recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nodirbeks Jakubojevs** (uzbeku: *Nodirbek Yoqubboev*; dzimis 2002. gada 23. janvārī, Taškentā) ir Uzbekistānas starptautiskais lielmeistars šahā (2019).

Biogrāfija
----------

2016. gadā izcīnījis bronzas medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā un pirmo reizi uzvarējis Uzbekistānas šaha čempionātā. 2017. gadā uzvarējis Āzijas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2018. gadā otro reizi uzvarējis Uzbekistānas šaha čempionātā, bet 2020. gadā izcīnījis savu trešo Uzbekistānas šaha čempiona titulu. 2021. gadā bijis otrais Āzijas zonas šaha turnīrā un izcīnījis tiesības piedalīties FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 2. kārtā piekāpies čehu lielmeistaram Davidam Navaram.

Divas reizes pārstāvējis Uzbekistānas komandu Pasaules šaha olimpiādēs (2018, 2022). 2022. gadā uzvarējis komandu vērtējumā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 54. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

2023. gada oktobrī Katarā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā *Qatar Masters Open*.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2019. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Open U14». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 29. novembrī. Skatīts: 2021. gada 29. novembrī.
2. ↑  ch-UZB 2016
3. ↑  Asian Youth Chess Championship 2017-U16O
4. ↑  Uzbekistan Men Championship (Final) 2018
5. ↑  Men Championship (Final) 2020
6. ↑  Nodirbek Abdusattorov wins Zone 3.4 Open Championship
7. ↑  43rd Olympiad Batumi 2018 Open
8. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Open
9. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
10. ↑  Qatar Masters Open 2023
11. ↑  2nd quarter Presidential Board Meeting 2017 by written resolution
12. ↑  2nd quarter PB 2019, 27-30 June, Baku, Azerbaijan

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Ivans Čeparinovs** (bulgāru: *Иван Чепаринов*; dzimis 1986. gada 26. novembrī Asenovgradā) ir Bulgārijas starptautiskais lielmeistars šahā (2004). Kopš 2018. gada pārstāv Gruziju.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. 2000. gadā kļuvis par Bulgārijas junioru šaha čempionu un izcīnijis trešo vietu vienā no Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla blakusturnīriem. 2002. gadā dalījis otro vietu Linaresas starptautiskajā šaha turnīrā un uzvarējis Mondarisas (Spānija) starptautiskajā šaha turnīrā. 2003. gadā Pančevas (Serbija) starptautiskajā šaha turnīrā dalījis pirmo vietu kopā ar Mihaju Šubi un atkārtoti uzvarējis Mondarisas starptautiskajā šaha turnīrā. 2004. gadā Sofijā uzvarējis Bulgārijas šaha čempionātā un vairākos starptautiskos šaha turnīros Spānijā. 2005. gadā atkārtoti uzvarējis Bulgārijas šaha čempionātā un starptautiskajā šaha turnīrā Linaresā. Tajā pašā gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas Hantimansijskā, kur 3. kārtā zaudējis Magnusam Karlsenam. 2006. gadā dalījis otro vietu Pamplonas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Ruslans Ponomarjovs). 2007. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Malmē, Morēlijā (Meksika) un piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā, kur ceturtdaļfinālā atkal piekāpies Karlsenam. 2012. gadā trešo reizi kļuvis Bulgārijas šaha čempionu, kā arī dalījis 1. vietu Kopenhāgenas starptautiskajā šaha turnīrā *Politiken Cup*. 2014. gadā uzvarējis Albenas (Bulgārija) starptautiskajā šaha turnīrā.

2007. gadā Spānijas komandas *CA Linex Magic Mérida* sastāvā uzvarējis Eiropas šaha klubu kausā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 79. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 17. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Bulgārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 7 reizes (2002-2014);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 6 reizes (1970-1980).

Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Čeparinovam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis Veselina Topalova palīgs mačos par Pasaules šaha čempiona nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Transfers in 2018
2. ↑  «FIDE World Chess Cup 2005». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 30. martā.
3. ↑  Ivan Cheparinov lifts the trophy in Albena
4. ↑  OlimpBase :: 23rd European Chess Club Cup, Kemer 2007, CA Linex Magic Mérida
5. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
6. ↑  2023 FIDE Grand Swiss
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ivan Cheparinov
8. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Ivan Cheparinov

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Samuels Sevjans** (angļu: *Samuel Sevian*, armēņu: Սամվել Սևյան; dzimis 2000. gada 26. decembrī, Korningā) ir ASV starptautiskais lielmeistars šahā (2014).

Biogrāfija
----------

Piedzimis armēņu emigrantu ģimenē. Ar šahu sācis nodarboties piecu gadu vecumā. 2012. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2012. gadā dalījis pirmo vietu Losandželosas šaha turnīrā *23rd Metropolitan Chess FIDE Invitational*. 2013. gadā dalījis otro vietu Budapeštas šaha turnīrā *First Saturday*. 2013. gadā kļuvis par visu laiku jaunāko ASV šaha čempionātu dalībnieku.

Kļuvis par jaunāko starptautisko meistaru (2013. gadā — 12 gadu, 10 mēnešu un 15 dienu vecumā) un starptautisko lielmeistaru (2014. gadā — 13 gadu, 10 mēnešu un 27 dienu vecumā) ASV šaha vēsturē.

2021. gada novembrī Rīgā izcīnījis 13. vietu 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada oktobrī Sentluisā ierindojies 9. vietā ASV šaha čempionātā. 2023. gada oktobrī Sentluisā izcīnījis 5. vietu ASV šaha čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  23rd Metropolitan Chess FIDE Invitational 2012
2. ↑  Youth World Champions at First Saturday Budapest GM event
3. ↑  Profile of a Prodigy: Samuel Sevian
4. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
5. ↑  Pairings & Results | www.uschesschamps.com
6. ↑  2023 U.S. Championships

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Eduardo Patrisio Iturrisaga Bonelji** (spāņu: *Eduardo Patricio Iturrizaga Bonelli*; dzimis 1989. gada 1. novembrī Karakasā) ir Venecuēlas starptautiskais lielmeistars šahā (2008).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. No deviņiem gadiem sācis nopietni piedalīties šaha turnīros. 2004. gadā Bogotā uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2006. gadā turpat uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

No 2005. līdz 2008. gadam četras reizes pēc kārtas uzvarējis Venecuēlas šaha čempionātos. 2007. gadā dalījis pirmo vietu Amerikas kontinenta valstu šaha čempionātā un kvalificējies Pasaules kausa izcīņai šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kur 1. kārtā zaudējis Pjotram Svidleram. 2008. gadā Spānijā bijis otrais Iberoamerikas valstu šaha čempionātā. 2009. gadā atkārtoti piedalījies Pasaules kausā šahā, kurā 1. kārtā uzvarējis Baaduru Džobavu, bet 2. kārtā zaudējis Sergejam Tivjakovam.
2010. gadā uzvarējis Dubaijas atklātajā šaha čempionātā. 2013. gadā piedalījies Pasaules kausā šahā un 1. kārtā piekāpies Oleksandram Oņiščukam. 2014. gadā Rīgā starptautiskajā šaha festivālā *Rīgas Tehniskās universitātes Open 2014* izcīnījis 3. vietu "A" turnīrā. 2015. gadā Bāzelē kopā ar Arkādiju Naidiču un citiem lielmeistariem dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha festivālā. Tajā pašā gadā piedalījies arī Pasaules kausā šahā, kur 1. kārtā zaudējis Maksimam Rodšteinam.

