recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Irina Prūse** (krievu: *Ирина Прусс*; dzimusi 1943. gada 31. janvārī) ir vācbaltiešu, latviešu un ebreju izcelsmes krievu žurnāliste, redaktore, zinātnes popularizētāja un pedagoģe. Krievijas žurnālistu savienības biedre.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1943. gada 31. janvārī Atirau pilsētā vēsturnieku Voldemāra Prūša un Marijas Škļaras ģimenē. Voldemārs Prūss bija vācbaltiešu un latviešu pedagoga Jēkaba Mora mazdēls, viņa senči Latvijā bija dzīvojuši daudzās paaudzēs. Prūšu ģimene tika izsūtīta uz Kazahijas PSR Staļina laikā.

1950. gados Prūšu ģimene dzīvoja Kurgānā, kur Voldemārs pasniedza vēsturi universitātē. Tur Irina pabeidza skolu. Pēc tam neveiksmīgi centusies iestāties Maskavas Valsts universitātes žurnālistikas fakultātē. Viņas pirmais pieteikums tika noraidīts viņas mātes ebreju izcelsmes dēļ. Dažus gadus strādājusi par rajona laikraksta korespondenti Kurgānas apgabalā. Pēc tam viņai beidzot izdevās iestāties universitātē un pārcelties uz Maskavu. Pēc universitātes beigšanas 1966. gadā sāka rakstīt laikrakstam "MK".

No 1973. līdz 2019. gadam bija populārzinātniskā žurnāla "Zināšanas — spēks" redakcijas biedre, autore un zinātniskā redaktore. Viņa rakstīja rakstus par socioloģiju, antropoloģiju un vēsturi, publicēja intervijas ar pazīstamiem pētniekiem. Pēc reorganizācijas 2004. gadā žurnāls kļuva par autonomu nekomerciālu organizāciju, un Prūse bija viņa līdzīpašniece.

1990. un 2000. gados Prūse pasniedza krievu valodu kā svešvalodu Maskavas Valsts universitātē un Veslijas universitātē ASV. Tagad māca krievu valodu kā privātskolotāja.

Padomju laikā Prūse bija disidente, atteicās iestāties Komunistiskajā partijā. Savos rakstos un "Eho Moskvi" raidījumos bieži kritizē Vladimira Putina režīmu.

Bibliogrāfija
-------------

* *Buratino pēdējā uzvara: Pirmsskolas vecuma bērnu morālās sirdsapziņas veidošana*. Maskava: Zināšanas, 1983 (krievu).

Atsauces
--------

1. ↑  «Они стояли у истоков истфака КГУ». *КурганВики* (krievu).
2. ↑  «Знание о силе времени». *ВикиЧтение* (krievu).
3. ↑  «Эхо Москвы. Передача «Не так», 09.10.2010: Ирина Прусс, Ольга Балла». *Знание — сила* (krievu).
4. ↑  «Ирина Владимировна Прусс». *Profi* (krievu).
**Irisberto Errera** (spāņu: *Irisberto Herrera*; dzimis 1968. gada 7. decembrī Lastunasā) ir Kubas starptautiskais lielmeistars šahā (1999), kas kopš 2007. gada pārstāv Spāniju.

Biogrāfija
----------

No 1989. līdz 2003. gadam vairākkārt piedalījies Kubas šaha čempionātu finālos, kuros lielāko panākumu guvis 1996. gadā, kad dalījis pirmo vietu un kļuvis par Kubas šaha čempionu. 1996. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Havanā. 1999. gadā kopā ar Lasaro Brusonu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Santaklārā (Kuba). 2001. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Madridē. 2002. gadā uzvarējis Malagas starptautiskajā šaha turnīrā *Malaga Open* un Hosē Raula Kapablankas memoriāla turnīrā *Premier II*. 2003. gadā Spānijā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Ortigeirā un dalījis otro vietu starptautiskajā šaha turnīrā Ferrolā (uzvarējis Ivans Čeparinovs).

Pārstāvējis Kubas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1996. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1989. gadā Erreram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1999. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Transfers in 2007
2. ↑  «Campeonato de Cuba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2017. gada 10. aprīlī.
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Irisberto Herrera

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Eļbasani** (albāņu: *Elbasani*) ir pilsēta Albānijas centrālajā daļā, Škumbinas (*Shkumbin*) upes krastos. Albānijas trešā lielākā pilsēta, svarīgs rūpniecības centrs.

Vēsture
-------

Romiešu laikā Eļbasanas vietā bija Masioskampas (*Masio Scampa*) pilsēta. III un IV gadsimtā tā bija pazīstama ar nosaukumu Hiskampa (*Hiskampis*). Pilsēta gāja bojā ostgotu un bulgāru uzbrukumos.

Mūsdienu pilsētas attīstība sākās 1467. gadā, kad osmaņu sultāns Mehmeds II šeit uzbūvēja pili.

Pēc Jaunturku revolūcijas 1909. gadā, Eļbasanā sanāca albāņu pārstāvju kongress, kurš apstiprināja Monastiras kongresa lēmumu par albāņu rakstības pāreju no arābu uz latīņu alfabētu. Starp 1915. un 1919. gadu Eļbasanu okupēja serbu, vēlāk bulgāru, tad austriešu un visbeidzot itāliešu karaspēks.

Albānijas karaļa Zogu I laikā Eļbasanā attīstījās alkoholisko dzērienu un tabakas rūpniecība.

