recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Makss Eberts** (vācu: *Max Ebert*; 1879—1929) bija vācu vēsturnieks un arheologs, kura galvenā pētījumu tēma bija Baltijas un Dienvidkrievijas vēsture. No 1922. līdz 1924. gadam bija viesprofesors Latvijas Universitātē.

Dzīvesgājums
------------

Makss Eberts ir dzimis 1879. gada 4. augustā Saksijas pilsētā Štendālā, ārsta ģimenē. Studējis vēsturi un ģermānistiku vairākās Vācijas universitātēs (Insbrukā, Heidelbergā, Hallē un Berlīnē). Berlīnes Universitātē ieguvis doktora grādu par disertāciju, kas aplūkoja vācu dzejnieka Heinriha Heines rakstības stilu.

No 1906. līdz 1914. gadam strādājis kā zinātniskais asistents Berlīnes valsts muzejā, aizvēstures departamentā. Šajā laikā piedalījies vairākos arheoloģiskajos izrakumos Krievijā, kā arī Kurzemē. Atklājis un pētījis Tojātu apmetni Abavas pagastā. 1922. gadā kļuva par aizvēstures profesoru Kēnigsbergas Universitātē. Paralēli no 1922. līdz 1924. gadam bija viesprofesors Latvijas Universitātē. Par viņa ievērojamāko šī perioda skolnieku kļuva latviešu arheologs Valdemārs Ģinters, kas vēlāk turpināja studijas Kēnigsbergā un Eberta ierosmē aizstāvēja doktora disertāciju par skitu un sarmatu zobenu tipoloģiju.

1927. gadā Eberts sāka strādāt kā aizvēstures profesors Berlīnes Universitātē. 

Miris 1929. gada 15. novembrī, Berlīnē.

Bibliogrāfija
-------------

* *Der Stil der Heineschen Jugendprosa*, Berlīne 1903
* *Südrußland im Altertum*. Schroeder, Bonna 1921
* *Truso*. Deutsche Verlagsgesellschaft für Politik und Geschichte, Berlīne, 1926
* *Vorgeschichtliches Jahrbuch für die Gesellschaft für vorgeschichtliche Forschung*, Berlīne, 1926

Atsauces
--------

* 
*
**Rašids Nežmetdinovs** (tatāru: *Рәшит Һибәт улы Нәҗметдинов*, krievu: *Рашид Гибятович Нежметдинов*; 1912. gada 15. decembris, Aktjubinska, Krievijas impērija - 1974. gada 3. jūnijs, Kazaņa, Krievijas PFSR) bija tatāru tautības starptautiskais meistars šahā (1954) un pirmais PSRS sporta meistars vienlaicīgi divos intelektuālos sporta veidos - šahā un dambretē (1950).

Biogrāfija
----------

Rašids Nežmetdinovs piedzima nabadzīgā ģimenē un jau piecu gadu vecumā zaudēja abus vecākus. 1921. gadā nokļuvis bērnu namā. 1922. gadā Rašida vecākais brālis Kavi, nākamais pazīstamais tatāru rakstnieks Kavi Nadžmi (1901–1957), paņēma dzīvot viņu pie sevis. Kazaņā Rašids 1930. gadā beidza skolu un iestājās Kazaņas ķīmijas tehnoloģiju institūtā, tomēr drīz nācās savienot mācības ar darbu Odesā (1931–1933) un Kazaņā (1933–1937). Pēc brāļa aresta 1937. gadā Rašids dzīvoja Odesā, pēc tam atgriezās Kazaņā. Vēlāk iestājies Kazaņas valsts pedagoģiskā institūta fizikas un matemātikas fakultātē, kuru beidzis 1940. gadā. Pēc tam iesaukts armijā, piedalījies Otrajā Pasaules karā. Pēc demobilizācijas no 1946. gada līdz dzīves beigām strādājis par šaha treneri. Sarakstījis pirmo šaha mācību grāmatu tatāru valodā «Шахмат уены» (1953). 1962. gadā Nežmetdinovam piešķirts PSRS Nopelniem bagātā trenera nosaukums. Pēc nāves Nežmetdinova vārds piešķirts Kazaņas šaha skolai, bet kopš 1979. gada Kazaņā notiek ikgadējs Rašida Nežmetdinova memoriāls jauno šahistu komandām.

Dambrete
--------

Dambreti Nežmetdinovs iemācījās spēlēt 1928. gada janvārī, bet jau martā Kazaņas pilsētas čempionātā viņš ieņēma 2. vietu. Vēlāk Nežmetdinovs vairākkārt ir uzvarējis Kazaņas un Odesas pilsētu čempionātos, kā arī PSRS dambretes čempionāta pusfinālā 1949. gadā. Pēc 1950. gada dambretes sacensībās vairs nepiedalījās.

Šahs
----

Rašids Nežmetdinovs ir piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātā finālos un piecas reizes kļuvis par Krievijas čempionu šahā: 1950. 1951. 1953. 1957. un 1958. gadā.
1954. gadā ieņēmis 2. vietu lielā starptautiskā turnīrā Bukarestē. Par šo panākumu Nežmetdinovam piešķirts FIDE starptautiskā meistara tituls.
Dzīves beigās ārpus konkursa piedalījās 1973. gada Latvijas šaha čempionātā Daugavpilī, kurā dalīja 3.-4. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Russia- Gorky 10.2-7.3.1950
2. ↑  11 Championship of Russia Yaroslavl 1951
3. ↑  13 Championship of Russia(RSFSR)- Saratov 1953
4. ↑  Championship of Russia- Krasnodar May-June 1957
5. ↑  18 Championship of Russia- Sochi 1958
6. ↑  Bucharest 1954

Ārējās saites
-------------

* Rašids Nežmetdinovs šahista profils vietnē chessgames.com
* Rašids Nežmetdinovs šahista profils vietnē 365chess.com
* Rašids Nežmetdinovs šahista profils vietnē chesstempo.com
* Rašids Nežmetdinovs šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
* Rašids Nežmetdinovs šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 77717958
* LCCN: n84120711
* ISNI: 0000 0000 2575 2760
* GND: 1153901668

 |

 |
|  |
| --- |
|  |
| Visvairāk punktu |
| Valērijs Harlamovs - 199 |
| Pirmā spēle |
| PSRS 23-2 Austrumvācija (Berlīnē, Austrumvācijā; 1951. gada 22. aprīlī) |
| Lielākā uzvara |
| PSRS 28-2 Itālija (Kolorādospringsa, ASV; 1967. gada 27. decembrī) |
| Lielākais zaudējums |
| PSRS 2-8 Kanāda(Otavā, Kanādā; 1968. gada 9. janvārī)
PSRS 3-9 Čehoslovākija(Prāgā, Čehoslovākijā; 1975. gada 21. martā) |
| Pēdējā spēle |
| PSRS 2-2 Zviedrija(Frankfurtē, VFR; 1991. gada 10. novembrī) |

**PSRS hokeja izlase** bija komanda, kas pārstāvēja PSRS starptautiskajās hokeja spēlēs. PSRS hokeja izlase izcīnījusi 19 Pasaules čempionātu un 8 Olimpisko spēļu zelta medaļas, kā arī 1981. gadā uzvarējusi Kanādas kausā. PSRS hokeja izlase beidza pastāvēt 1991. gadā pēc PSRS sabrukuma. PSRS izlasē spēlējuši arī vairāki latvieši. Jau pašā pirmajā PSRS izlases spēlē vārtos stāvēja latvietis Harijs Mellups. Helmuts Balderis PSRS izlases sastāvā spēlējis 5 Pasaules čempionātos, kā arī 1976. gada Kanādas kausa izcīņā un 1980. gada Olimpiskajās spēlēs. Vārtsargs Vitālijs Samoilovs bija 2. vārtsargs 1987. gada Pasaules čempionātā, tā paša gada Kanādas kausa izcīņā un 1988. gada Olimpiskajās spēlēs, bet cits latviešu vārtsargs Artūrs Irbe spēlēja 1989. un 1990. gadu Pasaules čempionātos. Astoņdesmito gadu beigās vairāki latviešu spēlētāji spēlēja arī dažādās PSRS junioru izlasēs.