2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 85. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Venecuēlas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 7 reizes (2004-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (2006) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Iturrisagam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Venecuēlas šahists, kas kļuvis par šaha lielmeistaru.

Atsauces
--------

1. ↑  Bogotá 2004 - 20° Campeonato Panamericano u16 (boys)
2. ↑  Bogotá 2006 - 31° Campeonato Panamericano Juvenil
3. ↑  «2007 World Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 9. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 10. martā.
4. ↑  2009 World Cup
5. ↑  Eight players share first, GM Eduardo Iturrizaga champion on superior tiebreak
6. ↑  «2013 World Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 21. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 10. martā.
7. ↑  Riga Technical University Open 2014 - Tournament A
8. ↑  Arkadij Naiditsch wins another trophy in Switzerland
9. ↑  «2015 World Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 22. novembrī. Skatīts: 2017. gada 10. martā.
10. ↑  2023 FIDE Grand Swiss
11. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Eduardo Iturrizaga

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Nidžats Abasovs** (azerbaidžāņu: *Nicat Abbasov*; dzimis 1988. gada 11. jūnijā, Baku) ir Azerbaidžānas starptautiskais lielmeistars šahā (2011).

Biogrāfija
----------

2015. gadā uzvarējis Veikanzē (Nīderlande) starptautiskajā šaha turnīrā. 2016. gadā uzvarējis Cīrihes starptauskajā šaha turnīrā *Zurich Christmas Open*. 2017. gadā uzvarējis Azerbaidžānas šaha čempionātā un Baku starptautiskajā šaha turnīrā.

2023. gada augustā Baku izcīnījis 4. vietu FIDE Pasaules kausa izcīņā šahā, pusfinālā piekāpjoties Magnusam Kārlsenam, bet mazajā finālā piekāpjoties Fabiāno Karuānam, un iekļuvis FIDE pretendentu turnīrā.

Pārstāvējis Azerbaidžānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 2016. gadā;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2019. gadā;
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2021. gadā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 93. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Shipwrecked in the Benoni
2. ↑  Zürich: Nijat Abasov with best tie-break
3. ↑  The Week in Chess 1203
4. ↑  Chess World Cup 2023
5. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
6. ↑  List of titles approved by the 1st Presidential Board meeting 2011

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Palestīnas karogs
**Palestīnas karogs** (arābu: علم فلسطين) ir trikolors, ko veido trīs vienādas horizontālas svītras (melna, balta un zaļa no augšas uz leju), ko pārsedz sarkans trīsstūris, kas novietots augšējā daļā. Šis karogs ir izstrādāts, izmantojot panarābiskas krāsas, un simbolizē Palestīnas Valsti un palestīniešu tautu. Karogs ir līdzīgs Sīrijas *Baas* partijas karogam, kurā izmantotas tādas pašas formas un krāsas, bet attiecība ir 2:3, pretstatā Palestīnas 1:2.

Pirmo reizi Palestīnas Atbrīvošanas organizācija to apstiprināja 1964. gada 28. maijā. Karoga diena tiek svinēta 30. septembrī. 2021. gadā Palestīnas pašpārvaldes prezidents Mahmūds Abāss apstiprināja ikgadēju karoga nolaišanu, lai pieminētu Balfūra deklarāciju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Palestinian flag to be flown at half mast to mourn Balfour Declaration». *The Jerusalem Post | JPost.com* (en-US). Skatīts: 2023-09-18.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Palestīnas karogs***.
**Emīls Pileckis** (lietuviešu: *Emilis Pileckis*; dzimis 1990. gada 27. jūnijā, Viļņā) ir Lietuvas starptautiskais meistars šahā (2009).

Biogrāfija
----------

Skolas laikā bieži piedalījies fizikas, ķīmijas un matemātikas olimpiādēs, kurās guvis labus panākumus. 2005. gadā uzvarējis Lietuvas fizikas olimpiādē un piedalījies starptautiskā fizikas olimpiādē Meksikā. 2009. gadā iestājies Viļņas Universitātes fizikas fakultātē, kuru 2013. gadā absolvējis ar bakalaura grādu, bet 2015. gadā turpat ieguvis maģistra grādu fizikā.

No 2001. gada līdz 2007. gadam pārstāvējis Lietuvu Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 2008. gadā debitējis Lietuvas šaha čempionāta finālā un izcīnījis 7. vietu. 2008. gadā Eiropas komandu kausā šahā pārstāvējis Lietuvas klubu *ŠK Panevėžys*. 2008. gadā Eiropas šaha individuālajā čempionātā izcīnījis augsto 11. vietu 323 dalībnieku konkurencē. 2009. gadā FIDE Pileckim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 2008. gadā atzīts par Lietuvas labāko jauno šahistu vecuma grupā līdz 20 gadiem. 2009. gadā uzvarējis Lietuvas šaha ātrspēles čempionātā. 2013. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" "Open" turnīrā. Divas reizes pārstāvējis Lietuvas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (2012-2014).

Atsauces
--------

1. ↑  Pileckis, Emilis EUROPEAN MEN'S CHESS CLUB CUP
2. ↑  Pirmąkart išrinkti Lietuvos šachmatų nominacijų laureatai

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
"***Bezbožņik***" (krievu: *«Безбожник»* — 'bezdievis') bija ateistiska satura avīze, kas tika izdota Padomju Krievijā, pēc tam Padomju Savienībā no 1922. gada 21. decembra līdz 1941. gada 20. jūlijam ar pārtraukumu no 1935. gada janvāra līdz 1938. gada martam.

1922. gada beigās, sākot avīzes izdošanu, Padomju Krievijā jau tika drukāti antireliģiozi laikraksti (par piemēru, avīze, vēlāk žurnāls *«Атеист»*, žurnāls *«Наука и религия»* — "Zinātne un Reliģija"). Avīzes saturu veidoja raksti un karikatūras. Tika pausti uzskati par reliģijas līdzdalību darbaļaužu apspiešanā, imperiālisma atbalstīšanā, darbībā pret padomju valsti, alkohola lietošanas popularizēšanā; pozitīvi tika vērtēti tādi gadījumi, kad reliģiskās celtnes pārveidotas par saimniecības objektiem u.c. Pretreliģiozais saturs pirmām kārtām bija vērsts pret kristietību un jūdaismu. 30. gados avīzē tika samazināta reliģijas kritika, vairāk tika izklāstīta vispārēja valsts un Komunistiskās partijas politika. Avīzes izdeviecība tika izbeigta drīzumā pēc Vācijas iebrukuma PSRS.