Komunistiskās Albānijas laikā pilsēta vēl vairāk industrializējās. Negatīvas ekoloģiskās sekas radīja milzīgs, ar Ķīnas palīdzību 20. gadsimta 60. un 70. gados uzceltais metalurģiskais kombināts.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eļbasani***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136319943
* LCCN: no90013802
* GND: 4234621-6
* SUDOC: 167716026
* NKC: ge1118901

 |

 |
**Irina Berezina** (ukraiņu: *Ірина Березіна*; dzimusi 1965. gada 7. jūlijā Kijivā, arī **Irina Berezina-Feldmane**) ir Ukrainā dzimusi Austrālijas starptautiskā meistare šahā (1993).

Biogrāfija
----------

Ukrainas PSR komandas sastāvā 1981. gadā Viļņā uzvarējusi PSRS skolēnu spartakiādē, bet 1982. gadā Ļeņingradā — Vissavienības jaunatnes spēlēs. Beigusi Kijivas fiziskās kultūras un sporta institūta šaha nodaļu. Piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos.

Pēc PSRS sabrukuma pārcēlusies uz Austrāliju. 1993. gadā Džakartā dalījusi pirmo vietu FIDE Āzijas zonas turnīrā un saņēmusi starptautiskās meistares nosaukumu (WIM). 1995. gadā atkārtoti uzvarējusi Āzijas zonas turnīrā un ieguvusi tiesības piedalīties starpzonu turnīrā Kišiņevā, kur ieguvusi 5½ punktus no 13. 1999. gadā kļuvusi par Austrālijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Tajā pašā gadā izpildījusi vīriešu starptautiskā meistara (IM) normu Okeānijas valstu šaha čempionātā. Vēlākajos gados piecas reizes uzvarējusi Okeānijas valstu sieviešu šaha čempionātos (2002, 2005, 2007, 2011, 2013).

Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:

* 2006. gadā Jekaterinburgā zaudējusi 1. kārtā;
* 2012. gadā Hantimansijskā zaudējusi 1. kārtā Marijai Sebagai;
* 2015. gadā Sočos zaudējusi 1. kārtā Aleksandrai Kosteņukai.

Pārstāvējusi Austrālijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 7 reizes (1994-1996, 2000-2006, 2014).

Strādā Sidnejā par šaha treneri kopā ar savu vīru, starptautisko meistaru šahā Vladimiru Feldmani. 2005. gadā kļuvusi par FIDE vecāko treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  Team Championship of USSR (juniors) — Vilnius 1981
2. ↑  Team Championship of USSR (juniors) — Leningrad 1982
3. ↑  «FIDE Zonal Women's Chess Tournament, Jakarta 1993». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 14. augustā. Skatīts: 2017. gada 10. februārī.
4. ↑  1995 Kishinev Interzonal Tournament
5. ↑  «Oceania Chess Zone Champions». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 26. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 10. februārī.
6. ↑  2006 FIDE Knockout Matches
7. ↑  «2012 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 10. februārī.
8. ↑  2015 FIDE Knockout Matches
9. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Irina Berezina

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Andrejs Ceruks** (1915. gada 13. marts — 1999. gada 21. decembris) bija latviešu baptistu mācītājs, strādājis draudzēs Latvijā un Brazīlijā. Ilggadējais Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības priekšsēdis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Saikavā sludinātāja ģimenē. Kristīts atbilstoši baptistu kristību tradīcijai 1929. gadā. Kara klausības laikā kalpojis Latvijas Armijas štāba bataljonā, kas veica arī Valsts prezidenta godasardzes pienākumus. 1937.—1940. gadā Ceruks mācījās baptistu Garīgā semināra IV sasaukumā. Garīgo darbu sāka Rīgas Mateja draudzes sludināšanas punktā Vecmīlgrāvī, kur arī iepazinās ar savu nākamo dzīvesbiedri Veltu. 

Par mācītāju tika ordinēts Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā. Latvijā kalpoja draudzēs Saikavā (1940—1943), Jēkabpilī un Krustpilī (1943—1944), 1944. gadā kādu laiku arī Semināra draudzē Rīgā.

1944. gada rudenī A. Ceruks devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, no kurienes 1946. gadā pārcēlās uz Brazīliju. Tur Sanpaulu štatā viņš kalpoja Vārpas Centra (1946—50), Novaodesas Pirmajā (1950—63) un Novaodesas Otrajā (1968—80) draudzē. 1984. gadā viņš tika ievēlēts par Novaodesas Otrās draudzes goda mācītāju. Miris 1999. gada 21. decembrī Sanžozē dus Kampušā (*Sao Jose dos Campos*). Apbedīts Novaodesas kapos.

A Ceruks bija iniciators Brazīlijas latviešu baptistu draudžu ciešākam kopdarbam, ko kolēģi, citi kopienas līderi sākotnēji negribēja pieņemt. Viņš bija Misiones komitejas priekšsēdis (1950—1952) un ilggadējs Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības priekšsēdis (1950—1960; 1967—1970; 1979—1981), tad goda priekšsēdis.

Atsauces
--------

1. ↑  Hiršs, Ilmārs. Mācītājam Andrejam Cerukam 100 (1915–1999) Archived 2015. gada 31. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.. Vietne hirss.lv
Eņģeļa pasts logoLogo izmantošana bez rakstiskas atļaujas no NSUS biedrības vai SIA "Eņģeļa pasts" vadības stingri ir aizliegta.

