recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikola Sedlaks** (serbu: *Никола Седлак*; dzimis 1983. gada 13. decembrī Suboticā) ir Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (2003).

Biogrāfija
----------

2000. gadā uzvarējis Dienvidslāvijas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā, bet 2001. gadā kļuvis par U20 vecuma grupas vicečempionu. 2002. gadā dalījis pirmo vietu Melnkalnes šaha čempionātā. 2010. gadā uzvarējis Serbijas šaha čempionātā. 2014. gadā šajā turnīrā izcīnījis bronzas medaļu.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Budapeštā (1999), Pulā (2003), Esbjergā (2004), Suboticā (2005), Zadarā (2007), Boras Kostiča memoriālā Vršacā (2008), Sarajevā (2009). 2007. gadā uzvarējis Eiropas Savienības 3. individuālajā šaha čempionātā.

Pārstāvējis Dienvidslāvijas un Serbijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (2006, 2010-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2014) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 6 reizes (2003, 2007-2009, 2015-2019).

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Sedlakam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2003. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Individual Serbian Chess Championship for Men 2010». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. septembrī. Skatīts: 2016. gada 23. novembrī.
2. ↑  Aleksandar Indjic is the new Serbian champion
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Nikola Sedlak
4. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Nikola Sedlak

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Avogadro skaitlis** ir atomu vai molekulu skaits vienā molā vielas. Tā tas nosaukts par godu itāliešu zinātniekam Amedeo Avogadro, kurš dzīvoja 19. gadsimtā. Saskaņā ar mola definīciju Avogadro skaitlis ir vienāds visām vielām. Kopš 2019. gada molu definē kā vielas daudzumu, kas satur precīzi 6.02214076×1023 elementārdaļiņu (piem. atomu). Aptuveni atbilst un pirms tam definēts kā atomu skaits 12 gramos oglekļa-12 (oglekļa izotops ar atommasu 12).

Avogadro skaitļa apzīmējums un tā vērtība
-----------------------------------------

Avogadro skaitli apzīmē ar {\displaystyle N\_{A}\ } un tā ir noteikta konstante, kuru lieto ķīmijā un fizikā.

{\displaystyle N\_{A}=6.02214076\cdot 10^{23}mol^{-1}\approx 6,02\cdot 10^{23}mol^{-1}\ }

Avogadro skaitļa nozīme
-----------------------

Avogadro skaitlis ir pārejas koeficients no mikroskopiskiem masu lielumiem (atommasas, molekulmasas) uz makroskopiskiem masu lielumiem (kilogrami, tonnas).

Skatīt arī
----------

* Molekulu masa
* Relatīvā molekulmasa
* Vielas daudzums
* Molmasa

Atsauces
--------

1. ↑  BIPM (2001-02). "Publications of the Bureau International des Poids et Mesures". *Metrologia* 38 (1): 95–96. doi:10.1088/0026-1394/38/1/12. ISSN 0026-1394.
2. ↑  Terrien, J (1971-01). "News from the Bureau International des Poids et Mesures". *Metrologia* 7 (1): 43–44. doi:10.1088/0026-1394/7/1/008. ISSN 0026-1394.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Avogadro skaitlis***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4394515-6

 |

 |
*NICE Systems* galvenā biroja ēka Raananā
***NICE Systems Limited*** (ivritā: נייס; agrākais nosaukums ***NICE Systems***) ir Izraēlas datu analīzes risinājumu uzņēmums. Dibināts 1986. gadā. Galvenais birojs atrodas Raananā.

*NICE* uzņēmumiem un ar drošību saistītām institūcijām piedāvā risinājumus, kas palīdz novērst finanšu noziegumus un krāpšanu, nodrošina sabiedrisko drošību, ļauj izpētīt klientu paradumus. To veic, savācot dažāda veida datus no dažādiem avotiem (sakaru kanāliem, operatīvām sistēmām u.c.) un analizējot tos reāllaikā.

*NICE* akcijas tiek kotētas *NASDAQ* biržā (kods *NICE*) un Telavivas fondu biržā, kur tas ietilpst *TA-25* indeksā.

Vēsture
-------

Uzņēmumu ar nosaukumu ***Neptune Intelligence Computer Engineering*** 1986. gadā dibināja Izraēlas armijas bijušie kolēģi. Sākotnēji uzņēmums piedāvāja risinājumus drošības un aizsardzības sektoram. Drīz tas pārorientējās uz civilajiem lietojumiem, galvenokārt kontaktu centriem, finanšu pakalpojumiem, biznesa inteliģences tirgum.

2000. gados *NICE* strauji paplašinājies, iegādājoties datu apstrādes un analīzes uzņēmumus.
2002. gadā no *Thales Group* nopirkts Apvienotās Karalistes uzņēmums *Thales Contact Solutions* (agrāk *Racal Recorders*).
2005. gada 1. jūnijā no ASV *Dictaphone* nopirkts sakaru ieraksta sistēmas bizness. 1. septembrī iegādāts *Hannamax Hi-Tech*.
2006. gada 4. janvārī nopirkts *FAST Video Security*. 22. maijā nopirkts *Performix*. 7. jūlijā iegādāts *IEX Corporation*, kas izstrādājis darbinieku pārvaldības un efektivitātes optimizācijas risinājumus.
2007. gada 30. augustā nopirkts *Actimize*, tādējādi *NICE* ļaujot piedāvāt krāpšanās, naudas atmazgāšanas un riska pārvaldības risinājumus.
2008. gada 8. aprīlī nopirkts *Quality Plus Group*.
2009. gada 31. augusta iegādāts *Hexagon System Engineering Ltd.* 1. septembrī *Actimize* nopirka uzņēmumu *Fortent*.

2011. gada 15. februārī nopirkts *CyberTech International*. 19. septembrī iegādāts *Fizzback*. 2. decembrī nopirkts *Merced Systems*.
2012. gada 22. oktobrī nopirkts *Redkite Financial Markets*, kas piedāvāja reāllaika mākoņbāzētus tirdzniecības uzraudzības risinājumus.
2013. gada 7. augustā iegādāts *Causata*.
2014. gada 3. jūlijā Somijas *Nokia Networks* pārdoti ģeolokācijas risinājumi.
2015. gadā *NICE* izlūkošanas risinājumu nodaļa par 157,9 miljoniem ASV dolāru pārdota *Elbit Systems* meitas uzņēmumam *Cyberbit*; fiziskās drošības biznesa nodaļa par 100 miljoniem USD pārdota investīciju uzņēmumam *Battery Ventures*.
2016. gada janvārī par 135 miljoniem dolāru nopirkts analītikas uzņēmums *Nexidia*.
2016. gada maijā par aptuveni 940 miljoniem USD nopirkts ASV kontaktu centra pakalpojumu sniedzējs *inContact*. 2016. gadā uzņēmuma nosaukums no *NICE Systems Ltd.* mainīts uz ***NICE Ltd.***