Avīzes pirmo numuru metiens bija 15 000, 1931. gadā tas bija 500 000.

"*Bezbožņik*" izdevniecība izlaida arī žurnālus «*Безбожник*» (1923—1941) un «*Безбожный крокодил*» (1924—1925).

Līdzīga satura laikraksti tika izlaisti arī vietējās valodās Ukrainas PSR un Aizkaukāza PFSR: avīze "*Bezvirņik*" (ukraiņu *«Безвірник»* — 'bezdievis', 1924—1935), avīze "*Anastvac*" (armēņu *«Անաստված»* — 'bezdievis', 1928—1935), avīze "*Molla Nasraddin*" (azerbaidžāņu *ملا نصرالدین* — 'Molla Nasradins', 1906—1931), vēlākā "*Allahsiz*" (azerbaidžāņu "*Allahsiz*" — 'bezdievis', 1931—1933).

Citi padomju antireliģiozie laikraksti
--------------------------------------

* *«Антирелигиозник»*
* *«Безбожник у станка»*
* *«Деревенский безбожник»*
**Kārlis Baltiņš** (1873—1939) bija latviešu strēlnieku, vēlāk Latvijas armijas virsnieks. Pirmā pasaules kara laikā 1915. un 1916. gadā organizēja un sākotnēji komandēja četrus latviešu strēlnieku bataljonus.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1873. gada 6. oktobrī Jeru pagastā "Reinoldu" mājās zemnieka Pētera Baltiņa ģimenē. Izglītību ieguva pašmācības ceļā. Kā savvaļnieks 1893. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā, mācījās Viļņas kara skolā (1894-1896), pēc tās beigšanas dienēja Daugavgrīvas cietoksnī praporščika pakāpē. 1902. gadā iecelts par cietokšņa komandanta adjutantu virsleitnanta pakāpē, 1905. gadā paaugstināts par štāba kapteini, 1909. gadā par kapteini.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. un 1916. gadā organizēja un sākotnēji komandēja četrus latviešu strēlnieku bataljonus. 
Piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās.

1921. gadā atgriezās dzimtenē, darbojās Latvijas armijas virspavēlnieka štāba inspekcijas daļā par mobilizācijas nodaļas priekšnieku, no 1921. gada par Kara saimniecības pārvaldes administrācijas daļas priekšnieku pulkvežleitnanta pakāpē, no 1925. gada pulkveža pakāpē. Kopš 1929. gada galvenā intendanta palīgs.
1931. gadā atvaļinājās no Latvijas armijas pulkveža pakāpē.

Miris 1939. gada 22. martā Rīgā, apglabāts Brāļu kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  LatvijasKareivis 1939[novecojusi saite]
**Kirils Stucka** (1890—1938) bija latviešu strēlnieku komandieris un padomju militārais darbinieks. Pēdējais Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas komandieris (1920. gada 15. jūlijā—28. novembrī).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1890. gada 14. maijā Valkas apriņķa Stāmerienas pagasta "Jaunzemos" zemnieka Andreja Stuckas ģimenē. Mācījās Kijevas karaskolā. Piedalījās Pirmajā Pasaules karā, bija 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulka podporučiks.

Pēc Oktobra revolūcijas pārgāja lielinieku pusē. Kā 3. latviešu strēlnieku pulka komandieris piedalījās eseru dumpja apspiešanā Maskavā. Padomju Latvijas armijas pulka komandieris Latvijas brīvības cīņu laikā.

1919.—1920. gadā Stucka bija 3. latviešu strēlnieku brigādes komandieris poļu-padomju karā un kaujās pret Deņikina armiju Orlas-Kromu operācijas laikā un vēlāk. 1920. gadā Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas komandieris kaujās pret Vrangeļa armiju, piedalījās Kahovkas placdarma aizstāvēšanā un Perekopa-Čongaras operācijā.

Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām no 1922. gada bija 52. un 46. strēlnieku divīzijas komandieris, 3. strēlnieku korpusa komandieris (1927—1929), militāras apmācības kursu *Vystrel* (*Выстрел*) priekšnieks (1929—1932), Sarkanās armijas mehanizācijas un motorizācijas kara akadēmijas (*Военная академия механизации и моторизации РККА*) priekšnieka vietnieks (1933—1936).
Sarkanās armijas autobruņutanku karaspēka vadošo komandieru Ļeņingradas kursu priekšnieks (1936—1937).

Tā sauktās NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada 29. novembrī apcietināts, pratināšanās atzinies, ka 1932. gadā Roberts Eidemanis viņu esot iesaistījis "Latvijas fašistiskajā organizācijā". 1938. gada 17. janvārī notiesāts un 1938. gada 22. janvārī nošauts un aprakts Ļevašovas masu kapos.

Darbi
-----

* Latvju revolucionārais strēlnieks. Red. R. Apinis, V. Strauss, K. Stucka, P. Vīksne. I; II sējums. Maskava: Prometejs, 1934. 1935.

Atsauce
-------

1. ↑  Latvijas padomju enciklopēdijas 9. sējuma 318.—319 .lpp. Rīga, 1987.
2. ↑  «nekropole.info». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 3. novembrī. Skatīts: 2013. gada 12. janvārī.
3. ↑  Jānis Riekstiņš. Par "latviešu sazvērestību" Archived 2011. gada 4. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Pēc Stuckas liecībām Latvijas nacionālistiskā centra militārās grupas mērķi bijuši:

	1. kontrrevolucionāro, nacionālistisko latviešu elementu formēšana vienībās un grupās;
	2. šo vienību un grupu apbruņošana un militārā sagatavošana, lai sniegtu Vācijai aktīvu palīdzību tās karā ar PSRS;
	3. terora aktu sagatavošana un rīkošana pret VK(b)P un Padomju valdības vadītājiem;
	4. kontrrevolucionāro grupu diversiju aktu sarīkošana rūpniecībā, transportā, SZSA karaspēka daļās un iestādēs;
	5. spiegošanas ziņu vākšana Latvijas un Vācijas izlūkdienestiem;
	6. sacelšanās grupu izveidošana, lai sagrautu Sarkanās armijas komunikācijas līnijas un apgādes bāzes.
4. ↑  Ленинградский мартиролог т.8
**Latvijas Tiesu pils** atrodas Brīvības bulvārī 36, Rīgā, Latvijā, trijstūrī starp Tērbatas ielu, Elizabetes ielu un Brīvības bulvāri. Atzīta par vienu no 20. gadsimta 30. gadu ievērojamākajām jaunbūvēm Rīgā. Blakus tai Brīvības bulvārī 34 atrodas arī Rīgas apgabaltiesas ēka.