**"Eņģeļa pasts"** ir 2016. gada 27. septembrī NSUS biedrības (No Sirds Uz Sirdi)  dibināts labdarības projekts. Idejas autore un projekta vadītāja ir Līga Uzulniece (NSUS biedrības dibinātāja un vadītāja). Projekta mērķis — iepriecināt un uzmundrināt Latvijas pansionātos, aprūpes centros vai savās mājās mītošos seniorus un arī jaunāka gada gājuma cilvēkus ar vēstulēm un apsveikuma kartītēm, kuras rakstītas tikai ar roku un saņemtas tikai pa pastu (ar pasta zīmogu), kā senākos laikos. 

Projektam attīstoties, 2017. gada 22. martā radās "Eņģeļa pasts" projekta otra daļa "Eņģeļa pasts "... arī vecie cilvēki sapņo"", kura ietvaros līdzcilvēki tiek aicināti piepildīt Latvijas pansionātos, aprūpes centros vai mājās mītošo senioru un jaunāka gada gājuma cilvēku kvēlākos sapņus. 

01.10.2018. NSUS biedrība dibināja SIA "Eņģeļa pasts" (vienotais reģ. Nr. 40203171920), kas būs, kā sociālais uzņēmums ar mērķi - sociāli mazaizsargāto personu grupu labklājības veicināšanas projektu organizēšana. Mājas lapa www.engelapasts.lv

Atsauces
--------

1. ↑  «NSUS labdarības biedrība». nsus.lv.

Ārējās saites
-------------

* "Eņģeļa pasts" Oficiālā mājaslapa
**Afjonkarahisara** (turku: *Afyonkarahisar*) ir pilsēta Turcijas rietumos, ila centrs. Līdz 2004. gadam pilsētas vārds bija **Afjona** *(Afyon)*, kad to nomainīja uz tagadējo, kas nozīmē «Opija [magoņu] melnais cietoksnis». Nosaukums cēlies no pilsētas apkārtnē tradicionāli audzētajām opija magonēm.

Vēsture
-------

Cietoksnis Afjonas kalna galā bija zināms jau hetiem, kas to sauca par **Hapanuvu**. Vēlāk to pārvaldīja frīģieši, līdieši, persieši, kā arī iekaroja Aleksandrs Lielais. Pēc Aleksandra nāves pilsētu, Senajā Grieķijā pazīstamu kā **Akroina** (*Ακροϊνόν*), pārvaldīja Seleikīdu impērija, Pergamonas karaļi, vēlāk — Roma un Bizantija. Bizantijas imperators Leons III pēc uzvaras pār arābiem 740. gadā pārdēvēja pilsētu par **Nikopoli** (*Νικόπολις*). 1071. gadā pilsētu ieņēma seldžuki un pārdēvēja par **Karahisaru**. 1392. gadā pilsētu ieņēma Tamerlana karaspēks, bet 1428. gadā to atguva osmaņi.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Afjonkarahisara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2396159820938814000009
* GND: 301204-9

 |

 |
**Ivars Zviedris** (dzimis 1967. gada 1. decembrī Rūjienā) ir latviešu dokumentālā kino režisors un operators.

Biogrāfija
----------

Ivars Zviedris 1986. gadā beidzis Valmieras 11 Varoņu komjauniešu vidusskolu, studējis Latvijas Sporta akadēmijā, ieguvis riteņbraukšanas trenera izglītību (1986.—1989.). 1989.—1991. gadā strādājis par riteņbraukšanas treneri Brīvprātīgajā sporta vienībā "Vārpa", 1991.—1993. gadā — Valmieras Fiziskās kultūras un sporta apvienībā.

1995. gadā I. Zviedris kļuva par Rūjienas televīzijas direktoru. No 1995. gada viņš bija Latvijas Televīzijas ārštata korespondents. No 1997. līdz 2001. gadam Latvijas Kultūras akadēmijā apguva TV režisora un operatora specialitāti, 2000. gadā papildināja prasmes TV producentu kursos Dānijā. Kopš 2000. gada bija operators un projektu vadītājs Anša Epnera filmu studijā "AVE". Ievēlēts Nacionālajā elektronisko plašsaziņas līdzekļu padomē (NEPLP).

Saņēmis vairākas Nacionālās radio un televīzijas padomes balvas par sasniegumiem TV filmu un raidījumu veidošanā. Ieguvis balvu "Lielais Kristaps" kā labākās pilnmetrāžas dokumentālās filmas režisors par filmu "Bēgums" (2009) un otro par filmu "Dokumentālists" (kopā ar Inesi Kļavu, 2012). Filma "Dokumentālists" piedalījusies vairākos festivālos, saņēmusi speciālbalvu un studentu žūrijas balvu festivālā Kijevā (2013) un galveno balvu festivālā Jaunkaledonijā (2013), otro vietu festivālā Viļņā (2013). 2020. gadā kopā ar Haraldu Ozolu ieguva Lielā Kristapa balvu "Labākais operatora darbs dokumentālajā filmā" par filmu "Valkātājs".

2013. gadā pēc Latvijas TV pasūtījuma uzņēmis dokumentālo filmu "Štābs Ipiķi". Daudzu savu filmu scenārists un operators. 2019. gadā uzņēmis dokumentālās filmas "Valkātājs" un "Meikots Īrijā", kurās bijis producents, scenārists, režisors un operators.