Atsauces
--------

1. 1 2  NICE-Systems Limited Stock Quote & Summary Data NASDAQ
2. ↑  Nokia Networks invests in mobile network multivendor optimization; buys a 3-D geolocation solution from NICE Systems Archived 2015. gada 13. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Nokia, 3 July, 2014

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne
**Luidži Čenturīni** (itāļu: *Luigi Centurini*; 1820. gada 24. aprīlis, Dženova — 1900. gada 10. novembris, Dženova) bija Itālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas bijis jurists. Strādājis Dženovas nodokļu departamentā, vairāk nekā 18 gadus bijis vietējās slimnīcas padomes viceprezidents. Finansiāli atbalstījis pirmos trīs Itālijas nacionālos šaha čempionātus. Atstājis vērtīgu ieguldījumu šaha galotņu teorijā. 1853. gadā Dženovā publicējis brošūru *Giuoco degli Scacchi. Finale di Torre e Cavallo contro Torre*, kurā izanalizējis galotni, kurā tornis un zirdziņš cīnās pret torni. 1865. gadā publicējis arī darbu, kas bijis veltīts šaha atklātņu teorijai, tomēr vēsturē palicis kā šaha galotņu teorētiķis. Sadarbojies ar sava laika šaha izdevumiem. Bijis pazīstams arī kā šaha kompozīciju sastādītājs.

Atsauces
--------

1. ↑  Luigi Centurini (24-04-1820 - 10-11-1900) Italian composer

Ārējās saites
-------------

* Luidži Čenturīni šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 99254561
* ISNI: 0000 0000 6930 314X

 |

 |
**Lugāno ezers** (itāļu: *Lago di Lugano*) vai **Čerēzio** (*Ceresio*) ir ezers uz Šveices un Itālijas robežas. Ezera krastā atrodas Itālijas anklāvs Kampione d'Itālija (*Campione d'Italia*), ko no pārējās Itālijas teritorijas nodala ezers un kalni.

1848. gadā pāri ezeram tā centrālajā daļā tika uzcelts Melides dambis. Mūsdienās pa šo dambi ezeru šķērso autostrāde un dzelzceļš. Dambis ezeru sadala ziemeļu (27,5 km²) un dienvidu (21,4 km²) daļās. Ziemeļu daļā ūdens apmaiņas periods ir 11,9 gadi, dienvidu daļā — 2,3 gadi. Iztek Tresas upe uz Lago Madžores ezeru.

1905. gadā no Latvijas uz Šveici emigrēja Rainis un Aspazija. Viņi dzīvoja tagadējā Kastanjolā (kopš 1972. gada Lugāno priekšpilsēta) pie Lugāno ezera, kur nodzīvoja 15 gadus līdz 1920. gadam.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 170373455
* LCCN: sh97006463
* GND: 4036605-4
* BNF: cb15194805s (data)
* HDS: 008661
* NKC: ge636646

 |

 |
Dāmu **vakara cimdi** ir gari cimdi, kurus sievietes valkā kā svinīgu apģērbu, parasti pie oficiāla apģērba, piemēram, vakarkleitas vai kāzu kleitas. Starp tiem garākos vakara cimdus sauc par "operas cimdiem". "Elkoņa garuma vai garāka" daļa ir atslēga; cimdus, kas aptver ievērojamu apakšdelma daļu līdz nedaudz zem elkoņa, var saukt par "gariem cimdiem" vai "vakara cimdiem", bet nekad tos nevar saukt par "operas cimdiem". 

Sieviešu cimdi oficiālam un pusformālam apģērbam sievietēm ir trīs garumos: plaukstas, elkoņa un operas (pāri elkonim, parasti sasniedzot bicepsu, bet dažreiz līdz pilnam rokas garumam). Visizcilākie operas garuma cimdi ir izgatavoti pēc pasūtījuma no baltas kazādas. Operas garuma cimdu izgatavošanā tiek izmantoti daudzi citi ādas veidi, parasti mīkstas govs ādas šķirnes; lakāda un zamšādas ir īpaši populāras kā alternatīvas kazas ādai, un tās bieži ir pieejamākas nekā kazādas. Satīna un elastīgā satīna materiāli ir populāri, un tiek arī masveidā ražoti. Neparastāki cimdu materiāli ietver ādas, kas izgatavotas no laša, pitona un dzeloņrajas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Opera Gloves - All The Tropes». *allthetropes.org*. Skatīts: 2020. gada 18. oktobris.
2. ↑  «Dresssing for the Opera». *janeausten.co.uk*. Skatīts: 2011. gada 17. jūnijs.
3. ↑  Olivia Snaije. «Blood, sweat and silk on the long road to Paris Fashion Week». CNN, 2014. gada 4. marts. Skatīts: 2019. gada 9. augusts.
**Andželina Beļakovska** (angļu: *Anjelina Belakovskaia*; dzimusi 1969. gada 17. maijā Odesā) ir Ukrainā dzimusi ASV starptautiskā lielmeistare šahā (1993).

Biogrāfija
----------

1990. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules studenšu komandu čempionātā šahā. 1991. gadā Ļeņingradā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm zonu turnīrā, kā arī Filadelfijā piedalījusies starptautiskajā šaha turnīrā *World Open*. 1994. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV un sākusi šaha turnīros pārstāvēt šo valsti. Trīs reizes uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātos (1995, 1996, 1999), kā arī vienu reizi šajā turnīrā bijusi otrā (1997). Trīs reizes uzvarējusi Ņujorkas pilsētas čempionātā šahā sievietēm.

1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 26. vietu.

Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1994-1998).

Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 1999. gadā beigusi savu aktīvo šahistes karjeru.

Odesā beigusi vietējo lauksaimniecības universitāti, bet ASV beigusi Ņujorkas Universitāti ar maģistra grādu finanšu matemātikā. Strādājusi kā nekustamā īpašuma aģents.

Atsauces
--------

1. ↑  1995 Kishinev Interzonal Tournament
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Anjelina Belakovskaia
3. ↑  Anjelina has a home for you | ChessBase

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Stūra** (angļu: *Stor Island*, norvēģu: *Storøen* — ‘Lielā sala’) ir Kanādai piederoša neapdzīvota sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Kanādas Arktiskā arhipelāga ziemeļos; ietilpst Sverdrupa salu grupā, kas savukārt pieder Karalienes Elizabetes salu grupai. Izvietojusies Jūrikas šaurumā starp Elsmīra salu austrumos un Aksela Heiberga salu rietumos. Salas reljefs kalnains, augstākais punkts atrodas salas dienvidrietumos, pārējā daļa ir ap 200 m augsta saposmota plakankalne.

Vēsture
-------

Salu 1901. gada 30. aprīlī atklāja norvēģa Oto Sverdrupa ekspedīcija.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Stor Island
3. ↑  Otto Sverdrup: New Land, Bd. 2, Longmans, Green and Co. London 1904

Ārējās saites
-------------

* International Map of the World 1:1,000,000 Jones Sound NT-16/17/18/19/20

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1170148574257824430005

 |

 |
**Kārlis Krūmiņš** (dzimis 1890. gada 26. decembrī, miris 1966. gada 31. oktobrī) bija augsnes zinātnieks, agroķīmiķis.