Skatīt arī
----------

* Armēnijas hokeja izlase
* Baltkrievijas hokeja izlase
* Gruzijas hokeja izlase
* Igaunijas hokeja izlase
* Kazahstānas hokeja izlase
* Kirgizstānas hokeja izlase
* Krievijas hokeja izlase
* Latvijas hokeja izlase
* Lietuvas hokeja izlase
* Ukrainas hokeja izlase
**Voringa rags** (krievu: *мыс Уэринг*, angļu: *Waring Point*) ir zemesrags Čukču jūras krastā, Vrangeļa salas galējais austrumu punkts. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Zemesrags izvietojies Vrangeļa salas austrumu galā un to veido 221 m augsta klints. Krasti stāvi, klinšaini. Ziemeļos no zemesraga atrodas Dragas līcis. Zemesragā liels putnu tirgus ar aptuveni 200 000 putnu, galvenokārt resnknābja kaira un trīspirkstu kaija.

Nosaukumu zemesragam 1881. gadā piešķīra kuģa *Rodgers* komanda par godu ekipāšas loceklim leitnantam Voringam, kurš pirmais izkāpa šeit krastā. 1914. gadā Voringa ragā atradās viena no Vilhjalmura Stefansona nogrimušā ekspedīcijas kuģa *Karluk* izglābto dalībnieku nometnēm. Mūsdienās zemesragā atrodas viens no dabas rezervāta kordoniem.

Atsauces
--------

1. ↑  Государственный природный заповедник «ОСТРОВ ВРАНГЕЛЯ»
2. ↑  Леонтьев В. В. Новикова К. А. Топонимический словарь Северо-Востока СССР

Ārējās saites
-------------

* Бухта Драги. Трагедия одной экспедиции
Video Jegalas ūdenskritums 2022
**Jegalas ūdenskritums** (igauņu: *Jägala juga*) ir ūdenskritums Igaunijas ziemeļos uz Jegalas upes 4 km augšpus tās ietekas Baltijas jūras Somu līcī. Ūdenskritums atrodas Jēlehtmes pagastā, 25 km uz austrumiem no Tallinas. Ar astoņu metru augstumu tas ir augstākais dabīgais ūdenskritums Igaunijā (augstākais mākslīgais ūdenskritums ir 30 metrus augstais Valastes ūdenskritums). Ūdenskrituma platums ir 50-70 metri (atkarībā no ūdens līmeņa upē), laika gaitā tas ir radījis ap 300 metrus garu un 12 - 14 metrus dziļu kanjonu. Ūdenskritums izveidojies vietā, kur Jegalas upe šķērso Ziemeļigaunijas glintu. Klintīs ūdenskrituma augšpusē un ap to var saskatīt senu galvkāju pārakmeņojumus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jägala juga» (Estonian). eestigiid.ee eestigiid.ee. Skatīts: 2009. gada 7. decembris.
2. 1 2  «Jegalas ūdenskritums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 20. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jegalas ūdenskritums***.
* Ieraksts Igaunijas vides reģistrā
**Jegeva** (igauņu: *Jõgeva*) ir stacija Tapas—Tartu dzelzceļa līnijā Igaunijā, Jegevas apriņķa Jegevas pilsētā, tā atrodas 47,5 km attālumā no Tartu, 65 km attālumā no Tapas un 142,6 km attālumā no Tallinas. Jegevā pietur visi Tapas (Tallinas) un Tartu (Koidulas un Valgas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni.

Stacijas ēka
------------

**Jegevas pirmā stacija** celta līdz ar dzelzceļa līnijas Tapa--Tartu izbūvi 1876. gadā. Tā bija vairāku apjomu koka stāvbūve (1-2 stāviem). Gājusi bojā 2. pasaules kara laikā.
No pirmā perioda saglabājusies dzīvojamā ēka, kurā 2006. gadā ierīkots igauņu dzejnieces Beti Alveres memoriālais muzejs.

**Jegevas otrā stacija** celta 1949. gadā, tā ir tipisks staļinisma arhitektūras paraugs. Tā ir monolīta vienstāva celtne ar fasādē simetriski izvietotām logailēm un pilastriem, ko noslēdz atika un masīva jumta dzega. Abos ēkas galos zemākas piebūves daļas. Fasādes svinīgumu pasvītro centrālais frontons, kā arī sandriki virs katras galvenā būvapjoma logailes. Pašlaik stacijas ēkā izvietotas tirdzniecības telpas. 

**Jegevas trešā stacija** celta 1998. gadā, tā ir funkcionāla vienstāva celtne ar metāla konstrukcijas nojumi pasažieru platformu pusē.

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  Avaleht | Edelaraudtee
3. ↑  «Betti Alveri Museum». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. martā. Skatīts: 2012. gada 19. septembrī. Teksts "Jõgeva County Tourist Information "ignorēts

Ārējās saites
-------------

* 1938.—1939. gada vilcienu pienākšanas un atiešanas saraksts Jegevas stacijā[novecojusi saite]
* Jegevas stacijas pirmā ēka (attēls)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tapu** |  | **Uz Tartu** |
|  Pedja |  **Jegeva** | Kārepere  |
**Jegors Šarangovičs** (baltkrievu: *Ягор Шаранговіч*, dzimis 1998. gada 6. jūnijā) ir baltkrievu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Šarangovičs pārstāv NHL komandu Kalgari "Flames".

2018. gada NHL draftā Šarangoviču ar 141. numuru 5. kārtā izvēlējās Ņūdžersijas "Devils". Karjeras sākumā Šarangovičs spēlēja KHL komandā Minskas "Dinamo". 2018. gadā viņš pārcēlās uz AHL komandu Bingemtonas "Devils". NHL Šarangovičs debitēja 2021. gada janvārī, un pirmos vārtus guva 16.janvārī, spēlē pret Bostonas "Bruins", tie bija uzvaras vārti papildlaikā, Devils uzvarēja ar rezultātu 2-1.

Beidzoties sākuma līmeņa līgumam ar "Devils", Šarangovičs kā ierobežoti brīvais aģents kopā ar 2023. gada drafta trešās kārtas izvēli tika aizmainīts uz Kalgari Flames, apmaiņā pret Taileru Tofoli 2023. gada 27. jūnijā. Nākamajā dienā, 28. jūnijā, viņš nekavējoties parakstīja līgumu uz diviem gadiem par 6,2 miljoniem ASV dolāru ar "Flames".