Daļu telpu izmanto Ministru kabinets. Vairāku telpu iekārta tikusi saglabāta sākotnējā izskatā, tomēr vispārējais telpu plānojums ir mainījies.

Vēsture
-------

Ēkas celtniecību ierosinājis Latvijas prezidents Kārlis Ulmanis. Tā celta bijušā vecā Senāta un tiesu palātas ēkas (Miertiešu sapulces nams) vietā. Tika aizbūvēts Ravelīna laukums un Mazais Vērmanes dārzs. Konkursā par ēkas projektu uzvarēja Aleksandrs Klinklāvs, taču galīgā būvmeta autors bija Frīdrihs Skujiņš. Projekts Ministru kabineta sēdē tika pieņemts 1936. gada 29. septembrī.

Ēkas pamatakmeni 1936. gada 4. decembrī iemūrēja Latvijas kara ministrs Jānis Balodis, pamatakmens likšanas ceremoniju atklāja Latvijas tieslietu ministrs Hermanis Apsītis, ceremonijā piedalījās ar tieslietu resora pārstāvji no Lietuvas un Igaunijas. Pamatos ticis iemūrēts Igaunijas tieslietu ministra pārstāvju dāvinātais akmens un pergamenta rullis. Ēkas pirmās kārtas celtniecība notika no 1936. līdz 1938. gadam būvuzņēmēja M. Vaitnieka vadībā. 

Tiesu pilī no 1938. līdz 1940. gadam atradās Tieslietu ministrija kopā ar saviem departamentiem, Latvijas Senāts, Tiesu palāta, Zvērināto advokātu padome, Zinātniskās tiesekspertīzes institūts un Rīgas Zemesgrāmatu nodaļa. Tiesu pils sēžu zāļu, kabinetu un kancelejas telpu skaits sasniedza 130. Ēkas otrajā stāvā līdz 1940. gadam darbojās Senāts. Senāta zālē ir Kārļa Ulmaņa vārdu uzraksts: "Viens likums — viena taisnība visiem!". 

Latvijas vācu okupācijas laikā te atradās Ostlandes Reihskomisariāts.
1950. gados tika pabeigta otrās kārtas celtniecība Tērbatas ielas pusē.
Otrajā celtniecības kārtā uzceltajā daļā atradušās dažādas augsta ranga padomju iestādes, tai skaitā Latvijas PSR Ministru padome un Valsts plāna komiteja.

1990. gados notika ēkas remonts. Kopš 1996. gada Tiesu pilī darbojas Latvijas Augstākā tiesa un Tieslietu ministrija, 1998. gadā ēkas pagrabstāvā iekārtots Augstākās tiesas muzejs. Līdz 2007. gadam te darbojās arī Ārlietu ministrija.

* Tiesu pils būvniecības sākums (1936)Tiesu pils būvniecības sākums (1936)
* Ministru kabineta sēžu zāle (no Ministru prezidenta sēdvietas skatupunkta)Ministru kabineta sēžu zāle (no Ministru prezidenta sēdvietas skatupunkta)
* Tiesu pils 1930. gadosTiesu pils 1930. gados

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  *Latvijas enciklopēdija*. 5. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2009. 501.—502. lpp. ISBN 978-9934-8068-0-3.
2. ↑  Jānis Krastiņš, Ivars Strautmanis. *Lielais Rīgas arhitektūras ceļvedis*. Rīga : Puse, 2002. 102. lpp. ISBN 998452761-1.
3. 1 2 3 4 5  *Rīgas ielas: enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : Priedaines. 2008. 107. lpp. ISBN 978-9984-798-39-4.

Ārējās saites
-------------

* Tiesu pils Archived 2015. gada 2. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* "Cita Rīga" ieraksts
**Arturs Maskats** (dzimis 1957. gada 20. decembrī Valmierā) ir latviešu komponists.

Māte: **Lūcija Vagīna**

1982. gadā Arturs Maskats absolvējis Latvijas Valsts Konservatoriju un kļuvis par Dailes teātra mūzikas daļas vadītāju (1982—1997). Sacerējis oriģinālmūziku tuvu pie simt teātra izrādēm dažādos teātros, kā arī komponējis kino mūziku. Bijis Latvijas Komponistu savienības priekšsēdētājs (1993—1996). No 1996. līdz 2013. gadam Arturs Maskats bijis Latvijas Nacionālās operas mākslinieciskais direktors. Arturs Maskats ir vairākkārtējs Lielās mūzikas balvas ieguvējs (1996, 2001, 2002, 2011). 2015. gadā apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Par skaņdarbu "Ideāls zaglis" saņēmis "Autortiesību bezgalības balvu 2017", jo skaņdarbs ir plaši izmantots ierakstos, radio ēterā un pasākumos.

Kopumā Arturs Maskats sacerējis oriģinālmūziku tuvu pie simt teātra izrādēm dažādos Latvijas teātros. Šajā koncertā komponists savus darbus uzticējis izpildīt saviem iemīļotajiem Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātra dziedošajiem aktieriem Maksimam Buselam un Jūlijai Berngardtei.

**Galvenie darbi**

* Čella koncerts (1992)
* *Lacrimosa* korim, ērģelēm un stīgu orķestrim (1995)
* *Salve Regina* mecosoprānam, čellam un stīgu orķestrim (1996)
* *Concerto grosso* vijolei, čellam, sitaminstrumentiem un stīgu orķestrim (1996)
* Mesa soprānam, jauktajam korim un orķestrim (1997-2002)
* Simfonija mecosoprānam, korim un orķestrim (2000)
* Tango simfoniskajam orķestrim (2002)
* Balets "Bīstamie sakari" (2006)
* Opera "Valentīna"

Atsauces
--------

1. ↑  «Autortiesību bezgalības balva 2017 — Laureāti». AKKA/LAA. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 6. decembrī. Skatīts: 2017. gada 10. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Arturs Maskats Latvijas Nacionālā opera un balets
* Arturs Maskats  izrades.lv

* Spotify

* Apple music

* Youtube

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 79211908
* LNB: 000046064
* LCCN: no2002107061
* ISNI: 0000 0001 2141 1798
* GND: 124824595
* BNF: cb155357145 (data)
* NKC: mzk2011649258

 |

 |
**Vladislavs Puriņš** (1892–1951) bija latviešu ārsts, Latvijas Dzelzceļu virsvaldes ambulances ārsts. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 29. janvārī Zādzenes pagastā. Studēja medicīnu Latvijas Universitātē, pēc kuras beigšanas 1928. gadā strādāja par Dzelzceļu virsvaldes VII ārstu iecirkņa ārstu (1929-1934), un Dzelzceļu virsvaldes ambulances ārstu (1935-1940). Otrā pasaules kara laikā bija Rīgas preču dzelzceļa ambulances ārsts (1940-1944).