Biogrāfija
----------

Dzimis Viļķenes pagastā. Mācījies Vitrupes pamatskolā, Liepupes draudzes skolā un Limbažu pilsētas skolā. No 1912. līdz 1918. gadam studējis Rīgas Politehniskā institūta Ķīmijas fakultātē.

Pirmā pasaules kara laikā evakuējies uz Maskavu, kur 1917. gadā bijis profesora K. Blahera asistents. No 1918. gada līdz 1920. gadam strādājis Maskavā Kūdras akadēmijā.

1921. gadā atgriezies Latvijā, kļuvis par asistentu Latvijas Universitātes Ķīmijas katedrā. No 1921. gada Latvijas Universitātes, pēc tam Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas docētājs. 1926. gadā iestājās Vispasaules Augsnes pētnieku biedrībā. 1929. gadā izstrādāja atestācijas darbu "Metodes augsnes reakcijas noteikšanā". 1932. gadā K. Krūmiņu ievēlēja par privātdocentu. 1939. gadā K. Krūmiņš sāka strādāt jaundibinātajā Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijā, lasīja lekcijas augsnes zinātnē un mineraloģijā.
1944. gadā Krūmiņš tika iecelts par izveidotās Ģeoloģijas un mineraloģijas katedras vadītāju. 1945. gadā K. Krūmiņu ievēlēja par profesoru specialitātē — meža augsnes zinātne. 1950. gadā tika izveidota Augsnes zinātnes un ģeoloģijas katedra un par tās vadītāju kļuva Kārlis Krūmiņš. No 1955. līdz 1964. gadam Krūmiņš vadīja Zemkopības un augsnes zinātnes katedru.

No 1956. gada līdz mūža beigām bija Vissavienības Augsnes pētnieku biedrības Latvijas filiāles priekšsēdētājs.

Viņš ir publicējis vairāk nekā 80 zinātnisko darbu, rediģējis zinātnisko rakstu krājumu "Augsne un raža" u.c. zinātniskos izdevumus.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 51. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 517. lpp.
2. 1 2  «Novadnieku enciklopēdija. Krūmiņš Kārlis». Limbažu galvenā biblioteka. Skatīts: 2020-06-01.[novecojusi saite]
3. ↑  «Vēsture». LLU Lauksaimniecības fakultāte. Skatīts: 2016-10-10.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305088814
* LNB: 000147399
* ISNI: 0000 0004 1696 7902

 |

 |
**Johanness Hendrikuss Donners** (arī Jans Heins Donners; nīderlandiešu: *Johannes Hendrikus (Hein) Donner*; 1927. gada 6. jūlijs Hāga — 1988. gada 27. novembris Amsterdama) bija Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (1959).

Biogrāfija
----------

Trīskārtējais Nīderlandes šaha čempions (1954, 1957, 1958). 1950. gadā Beverveikā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā, apsteidzot Maksi Eivi un Nikolasu Rossolimo. Turpat atkārtoti uzvarējis 1963. gadā. 1967. gadā uzvarējis Venēcijā, apsteidzot toreizējo Pasaules čempionu šahā Tigranu Petrosjanu. 1970. gadā Leidenē bijis otrais aiz toreizējā Pasaules šaha čempiona Borisa Spaska, bet apsteidzis Pasaules šaha eksčempionu Mihailu Botviņņiku. Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā Donneram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1959. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

1955. gadā Gēteborgā piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kur gan nospēlējis neveiksmīgi un dalījis pēdējo vietu ar Polijas šahistu Bogdanu Sļivu.

Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros: 

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 11 reizes (1950-1954, 1958-1962, 1968, 1972-1978). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1976) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 sudraba (1950, 1952) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 1965. gadā. Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu;
* Klāras Benediktas kausa izcīņās piedalījies 9 reizes (1953, 1956, 1958-1959, 1964-1968). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1953, 1966), 3 sudraba (1956, 1964, 1968) un bronzas (1965) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1966) medaļu.

Bijis pazīstams kā šaha žurnālists un šaha turnīru apskatu veidotājs lielākajos Nīderlandes laikrakstos. 1984. gadā pārcietis insultu un līdz mūža beigām bijis praktiski paralizēts. Slimības laikā iemācījies drukāt ar vienu pirkstu uz rakstāmmašīnas un trīs beidzamos dzīves gadus publicējies laikrakstā *NRC Handelsblad*. Vēlāk Donnera raksti tika apkopoti un izdoti divās atsevišķās grāmatās: *Na mijn dood geschreven* ("Uzrakstīts pēc manas nāves") un *Slecht nieuws voor iedereen* ("Sliktas ziņas visiem").

Atsauces
--------

1. ↑  «1955 Goteborg Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. maijā. Skatīts: 2016. gada 26. maijā.
2. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Jan Donner». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 19. maijā. Skatīts: 2016. gada 26. maijā.
3. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Jan Donner
4. ↑  OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: Jan Donner

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 75134176
* LCCN: n79109229
* ISNI: 0000 0000 2194 1185
* GND: 1053046626
* SUDOC: 180565982
* BPN: 39897149
* BIBSYS: 90096929

 |

 |
|  |
| --- |
| 

 |

Paradīzes līcis un Braunas polārstacija Danko krastā
**Danko krasts** (franču: *Côte de Danco*, angļu: *Danco Coast*, spāņu: *Costa Danco*) ir Antarktīdas piekrastes daļa Greiema Zemes ziemeļrietumos. Stiepjas no Renāra raga dienvidrietumos līdz Šterneka ragam ziemeļaustrumos. Dienvidrietumos robežojas ar Greiema krastu, ziemeļaustrumos — ar Deivisa krastu. Krasta kopējais garums ir ap 180 km. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu. Žerlaša šaurums krastu šķir no Pālmera arhipelāga rietumdaļas salām.

Krastu 1898. gada janvārī un februārī pētīja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā un nodēvēja to par godu ekspedīcijas laikā mirušajam tās dalībniekam leitnantam Emīlam Danko *(Emile Danco)*.[1]

Krastā un piekrastes salās darbojas vairākas polārstacijas: vissezonas Pālmera (1968; ASV), vasaras Melhiora (1947), Brauna (1951), Primavera (1977; Argentīna), Gabrjela Gonsalesa Videla (1951), Jelčo (1962; Čīle). Agrākās Apvienotās Karalistes polārstacijas Portlokruā (1944—1962; 1996–), Anverailenda (1955—1973) un Dankoailenda (1956-1959) slēgtas.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Danko krasts

Koordinātas: 64°42′S 62°00′W﻿ / ﻿64.700°S 62.000°W﻿ / -64.700; -62.000
**Johanness (Jans) Hevēlijs** (latīņu: *Johannes Hevelius*, vācu: *Johannes Hevel / Johann Hewelcke*, poļu: *Jan Heweliusz*; dzimis 1611. gada 28. janvārī, miris 1687. gada 28. janvārī) bija Žečpospolitas pilsētā Dancigā dzimis un lielāko mūža daļu dzīvojošs astronoms, kā arī Dancigas birģermeistars. Tiek uzskatīts par Mēness kartogrāfijas pamatlicēju, kā arī ieviesa vairākas jaunus zvaigznājus, no kuriem septiņi tiek atzīti arī mūsdienās - Medību Suņi, Ķirzaka, Mazais Lauva, Lūsis, Vairogs, Sekstants un Lapsiņa.