Baltkrievijas hokeja izlases sastāvā Šarangovičs ir spēlējis 2017. un 2018. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* KHL profils (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Jegors Raudseps** (1862—1928) bija igauņu izcelsmes latviešu tālbraucēju kapteinis, jūrskolotājs un kuģu īpašnieks. Viņa vecākais brālis Nikolajs Raudseps arī bija ievērojams tālbraucēju kapteinis un viens no zināmākajiem Ainažu jūrskolas skolotājiem.

Dzīvesgājums
------------

Jegors Raudseps dzimis 1862. gada 18. maijā Vecsalacas pagasta *Mačparu* mājās. Pēc vietējās pagasta skolas pabeigšanas, mācījies un 1885. gadā absolvējis Ainažu jūrskolu ar tālbraucēja kapteiņa diplomu. Pedagoga izglītību ieguvis vēlāk Pēterburgā. Jūrā sācis iet jau 1878. gadā.

No 1893. līdz 1898. gadam bijis kapteinis uz buriniekiem *Livia*, *Anna*, *Mathilde*, *Matador*. Pēc tam līdz 1901. gadam bijis burinieka *Mercator* kapteinis. Pēc tam īsu brīdi bijis tvaikoņa *Vint* kapteinis. 1902. gadā kļuvis par burinieka *Bangpuhtis* kapteini un arī līdzīpašnieku. No 1898. gada bijis arī Ainažu jūrskolas skolotājs.
Ainažos dibinājis pirmo latviešu jūrniecības biedrību, kas bija Ķeizariskās Krievijas jūrniecības veicināšanas biedrības nodaļa. 1905. gada revolūcijas laikā atbalstījis revolucionāri noskaņotos Ainažu jūrskolas audzēkņus un pats ticis iekļauts apcietināmo ainažnieku sarakstos. Tomēr, spējis izvairīties no soda ekspedīcijas.

1907. gadā pārcelies uz dzīvi Rīgā. Līdz 1914. gadam bijis Rīgas savstarpējās jūras apdrošināšanas biedrības *Laima* rīkotājdirektors. Vēlāk līdz 1919. gadam arī priekšsēdētājs. Paralēli šim amatam bijis arī jūrnieku savstarpējās palīdzības biedrības *Enkuris* priekšnieks, kā arī Rīgas Tālbraucēju kapteiņu biedrības un kuģniecības sabiedrības *Austra* valdes loceklis. 1915. gadā kopā ar minētajām biedrībām evakuējies uz Krieviju, dzīvojis Ribinskā.

Jegors Raudseps Latvijā atgriezies 1918. gada vasarā. 1919. gada jūnijā brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā un organizējis Daugavas motorlaivu flotili. Vēlāk strādājis par ostas iecirkņa pārzini Mīlgrāvī. No 1919. gada līdz pat savai nāvei bijis Rīgas ostas priekšnieks. Bijis Latvijas kuģu īpašnieku savienības dibinātājs un Latvijas jahtkluba biedrs.

Miris 1928. gada 6. augustā Rīgā, Sarkanā krusta slimnīcā. Apbedīts Rīgas Meža kapos.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  *Latvijas jūrniecības vēsture*, Rīga, 1998.
3. ↑  *Latvis* Nr.2040
**Ænima** ir otrais amerikāņu progresīvā metāla grupas Tool albums. To izlaida 1996. gada 17. septembrī plates formātā un 1. oktobrī - CD formātā. Albums tika ierakstīts un veidots 1995.-1996. gadā. RIAA to sertificēja kā trīskāršu platīnu 2003. gada 4. maijā.

Albums parādījās vairākos 1996. gada labāko sarakstos, tai skaitā *Kerrang!* un *Terrorizer*. 1998. gadā albums ieguva *Grammy* balvu par labāko metāla izpildījumu.

Pārskats
--------

Nosaukums *Ænima* ir vārdu 'anima' ('dvēsele' no latīņu valodas) un 'enema' (klizma no angļu valodas) apvienojums.

"Stinkfist" un "Ænema" tika izveidoti videoklipi, bet "H.", "Eulogy" un "Forty-Six & 2" tika izdoti arī kā singli.
Dažas dziesmas ir kā īsas starpspēles, kas savieno garākās dziesmas, tādējādi tā garums gandrīz sasniedz 80 minūšu limitu. Šīs starpspēles ir "Useful Idiot", "Message to Harry Manback", "Intermission", "Die Eier Von Satan", "Cesaro Summability" un "(-) Ions".

Albuma motīvi iekļauj Ēģiptiešu mitoloģiju kā septiņstaru zvaigzni, kas simbolizē Babilonu, un reliģiozo ģeometriju, dalot planētu režģī saistībā ar hromosomām. Grupa veltīja albumu Bilam Hikam (komiķim, kurš, pēc grupas uzskatiem, domāja līdzīgi viņiem) un apgalvoja, ka albums ir daļēji viņa iespaidots. Vāka iekšpusē ir zīmējums, kurā attēlots invalīds, kas līdzīgs Meinardam Džeimsam Kīnanam, un Bils Hiks, kas attēlots kā dzienieks, un ko papildina teksta rinda "Another Dead Hero" (Vēlviens miris varonis). Rindas no BIla Hika "One Good Drug Story" (Kāds labs narkotiku stāsts) tiek lasītas "Third Eye" sākumā, bet "Ænema" dziesmu vārdi atsaucas uz Bila Hika "Arizona Bay" (Arizonas līcis), kas ir vēsta par San Andreas lūzuma sabrukumu. Dziesmas vārdi stāsta, ka vienīgais veids, kā salabot L.A. ir aizskalot visu projām, un iesaka: "Mācies peldēt, mēs tiksimies Arizonas līcī". Zem diska ir attēls, kurā Kalifornija iekrīt Klusajā okeānā.

Dziesmu saraksts
----------------

Visas dziesmas rakstījuši Meinards Džeimss Kīnans, Adams Džonss, Džastins Čancelors un Denijs Kerijs, izņemot tās, kur teikts citādāk.

1. "Stinkfist" (Kīnans/Džonss/Kerijs/D'Amūrs) — 5:11
2. "Eulogy" (Kīnans/Džonss/Kerijs/D'Amūrs) — 8:28
3. "H." (Kīnans/Džonss/Kerijs/D'Amūrs) — 6:07
4. "Useful Idiot" — 0:39
5. "Forty Six & 2" — 6:02
6. "Message to Harry Manback" — 1:53
7. "Hooker with a Penis" — 4:33
8. "Intermission" — 0:56
9. "jimmy" — 5:24
10. "Die Eier von Satan" — 2:17
11. "Pushit" (Kīnans/Džonss/Kerijs/D'Amūrs) — 9:55
12. "Cesaro Summability" — 1:26
13. "Ænema" (Kīnans/Džonss/Kerijs/D'Amūrs) — 6:39
14. "(-) Ions" — 4:00
15. "Third Eye" (Tool/Hiks) — 13:47 klausīties (palīdzība·info)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tool |
| --- |
|  |
| **Meinards Džeimss Kīnans • Adams Džonss • Džastins Čencelors • Denijs Kerijs** |
|  |
| Studijas albumi | *Undertow • Ænima • Lateralus • 10,000 Days* • *Fear Inoculum* |
|  |
| Singli | "Sober" • "Prison Sex" • "Stinkfist" • "H." • "Ænema" • "Forty-Six & 2" • "Schism" • "Parabola" • "Lateralus" • "Vicarious" • "The Pot" • "Jambi" |

 |
**Vormsi bāka** vai **Saksbijas bāka** (igauņu: *Vormsi tuletorn/Saxby tuletorn*) atrodas uz Vormsi salas Baltijas jūrā. Sala pieder Igaunijai. Bāka atrodas salas ziemeļrietumu daļā.