Filmogrāfija
------------

### Režisors

* "Bahs pret Covid" (2022)
* "Uz neredzīti, Brasa!" (2022)
* *Meikots Īrijā* (2019)
* *Valkātājs* (2019)
* *Štābs Ipiķi* (2013, kopā ar Inesi Kļavu)
* *Dokumentālists* (2012, kopā ar Inesi Kļavu)
* *Bēgums* (2009)
* *Rīga* (2007)
* *Es palieku es* (2006)
* *Ērik, atnāc!* (2005)
* *Kamēr...* (2005)
* *ES* (2004)
* *Bleķis* (2003)
* *Dziesmusvētki* (2003)
* *Putniņš galvā* (2001)
* *Ceļojums ar Arvi* (1999)

### Operators

* *Fedja* (2012)
* *...vēlos mājās pārnākt* (2007)
* *Gatavs* (2006)
* *Ex Āmens* (2005)

Atsauces
--------

1. 1 2
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 7. maijā. Skatīts: 2013. gada 16. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 197144782717633888834

 |

 |
**Ludoviko Einaudi** (dzimis 1955. gada 23. novembrī Turīnā, Itālijā) ir mūsdienu klasiskās mūzikas komponists un pianists.

Biogrāfija
----------

Ludoviko Einaudi ir dzimis Turīnā 1955. gada 23. novembrī. Viņa tēvs bija grāmatu izdevējs Džulio Einaudi, un viņa vectēvs — Luidži Einaudi — bija Itālijas Republikas prezidents no 1948. līdz 1955. gadam.

Jau agrā bērnībā Ludoviko māte, būdama pianiste, spēlēja viņam Baha un Šopēna kompozīcijas. Vēlāk Einaudi iestājās prestižajā Conservatorio di Musica 'G Verdi' Milānā, kuru pabeidza 1982. gadā. Tai pašā gadā jaunais mūziķis saņēma Bostonas Tanglvudas Festivāla stipendiju un turpināja studijas Parīzē, līdz beidzot kļuva par atzītā avangarda komponista Lučiāno Berio skolnieku.

Savas karjeras laikā Einaudi komponēja mūziku vairākām filmām, tostarp *This is England*. 2020. gadā viņa mūzika tika izmantota filmās *Nomadland* un *The Father*.

Mūzika
------

Līdz 1980. gadu beigām Einaudi jau bija pierādījis savas komponista spējas, sacerot mūziku baletiem — "Sul filo dí Orfeo" (1984), "The Wild Man" (1990) un "The Emperor" (1991, pirmizrāde Ņujorkas deju teātrī). Šīs agrās kompozīcijas bija muzikāli sarežģītas un demonstrēja spēcīgu Berio ietekmi. Taču pamazām komponists sāka meklēt savu personīgo stilu.

1996. gadā Einaudi publicēja savu pirmo solo albumu *Le Onde* ("Viļņi"). Šai albumā un tālākajās kompozīcijās Einaudi īpatnējais stils, kas apvieno džeza, rokmūzikas, pasaules mūzikas un klasiskās mūzikas elementus, jau ir nobriedis. Komponists atzīst, ka viņa mūziku ir grūti iekļaut kāda noteikta virziena vai stila ietvaros, un atklāj, ka, lai gan viņš neatzīst mūzikas iedalījumu jebkādās kategorijās kā nevajadzīgu ierobežojumu, tomēr, ja nāktos pieņemt kādu konkrētu stila apzīmejumu viņa mūzikai, minimālisms būtu vistuvākais.

Diskogrāfija
------------

* *Cinema* (2021)
* *Einaudi Undiscovered* (2020)
* *12 Songs From Home* (2020)
* *Seven Days Walking* (2019)
* *Taranta Project* (2015)
* *Elements (Deluxe Edition)* (2015)
* *In a Time Lapse* (2013)
* *Nightbook* (2009)
* *Divenire* (2006)
* *Diario Mali* (2006)
* *Una Mattina* (2004)
* *Sotto falso nome* (2004)
* *La Scala Concert 03.03.03* (2003)
* *Echoes: The Einaudi Collection* (2003)
* *Le Stanze* (2002)
* *Doctor Zhivago* (2002)
* *Luce dei miei occhi* (2001)
* *I Giorni* (2001)
* *Alexandria* (2001)
* *Fuori Dal Mondo* (1999)
* *Eden Roc* (1999)
* *Stanze* (1997)
* *Le Onde* (1996)
* *Time Out* (1988)

Atsauces
--------

1. ↑  Silvia Pingitore. «Interview with Ludovico Einaudi on writing music scores for Academy Award-winning films». *the-shortlisted.co.uk* (en-GB), 2021-05-23. Skatīts: 2022-01-17.
2. ↑  Classic FM Magazine, 2006

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa (angliski)
* *IMDb* profils (angliski)

* *AllMovie* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 85864760
* LNB: 000121762
* LCCN: no91015812
* ISNI: 0000 0001 0921 9365
* GND: 128441100
* SUDOC: 082685541
* BNF: cb141747007 (data)
* BIBSYS: 7026563
* NDL: 001278817
* NKC: xx0085224
* SBN identifikators CFIV147482 nav derīgs.
* BNE: XX5251856
* CiNii: DA14572942

 |

 |
**Zdravko Milevs** (bulgāru: *Здравко Милев*; 1929. gada 25. oktobris Targovište — 1984. gada 1. janvāris Sofija) bija Bulgārijas starptautiskais meistars šahā (1952).