Hevēlija observatorija 1640. gada gravīrā
Dzimis Bohēmijas izcelsmes aldara ģimenē. Mācījās tieslietas Leidenes Universitātē. Vēlāk ceļoja uz Franciju un Angliju, kur tikās ar Pjēru Gasendī, Marēnu Mersennu un Atanāsiju Kirheru. 1634. gadā atgriezās dzimtajā pilsētā un nodzīvoja šeit līdz mūža beigām. 1635. gadā apprecēja divu kaimiņu māju īpašnieci Katerīnu Rebešku (*Katharine Rebeschke*), bet 1636. gadā iestājās aldaru ģildē, un kopš 1643. gada bija tās vadītājs.

Tomēr kopš 1639. gada Hevēlija galvenā interese bija astronomija. Uz savu trīs māju jumta viņš uzkonstruēja milzīgu Keplera teleskopu ar 45 m lielu fokusattālumu. Lai pārvietotu šo konstrukciju bija nepieciešama matrožu brigāde. Dažādos laikos observatoriju bija ieradušies apskatīt gan Polijas karalis Jans III Sobeskis, gan jaunais angļu astronoms Edmonds Halejs. Observatorijas izveidē Hevēliju konsultēja Roberts Huks un Džons Flamstīds. 1647. gadā Hevēlijs publicēja darbu *Selenographia, sive Lunae descriptio*, kurā aprakstīta Mēness virsma, bet 1687. gadā - *Firmamentum Sobiescianum sive Uranographia*, kurā ieteica desmit jaunus zvaigznājus, no kuriem septiņi tiek atzīti mūsdienās.

1662. gadā mira Hevēlija sieva, un viņš apprecējās vēlreiz ar tirgoņa meitu Elizabeti Kopmani (*Elisabetha Koopmann*), kura palīdzēja Hevēlija pētījumos, bet pēc viņa nāves publicēja neizdotos rakstus, tāpēc bieži tiek uzskatīta par pirmo vēsturē zināmo sievieti - astronomi. 1679. gada 26. septembrī Hevēlija observatorija nodega. Šo to Hevēlijam izdevās atjaunot, tomēr 1687. gadā, savā dzimšanas dienā, viņš 76 gadu vecumā mira. Apglabāts Dancigas Svētās Katrīnas baznīcā (*Kościół św. Katarzyny w Gdańsku*).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Johanness Hevēlijs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Astronomu biogrāfiskās enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 73883445
* LCCN: n80117341
* ISNI: 0000 0001 1770 1928
* GND: 119431416
* SELIBR: 60776
* SUDOC: 067058566
* BNF: cb121054498 (data)
* BIBSYS: 2119139
* ULAN: 500060423
* NLA: 36000095
* NKC: xx0070228
* BNE: XX5477604
* CiNii: DA07215173

 |

 |
Valodas Dzelzs laikmeta Apenīnu pussalā. Itāļu valodas norādītas pelēkos toņos.
**Itāļu valodas** bija Apenīnu pussalā runātu, pie indoeiropiešu saimes piederošu valodu grupa, kurā ietilpst latīņu, osku, umbru un vairākas citas valodas.

Latīņu valoda asimilēja ne tikai izolētas, pie indoeiropiešu saimes nepiederošas valodas, piemēram, etrusku valodu, un indoeiropiešu valodas, kas nepiederēja pie itāļu grupas, piemēram, mesapiešu valodu, bet arī visas citas itāļu valodas un izplatījās visā Vidusjūras reģionā. Pēc latīņu valodas faktiskās nāves tā ilgu laiku baudīja augstu prestižu, piemēram, būdama viena no rakstvedības valodām Polijā-Lietuvā.

No sākotnējām itāļu valodām oficiāls statuss kādā teritorijā mūsdienās ir tikai latīņu valodai (Vatikānā), taču no latīņu valodas cēlušās romāņu valodas, tai skaitā itāļu valoda, ir plaši izplatītas pasaulē.

Atsauces
--------

1. ↑  «AILAB – Itāļu valodas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 1. septembrī. (..) pārējās senās Itālijas mirušās valodas - osku (dienvidos no Latijas), sabiniešu un samnitu (ziemeļos no Latijas), umbru (austrumos no Apenīnu kalniem) un citas - pieder pie itāļu valodu nozares.
2. ↑  *Latviešu literārās valodas vārdnīca*. Rīga : Zinātne. 1972.-1996. Itāļi: Indoeiropiešu cilšu grupa, kas pirmajā gadu tūkstotī pirms mūsu ēras apdzīvoja Apenīnu pussalu.[novecojusi saite]
3. ↑  Karin Friedrich et al. *The Other Prussia: Royal Prussia, Poland and Liberty, 1569–1772*, Cambridge University
Press, 2000, ISBN 0-521-58335-7, Google Print, p.88

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85068863
* GND: 4133831-5
* SUDOC: 05054828X
* BNF: cb12647687j (data)

 |

 |
Joda-131 radioaktīvās sabrukšanas shēma
**Jods-131** ir pazīstamākais no joda radioaktīvajiem izotopiem. To bieži sauc vienkārši par **radioaktīvo jodu**. Joda-131 pussabrukšanas periods ir apmēram 8 diennaktis. Šis joda izotops veidojas urāna un plutonija kodolu dalīšanās procesos (kodolu dalīšanās produkti satur līdz 3% radioaktīvā joda).

Iegūšana
--------

Jodu-131 iegūst kodolreaktoros, apstarojot telūra paraugus ar lēnajiem neitroniem. Tādējādi veidojas ļoti radioaktīvs telūra izotops 131Te ar pussabrukšanas periodu 25 minūtes, kas bēta sabrukšanā kļūst par jodu-131:

{\displaystyle \mathrm {{}\_{52}^{131}Te} \rightarrow \mathrm {{}\_{53}^{131}I} +e^{-}+{\bar {\nu }}\_{e}.}

Bioloģiskā iedarbība
--------------------

Joda-131 bēta sabrukšana izraisa dzīvo šūnu mutācijas un bojāeju. Radušies bēta stari iekļūst apkārtējos audos dažu milimetru dziļumā. Gamma stari ir caurspiedīgāki, bet relatīvi mazāk kaitīgi. Apkārtējā vidē jods-131 nokļūst pēc kodolizmēģinājumiem un atomelektrostaciju avāriju gadījumā. Tā kā radioaktīvā joda pussabrukšanas periods ir samērā īss, pat liela piesārņojuma gadījumā jau pēc dažiem mēnešiem šo izotopu nav vairs iespējams atklāt apkārtējā vidē.