Vēsture
-------

Vormsi bāka sāka darboties 1864. gadā. Sākotnēji šeit atradās Anglijā ražots čuguna tornis, kuru 1871. gadā pārvietoja uz Vaindlo salu, kad tika secināts, ka tornis ir pārāk īss, lai normāli darbotos vadlīnijā. Tā vietā tika uzstādīts Liepājā ražots čuguna tornis.

Raksturojums
------------

Vormsi bākas augstums ir 24 m. Bāku veido apaļš tornis no čuguna ar laternu un galeriju. Bākas tornis ir krāsots balts, laterna - sarkana. Bākas gaismas elements atrodas 27 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta, sarkana un zaļa, atkarībā no virziena (3 s deg, 3 s pārtraukums). Baltā gaisma redzama 12 jūras jūdžu attālumā, sarkanā un zaļā gaisma 7 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā. Vormsi bāka kalpo par aizmugurējo vaduguni ziemeļu vadlīnijā un priekšējo vaduguni dienvidaustrumu vadlīnijā.

Ārējās saites
-------------

* Estonian Maritime Navigation
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vormsi bāka***.
**Jēkabs Belzēns** (1870—1937) bija latviešu izcelsmes gleznotājs, Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas pedagogs (1905—1917).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1870. gada 18. (6. pēc VS) septembrī Vladimiras guberņas Patkinas (*Паткино*) ciemā Krievijā latviešu pavāra Jēkaba Belzēna (*Jakob Belsen, Яков Бельзен*) un viņa sievas Ērikas Magdalēnas, dzimušas Jansones, ģimenē. Viņa tēvs bija kņaza Borisa Ščerbatova pavārs. Mācījās Pēterburgas Reformātu draudžu ģimnāzijā (1880—1888), vasaras pavadīja Ternu muižā Harkivas guberņā.
Studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē (1888—1890), tad Pēterburgas Mākslas akadēmijā (1890—1894), ko beidza ar III šķiras mākslinieka grādu par diplomdarbu "Spoki".
Strādāja Pēterburgas Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības zīmēšanas skolā (1895—1902), Aleksandra licejā (1898/1899—1902?), Civilo inženieru institūtā (1899—1917), bet no 1905. līdz 1917. gadam arī Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā par zīmēšanas un gleznošanas priekšmetu pasniedzēju. Piedalījās Neatkarīgo mākslinieku biedrības, Pēterburgas mākslinieku biedrības, Krievu akvarelistu biedrības izstādēs, kā arī latviešu mākslinieku darbu izstādēs Rīgā (1910, ar 10 darbiem), Pēterburgā (1915, ar 5 darbiem) un Maskavā (1916, ar 27 darbiem).

Pēc Bresļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada septembrī Belzēns ar piederīgajiem ieradās Rīgā, bet lielinieku laikus pavadīja pie radiniekiem Igaunijas pierobežā pārdesmit kilometrus no Ainažiem.
1919. gada jūlijā viņš pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, kur darbojās Devriena grāmatu apgādniecībā. 1921. gadā viņš iestājās Berlīnes graﬁķu brīvajā apvienībā (*Freie Vereinigung der Graphiker zu Berlin*) un 1926.—1930. gadā šīs organizācijas sastāvā piedalījās Lielajās Berlīnes mākslas izstādēs.

Pēc Hitlera nākšanas pie varas Belzēns 1936. gada septembrī pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā, kur mira no triekas 1937. gada 12. septembrī.

Daiļrades raksturojums
----------------------

J. Belzēns strādāja mitoloģijas, sadzīves žanra, portreta, ainavu glezniecībā, bijis labs kolorists. Pirmajā Latviešu mākslas veicināšanas biedrības izstādē 1910. gadā viņš izstādīja darbus eļļā un akvarelī. To vidū bija portreti, ainavas, kā arī žanra ainas. Nākamajās latviešu izstādēs viņš eksponē gan studijas, gan gleznas. Gleznieciski Belzēns visvairāk pieslējies impresionismam. Gan motīvu, gan noskaņas ziņā mākslinieka daiļradē vērojamas romantiskas tendences.

Atsauces
--------

1. ↑  Jēkaba Belzēna odiseja. 1870—1937. Kristiāna Ābele. Mākslas Vēsture un Teorija, 2007, Nr. 9, 5.—26. lpp.
**Таlīts**(ivritā: טַלִּית (tallit) — 'apmetnis'), dažreiz arī **tallīts** vai **taless** — lūgšanu tērps jūdaismā, kas ir īpašā veidā izgatavots taisnstūra pārvalks. Tas tiek uzskatīts par Toras svētuma un pakļaušanās Dieva gribai pazīmi.

Vispārīgas ziņas
----------------

Talīts ir ebreju rituālais tērps, kurā ietērpjas lūgšanu laikā; liels, četrstūrains vilnas lakats ar auklām un pušķiem (sk. arī cicīts).[1]

Senatnē talīts bija ikdienas apģērbu daļa; šāds tērps parasti tika izgatavots no vilnas vai lina auduma. Ar laiku talīts ir saglabājies tikai kā rituālais tērps.

Izraēlas karogā attēlotas talīta tradicionālās krāsas un svītras.

Talīta forma un izmēri
----------------------

Parasti talīts tiek izgatavots no vilnas, lina, kokvilnas vai zīda auduma, ar vairākām ieaustām gaiši zilām, zilām vai melnām svītrām; talīta četros stūros speciālos caurumos tiek stiprinātas otas — cicīts. Bieži pa vidu vienai no garenvirziena pusēm tiek šūts taisnstūra auduma gabals, kas dažreiz nošūts ar sudraba pavedieniem, ko sauc par ataru (kroni). Dažas ataras tiek izšūtas ar benedikcijām, kas jāizrunā pirms ietērpšanas talītā. Bieži talītu (īpaši zīda) izgrezno ar izšuvumiem.

Parastais talīta izmērs ir 1 x 1,5 m. Minimālajam izmēram ir jābūt pietiekamam, lai segtu bērnu, kas jau sāk staigāt.

Kad sāk vilkt talītu
--------------------

Aškenazi kultūrā talītu uzvelk vīrieši uz rīta lūgšanu un tikai pēc kāzām, bet sefardu kultūrā to uzvelk visi vīrieši pēc pilngadības.

Atsauces
--------

1. ↑  Ilmārs Hiršs, Ligita Hirša. Reliģisko terminu vārdnīca./ *Rīga,  Kristīgās vadības koledža, 2008. – 214 lpp. – 172.lpp. ISBN: 978-9984-39-571-5*

Ārējās saites
-------------

* Таллит (raksts no Ebreju enciklopēdijas) (krieviski)
* Tallit (The Prayer Shawl) (angliski)
* Tallit, definition (angliski)
***École des hautes études en sciences sociales*** (EHESS) jeb **Augstākā sabiedrisko zinātņu skola** ir viena no selektīvākajām un prestižākajām sociālo zinātņu *Grandes écoles* Parīzē Francijā.