1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, miris 1951. gada 7. jūlijā Pinebergā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Biographien». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 19. martā.
2. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 186. lpp. ISBN 9789934827051.
**Alpu mazmeldrs** (latīņu: *Trichophorum alpinum*) ir grīšļu dzimtas suga, kas savvaļā ir sastopama Ziemeļpolam tuvās teritorijās kalnu un ziemeļu apvidos, tostarp reti visā Latvijas teritorijā. Dažāda lieluma grupas aug pārejas un augstajos (sūnu) purvos.

Apraksts
--------

Alpu mazmeldrs ir daudzgadīgs, 10-30 cm garš lakstaugs. Tas veido pazemes dzinumus un skraju ceru. Auga stublājs ir trīsšķautņains, stāvs, lapu makstis pie pamata dzeltenbrūnas. Stublāja galā ir viena iegarena, 0,5-0,8 cm gara vārpiņa ar īsu, šauru seglapu pie pamata. Apziedni veido 4-6 matiņi. Augļu gatavības laikā apziedņa matiņi kļūst balti un 1-2 cm gari - daudz garāki nekā vārpiņa. Auglis ir sīks, trīsšķautņains, 0.15 cm garš sarkanbrūns riekstiņš. Augs zied maijā, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Alpu mazmeldrs - Trichophorum alpinum (L.) Pers. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alpu mazmeldrs***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Kazimirs Maļevičs** (ukraiņu: *Казимир Северинович Малевич*, poļu: *Kazimierz Malewicz*; dzimis 1879. gada 23. februārī, miris 1935. gada 15. maijā) bija Kijivā dzimis ukraiņu/poļu izcelsmes Krievijas impērijas un padomju mākslinieks, scenogrāfs un mākslas teorētiķis. Viņš bija ģeometriskās abstraktās mākslas un ukraiņu avangarda supremātisma virziena pamatlicējs. Pazīstamākais darbs — 1913. gadā radītais "Melnais kvadrāts" (atrodas Tretjakova galerijā Maskavā).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Kijivā cukurfabrikas pārvaldnieka ģimenē. Tēva darba dēļ bērnībā dzīvoja ar cukurrūpniecību saistītās vietās Ukrainā. Pēc tēva nāves 1904. gadā pārcēlās uz Maskavu. No 1904. līdz 1910. gadam mācījās Maskavas mākslas skolā (*Московское училище живописи, ваяния и зодчества*) un Fjodora Rerberga mākslas skolā.

1911. gadā kopā ar Vladimiru Tatļinu un citiem piedalījās otrajā grupas "Sojuz molodjoži" (*Союз Молодежи*) izstādē Sanktpēterburgā. Piedalījās arī grupas "Ēzeļa aste" (*Ослиный хвост*) aktivitātēs. Veidojis scenogrāfiju 1907. gadā Sanktpēterburgā izrādītajai futūristiskajai operai "Uzvara pār Sauli" (*Победа над Солнцем*). 1914. gadā Parīzē kopā ar Aleksandru Arhipenko, Soņu Delonē, Aleksandru Eksteri un Vadimu Melleru piedalījās izstādē Neatkarīgo salonā. 1916.—1917. gadā darbojās grupas "Kārava kalps" (*Бубновый валет*) darbībā. Veidojis scenogrāfiju 1918. gadā Maskavā iestudētajai un Vsevoloda Mejerholda režisētajai Vladimira Majakovska izrādei "Mistērija-bufs", kura veltīta Oktobra revolūcijas pirmajai gadadienai.

Pēc Oktobra revolūcijas pasniedza mākslas skolās Vitebskā, Ļeņingradā un Kijivā. Miris 1935. gadā, izpildot viņa gribu, kremēts, apglabāts netālu no savas mājas un uz viņa kapa uzstādīts balts kubs ar melnu kvadrātu.

"Melnais kvadrāts", 1915, Valsts Tretjakova galerija, Maskava

Kazimira Maļeviča darbi muzejos
-------------------------------

Kazimira Meļeviča darbi atrodas šādos muzejos:

* Krievu muzejs (*Государственный Русский музей*), Sanktpēterburga, Karogs: Krievija Krievija
* Pilsētas muzejs (*Stedelijk Museum*), Amsterdama, Karogs: Nīderlande Nīderlande
* Tretjakova galerija (*Государственная Третьяковская галерея*), Maskava, Karogs: Krievija Krievija
* Teātra un mākslas muzejs (*Санкт-Петербургский государственный музей театрального и музыкального искусства*), Sanktpēterburga, Karogs: Krievija Krievija
* Žorža Pompidū centrs (*Centre national d'art et de culture Georges-Pompidou*), Parīze, Karogs: Francija Francija
* MoMA, Ņujorka, Karogs: Amerikas Savienotās Valstis ASV

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kazimirs Maļevičs***.
* Maļevičam veltīta lapa (krieviski), (angliski), (franciski)
* Maļevičam veltīta lapa (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 14773228
* LNB: 000041642
* LCCN: n80028265
* ISNI: 0000 0001 2121 4081
* GND: 118640836
* SELIBR: 73877
* SUDOC: 027329070
* BNF: cb119140946 (data)
* BIBSYS: 90130860
* ULAN: 500004959
* NLA: 35324132
* NDL: 00470953
* NKC: jn19990210401
* SBN identifikators RAVV010699 nav derīgs.
* BNE: XX1083857
* CiNii: DA03323083

 |

 |
**Anna Varakomska** (poļu: *Anna Warakomska*; dzimusi 1992. gada 3. septembrī Suvalkos) ir Polijas lielmeistare šahā (2020).

Biogrāfija
----------

Sekmīgi piedalījusies Polijas junioru šaha čempionātos: 2002. gadā bijusi otrā U10 vecuma grupā, 2004. gadā atkārtojusi šo panākumu U12 vecuma grupā, 2006. gadā ieņēmusi 3. vietu U14 vecuma grupā, 2008. gadā ieņēmusi 3. vietu U16 vecuma grupā, 2009. gadā uzvarējusi U18 vecuma grupā, bet 2010. gadā bijusi otrā U18 vecuma grupā. Trīs reizes bijusi godalgotajās vietās Polijas junioru čempionātos ātrajā šahā: 2004. gadā 2. vieta U12 vecuma grupā, 2005. gadā 3. vieta U14 vecuma grupā un 2006. gadā uzvarējusi U14 vecuma grupā. 2006. gadā Melnkalnē ieņēmusi 4. vietu Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2008. gadā Krakovā izcīnījusi bronzas medaļu Polijas sieviešu šaha čempionātā. 2014. gadā Bidgoščā izcīnījusi bronzas medaļu Polijas sieviešu čempionātā šaha ātrspēlē. 2018. gada maijā Varšavā dalījusi pirmo vietu Polijas sieviešu šaha čempionātā, taču papildu mačā par čempiones titulu piekāpusies Jolantai Zavadzkai.