Pēc joda-131 radioloģiskā ekvivalenta tiek noteiktas Starptautiskās kodolnegadījumu skalas pakāpes.

Radioaktīvā joda iedarbības seku mazināšanai izmanto kālija jodīda preparātus.

Izmantošana
-----------

Radioaktīvo jodu izmanto medicīnā dažu vairogdziedzera slimību diagnostikai un ārstēšanai.
Latvijā nesen tika ieviesta vairogdziedzera vēža ārstēšana ar radioaktīvā joda preparāta (131-ImIBG) palīdzību.

Īpašības
--------

Joda-131 īpatnējā aktivitāte ir apmēram 4,6·1015 bekereli uz gramu. Jodam-131 sabrūkot, veidojas stabils un nekaitīgs ksenona izotops 131Xe. Vispirms tiek izstaroti bēta stari (lielas enerģijas elektroni), galvenokārt ar 0,33 un 0,60 MeV lielu enerģiju: 

{\displaystyle \mathrm {^{131}\_{53}I} \rightarrow \mathrm {^{131}\_{54}Xe} +e^{-}+{\bar {\nu }}\_{e}.}
Radušies ierosinātie ksenona kodoli pēc tam izstaro gamma starus.

Atsauces
--------

1. ↑  ИНЕС МЕЖДУНАРОДНАЯ ШКАЛА ЯДЕРНЫХ И PАДИОЛОГИЧЕСКИХ СОБЫТИЙ (krieviski)
2. ↑  Joda profilakse
3. ↑  Vairogdziedzeris un tā darbība
4. ↑  Latvijā pirmo reizi izmanto jaunu radioaktīvā joda terapiju cīņai ar vēzi
**Johanness Tirns** (igauņu: *Johannes Türn*; 1899. gada 27. maijs Tartu — 1993. gada 8. marts Tallina) bija Igaunijas šahists un dambretists.

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt no trīspadsmit gadu vecuma. 1916. gadā piedalījies Petrogradas studentu šaha turnīrā. 1917. gadā beidzis reālskolu Petrogradā. Pēc Pirmā pasaules kara beigām bijis viens no vadošajiem Igaunijas šahistiem. Igaunijas šaha čempionātos izcīnījis 3 zelta (1925, 1941, 1944), 3 sudraba (1923, 1930, 1942) un 2 bronzas (1932, 1937) medaļas. No 1935. līdz 1940. gadam un no 1945. līdz 1947. gadam bijis Igaunijas šaha federācijas vadībā.

Pārstāvējis Igaunijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1937-1939) un 1939. gadā komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

Bijis pazīstams arī kā esperanto valodas popularizators Igaunijā. No 1925. līdz 1940. gadam vadījis Igaunijas esperanto valodas biedrības *Espero*.

Pēc Otrā pasaules kara nopietni pievērsies dambretei. 1950. gadā kļuvis par Igaunijas dambretes čempionāta uzvarētāju. Laika posmā no 1949. līdz 1956. gadam Igaunijas dambretes čempionātā vēl izcīnījis 2 sudraba un 2 bronzas medaļas. 1951. gadā bijis līdzautors pirmajai dambretes mācību grāmatai igauņu valodā — *Kabemängu õpik*. Bijis autors daudziem dambretes terminiem igauņu valodā. No 1962. līdz 1966. gadam bijis Igaunijas dambretes federācijas atbildīgais sekretārs. Sarakstījis vairākas grāmatas par šahu un dambreti.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Johannes Türn
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Johannes Türn
3. ↑  Eesti spordi biograafiline leksikon ESBL Johannes Türn

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Jodūdeņradis** (HI) ir joda un ūdeņraža binārais savienojums. HI ir bezkrāsaina, ļoti smaga gāze ar kodīgu smaku. Jodūdeņradis labi šķīst ūdenī, veidojot ļoti stipru skābi — jodūdeņražskābi (piesātināts šķīdums pie 0 °C satur ap 90% HI). 10 °C temperatūrā 1 tilpumā ūdens izšķīst 425 tilpumi jodūdeņraža. Mitrā gaisā jodūdeņradis, tāpat kā citi halogēnūdeņraži, veido miglu. Zemās temperatūrās var izdalīt vairākus jodūdeņraža kristālhidrātus.

Iegūšana
--------

Rūpniecībā jodūdeņradi iegūst, jodam reaģējot ar hidrazīnu:

2I2 + N2H4 → 4HI + N2
Jodūdeņradi laboratorijas apstākļos iegūst, hidrolizējot fosfora trijodīdu:

PI3 + 3H2O → H3PO3 + 3HI
Lai iegūtu gāzveida jodūdeņradi, koncentrētai jodūdeņražskābei pievieno ūdensatņēmējas vielas, piemēram, fosfora pentoksīdu.

HI var iegūt, reducējot jodu ar sērūdeņradi:

H2S + I2 → S + 2HI
Jodūdeņradis veidojas arī, tieši reaģējot jodam ar ūdeņradi, taču šī reakcija noris tikai sildot un ne līdz galam, jo iestājas ķīmiskais līdzsvars:

H2 + I2 ⇄ 2HI

Īpašības
--------

Šķīstot ūdenī, veidojas hidroksonija un jodīda joni:

НI + H2O ⇌ H3O+ + I−
Ar ūdeni jodūdeņradis veido azeotropu maisījumu, kas satur 57% НI (šāda maisījuma viršanas temperatūra ir 127 °C).


Jodūdeņradis sāk termiski sadalīties apmēram 300 °C temperatūrā.

Jodūdeņradim ir izteiktas reducējošas īpašības, piemēram, sērskābi tas spēj reducēt līdz pat sērūdeņradim:

8HI + H2SO4 → 4I2 + H2S + 4H2O

Izmantošana
-----------

Jodūdeņradi lieto organiskajā sintēzē par reducētāju, kā arī citu joda savienojumu iegūšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  Г. Реми. *Курс неорганической химии*. Том I. Москва : Издательство иностранной литературы, 1963, 846. lpp. (krieviski)
2. ↑  Карякин Ю. В. Ангелов И. И. *Чистые химические вещества*. Москва : Химия, 1974, 170. lpp. (krieviski)
3. ↑  N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 299. lpp.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***jodūdeņradis*** |
**Novoje Čapļina** (krievu: *Новое Чаплино*, unazigmita: *Нутаӷаӄ Уӈазиӄ*) ir nacionālais eskimosu ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Provideņijas rajonā. Izvietojies Beringa jūras Tkačena līča ziemeļu krastā 25 km no rajona centra Provideņijas, ar kuru savienota ar autoceļu. 