EHESS sākotnēji bija *École pratique des hautes études* nodaļa, kas dibināta 1868. gadā, lai apmācītu akadēmiskos pētniekus. Tā kļuva par neatkarīgu iestādi 1975. gadā. Mūsdienās tās pētījumi aptver ekonomikas un finanšu, kognitīvās zinātnes, humanitārās zinātnes un politikas jomas, piemēram, zinātnes, lietišķo matemātiku un statistiku, attīstības pētījumus, socioloģiju, antropoloģiju, vēsturi, muzikoloģiju un sociālo zinātņu filozofija.

Slaveni profesori
-----------------

* Moriss Godeljē, viens no ievērojamākajiem franču antropologiem
* Aļģirds Greims, lietuviešu/franču semiotiķis
* Žans Tirols, franču ekonomists

Slaveni absolventi
------------------

* Jūlijs Lācis, latviešu žurnālists, literāts un sabiedriskais darbinieks

Atsauces
--------

1. ↑  The Ecole des hautes études en sciences sociales
2. ↑  L’EHESS, une grande école ouverte aux réfugiés

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***École des hautes études en sciences sociales***.
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Oficiālā vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 285674985
* LCCN: n80137541
* ISNI: 0000 0001 2178 632X
* GND: 90164-7
* SUDOC: 026374889
* BNF: cb118634582 (data)
* ULAN: 500310122
* NLA: 35390653
* NKC: ko2002102319
* BNE: XX83831

 |

 |
**Gideons Heinrihs fon Zass** (vācu: *Gideon Heinrich von Saß, oder Sass*; dzimis 1736. gada 9. novembrī, miris 1808. gada 18. martā Lutriņos) bija vācbaltu muižnieks, Kandavas pilskungs (1783 - 1786), Goldingenas virspilskungs (1786 - 1796, 1797 - 1803), Kurzemes bruņniecības maršals, vadījis 6 landtāgus starp 1775. un 1786. gadiem. Šķēdes un Lutriņu muižu īpašnieks. Panācis kuršu ķoniņu stāvokļa uzlabošanos 18. un 19. gadsimtu mijās.

1793. gadā apstrīdēja hercoga Pētera rīkojumu, ka pie Lipaiķu draudzes piederošajiem brīvzemniekiem jāpiedalās baznīcas un mācītājmuižas celtniecības darbos, uzskatot, ka tas ir pretrunā kuršu ķoniņu tiesībām un privilēģijām, kas tos atbrīvo no jebkādām klaušām un nodevām. 1801. gadā ar visu septiņu ķoniņu ciemu saimniekiem noslēdza mantošanas līgumu (*Erbvertrag*), ar kuru saskaņā mājas turpmāk varēja mantot, dāvināt vai pārdot tikai nedalītas, kā arī zemi nedrīkstēja pārdot vai dāvināt personām, kuras nepieder pie ķoniņu dzimtām.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
2. ↑  Zass Gideons Heinrihs fon Archived 2017. gada 11. martā, *Wayback Machine* vietnē. Vēsture
Ziederzē projekta karte
**Zeiderzē projekts** (nīderlandiešu: *Zuiderzeewerken*) ir 20. gadsimtā izveidots hidrotehnisku būvju komplekss Nīderlandē. Darbu rezultātā no Ziemeļjūras ar dambjiem tika nodalīts Zeiderzē līcis. Ievērojama daļa no līča tika nosusināta, izveidojot polderus. Hidroloģiskie darbi tika veikti no 1920. līdz 1974. gadam.

Darbu rezultātā tika izveidota Nīderlandes Flevolandes province 1419 kvadrātkilometru platībā, kurā 2016. gadā dzīvoja 407 905 iedzīvotāji. Nenosusinātajā līča daļā atrodas Eiselmēra un Markermēra ezeri. ASV Civilinženieru biedrība Zeiderzē projektu iekļāvusi Septiņu modernās pasaules brīnumu sarakstā.

Attēlu galerija
---------------

* Dambis, kas atdala Ziemeļjūru no EiselmēraDambis, kas atdala Ziemeļjūru no Eiselmēra
* Ziemļaustrumu poldera satelītattēlsZiemļaustrumu poldera satelītattēls
* Plūdi Otrā pasaules kara laikā dambju bojājumu dēļPlūdi Otrā pasaules kara laikā dambju bojājumu dēļ
* SlūžasSlūžas

Atsauces
--------

1. ↑   Wonders of the Modern World

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zeiderzē projekts***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Zeiderzē muzejs
**Deivida glečers** (angļu: *David Glacier*) ir ievērojamākais no Viktorijas Zemes šļūdoņiem. To veido divas galvenās ledus straumes, kas sākas Austrumantarktīdas plato un novada uz okeānu ledu no ~200 000 km² lielas teritorijas. Ledus caurplūdes apjoms ir 7,8 +/- 0,7 km³/gadā.[1] Ziemeļu straume novada ledu no Taloja ledus kupola. Galvenā straume novada ledus masas no plaša areāla līdz pat Čārli ledus kupolam, kas, šķērsojot Transantarktīdas kalnu grēdu, rezultējas iespaidīgā leduskritumā — tā sauktajā Deivida katlā (*David Cauldron*).[2]. 

Glečers ir vairāk kā 95 km garš un šķērso Transantarktīdas kalnu grēdu cauri Prinča Alberta kalniem austrumu virzienā. Ietek Rosa jūrā starp Reinoldsa un Filipi zemesragiem, kur glečers veido peldošu ledus masu - Drigalska ledus mēli.

Glečeru 1908. gada novembrī atklāja Ernesta Šekltona ekspedīcijas "ziemeļu grupa" Sidnejas universitātes profesora T. Edžvorta-Deivida vadībā, kā vārdā tas arī nosaukts.[3]

Atsauces
--------

1. ↑  Frezzotti,M. A.Capra and L.Vittuari, Ann.Glaciol, v27, 54-60 (1998)
2. ↑  Frezzotti,M. I.E.Tabacco and A.Zirizzotti. Ice discharge of eastern dome C drainage area, Antarctica, determined from airborne radar survey and satellite image, Analysis, J.Glaciol. 46, 253-264 (2000)
3. ↑  Antarctic feature detail
**Getingenes rokraksts** ir nezināma autora latīņu valodā 15. gadsimta beigās uzrakstīts šaha traktāts.

Glabāšanas vieta
----------------

Rokraksts glabājas Getingenas universitātes bibliotēkā. No šī fakta arī radies rokraksta nosaukums.

Rokraksta saturs
----------------

Rokraksts, kura apjoms ir 33 lappuses, satur 12 šaha atklātņu aprakstu un 30 šaha uzdevumus ar risinājumiem. Traktātā pirmo reizi ir mēģināts sistematizēt atklātnes pēc pirmā gājiena: 1. e2-e4; 1. d2-d4; 1. f2-f4 un 1. c2-c4. Traktāts ir uzrakstīts balstoties uz mūsdienu šaha noteikumiem. 

### Divpadsmit aprakstītās atklātnes

1. Damiano aizsardzība (1.e4 e5 2.Nf3 f6)
2. Filidora aizsardzība (1.e4 e5 2.Zf3 d6), piemērs ar pārsvaru baltajiem
3. Itāļu atklātne (1.e4 e5 2.Zf3 Zc6 3.Lc4 Lc5)
4. Krievu aizsardzība (1.e4 e5 2.Zf3 Zf6)
5. Laidņa atklātne (1.e4 e5 2.Lc4)
6. Spāņu atklātne (1.e4 e5 2.Zf3 Zc6 3.Lb5 Lc5
7. Ponciāni atklātne (1.e4 e5 2.Zf3 Zc6 3.c3)
8. Filidora aizsardzība (1.e4 e5 2.Zf3 d6), piemērs ar pārsvaru melnajiem
9. Pieņemtais dāmas gambīts (1.d4 d5 2.c4 dxc4)
10. Dāmas bandinieka atklātne (1.d4 d5 2.Lf4 Lf5)
11. Bērda atklātne (1.f4)
12. Angļu atklātne (1.c4)

### Šaha uzdevumu piemēri

Visās pozīcijās gājiens baltajiem.