Par panākumiem turnīros FIDE 2015. gadā Varakomskai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2020. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mistrzostwa Polski juniorów do lat 10 i 12, 2004». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2017. gada 21. aprīlī.
2. ↑  «Mistrzostwa Polski juniorów do lat 14, 2006». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2017. gada 21. aprīlī.
3. ↑  «Mistrzostwa Polski Juniorów Łeba 2008». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 5. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 21. aprīlī.
4. ↑  European Youth Championships 2006
5. ↑  «Mistrzostwa Polski Kobiet w szachach 2008». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 11. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 21. aprīlī.
6. ↑  «Mistrzostwa Polski w blitza 2014». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. novembrī. Skatīts: 2017. gada 21. aprīlī.
7. ↑  Duda wins 1st Polish Championship
8. ↑  Title Applications (WIM): Warakomska, Anna

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Pantene** ir ciems Valmieras novada Sēļu pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Rūjas krastā pie autoceļa V171 2,5 km no pagasta centra Sēļiem, 47 km no novada centra Valmieras un 149 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Pantenes muižas *(Panten)* centru. Muiža sākotnēji piederēja Viganta Šerenberga atraitnei. Karalis Stefans Batorijs to 1585. gadā dāvināja Vidzemes fiskalam Baltazāram Šnelam. Zviedru karalis Gustavs Ādolfs konfiscēja šo muižu un 1630. gadā to uzdāvināja majoram Laijsam.

Pantenes apmetne (ap 700 m uz dienvidrietumiem no ciema) ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Pantenes muižas parks un Pantenes avots ar metru augstu ūdenskritumu ir aizsargājami dabas pieminekļi.

Atsauces
--------

1. ↑  Pilis.lv Pantenes muiža[novecojusi saite]
2. ↑  The Ancient Sacred Sites. Pantenes svētavots[novecojusi saite]
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Sēļu pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Idus
* Pantene
* Pilāti
* **Sēļi**

 |

 |
Fon Kleistu dzimtas ģerbonis (no *Baltisches Wappenbuch*, 1882).
**Fon Kleisti** (vācu: *von Kleist*) ir Pomerānijas vendu dižciltīgo dzimta, kuras viens no atzariem 17. gadsimtā pārcēlās uz Kurzemes hercogisti un saradojās ar vietējām vācbaltiešu dzimtām.

Vēsture
-------

Zināms, ka 1289. gadā Parhimas vendu firsta Pribislava II valdījumos Bjalogardā dzīvojuši brāļi Klests un Priseburs, kas tiek uzskatīti par pirmajiem dzimtas pārstāvjiem. No Klesta pēctečiem radušie dzimtas piederīgie saukti par "no Klestiem", vēlāk "no Kleistiem" (*von Kleist*). 14. gadsimtā dzimta sadalījās vairākos atzaros. 18. gadsimtā daudzi Kleistu dzimtas Prūsijas atzara piederīgie ieņēma augstus amatus Prūsijas Karalistes armijā.

Par Kleistu dzimtas vācbaltiešu atzara priekšteci uzskata Kristiānu Ēvaldu Kleistu (1630—1708), kas 1645. gadā kā pāžs pavadīja Brandenburgas princesi Luīzi Šarloti viņas kāzu braucienā pie Kurzemes hercoga Jēkaba un tika paturēts viņas Jelgavas galmā.
Gaviezes pagasta Sustas muižnieku Kleistu dzimta (*Kleist aus dem Hause Susten*) 1841. gadā imatrikulēta Kurzemes bruņniecībā. 1853 un 1862. gadā Krievijas Impērijas Senāts pastiprināja Kurzemes Kleistu dzimtai tiesības lietot mantojamu baronu titulu.

1823. gadā Prūsijas karaļa galminieks Vilhelms Bogislavs fon Kleists (*Wilhelm Bogislaff von Kleist* (1791–1860) iecelts grāfa kārtā, viņa dēls grāfs Konrāds fon Kleists (*Conrad Adolph von Kleist*, 1839–1900) 1858. gadā mantoja Lielauces (*Groß-Autz*) un Sirmeles (*Sirmeln*) muižas tagadējā Dobeles novadā Zemgalē un arī tika ierakstīts Kurzemes bruņniecības matrikulā. 1861. gadā viņš Kurzemē iepazinās un salaulājās ar grāfieni Elizabeti fon Mēdemu, bet 1870. gadā pārdeva savas muižas Latvijā un pārcēlās uz dzīvi jaundibinātajā Vācijas Impērijā, kur kļuva par Reihstāga deputātu (1874-1893).

Pēc Otrā pasaules kara Rietumvācijā 1957. gadā reģistrēta fon Kleistu ģimenes biedrība (*Familienverband der von Kleist e. V.*), kas reizi divos gados rīko dzimtas tikšanos.

Slaveni dzimtai piederīgie
--------------------------

* Prūsijas feldmaršals Henings Aleksandrs fon Kleists (1676/77–1749)Prūsijas feldmaršals Henings Aleksandrs fon Kleists (1676/77–1749)
* dzejnieks Ēvalds Kristiāns fon Kleists (1715–1759)dzejnieks Ēvalds Kristiāns fon Kleists (1715–1759)
* Prūsijas feldmaršals Frīdrihs Emīls Ferdinands Heinrihs Kleists 1762–1823)Prūsijas feldmaršals Frīdrihs Emīls Ferdinands Heinrihs Kleists 1762–1823)
* dzejnieks Heinrihs fon Kleists (1777–1811)dzejnieks Heinrihs fon Kleists (1777–1811)
* Trešā Reiha feldmaršals Evalds fon Kleists (1881–1954), miris Vladimiras cietumā PSRSTrešā Reiha feldmaršals Evalds fon Kleists (1881–1954), miris Vladimiras cietumā PSRS
* vācu izdevējs Ēvalds-Heinrihs fon Kleists-Šmencins (1922–2013)vācu izdevējs Ēvalds-Heinrihs fon Kleists-Šmencins (1922–2013)

Atsauces
--------

1. ↑  Homepage des Familienverbandes der von Kleist e. V.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 20426339
* GND: 119545012

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Jēkabpilī. Par citām jēdziena **Smilgu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Smilgu iela** ir iela Jēkabpilī, Ķieģeļu ielas rajonā. Tā sākas krustojumā ar Zīlānu ielu un beidzas kā strupceļš pie dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils. Kopējais ielas garums ir 230 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība Smilgu ielā norit divās joslās.

Smilgu iela izveidojās 20. gadsimta 20.-30. gados blakus Vagulīšu mājām kā **Asotes ielas** daļa uz ziemeļiem no dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils. Tolaik Asotes iela visā garumā veidoja Krustpils pilsētas robežu ar Krustpils pagastu, bet krustojumā ar Zīlānu ielu tā savienojās ar ceļu, kas veda uz ķieģeļcepli (mūsdienu Ķieģeļu iela). Līdz Otrajam pasaules karam iela palika neapbūvēta.