Ciems dibināts 1958. gadā, kad uz Tkačena līča piekrasti pārvietoja eskimosus no vairākiem "neperspektīvajiem" ciemiem un apmetnēm, tajā skaitā senā Unazikas ciema Čapļina ragā, no kura cēlies nosaukums. Ciemā ir skola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, veikals, maizes ceptuve, enerģiju un siltumu nodrošina vietājā energocentrāle. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības (vaļi, valzirgi, roņi).

Atsauces
--------

1. ↑  Избирательная комиссия Чукотского автономного округа. НОВОЕ ЧАПЛИНО

Ārējās saites
-------------

* basov\_chukotka "Домашнее село" Новое Чаплино
Baltijas jūras supralitorālā zona pie Staldzenes.
**Supralitorāle** (no latīņu: *supra* — 'virs' un *litoralis* — 'krasta') jeb **supralitorālā zona**, arī **epilitorāle** ir viļņu darbības zona uz robežas starp jūru un sauszemi, kas atrodas virs maksimālā paisuma. Par supralitorāli tiek uzskatīta zona, kas atrodas virs litorāles vai arī litorāles augšējā daļa.

Šī zona jūras bangu un spēcīgu vētru rezultātā uz laiku var tikt appludināta un kopumā raksturojas ar lielu mitruma pakāpi.

Bioloģiskā daudzveidība
-----------------------

Supralitorālē ir sastopama gan jūras, gan sauszemes flora un fauna. Dzīvnieku sugu šeit ir samērā maz, taču to daudzums var būt diezgan liels. Supralitorāle visbagātākā ir mērenajā klimatiskajā joslā, jo polārajos apgabalos tās apdzīvotību ierobežo ledus sega, bet tropos augstā Saules radiācija.

### Flora

Floru veido daži sauszemes augi — ziedaugi, piemēram, balandas, sālzāles u.c. balandu dzimtas pārstāvji, kā arī ķērpji. Jūras floru pārstāv dažas zaļaļģes un zilaļģes.

### Fauna

Jūras izmešos dzīvo kukaiņi un izskalotajās aļģēs dzīvojošie dzīvnieki. Mitrajā gruntī mājo tārpi, moluski un vēžveidīgie. Ūdens dzīvniekus pārstāv vienādkājvēži sānpeldes, kā arī vēderkāji, bet tropu platuma grādos — krabji, Coenobita ģints vientuļniekvēži, atsevišķas zivis, piemēram, dūņlēkātājas un anabasi. Ar supralitorāli ir saistīti daži jūras bruņurupuči un jūras zīdītāji, piemēram, roņi, valzirgi, jūrasziloņi.

Daudzi sauszemes mugurkaulnieki, īpaši putni, šeit atrod sev barības bāzi. Sauszemes bezmugurkaulniekus pārstāv piekrastes spīļastes, īsspārņi, sārtērces, Garypus ģints māņskorpioni un daži daudzkāji.

Daži supralitorāles iemītnieki, piemēram, sānpeldes, jūras blusas, krabji vēži vientuļnieki var to pamest un uz ilgu laiku pārcelties dziļāk sauszemē.

Atsauces
--------

1. ↑  Супралитораль. Биологический энциклопедический словарь. / Гл. редактор М. С. Гиляров. — М.: Советская энциклопедия, 1986.
**Novisada** (serbu: *Нови Сад*) ir pilsēta Serbijas ziemeļos pie Donavas upes. Vojvodinas galvaspilsēta.

Senākās serbu kultūras biedrības Matica Srpska (*Матица српска*) (dibināta 1826. gadā Budapeštā), kā arī vecākā serbu teātra - Serbijas Nacionālā teātra (*Српско народно позориште*) mītnes vieta.

Novisadā tradicionāli notiek viens no lielākajiem rokmūzikas festivāliem Balkānos - *EXIT*.

Pilsētā ir enerģētikas uzņēmuma *Naftna Industrija Srbije* (*NIS*) galvenais birojs un naftas pārstrādes rūpnīca.

2022. gadā Novisada, kopā ar Ešu pie Alzetes Luksemburgā un Kauņu Lietuvā, bija Eiropas kultūras galvaspilsēta.

Vēsture
-------

Kaut arī jau no akmens laikmeta Donavas labajā krastā bija apmetne, no kuras vēlāk izveidojās Petrovaradinas pilsēta, pati Novisada radās 1694. gadā kā pareizticīgo serbu apmetne ārpus Petrovaradinas, jo serbiem bija aizliegts mitināties pilsētā.

1748. gadā pilsēta kļuva par "ķeizarisko brīvpilsētu". 18. un 19. gadsimtā Novisada bija lielākā pilsēta ar etnisko serbu pārsvaru pasaulē un galvenais serbu kultūras centrs. Pēc 1867. gada Novisada tika iekļauta Austroungārijas ungāru daļā un izvērsās stingra maģārizācijas politika.

1918. gada 9. novembrī Novisadu ieņēma Serbijas karaspēks un no 1918. gada 1. decembra Novisada, tāpat kā visa Vojvodina, kļuva par Serbu, horvātu un slovēņu karalistes daļu, bet Novisada - par Donavas Banovinas provinces centru.

Otrā Pasaules kara laikā Novisadu bija okupējušas ungāru daļas, bet 1944. gada 23. oktobrī pilsētu ieņēma Tito partizāni. Pēc kara Novisada ir Vojvodinas Autonomā apgabala galvaspilsēta.

Novisada smagi cieta NATO Dienvidslāvijas bombardēšanas laikā. Tika sagrauti visi tilti pār Donavu. Vairākkārt tika bombardēti dzīvojamie rajoni, kā arī naftas pārstrādes rūpnīca, izraisot smagas sekas apkārtnes ekoloģijai.

Cilvēki
-------

Novisadā dzimuši:

* Josips Jelačičs (*Josip Jelačić*) (1801-1859) — karavadonis, politiķis;
* Josefs Lapids (*יוסף (טומי) לפיד, Yosef Lapid*) (1931-2008) — Izraēlas politiķis;
* Monika Seleša (*Моника Селеш*) (1973-) — tenisiste.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Novisada***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 170271948
* LCCN: n50047186
* GND: 4198035-9
* SUDOC: 029073537
* BNF: cb120775228 (data)
* NKC: ge246992

 |

 |
**Japānas ūdrs** (*Lutra nippon*) ir sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) daļēji ūdenī dzīvojošs plēsējs, kas pieder Eirāzijas ūdru ģintij (*Lutra*). Kopš 1989. gada Japānas zinātnieki, veicot DNS pētījumus, Japānas ūdru ir izdalījuši kā atsevišķu sugu. Japānas ūdra DNS tika salīdzināts ar ūdriem no Latvijas un Ķīnas. Līdz tam un joprojām daudzos informācijas avotos tas tiek klasificēts kā Eirāzijas ūdra (*Lutra lutra*) pasuga.