 № 5

  Mats 2 gājienos № 18

 Mats ar diviem bandiniekiem 6 gājienā № 20

 Mata ar bandinieku 6 gājienā № 24

 Mats ar diviem bandiniekiem 7 gājienā

#### Risinājumi

Risinājumos uzrādīti tikai balto gājieni, jo melno atbildes ir forsētas.

№ 51.Db7 2.Dd5#
№ 181.Zg4 2.Zf6 3.Ta8+ 4.Tg8 5.g6+ 6.d6#
№ 201.Ld1+ 2.Dd7+ 3.Dd3 4.axb3+ 5.bxc4+ 6.c5#
№ 241.Kd7 2.Ze5 3.Zc4 4.Za5 5.Ld4 6.a7+ vai b7+ 7.b7# vai a7#

Literatūra
----------

* M. Georg Grabitz: Die Göttinger Handschrift (15. Jh.), auf: Schach-goettingen.de (Zugriff 27. August 2008).

Atsauces
--------

1. ↑  Шахматы: Энциклопедический словарь. Гл. ред. А.Е. Карпов, 1990, 84.lpp. 621 lpp. ISBN 5-85 270-005-3
Ci vert
**Spalvu skeletveidīgie mākoņi** *Cirrus vertebratus* (Ci ve) ir plāni mākoņi ar blīvāku vidusdaļu, no kuras uz abām pusēm iziet diegiem līdzīgi spalvu mākoņi. Ārējais izskats atgādina zivs skeletu. Parasti sastāv no ledus kristāliņiem, kuri rodas no sasalušiem ūdens pilieniem. Atšķiras ar to, ka neaizsedz visas debesis un tiem ir pārtraukta forma. Visbiežāk Ci vert vērojami labos laikapstākļos, kā arī ja ir augšupejoša gaisa plūsma un turbulence augšējā troposfērā. Pamata augstums ir 7—10 km, bet tropos var sasniegt arī 17—18 km. Mākoņu biezums var būt no dažiem simtiem metru līdz dažiem kilometriem. Ci vert ir causpīdīgi, cauri tiem spīd Saule, Mēness un spožas zvaigznes. Dienā tie nesamazina apgaismojumu. 

Nokrišņi ir mazi ledus kristāliņi, no kuriem sastāv paši mākoņi. Tie lēnām krīt lejup, bet ar augšupejošām gaisa plūsmām var būt pacelti vēl augstāk. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Eizenaha** (vācu: *Eisenach*) ir viena no Vācijas pilsētām, kas atrodas Tīringenes federālās zemes rietumos, tās kopējā platība ir 103,84 km2, iedzīvotāju skaits — 41 tūkstotis.

Hronikās Eizenaha pirmo reizi minēta 1180. gadā. Tās vēsture ir cieši saistīta ar Vartburgas pili, kas ilgstoši bija viens no reģiona centriem, saskaņā ar leģendām pils šeit pastāv jau no 1067. gada. Pilī un tās apkārtnē norisinājusies daļa no Tannheizera leģendā aprakstītajiem notikumiem. Ar Frīdriha Gudrā atbalstu Mārtiņš Luters, apmeties minētajā pilī, pirmais iztulkoja Bībeli vācu valodā. Tādēļ Eizenahu pieskaita tā sauktajām Lutera pilsētām. Eizenaha ir arī Johana Sebastiāna Baha dzimtā pilsēta.

Mūsdienās pilsētā bāzējas autobūves un elektrotehnikas — *Opel*, *Robert Bosch* rūpnīcas, vēsturiski — 1896. gadā Eizenahā tika nodibināts autobūves uzņēmums *Automobilwerk Eisenach*, kas šeit ražoja automašīnas līdz pat VDR pastāvēšanas beigām. Pilsētā atrodas dzelzceļa stacija.

Eizenahā darbojas Tīringenes etnogrāfijas, mūziķu — Johana Sebastiāna Baha, Riharda Vāgnera, Riharda Reitera, autobūves un citi muzeji. Kopš 1999. gada Vartburgas pils ir iekļauta *UNESCO* Pasaules mantojuma sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  Pagasta apraksts (2022. gada 4. kvartāls); pārbaudes datums: 12 februāris 2023.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eizenaha***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 155980838
* GND: 4014013-1
* BNF: cb120499943 (data)
* NKC: ge139304

 |

 |
**Šķiedrainā ciņuvārpata** (latīņu: *Elymus fibrosus*) ir graudzāļu dzimtas suga, kas sastopama Eiropas ziemeļu-ziemeļaustrumu daļā un Sibīrijas ziemeļrietumos. Latvijā tā ir ļoti reti sastopama, adventīva suga, kura visticamāk ir izzudusi. Tā 20. gadsimta sākumā tika atrasta Rīteru apkaimē uz dolomītiem. Augtene 1965. gadā tika appludināta Pļaviņu HES ūdenskrātuves izveides dēļ.

Sugas izplatības pamatareālā tā aug ūdenstilpju krastos, mežmalās un uz klintīm.

Apraksts
--------

Šķiedrainā ciņuvārpata ir daudzgadīgs, 40—70 cm garš lakstaugs ar stāvu, tievu stiebru, kurš dažreiz ir lauzīts pie pamata. Lapas ir lineāras, 0,3—0,8 cm platas, gandrīz kailas. Vārpa stiebra galā ir divrindu, lokveidīgi nolīkstoša, 6—10 cm gara, zaļa vai, biežāk, zaļganvioleta. Vārpiņām ir 2—3 ziedi. Vārpiņas plēksnes ir lancetiskas, vienādas, nosmailotas un sarmatainas. Zieda plēksnes ir lancetiskas, gandrīz vienādas, to šķautne ir sarmataina. Akota nav. Auglis ir sīks, aptuveni 0,2 cm garš grauds. Zied jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «šķiedrainā ciņuvārpata - Elymus fibrosus (Schrenk) Tzvelev - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-12-02.
**5. autobusu maršruts** bija autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tika nodrošināti no Krastciema līdz autoostai Sloka.

Maršruta kopējais garums sasniedza 18,5 km. Virziena **Krastciems** — **AO Sloka** kopējais garums bija 9,2 km, bet virziena **AO Sloka** — **Krastciems** kopējais garums bija 9,3 km.

Pašlaik 5. autobuss nekursē, jo maršruts tika slēgts 2005. gadā mazā pasažieru skaita dēļ.[1] No 2018. gada 12. februāra par 5. maršrutu tiks dēvēts ekspreša maršruts Bulduri - Ķemeru stacija.

Vēsture
-------

Padomju laikā 5. autobuss kursēja kā autobuss no Slokas līdz Valteriem. 1992. gadā maršruts tika mazliet pagarināts no Valteriem līdz Krastciemam, bet tika atstāti vien daži reisi dienā skolēnu pārvadāšanai ar mikroautobusu. 2005. gada vidū maršruts tika slēgts mazā pasažieru skaita dēļ.