Savrupmāju apbūve ielas labajā pusē izveidojās 20. gadsimta 50. gados, bet tās kreisajā pusē atstāja neapbūvētu buferzonu starp dzīvojamo apbūvi un Jēkabpils saliekamo dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu. 20. gadsimta 60.-70. gados, būvējot dzelzceļa atzaru uz rūpnīcu, Asotes ielas ziemeļu posmu telpiski atdalīja no dienvidu posma un atdalīto ziemeļu posmu pārdēvēja par Smilgu ielu. Aptuveni vienlaikus, būvējot daudzdzīvokļu namus rūpnīcas strādniekiem, Ķieģeļu ielu iztaisnoja un tās savienojums ar Smilgu ielu zuda, bet līdz šim neapbūvētajā Smilgu ielas buferzonā mikrorajona iedzīvotājiem uzbūvēja garāžu kooperatīvu "Draudzība".

Skatīt arī
----------

* Asotes iela
* Smilgu iela
***Maskava—Gailīši*** ir krievu rakstnieka un satīriķa Venedikta Jerofejeva pseidobiogrāfisks postmodernistisks prozas dzejolis.

Sarakstīts no 1969. līdz 1970. gadam un izplatīts samizdatā, pirmo reizi tika publicēts 1973. gadā Izraēlā un vēlāk, 1977. gadā, Parīzē.

Padomju Savienībā tas tika publicēts tikai 1989. gadā, Perestroikas laikmetā, literārajā almanahā *Vesķ* (Весть) un žurnālā *Atturība un kultūra* (*Трезвость и Культура*) nedaudz saīsinātā formā.

Stāsts seko intelektuālam alkoholiķim Veņam (jeb Veņičkam), kurš dodas ar piepilsētas vilcienu 125 km braucienā no Maskavas pa Gorkijas dzelzceļa līniju, lai apmeklētu savu skaisto mīļoto sievieti un bērnu Petuškos (Gailīšos), pilsētā, kuru stāstītājs raksturo gandrīz utopiski.

Stāsta sākumā viņš ir nupat atlaists no darba kā telefona kabeļu ierīkošanas brigādes priekšnieks, par to, ka veidoja grafikus par alkohola daudzumu, ko viņš un viņa kolēģi laika gaitā patērēja. Šie grafiki parādīja skaidru korelāciju ar personīgajām iezīmēm. Piemēram, komjaunatnes pārstāvim grafiks bija līdzīgs Kremļa mūrim, bet Veņas grafiks vienkārši rādīja viņa nespēju novilkt taisnu līniju izdzertā alkohola daudzuma dēļ. Pēdējo naudu Veņička tērē dzērieniem un pārtikai ceļojumā. Atrodoties vilcienā, viņš iesaistās garos monologos par vēsturi, filozofiju un politiku. Viņš arī iedraudzējas ar daudziem saviem ceļabiedriem un pie vairākām alkohola pudelēm pārrunā dzīvi Padomju Savienībā. Visbeidzot Venička aizguļas, nokavē savu staciju un pamostas vilcienā, kas dodas atpakaļ uz Maskavu. Joprojām piedzēries, pusapziņā un fantastisku vīziju mocīts, viņš bezmērķīgi klīst pa naksnīgās pilsētas ielām, uzduras ļaundaru bandai, bēg no tās un tiek noslepkavots.

Piemineklis
-----------

 Piemineklis Maskavā
Maskavā, Cīņas laukumā (*Площадь Борьбы*), atrodas piemineklis romānam, ko veidojuši mākslinieki Valērijs Kuzņecovs un Sergejs Mancerevs, kas sastāv no divām skulptūrām. Vienā attēlots vīrietis, kas pieķēries dzelzceļa stacijas zīmei *Maskava,* un uz pjedestāla rakstīts teikums "Jūs nevarat uzticēties cilvēka viedoklim, kurš vēl nav salāpījies". Otrā attēlota jauna sieviete zem dzelzceļa stacijas zīmes *Petuški* un teikums "Petuškos jasmīns nekad nepārstāj ziedēt un putni vienmēr dzied".

Skatuves versija
----------------


1994. gadā Maskava—Gailīši tika pielāgota viena cilvēka izrādei Gertika teātrī, Londonā, Veņas lomu spēlēja Toms Kortnijs. Iestudējums saņēma *Critics Circle* un *Evening Standard* balvu un 1995. gadā tika iestudēts arī Ņujorkas *Union Square* teātrī, saņemot lieliskas kritiķu atsauksmes.

Poēmu latviešu valodā 2007. gadā tulkojis Uldis Tīrons, kurš 2021. gadā pēc tās motīviem iestudējis arī izrādi "Klāvas tantes skūpsts" Jaunajā Rīgas teātrī.

Atsauces
--------

1. ↑  NYT review
2. ↑  «Venedikta Jerofejeva poēma «Maskava–Gailīši» uz JRT skatuves pārtop izrādē «Klāvas tantes skūpsts»». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-09-09.
3. ↑  «Jaunajā Rīgas teātrī top izrāde pēc grāmatas "Maskava–Gailīši" motīviem». *satori.lv* (angļu). Skatīts: 2021-09-09.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Tulkojuma latiešu valodā fragments
Reliģiskā skola — Panevēžas ješiva Bneibrakā, Izraēlā
Ebreju kapsēta Budapeštā (1920)
"Neturei Karta" pārstāvji
**Ortodoksālais jūdaisms** ir apzīmējums tradicionālistiskajiem un teoloģiski konservatīvajiem mūsdienu jūdaisma atzariem. Tas ir tradicionālais jūdaisms, kas ir fundamentāli talmūdisks gan ticējumos, gan praksē. No ortodoksālā jūdaisma atdalījušies vairāki modernistiski atzari, kā reliģiskais cionisms, kurš cenšas apvienot seno ticību ar uzticību laicīgajai Izraēlas valstij. Saskaņā ar tradicionālo ticību, Izraēlas valsti jānodibina mesijam (Mašiaham) un laicīgā cionistu dibinātā valsts tādēļ tradicionālistu prasībām neatbilst.

Ortodoksālie ebreji, tāpat kā citi jūdi, uzsver dažus galvenos pamatprincipus — ticību vienam visvarenam Dievam, kas radījis visumu un turpina pār to valdīt; Dieva un ebreju derību, kas noslēgta Sīnājā; un Toru — kā Dieva likumu krājumu. Taču ortodoksālā jūdaisma reliģiskajā koncepcijā centrālo vietu ieņem Halaha tādā formā, kādā tā ierakstīta Mutvārdu likumā (Mišnā un Gemarā, tas ir, Talmudā) un kodificēta Šulhan-Aruhā.