Kādreiz Japānas ūdrs apdzīvoja visu Japānas salu arhipelāgu saldūdens tilpju krastos. Cilvēkiem ieņemot ūdra dzīves telpu, to intensīvi medījot, kažokādu ieguvei un aknu izmantošanai tautas medicīnā, ūdrs izzuda no Japānas ainavas. Mūsdienās tas iespējams nelielā skaitā ir sastopams vairs tikai Šikoku salā. Lai arī 1965. gadā Japānas ūdrs tika pasludināts par Japānas lepnumu, tas pēdējo reizi savvaļā novērots 1979. gadā, lai gan daudzi cer, ka tas joprojām dzīvo Šikoku salā.

Izskats un īpašības
-------------------

Japānas ūdra ķermenis ir 65—80 cm garš. Tāpat kā visiem ūdriem tas ir slaids, garš, cilindrveidīgs, ar īsām, spēcīgām kājām. Ķepām ir asi nagi un peldplēves. Aste gara, bieza, konusveidīga. Kažoks Japānas ūdram ir tumši brūns, ar gaiši brūnu pavēderi. 

Japānas ūdrs ir aktīvs nakts laikā. Tas medī zivis, garneles un krabjus. Nakts laikā medījot ūdrs nostaigā apmēram 10 km distanci gar upju vai jūras krastiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Lutra lutra (Eurasian Otter, Common Otter, European Otter, European River Otter, Old World Otter)
2. ↑  CiNii Article - Phylogenetic Position of the Japanese River Otter Lutra nippon Inferred from the Nucleotide Sequence of 224 bp of the Mitochondrial Cytochrome b Gene
3. ↑  «Mammal Species of the World - Browse: nippon». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 27. septembrī. Skatīts: 2009. gada 30. oktobrī.
4. 1 2  Japan's #1 Animal Blog - Japanese Animals, Fish魚 , Birds, Reptiles, Insects and Wildlife: Japanese River Otter | Lutra Nippon

Ārējās saites
-------------

* Extinction of the Japanese otter
Šis raksts ir par upi. Par pilsētu skatīt rakstu Jarkanta (pilsēta).

**Jarkanta** (ķīniešu: 叶尔羌河, *Yè'ěrqiāng Hé*), arī **Jekena** (uiguru: يەكەن, *Yeken*) vai **Raskemdarja**, ir upe Ķīnas rietumos, Tarimas vidējā satekupe. Sākas no ledāja Rimomuztaga grēdā Karakorumā netālu no strīdīgā Siačena ledāja Indijas teritorijā, augštecē dēvēta par Raskemdarju. Sākotnēji tek pa šauru ieleju ziemeļrietumu virzienā paralēli Karakoruma galvenajai grēdai, pēc tam pagriežas ziemeļu virzienā un šķērso Kuņluņa priekškalnes un ieplūst Tarimas ieplakā, kur apūdeņo vairākas oāzes. Gar rietumu malu apliec Taklamakana tuksnesi un saplūst ar Hotenu un Aksu, veidojot Tarimas upi. Lejtecē bieži izsīkst. Lielākās pietekas ir Kirčinbulaka, Šamaldarja, Taškorgana, agrāk arī Kašgara. Lielākā pilsēta krastos ir Jarkanta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jarkenda». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 302. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jarkanta***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Verns Džejs Trojers** (angļu: *Vernon Jay Troyer*; dzimis 1969. gada 1. janvārī, miris 2018. gada 21. aprīlī) bija amerikāņu komiķis un aktieris. Vislabāk pazīstams ar *Mini Me* lomu filmās par Ostinu Pauersu. Viņš bija pundurauguma cilvēks, kura augums bija 81 cm.

Biogrāfija
----------

Aktiera karjeru uzsāka kā bērna lomas dublieris filmā "Mazulis brīvsolī" (*Baby's Day Out*, 1994). Sekoja nelielas lomas filmās, starp tām arī "Vīri melnā (1997). Pēc tam viņu ieteica režisoram Džejam Roučam, kas meklēja maza auguma cilvēku lomai filmā "Ostins Pauerss: Spiegs, kurš mani iz..." (*Austin Powers: The Spy Who Shagged Me*, 1999). Režisors novērtēja Trojera aktiera iespējas un pārrakstīja scenāriju, lai *Mini Me* loma būtu nozīmīgāka. Trojers kļuva pazīstams ar šo lomu. Pēc trim gadiem tika uzņemts filmas turpinājums "Ostins Pauerss un Zelta loceklis" (*Austin Powers in Goldmember*, 2002).

Trojers piedalījies 59 filmās un TV seriālos. No tām pazīstamākās ir "Harijs Poters un Filozofu akmens" (2001), "Mīlas guru" (2008), "Doktora Parnasa iedomu pasaule" (*The Imaginarium of Doctor Parnassus*, 2009).

Trojers nomira 2018. gada 21. aprīlī, 49 gadu vecumā. Par nāves cēloni tika minēta saindēšanās ar alkoholu, tomēr vēlāk par cēloni tika atzīta pašnāvība.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mini-Me: From stunt double to popular clone». CNN.
2. ↑  «Verne Troyer's death ruled as suicide». The Guardian.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Verns Trojers***.

* Oficiālā tīmekļa vietne
* 

* *IMDb* profils (angliski)

* *AllMovie* profils (angliski)
* Verne Troyer biography *Tribute* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 78593565
* LCCN: no2008095996
* ISNI: 0000 0001 0991 7315
* GND: 1061577236

 |

 |
**Maria Kristīna de Oliveira** (portugāļu: *Maria Cristina de Oliveira*; dzimusi 1959. gada 29. augustā Beluorizonti) ir Brazīlijas starptautiskā meistare šahā (1977), divkārtēja Brazīlijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1975, 1986).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu vidus līdz 1980. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Brazīlijas šahistēm. Divas reizes uzvarējusi Brazīlijas sieviešu šaha čempionātos: 1975. un 1986. gadā. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Rozendālā, kurā ieņēmusi 12. vietu. 1986. gadā pārstāvējusi Brazīliju sieviešu šaha olimpiādē.

Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «BrasilBase». *www.brasilbase.pro.br*.
2. ↑  «1976 Roosendaal Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 15. augustā. Skatīts: 2018. gada 1. oktobrī.
3. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Maria Cristina de Oliveira». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Juitu jaranga Providenijas līcī
**Jaranga** (no čukču: *яраӈы*) ir tradicionāla Krievijas ziemeļaustrumu un Beringa jūras salu tautu pārvietojama vai stacionāra dzīvojamā māja. Izplatīta čukčiem, juitiem un korjakiem. 

Jarangas rāmis
Ēkai ir 3,4—4,7 m augsta un pamatnē 5,5—8 m diametrā kupolveidīga forma. Ēkas karkasu būvē no vieglām koka kārtīm. Sienas veido nedaudz slīpas uz iekšpusi, virs tām konisks jumts ar nedaudz uz ziemeļiem nobīdītu virsotni. Stacionārajām jarangām ēkas centrā ir jumta konstrukciju balstošs stabs vai trijkājis. No virspuses ēku apšuj ziemā ar ziemeļbriežu vai valzirgu ādām, vasarā — ar audumu (brezentu). Vienai jarangai nepieciešams ap 50 zvērādu. No ārpuses jarangu nosaitē ar siksnām un balastam iekar akmeņus. Piejūras čukči stacionārās jarangas pie apakšējās malas nostiprina ar velēnu un akmeņiem.