Biogrāfija
----------

Pēc izglītības inženieris ķīmiķis. 1950. un 1960. gados bijis viens no vadošajiem Bulgārijas šahistiem. Bulgārijas šaha čempionātos izcīnījis 3 zelta (1952, 1960, 1961) un 2 bronzas (1954, 1958) medaļas. 1951. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Bukarestē un bijis pirmais no Bulgārijas šahistiem, kas guvis tādu panākumu. Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā Milevam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Sekmīgi pārstāvējis Bulgārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (1954-1964). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1964) un bronzas (1956) medaļas;
* Pasaules studentu šaha čempionātā piedalījies 2 reizes (1954-1955). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1954) medaļu.

Ilgus gadus bijis viens no Bulgārijas šaha žurnāla *Шахматна мисъл* līdzstrādniekiem. Vairāku šaha grāmatu autors.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Zdravko Milev
2. ↑  OlimpBase :: World Student Team Chess Championship :: Zdravko Milev

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 285359142
* ISNI: 0000 0003 9151 1772

 |

 |
**Latviešu folkloras krātuve** ir LU Literatūras, folkloras un mākslas institūtā ietilpstoša folkloras pētniecības iestāde.

Vēsture
-------

Latviešu folkloras krātuve dibināta 1924. gada 2. decembrī, tā ir uzskatāma par senāko akadēmisko pētniecības iestādi Latvijas Republikā. Tās izveidošanā liela nozīme bija folkloristei un skolotājai Annai Bērzkalnei.
Sākotnēji krātuve bija LR Izglītības ministrijas Pieminekļu valdes struktūrvienība, tās dibināšanas pavēli un noteikumus parakstīja toreizējais izglītības ministrs folklorists Kārlis Straubergs. Krātuvi pārraudzīja īpaša kolēģija, kuru vadīja valodnieks Jānis Endzelīns. Krātuves izveidē tika izmantoti starptautiski atzīti principi — Igaunijas, Somijas, Dānijas, Vācijas folkloras arhīvu darbā uzkrātā pieredze. No 1924. līdz 1929. gadam krātuves vadītāja bija A. Bērzkalne, no 1929. līdz 1944. gadam K. Straubergs.

Līdz 1940. gadam krātuve bija pakļauta LR Izglītības ministrijai, ar šādu nosaukumu tā pastāvēja arī okupācijas laikā līdz 1944. gadam. No 1945. līdz 1950. gadam tās nosaukums bija **Folkloras institūts** (sākotnēji pie Latvijas Universitātes, no 1946. gada Zinātņu akadēmijas sastāvā). No 1950. līdz 1956. gadam to sauca **Latvijas ZA Etnogrāfijas un folkloras institūts**. No 1956. līdz 1992. gadam tā ietilpa ZA Valodas un literatūras institūtā ar nosaukumu **Folkloras sektors**.

1992. gadā Latviešu folkloras krātuve atguva savu vēsturisko nosaukumu un kļuva par Literatūras, folkloras un mākslas institūta struktūrvienību. Līdz 1999. gadam institūts atradās Latvijas Zinātņu akadēmijas sastāvā, no 1999. līdz 2006. gadam — LU institūts, bet kopš 2006. gada — LU aģentūra. No 2000. līdz 2013. gadam krātuves vadītāja bija Dace Bula, kopš 2013. gada — Rita Treija.

Latviešu folkloras krātuve savas pastāvēšanas laikā ir atradusies dažādās ievērojamās Rīgas ēkās — Rīgas pilī, "Kaķu mājā" Vecrīgā, Zinātņu akadēmijas augstceltnē. Kopš 2014. gada tā atrodas Latvijas Nacionālajā bibliotēkā, kur lasītājiem apskatāms arī Krišjāņa Barona Dainu skapis.

Krātuve vāc latviešu folkloras materiālus, izdod tos un veic pētījumus folkloristikā. Pēc 2. pasaules kara galvenais materiālu vākšanas veids bija ekspedīcijas (2004. gadā notika 50. ekspedīcija), kurās no visas Latvijas savākts ap 300 000 folkloras vienību.

Atsauces
--------

1. 1 2  «LFK VĒSTURE». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 17. janvārī.
**Ludvigs**, agrāk **Ludviķis**, ir tradicionāls vīriešu personvārds daudzām tautām. Cēlies no franku ķēniņa Hlodviga vārda (*\*hlūdaz* — "skaļš, slavens" un *\*wiganą* — "karotājs"). Deminutīvā forma ir **Ludis** u.c.

Izplatība Latvijā
-----------------

Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2022. gadā Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 182 personas ar vārdu *Ludvigs*, 115 ar vārdu *Ludis*, 132 ar vārdu *Aloizs*, 61 ar vārdu *Luiss*, 4 ar vārdu *Luijs* un 2 ar vārdu *Ludviķis*. Latviešu vārdadienu kalendārā Ludvigs un Ludis ierakstīti 25. augustā, bet Aloizs 15. februārī.

