bijis aktīvs šaha spēles popularizators: sniedzis simultānspēles seansus, vadījis šaha nodarbības, nodibinājis divus šaha klubus. No 1899. gada septembra līdz 1902. gada februārim vadījis šaha nodaļu Berlīnes laikrakstā *Berliner Lokal-Anzeiger*.

Pāragri miris no tuberkulozes.

Atsauces
--------

1. ↑  8th DSB Kongress (1893)
2. ↑  9th DSB Kongress, Leipzig (1894)
3. ↑  Berlin (1897)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* K. Valbrota šaha kompozīcijas mājaslapā PDB
Erlitou kultūras atrašanās vieta un hipotētiskās robežas
**Erlitou kultūra** (ķīniešu: 二里头文化, *Èrlǐtóu Wénhuà*) ir Ķīnas Bronzas laikmeta kultūra, kas pastāvēja laikā starp 1900. un 1500. g.p.m.ē. Atrastie priekšmeti un pilsētu palieku apjoms liecina, ka šī bija pirmā valsts Ķīnā. 

Erlitou arheoloģisko izrakumu vieta atrodas Henaņas provincē, netālu no Jaņši pilsētas. Erlitou kultūras paliekas atrastas arī blakus esošajās Šaņsji, Šaaņsji un Hubei provincēs. 

Ķīnas arheologi ir izvirzījuši hipotēzi, ka Erlitou atraktās celtņu paliekas ir uzskatāmas par mītiskās Sja dinastijas valsts galvaspilsētu.

Erlitou atklāja 1959. gadā. Šeit atrastas pils kompleksa un karalisko kapeņu paliekas. Atklātas daudzas bronzas priekšmetu darbnīcas, jo šeit vairumā izgatavoja rituālos bronzas traukus ding. Arheoloģiskā zona ir ap 3 kv.km liela.

* Rituāls bronzas vīna trauks, 18. gs. p.m.ē.
* Rituāls bronzas vīna trauks
* Ar tirkīzu rotāta bronzas bruņurupuča figūra, 1900 - 1350 g.p.m.ē
* Valdnieka pils kompleksa plāns

Atsauces
--------

1. ↑  «Bronze Age Erlitou culture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. februārī. Skatīts: 2015. gada 13. novembrī.
2. ↑  «Rethinking Erlitou: legend, history and Chinese archaeology.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 11. martā. Skatīts: 2015. gada 13. novembrī.
**Ļubomļa** (ukraiņu: *Лю́бомль*) ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabala Ļubomļas rajona centrs.

Rakstos pirmoreiz minēta 1287. gadā. Pilsētas tiesības no 1541. gada. Kopš 1569. gada - Rečas Pospoļitas sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā pilsēta iekļāvās Krievijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara laikā atradās jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Ļubomļu ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena, kas 1929. gadā bija 94% no pilsētas iedzīvotājiem. Pilsētas apkārtnē ukraiņu kaujinieki no UNA izvērsa represijas pret poļu civiliedzīvotājiem.

Pēc kara lielākā daļa poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Ļubomļa bija Ukrainas PSR sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2021». *Q107450340*. Q7603543.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ļubomļa***.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Volīnijas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berestečko
* Horohiva
* Kamiņa-Kaširska
* Kiverci
* Koveļa
* **Lucka**
* Ļubomļa
* Novovolinska
* Rožišče
* Ustiluha
* Volodimira

 |

 |
Matemātikā **Ermita matrica** ir tāda *n* ×*n* kompleksa matrica *A*, kurai izpildās sakarība

{\displaystyle A^{\dagger }=A,\,}
kur *A*† = *A*T ir matricas *A* konjugēti transponētā matrica (kompleksi saistītās matricas *A* transponētā matrica).[1] Ja matrica *A* ir Ermita, tad tās elementiem izpildās sakarība

{\displaystyle a\_{ij}={\overline {a\_{ji}}},\,}
kur *a**ij* matricas *A* elements, kas atrodas tās *i*-tajā rindiņā un *j*-tajā kolonnā, un *a* apzīmē skaitļa *a* kompleksi saistīto skaitli.

Ermita matricas var interpretēt kā reālu simetrisku matricu vispārinājumu kompleksiem skaitļiem. Tās ir nosauktas par godu franču matemātiķim Šarlam Ermitam, kurš 1855. gadā pierādīja, ka tām ir reālas īpašvērtības, tāpat kā reālām simetriskām matricām.

Piemēri
-------

Ja ar *i* apzīmē imagināro vienību, tad matrica

{\displaystyle {\begin{pmatrix}3&2+i\\2-i&1\end{pmatrix}},}
ir Ermita. Pauli matricas un Gella-Manna matricas ir Ermita matricas, kas tiek bieži izmantotas fizikā. Jebkura reāla simetriska matrica ir Ermita matrica (piemēram, grafa incidences matrica).

Pielietojums
------------

Ermita matricas plaši izmanto kvantu mehānikā, kur kvantu sistēmas stāvoklis tiek raksturots ar blīvuma matricu. Blīvuma matrica ir Ermita matrica, kam piemīt vēl divas papildu īpašības: visas īpašvērtības ir nenegatīvas (jeb matrica ir pozitīva semidefinita) un to summa (jeb matricas pēda) ir vienāda ar 1.

Skatīt arī
----------

* Bloha sfēra
* Normāla matrica
* Ortogonāla matrica
* Pozitīva semidefinita matrica
* Unitāra matrica

Piezīmes
--------

1. ↑  Skatīt Horn & Johnson, 169. lpp.

Atsauces
--------

* Horn, Roger A.; Johnson, Charles R. (1990), Matrix analysis, Cambridge University Press, ISBN 978-0-52-138632-6.

Ārējās saites
-------------

* Eric W. Weisstein, Hermitian Matrix, MathWorld.