Daži novirzieni
---------------

* Litvaki — Lietuvas ebreji
* Hasīdi
* Habads
* Naturei Karta (ivritā: *נְטוּרֵי קַרְתָּא*) — ebreju grupa, kas aktīvi iestājas pret cionismu un Izraēlas valsti

Atsauces
--------

1. ↑  «ortodoksālais jūdaisms | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-04-06.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ortodoksālais jūdaisms***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
**Pjotrs Čardiņins** (krievu: *Пётр Иванович Чардынин*, īstajā uzvārdā **Krasavecs** (krievu: *Красавцев*), dzimis 1873. gada 28. janvārī, miris 1934. gada 14. augustā) bija krievu filmu režisors, scenārists un aktieris mēmā kino periodā. Devis ieguldījumu arī Latvijas kino attīstībā (1920—1923).

Dzīvesgājums
------------

Mācījies Maskavas filharmoniskās biedrības Muzikāli dramatiskajā skolā Vladimira Ņemiroviča-Dančenko klasē. 1909. gadā sāka darbu kino režijā. Krievijā uzņēmis ap 200 filmu, galvenokārt melodrāmas un literāru darbu ekranizācijas. Strādājis A.Kanžonkova filmu kompānijā. Neizturot nopietnu konkurenci, Čardiņins pameta Kanžonkova filmu kompāniju. 1916. gadā kopā ar Veru Holodnaju un dažiem citiem aktieriem pievienojas Dmitrija Haritonova filmu studijai Odesā.

1920. gadā no Padomju Krievijas emigrēja uz Latviju. Piedalījās a/s "Latvju Filma" darbā. Režisors filmai "Laiku viesulī" (1921). Režisors un scenārists filmām "Fricītis jūrmalā" (1921), "Psihe" (1922), "Vilkiem mests laupījums" (1922). Vadīja kinomākslas kursus. 1923. gadā repatriējās un līdz 1930. gadam veidoja filmas Ukrainā. 1934. gadā miris no aknu vēža.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2003. 72. lpp. ISBN 9984-9482-2-6.
2. 1 2  Inga Pērkone. *Kino Latvijā 1920-1940*. Rīga : Zinātne, 2008. 242. lpp.
3. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pjotrs Čardiņins***.
* Kino Muzejs[novecojusi saite]
* *IMDb* profils (angliski)
Somu sašauts TT-26 tanks Ziemas kara laikā (1940. gada februāris)
**Teletanki** (saīsināti — TT) bija Padomju Savienībā 1930.—1940. gados izstrādāti un ražoti radiovadāmi tanki bez ekipāžas. 

Pēc veiksmīgiem radiovadāma franču tanka "Reno-FT" izmēģinājumiem 1929.—1930. gadā Padomju Savienībā tika nolemts mērķtiecīgi pievērsties šāda tipa tanku attīstībai. Izmantojot padomju sērijveidā ražotos tankus T-18, T-26, T-27, T-38, BT-5 un BT-7, tika radīti radiovadāmo tanku prototipi TT-18, TT-26, TT-27 TT-38, TT-BT-5 un TT-BT-7. 

No iepriekš minētajiem teletanku prototipiem tikai ТТ-26 tika saražots nelielā sērijā — 55 tanki, un tika pieņemti Sarkanās armijas bruņojumā. Karadarbībā ТТ-26 tika lietots Ziemas kara laikā. Otrā pasaules kara sākumā Sarkanajā armijā bija aptuveni 2 tanku bataljoni ar teletankiem, tomēr Otrais pasaules karš faktiski izbeidza ne tikai pašu teletanku ražošanu, bet arī darbu pie jaunu prototipu izstrādes.

Teletanki tika apbruņoti ar ložmetējiem, liesmumetējiem, kā arī dūmu aizsega lādiņiem, savukārt atsevišķos gadījumos uz tiem (TT-26) tika uzstādītas speciālas 200—700 kg smagas sprāgstvielu kastes, kas bija paredzētas pretinieka nocietinājumu sagraušanai. 

Teletanku TT-26, kas bija vienīgais karadarbībā pielietotais teletanks, vadīja no speciāla vadības tanka TU-26, kas, izmantojot radio kanālu, varēja kontrolēt TT-26 darbību 500—1000 m rādiusā. Gadījumā, ja TT-26 nonāca pretinieka rokās, tas pēc iespējas bija jāiznīcina, izmantojot TU-26 lielgabalu. 

Paralēli teletankiem Padomju Savienībā norisinājās arī radiovadāmu lidmašīnu un kuteru prototipu izstrāde.

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  No vārda televadība — attālināta elektroiekārtas stāvokļa maiņa.
2. ↑  odintsovo.info — *Что такое телетанк?* (krieviski)
*Železnice Srbije* galvenais birojs Belgradā
***Železnice Srbije a. d.*** (*Железнице Србије* — 'Serbijas dzelzceļš'; ***ŽS***) ir Serbijas valsts dzelzceļa uzņēmums. Galvenais birojs atrodas Belgradā.

*Železnice Srbije* nodarbojas ar dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu (meitas uzņēmums *Инфраструктура железнице Србије*) un pasažieru (*Србија воз*) un kravu (*Србија карго*) pārvadājumiem.
Uzņēmumam pieder 4347 km dzelzceļa līniju ar standarta (Eiropas) sliežu ceļa platumu 1435 mm. 32 % sliežu ceļa ir elektrificēts.

Serbijas dzelzceļa galveno ceļu tīkls

Vēsture
-------

Pirmā dzelzceļa līnija mūsdienu Serbijas teritorijā atklāta 1854. gada 20. augustā starp Lisavu, Oravicu un Bazijašu. Sākotnēji vagonus vilka zirgi, bet 1856. gadā tos nomainīja tvaika lokomotīves. Serbijas dzelzceļa uzņēmuma pirmsākumi datējami ar 1881. gadu, kad karalis Milans I dibināja Serbijas nacionālo dzelzceļu. Pirmais vilciens no Belgradas uz Nišu devās 1884. gada 23. augustā.

No 1920. gadiem dzelzceļa sistēma *Jugoslovenske železnice* (*JŽ*) bija vienota visā Dienvidslāvijas teritorijā.
1970. gadā sākta dzelzceļa elektrifikācija. 2003. gadā Dienvidslāvija tika pārveidota Serbijas un Melnkalnes Savienībā, un beidzās *JŽ* ēra. 2006. gadā no Savienības atdalījās Melnkalne, un uz Serbijas teritorijā palikušā dzelzceļa bāzes tika izveidots valsts uzņēmums *Železnice Srbije*. 2011. gadā tas reorganizēts par akciju sabiedrību.

*ŽS* uzņemts Starptautiskajā dzelzceļa savienībā, piešķirot bijušā Dienvidslāvijas dzelzceļa kodu **0072**. 2015. gadā šis kods piešķirts *ŽS* infrastruktūras meitas uzņēmumam *Infrastruktura Železnice Srbije*.

Atsauces
--------

1. ↑  List of numeric codes for railway companies (RICS Code)[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Železnice Srbije***.
*