Citās valodās
-------------

* *Clodovicus, Ludovicus* latīniski
* *Ludwig, Clovis, Alois, Lutz, Lois* vāciski
* *Aloysius, Lewis, Louis* angliski
* *Louis, Ludovic* franciski
* *Aloisio, Alvise, Lodovico, Ludovico, Luigi, Gigi, Gino, Luigino, Vico* itāliski
* *Alois, Ludvík, Luděk* čehiski
* *Lúðvík* islandiski
* *Liudvikas* lietuviski
* *Lodewijk, Louis* holandiski
* *Alojzy, Ludwik* poliski
* *Aloísio, Luís, Luiz, Lula* portugāliski
* *Luis* spāniski
* *Alajos, Lajos* ungāriski
* *Ludvig, Ludde* zviedriski

Atsauces
--------

1. ↑  pmlp.gov.lv datu bāzes stāvoklis uz: 30.09.2022

Skatīt arī
----------

* Luīze
**Dienvidu kiangs** (*Equus kiang polyodon*) ir kianga (*Equus kiang*) pasuga, kas ir mazākā no visām kianga pasugām. Tā augums skaustā ir 100—105 cm. 

Dienvidu kiangs ir visapdraudētākais no kiangiem. Vēl nesen tika uzskatīts, ka dienvidu kiangs ir izmiris, līdz 1994. un 1995. gadā tas tika novērots Sikimas štatā Indijā. Dienvidu kiangi šobrīd apdzīvo 200 km² platību Sikimas plakankalnē, kur robežojas Tibeta un Indija. Reģionam nav piemērots dabas lieguma statuss un šobrīd tas ir armijas pārraudzībā, tādēļ ir ļoti grūti iegūt datus par dienvidu kiangu populāciju. Kiangu novērošana tika veikta no Indijas puses 1994. gada novembrī un 1995. gada maijā. Tika atrasti divi kiangu bari, un dzīvnieki, izņemot kumeļus, tika saskaitīti. Pieskaitot klāt aptuveno kumeļu skaitu, zinātnieki uzskata, ka Sikimas rajonā Indijas pusē dzīvo 75—120 dienvidu kiangu. Zinātniekiem nav nekādu datu par dienvidu kiangu populāciju Ķīnas pusē, bet savvaļas ēzeļi ir redzēti reizēm ieklejojam Nepālā. 

Sikima plakankalnes reģions ir viens no bagātākajiem ūdens resursu rajoniem Tibetas plakankalnē. Vasaras sausajā periodā Indijas zemnieki uz šo rajonu dzen ganīties savus mājlopus, kas konkurē ar kiangiem uz ierobežoto veģetācijas un ūdens resursiem. Zemnieki, lai padzītu kiangus, norobežo ūdenstilpes ar aplokiem, ierobežojot kiangu iespējas padzerties. Dienvidu kiangs nav nevienā pasaules zoodārzā, un tā pastāvēšana ir īpaši apdraudēta.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Patricia D.Moehlman "Equids:Zebras, Asses and Horses"
**Ludvigs Redls** (vācu: *Ludwig Rödl*; 1907. gada 30. aprīlis Nirnberga — 1970. gada 23. marts Nirnberga) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1953).

Biogrāfija
----------

Pirmos panākumus šahā guvis 1929. gadā, kad Vācijas šaha kongresā Duisburgā uzvarējis blakusturnīrā, bet pēc tam mačā par meistara nosaukumu bijis pārāks par Ludvigu Engelsu ar 5½:2½. 1931. gadā Vācijas šaha čempionātā dalījis 1.-2. vietu ar Jefimu Bogoļubovu, taču zaudējis viņam papildu mačā par čempiona nosaukumu ar 2:4. Arī Vācijas 1933. gada čempionātā bijis 2. vietā aiz Bogoļubova. 1934. gada Āhenē Vācijas šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu aiz Kārļa Karlsa un Heinriha Reinharta. Pārstāvējis Vācijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1936. gadā un izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā, kā arī zelta medaļu individuālajā vērtējumā.

Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā uzvarējis šaha turnīrā Rīdenburgā (Bavārija), apsteidzot Volfgangu Uncikeru, un bijis otrais Vācijas šaha čempionātā. 1948. gadā dalījis 3.-5. vietu šaha turnīrā Bādnauheimā. Par panākumiem turnīros FIDE 1953. gadā Redlam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Pēc profesijas bijis advokāts.

Atsauces
--------

1. ↑  Deutsche Einzelmeisterschaft 1929 in Duisburg
2. ↑  Wiener Schach-Zeitung 1929, Nr. 23/24, S. 368
3. ↑  Deutsche Einzelmeisterschaft 1931 in Swinemünde
4. ↑  Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1933 in Bad Pyrmonat
5. ↑  Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1934 in Aachen
6. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Ludwig Rödl
7. ↑  Riedenburg 1947
8. ↑  Deutsche Schachmeisterschaft 1947 in Weidenau/Sieg
9. ↑  Schachturnier 1948 in Bad Nauheim

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* L. Redla šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 8358464
* ISNI: 0000 0000 1789 5980
* GND: 125749341
* BIBSYS: 90275845

 |

 |
**Tambeja** (krievu: *Тамбей*) ir ciems Krievijas ziemeļos, Jamalas Ņencu autonomā apvidus Jamalas rajona starpciemu teritorijā. Izvietojies Jamalas pussalas austrumu krastā Obas līča piekrastē. Iedzīvotāji lielākoties ņenci, kuru pamatnodarbošanās ir briežkopība (ziemeļbrieži).

Vēsture
-------

Tambejā 1933. gadā izveidota Tambejas ciema (nomadu) padome; likvidēta 1947. gadā. No 1944. līdz 1946. gadam bija Tambejas rajona centrs. Ciemā darbojās faktorija, uz šejieni no Drovjanoja raga 1936. gadā pārcēla Tambejas meteostaciju. No 1942. līdz 1947. gadā ciemā darbojās Polārā zivju pārstrādes rūpnīca, kurā nodarbināja ap 300 cilvēku, tajā skaitā izsūtītie. Ciema apkārtnē atklātas vairākas ievērojamas dabasgāzes atradnes. 25 km uz dienvidiem izvietojies Sabetas rotācijas ciemats.