Maršruts
--------

**Krastciems** — **AO Sloka** autobusi kursēja pa šādām ielām: Mežmalas iela, Piekrastes iela, Valtera prospekts, Zemgales iela, Olgas iela, Dāvja iela, Lapsu iela, Cīruļu iela, Eduarda Veidenbauma iela, Jūrkalnes iela, Ventspils šoseja.

**AO Sloka** — **Krastciems** autobusi kursēja pa šādām ielām: Ventspils šoseja, Jūrkalnes iela, Eduarda Veidenbauma iela, Cīruļu iela, Lapsu iela, Dāvja iela, Mirdzas iela, Zemgales iela, Valtera prospekts, Piekrastes iela, Mežmalas iela.

Pieturvietas
------------

5. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 36 pieturas. Virzienā **Krastciems** — **AO Sloka**, kā arī virzienā **AO Sloka** — **Krastciems** bija 18 pieturas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Nr. | Nosaukums |
| --- | --- |
| 1 | Krastciems |
| 2 | Briežu iela |
| 3 | Čiekuru iela |
| 4 | Olgas iela |
| 5 | Valteri |
| 6 | Aveņu iela |
| 7 | Dāvja iela |
| 8 | Dzelzceļa stacija Asari |
| 9 | Olgas iela |
| 10 | Matildes iela |
| 11 | Skautu iela |
| 12 | Lapsu iela |
| 13 | Cīruļu iela |
| 14 | Zaļā iela |
| 15 | Atbalss iela |
| 16 | Tehnoinform |
| 17 | Asfalta Rūpnīca |
| 18 | AO Sloka |
|

 | 

| Nr. | Nosaukums |
| --- | --- |
| 1 | AO Sloka |
| 2 | Asfalta Rūpnīca |
| 3 | Tehnoinform |
| 4 | Atbalss iela |
| 5 | Zaļā iela |
| 6 | Eduarda Veidembauma iela |
| 7 | Lapsu iela |
| 8 | Skautu iela |
| 9 | Matildes iela |
| 10 | Olgas iela |
| 11 | Dzelzceļa stacija Asari |
| 12 | Dāvja iela |
| 13 | Aveņu iela |
| 14 | Valteri |
| 15 | Olgas iela |
| 16 | Čiekuru iela |
| 17 | Briežu iela |
| 18 | Krastciems |
|

 |

Skatīt arī
----------

* Jūrmala
* Autobusu satiksme Jūrmalā

### Atsauces

1. ↑  ""
**Lejasstrazdi** ir ciems Dobeles novada Dobeles pagastā, pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies Gauratas labajā krastā pie autoceļa P102 8,8 km no pagasta centra Aizstrautniekiem, 5,3 km no novada centra Dobeles un 71 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā padomju saimniecības «Dobele» ciemats. Lejasstrazdos dzīvo 51% no kopējā pagasta iedzīvotāju skaita un tikai 24% no ciema iedzīvotājiem ir latvieši, pārējie iedzīvotāji ir cittautieši, pārsvarā krievi un baltkrievi. Ciema apbūvi veido 26 daudzdzīvokļu mājas un 5 viensētas. Lejasstrazdos atrodas pagasta pārvaldes pakalpojumu punkts, pasta nodaļa, medpunkts, veikali, Lejasstrazdu pamatskola, ģimenes atbalsta centrs «Lejasstrazdi», ēdnīca, veikals, vasarsvētku draudze. Blakus ciematam izvietotas bijušās padomju saimniecības ražošanas ēkas (19 cūku kūtis, 1 zirgu stallis, kalte ar palīgēkām). Pēc saimniecības likvidācijas visas šīs ēkas netiek apsaimniekotas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Lejasstrazdiem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑
3. ↑  «Dobeles pagasta teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2011. gada 28. septembrī.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dobeles pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Aizstrautnieki**
* Bērzbeķe
* Bitenieki
* Galenieki
* Lejasstrazdi

 |

 |
**Basse-Normandie**| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| Galvaspilsēta  | Kāna |
| Lielākās pilsētas  | KānaŠērbūra-OktvilaAlensona |
| Platība | 17,589 km² |
| Iedzīvotāju skaits (2007) | 1 453 000 |
| Komūnu skaits | 1 812 |

**Lejasnormandija** ir agrākais Francijas reģions, kas mūsdienās ir atkalpavienots ar Augšnormandijas reģionu vienotā Normandijas reģionā.

Vēsture
-------

Vairākās vietās arheoloģiskie izrakumos ir atklātas Romas impērijas celtnes. Tajā laikā šeit atradās vairākas pilsētvalstis. 5. gadsimtā to iekaroja franki, bet 9. gadsimtā normāņi.

Otrā pasaules kara laikā no 1940. līdz 1944. gadam Normandija bija vācu okupēta. 1944. gada 6. jūnijā sākās sabiedroto valstu militārā akcija "Operation Overlord" ar izcelšanos Lejasnormandijas piekrastē.

Ekonomika
---------

Monsenmišela
Lejasnormandijas ekonomika ir lielā mērā balstīta uz lopkopības un piena lauksaimniecību, tekstilrūpniecību un augļu ražošanu kā galvenajām nozarēm. 

Šis reģions ir vadošais Francijā sviesta, svaigā siera, mīksto sieru, sidra ābolu, sidra, puravu, rāceņu un lina sektoros. Lejasnormandijā tiek audzēts vairāk zirgu nekā jebkurā citā Francijas reģionā. Rietumu daļa tiek vairāk izmantota lauksaimniecībā, sakarā ar pļavām klātu līdzenumu. Netālu no Kaēnas tiek iegūtas dzelzs rūda. Arī tūrisms ir ļoti nozīmīga nozare. Viena no slavenākajām tūrisma vietām ir agro viduslaiku nocietinājums Monsenmišela. Reģionam ir tieša prāmju līnija uz Angliju (no Šērbūras un Kaēnas-Vitstrehamas ostas).

Atsauces
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Francijas reģioni Valsts karogs: Francija |
| --- |
|  |
| Eiropas daļas reģioni | 
* Bretaņa
* Burgundija-Franškontē
* Centrs–Valdeluāra
* Grandesta
* Ildefransa
* Jaunakvitānija
* Korsika
* Luāra
* Normandija
* Odefransa
* Oksitānija
* Overņa-Rona-Alpi
* Provansa-Alpi-Azūra Krasts

 |
|  |
| Aizjūras reģioni | 
* Gvadelupa
* Gviāna
* Majota
* Martinika
* Reinjona

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 139091332
* LCCN: n84009132
* ISNI: 0000 0001 2169 031X
* GND: 4138904-9
* SUDOC: 026360411
* BNF: cb11862364g (data)
* NKC: ge349300

 |

 |
**Edvīns Raups** (īstajā vārdā **Edvīns Struka**, dzimis 1962. gada 27. decembrī Siguldā) ir latviešu dzejnieks un tulkotājs.