Iekšpusē jaranga dalās apsildāmajā dzīvojamā daļā un aukstajā priekšējā daļā. Ugunskuru kurina priekšējā daļā, jo dūmi jāizvada pa ēkas ieeju — dūmvada nav. Dzīvojamās daļas jarangā var būt vairākas pēc precēto pāru skaita.

Padomju laikā jaranga tika uzskatīta par «pagātnes palieku», un tās izmantojošās ziemeļu tautas mākslīgi centās pārcelt uz cita veida mākokļiem. Tomēr ar laiku pierādījās, ka nomadu ziemeļbriežu audzētājiem jaranga ir klimatiskajiem un reģionālajiem apstākļiem vispiemērotākais mājoklis. Joprojām kā mājokļi Čukotkā tiek izmantoti vairāki simti jarangu.

Atsauces
--------

1. ↑  «ETNIC.RU А яранга лучше». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 21. februārī. Skatīts: 2020. gada 16. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jaranga***.
* Поселок Унгазик (Чаплино)
**Olavinlinnas pils** (somu: *Olavinlinna*) jeb **Olafborgas pils** (zviedru: *Olofsborg*) ir 15. gadsimtā celta pils Somijas pilsētā Savonlinnā. Tā ir vistālāk uz ziemeļiem esošā viduslaiku mūra pils, kas saglabājusies. Kopš 1912. gada pilī notiek tradicionālais Savonlinnas operas festivāls.

Vēsture
-------

Pili 1475. gadā sāka būvēt Zviedrijas reģents Eriks Akselsons Tots aizsardzībai pret Maskaviju, kura nesen bija ieņēmusi Novgorodu. Celtniecība noritēja līdz 15. gadsimta beigām, pirmais uzbrukums cietoksnim notika Krievu—zviedru kara (1495—1497) laikā. Pils pēc tam vairākkārt pārbūvēta. Ap pili attīstījās pilsēta, kas mūsdienās pazīstama kā Savonlinna. Pils nekad nav ieņemta triecienā, tomēr divreiz padevusies Krievijas karaspēkam (1714. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā un Krievu-zviedru kara laikā 1742. gadā). 19. gadsimtā izdega pils interjers, kas nav saglabājies.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Olavinlinnas pils***.
* Savonlinnas operas festivāls

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 170149294395980522711
* LNB: 000332139
* LCCN: sh2003005341
* GND: 4759995-9
* BIBSYS: 3094929

 |

 |
**Venjamins Sozins** (krievu: *Вениамин Иннокентьевич Созин*; 1896. gads — 1956. gads, Ļeņingrada) bija Padomju Savienības šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas bijis grāmatvedis. Jaunībā dzīvojis Novgorodā, vēlāk pārcēlies uz Ļeningradu. Četras reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Augstāko rezultātu sasniedzis 1924. gadā, kad bijis 9. vietā. 1931. gadā dalījis pirmo vietu vienā no PSRS šaha čempionāta pusfināla grupām. 1924. gadā Sozinam piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums, taču 1935. gadā tas atņemts, jo viņš nespējis šaha turnīros apstiprināt meistara nosaukumu.

Bijis šaha grāmatu autors, no kurām divas - *Комбинации и ловушки* ("Kombinācijas un lamatas") un *Что каждый должен знать об эндшпиле* ("Kas katram jāzina par galotni") piedzīvojušas arī atkārtotus izdevumus.

Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Sozina vārdā ir nosaukts variants sicīliešu aizsardzībā, kuru viņš pirmo reizi pielietojis 1930. gadā, un kuru savā laikā bija iecienījis Pasaules čempions šahā Roberts Fišers: 1. e4 c5 2. Zf3 Zc6 3. d4 cxd4 4. Zxd4 Zf6 5. Zc3 d6 6. Lc4.

Atsauces
--------

1. ↑  III Championship of USSR - Moscow 23.8-15.9.1924
2. ↑  Semifinal of 7 Championship of USSR- (Group 8) 1931

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 281184488
* ISNI: 0000 0003 8805 9535
* GND: 1089581750

 |

 |
**64 bitu** arhitektūra ir mikroprocesoru arhitektūra un tai atbilstošs instrukciju kopums. 64 bitu arhitektūra ir x86 arhitektūras paplašinājums ar pilnīgu atpakaļsavienojamību. x86-64 (x86\_64, AMD64) instrukciju kopumu šobrīd atbalsta Athlon 64, Athlon 64 FX, Athlon 64 X2, Turion 64, Opteron, Pentium D, Pentium Extreme Edition, Celeron D, Core 2 Duo, Xeon, kā arī vēlīnie Pentium 4 un Sempron procesori. Šogad 64 bitu procesoru saimei ir pievienojies arī VIA Isaiah. Microsoft un Sun Microsystems 64 bitu instrukciju kopuma apzīmēšanai izmanto terminu x64.

Mīti
----

64 bitu arhitektūra tradicionālā izpratnē negarantē ātrdarbības pieaugumu, bet gan nodrošina efektīvāku procesora darba dalīšanu un lielāka datu apjoma tūlītēju apstrādi.. Tas ir sevišķi svarīgi, ja jāapstrādā lieli datu masīvi, jāveic profesionāla video vai audio montāža, kā arī grafikas darbi. To uzskatāmi pierāda testi.

Kritika
-------

Neskatoties uz 64 bitu procesoru izplatības lielo līmeni, tā iespējas aizvien netiek pietiekami efektīvi izmantotas. Tas no vienas puses ir saistīts ar procesora instrukciju kopumā pieejamo 32 bitu arhitektūras emulāciju, kas ļauj darbināt gandrīz visas 32 bitu programmas, no otras puses, ar to, ka programmatūras izstrādātāji nav ieinteresēti izdarīt lielus finansiālus ieguldījumus, programmu pārveidē, kā ieguvums ir visai apšaubāms no biznesa viedokļa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Next-Generation VIA Isaiah x86 Processor Architecture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 11. maijā. Skatīts: 2008. gada 3. maijā. Archived 2008. gada 11. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  «Nākamais solis - 64 biti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2018. gada 23. decembrī. Archived 2016. gada 6. martā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «4Performance Shootout: Vista 32-bit versus Vista 64-bit». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 20. martā. Skatīts: 2018. gada 23. decembrī.
4. ↑  «4 gadu laikā par ikdienu varētu kļūt 64 kodolu procesori». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2018. gada 23. decembrī. Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.

1. ↑  «Jānis Alksnis». *Alksnis.eu* (latviešu). Skatīts: 2021-05-21.