Atsauces
--------

1. ↑  ; arhivēšanas datums: 10 maijs 2014; arhīva URL: .
2. ↑  Энциклопедия «Ямальский район»
3. ↑  Полярная Почта. Тамбей МГ-2
**Agnese Līckrastiņa** (dzimusi kā **Sīpola** 1972. gada 20. oktobrī, arī **Meijere** un **Meijere-Līckrastiņa**) ir Latvijas starptautiskā meistare šahā (2001). Inženierzinātņu doktore.

Biogrāfija
----------

1990. gadu pirmajā pusē bijusi viena no vadošajām Latvijas šahistēm. 1996. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Latvijas sieviešu šaha čempionātā, uzvarot turnīra uzvarētāju Andu Šafransku savstarpējā partijā. Latvijas 1992. gada atklātajā šaha čempionātā saņēmusi balvu kā labākā dalībniece sieviešu konkurencē. 1996. gadā Erevānā pārstāvējusi Latvijas sieviešu izlasi 32. šaha olimpiādē. Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi precējusies ar lielmeistaru Viesturu Meijeru. Kopš 2000. gadu sākuma šaha turnīros piedalījusies reti. 2017. gada aprīlī Rīgā piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm.

2005. gadā kļuvusi par inženierzinātņu doktori (Dr.sc.ing.). Kopš 2007. gada strādā Rīgas Tehniskajā universitātē, asociētā profesore. Daudzu zinātnisko darbu autore.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1989. gads — 16. vieta.
* 1990. gada atklātais Latvijas šaha čempionāts — 64.-88. vieta.
* 1992. gads — 8.-15. vieta.
* 1993. gads — 5.-7. vieta.
* 1995. gads — 5. vieta.
* 1996. gads — 2.-3. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Agnese Meijere
2. ↑  Latvijas Šaha Federācija
3. ↑  Līckrastiņai Eiropas čempionāts kļuva par iemeslu atgriezties pēc 15 gadu pārtraukuma
4. ↑  Autors: Agnese Meijere-Līckrastiņa
5. ↑  Autors: Agnese Līckrastiņa

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Vievaldis** (latīņu tekstos: *Viewaldus*, arī *Viwaldus*) bija Aizkraukles pilsnovada līvu vecākais, kas vadīja savus novadniekus krustnešu karagājienā zemgaļu sacelšanās apspiešanai Mežotnes pilī 1220. gadā.

13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki Vievalža laikā
---------------------------------------------------------------------

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Aizkraukles pilsnovada līvu vecākais sākotnēji bija Polockas kņaza Valdemāra vasalis, bet pēc Līvzemes sadalīšanas Aizkraukles līvu zemi ieguva Zobenbrāļu ordenis un Vievaldis kļuva par tā vasali. Saskaņā ar Jersikas miera līgumu Polocka 1212. gadā atteicās no pretenzijām uz Līvzemi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Aizkraukles līvu vecākais  Vievaldis** pirms un pēc 1220. gada | Pēctecis: **Zobenbrāļu ordeņa  Aizkraukles komturs**  |
| Priekštecis: **Volodars no Minskas (1167-1184)  Ginvils (Jurijs) (1192 — 1199)**  |  **Polockas kņazi  Vladimirs Vseslavičs (1184 - 1216)**
Boriss II Vseslavičs (1216 — 1222) **Dažu kņazu valdīšanas gadi nav precīzi zināmi** | Pēctecis: **Svjatoslavs Mstislavičs (1222-1223)**  |
| Priekštecis: **Bertolds (1196 - 1198)**  |  **Livonijas bīskapi  Alberts fon Bukshēvdens (1199-1229)**  | Pēctecis: **Nikolajs fon Nauens (1229 - 1253)**  |
| Priekštecis: **Venno (1204 - 1209)**  |  **Zobenbrāļu Ordeņa mestri  Folkvins (1209 - 1236)**  | Pēctecis: **Livonijas Ordeņa mestrs Hermans Balke (1237-1239)**  |

Ārējās saites
-------------
**Ivars Rutmanis** (dzimis 1950. gada 6. oktobrī Smiltenē) ir latviešu dziedātājs un dziesmu autors, kurš bija populārs 1980. gados.

I. Rutmanis uzaudzis Smiltenē, kur mācījies pamatskolā un mūzikas skolā. Pēc tam mācījies Cēsu mūzikas vidusskolas pūšamo instrumentu nodaļas trombona klasē. Tajā laikā aizrāvies ar rokmūziku un sācis darboties vietējās grupās.

1979. gadā izveidojis rokgrupu Vecpiebalgas kultūras namā, kas vairākkārt uzvarējusi Cēsu rajona pašdarbības ansambļu skatēs. Kultūras iestādes neatļāva oficiāli apstiprināt grupas nosaukumu "IR" - Rutmaņa vārda un uzvārda pirmos burtus.