Biogrāfija
----------

Edvīns Raups ir viens no nozīmīgākajiem 20. gadsimta 90. gados debitējušajiem dzejniekiem. Viņš apbalvots ar Klāva Elsberga prēmiju par publikācijām periodikā (1990), Latvijas Rakstnieku savienības Dzejas konkursa galveno balvu (1992), Raiņa un Aspazijas fonda balvu (1995). Krājums "Uzvāri man kaut ko pārejošu" ieguvis Preses nama konkursa balvu (2002) un Dzejas dienu balvu (2003). 
Dzejolis "uz brīdi iestājas laiks..." saņēmis Olivereto balvu (2006), tas vēlāk iekļauts krājumā "Putn". Krājums "Putn" ieguvis Literatūras gada balvu (2008) un Ojāra Vācieša prēmiju (2009). Krājums "Mirklis šis" ieguvis "Latvju Tekstu" dzejas balvu (2013), tas nominēts Literatūras gada balvai. F. Garsijas Lorkas "Lekciju" tulkojums nominēts Literatūras gada balvai. Krājums "Ugunsnedrošs pulss" nominēts Literatūras gada balvai. 

Tulkojumi no spāņu valodas: Hulio Kortasara "Klasīšu spēle" (2001), Gabriela Garsijas Markesa "Par mīlestību un citiem dēmoniem" (2005), Ernesto Sabato "Tunelis" (2006), Migela de Unamuno "Migla" (2007), Federiko Andahazi "Anatoms" (2007) un "Žēlsirdīgās" (2008), Luisa Sepulvedas "Sirmgalvis, kas lasīja mīlas romānus" (2009), Horhes Luisa Borhesa "Smilšu grāmata" (2010), Rakelas Martinezas "Vienradža ēnas" (2012), F. Garsijas Lorkas "Lekcijas" (2013) un "Lugas" (2019) un Luisa Martina Santosa "Klusuma laiks" (2015). 

No portugāļu valodas tulkojis Paulu Koelju grāmatas "Alķīmiķis" (1998), "Ceļavārdi gaismas bruņiniekam" (2000), "Veronika grib mirt" (2000), "Nelabais un senjorita Prima" (2002), "Pjedro upes krastā es sēdēju un raudāju" (2003), "Vienpadsmit minūtes" (2004), "Zahir" (2005), "Portobello ragana" (2008), "Burvja piezīmes" (2007), "Kā aizplūstoša upe" (2008), "Uzvarētājs ir viens" (2009), "Brida" (2010), "Alefs" (2011), "Akras manuskripts" (2012), "Sānsolis" (2014) un "Spiedze" (2016).

No krievu valodas tulkojis Viktora Šklovska memuārus "Sentimentāls ceļojums. Atmiņas 1917–1922" (2018).

Bibliogrāfija
-------------

* *Vēja nav*. Rīga: Liesma, 1991.
* *Dzīvo damies*. Rīga: Egmont Latvija, 1995.
* *33 mīklaini dzīves gadi un dzejoļi*. Rīga: Likteņstāsti, 1997.
* *Uzvāri man kaut ko pārejošu*. Rīga: Preses nams, 2002.
* *Putn*. Rīga: Jānis Roze, 2008.
* *Mirklis šis*. Rīga: Jānis Roze, 2013.
* *Ugunsnedrošs pulss.* Rīga: Jānis Roze, 2016.

### Citās valodās

* "Tillred mig något obeständigt" [Uzvāri man kaut ko pārejošu]. Zviedru valodā atdz. J. Kronbergs. Tollarp: Ariel Skrifter, 2003.
* "Then Touch Me Here" [Tad pieskaries šeit]. Angļu valodā atdz. M. Gailītis. Toronto: Guernica Editions, 2010.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu rakstniecība biogrāfijās* (Otrais izd.). Zinātne. 2003. 479. lpp. ISBN 9984-698-48-3.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 28843309
* LNB: 000035733
* LCCN: n98024261
* ISNI: 0000 0000 7907 0474
* GND: 1022962868
* NKC: mzk2006342988

 |

 |
**Edīte Kellere-Hermane** (dzimusi Kellere; vācu: *Edith Keller-Herrmann*; 1921. gada 17. novembris Drēzdene — 2010. gada 12. maijs Ingolštate) bija Vācijas starptautiskā lielmeistare šahā (1977).

Biogrāfija
----------

1940. un 1950. gados bijusi vieno no spēcīgākajām Vācijas šahistēm. Pirmo reizi Vācijas sieviešu šaha čempionātā uzvarējusi 1942. gadā. Pēc Otrā pasaules kara vēl četras reizes bijusi labākā Vācijas sieviešu apvienotajā šaha čempionātā (1947, 1951, 1952, 1953), kā arī piecas reizes uzvarējusi Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātos (1950, 1952, 1956, 1957, 1960).

1950. gadā Maskavā piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm, kurā ierindojusies 5. vietā. Vēlākajos gados piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīros, kuros 1952. gadā ieņēmusi 5. vietu, 1955. gadā izcīnījusi 3. vietu, bet 1959. gadā atkal bijusi 5. vietā.

Vairākkārt pārstāvējusi Vācijas Demokrātiskās republikas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (1957-1969). Komandu vērtējumā izcīnījusi 3 bronzas (1957, 1963, 1966) medaļas, bet individuālajā — sudraba (1957) un bronzas (1963) medaļas.

Bijusi pirmā sieviete pēc Veras Menčikas nāves, kas piedalījusies vīriešu šaha turnīros. 1951. gadā Dortmundē dalījusi 11.-12. vietu, nospēlējot neizšķirti ar Jefimu Bogoļubovu un uzvarot Nikolasu Rossolimo un Stojanu Pucu.

Labākie rezultāti citos starptautiskajos šaha turnīros: Hastingsa (Anglija) (1954/1955) — 1. vieta (vīriešu "B" turnīrā), Vīne (1957) — 1. vieta, Budapešta (1966) — 4. vieta, Halle (1967) — 1. vieta.

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Kellerei-Hermanei kā vienai no pirmajām piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 1977. gadā — starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Deutsche Meisterschaften der Frauen
2. ↑  1949-50 Title Tournament
3. ↑  1952 Candidates Tournament
4. ↑  «1955 Candidates Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 3. augustā.
5. ↑  1959 Candidates Tournament
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Edith Keller-Herrmann

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 306167808
* ISNI: 0000 0003 9774 6396

 |

 |
**Skeltona glečers** (angļu: *Skelton Glacier*) ir ap 170 km garš un 8 līdz 18 km plats šļūdonis Antarktīdā. Sākas no Polārā plato un noplūst uz Rosa šelfa ledāju caur Transantarktīdas kalnu grēdu, kur ieplūst Skeltona līcī Hilarija krastā. Austrumos un ziemeļaustrumos to norobežo Karaliskās Biedrības grēda, rietumos — Vusteras grēda un vairākas nelielas kalnu grēdas ziemeļrietumos no tās. Sākas no tā saucamā Portāla starp Lešlija kalniem ziemeļos un Portāla kalnu dienvidos un noplūst uz dienvidiem 55x45 km plašajā Skeltona sniegājā, ko rietumos norobežo Bumeranga grēda un Skeltona leduskritums. Tālāk, apliecot Vusteras grēdu, tas noplūst uz šelfa ledāju.

Glečers nosaukts pēc Skeltona līča, kas savukārt nodēvēts par godu Roberta Skota ekspedīcijas kuģa *Discovery* galvenajam inženierim Redžinaldam Skeltonam *(Reginald W. Skelton)*.[1] 1957.—1958. gadā Skeltona glečers tika izvēlēts par ceļu, pa kuru Britu Sadraudzības Transantarktiskā ekspedīcija šķērsoja Transantarktīdas kalnus ceļā no Dienvidpola uz Skotas staciju.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Skeltona glečers
2. ↑  Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia, Volume 1, 2, By William James Mills