No 1982. gada I. Rutmanis bija dziedātājs Ogres rajona kolhoza "Lāčplēsis" ansamblī, kuru vadīja komponists Imants Paura. Kopā ar ansambli sagatavotas vairākas koncertprogrammas, notika uzstāšanās Latvijā, piedalīšanās televīzijas un radio raidījumos. 1983. gadā Rutmanis iesniedza savas kompozīcijas Latvijas Radio speciālistu komisijai, kas tās novērtēja atzinīgi. Sākās viņa sadarbība ar Latvijas Radio un TV estrādes orķestri, 1985. gadā tiek ierakstīts arī duets "Trauslās lapas" ar solisti Aiju Kukuli. 1984. gadā dziesma "Paņemt tevi aiz rokas" "Mikrofona" aptaujā ierindojās 11. vietā. Daiga Mazvērsīte rakstīja: "Par viņu īkšķus turēja visa Smiltene. Un, kad Ivars brauca uzstāties televīzijā, mamma uzstāja, ka dēlam jābūt pieklājīgi saģērbtam un uzšuva baltu uzvalku."

80. gadu beigās Rutmanis atgriezās Cēsīs un atjaunoja grupu "IR". Tās ģitārista I. Krilova dziesma "Sadosimies rokās" ieguva 10. vietu 1989. gada "Mikrofona" aptaujā, kļūstot par Atmodas laika noskaņu izteicēju.

90. gadu sākumā Rutmanis iepazinās ar kontrtenoru Gintu Ristamecu un sāka kopīgu muzikālo darbību, ierakstīti duetu albumi "Gaisma" (1994) un "Sauc mani atpakaļ" (2004). Šajā laikā viņš pievērsās mūzikas pedagoga darbam. Viņš strādāja par pūšamo instrumentu un ģitāras spēles skolotāju Dzērbenes mūzikas skolā un dzīvoja Cēsīs. 2014. gadā akcijas "Baltijas ceļš" 25. jubilejā uzstājies ar grupas "IR" dziesmām.

Atsauces
--------

1. 1 2  Mazvērsīte, Daiga. Suminām Ivaru Rutmani 65. dzimšanas dienā. LSM.lv, 2015. gada 5. oktobrī.
2. ↑  Padomju Jaunatne, 1984,
11. jūlijā.
3. ↑  Mazvērsīte, Daiga. Ivara Rutmaņa gaitas latviešu estrādes mākslā. LSM.lv, 2015, 11. oktobrī.
Konkursa oficiālais logo
2020. gada konkursa dalībvalstis
**"Dabas skati Vikipēdijā"** (angļu: *Wiki Loves Earth*) ir ikgadējs starptautisks fotokonkurss, kas maijā notiek visā pasaulē. To rīko Vikipēdijas kopienas dalībnieki. Konkursa dalībnieki savā reģionā uzņem dabas teritoriju un dabas pieminekļu attēlus un augšupielādē tos *Wikimedia Commons*. Šī pasākuma mērķis ir izcelt dalībvalstu aizsargājamos dabas objektus, aicināt cilvēkus dokumentēt šos skatus un publicēt tos ar brīvu licenci, atļaujot tos izmantot gan Vikipēdijā, gan citviet.

Pirmais *Wiki Loves Earth* konkurss notika 2013. gadā Ukrainā. To rīkoja etnogrāfs Jevhens Bukets. Nākamajā gadā tas norisinājās citās Eiropas valstīs, bet 2014. gadā konkurss izpletās ārpus Eiropas, notiekot 16 dalībvalstīs. 2015. gadā konkursā piedalījās vairāk kā 8500 dalībnieku no 26 valstīm un iesniegtas tika vairāk kā 100 000 fotogrāfijas. 2016. gadā "Dabas skati Vikipēdijā" iesaistījās 7000 dalībnieku no 26 valstīm, iesniedzot vairāk nekā 75 000 attēlus.

Konkurss ir atvasināts no cita Vikipēdijas kopienas dalībnieku organizēta konkursa: "Kultūras pieminekļi Vikipēdijā". Tas arī ir ikgadējs starptautisks fotokonkurss, kas notiek septembrī. "Kultūras pieminekļi Vikipēdijā" koncentrējas uz vietējiem vēstures pieminekļiem un kultūras mantojuma vietām. Saskaņā ar Ginesa rekordu grāmatu 2011. gada "Kultūras pieminekļi Vikipēdijā" konkurss pārspēja reģistrēto pasaules rekordu kā lielākais fotokonkurss. Arī turpmākajos gados konkursā iesniegto fotogrāfiju skaits bijis mērāms simtos tūkstošu fotogrāfiju.

Latvijā konkurss "Dabas skati Vikipēdijā" pirmoreiz notika 2017. gadā, dalībnieki iesniedza 571 fotogrāfiju. 2018. gadā 927, 2019. gadā 986, bet 2020. gadā 1268 fotogrāfijas.

Skatīt arī
----------

* 2020. gada konkurss Latvijā
* 2019. gada konkurss Latvijā
* 2018. gada konkurss Latvijā
* 2017. gada konkurss Latvijā

Atsauces
--------

1. ↑  «Wiki Loves Earth Competition to Showcase Natural Scenes of Morocco». Morocco World News. 2015. gada 25. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 22. aprīlī.
2. ↑  «Wiki Loves Earth 2015, concours international de photographie, de retour pour une deuxième édition en Algérie». Huff Post Maghreb. 2015. gada 22. aprīlī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 9. februārī. Skatīts: 2018. gada 22. aprīlī.
3. ↑  QAYYUM SAQIB. «Wiki Loves Earth: Top 10 pictures from Pakistan». Dawn, 2015. gada 4. jūnijs. Skatīts: 2015. gada 4. jūnijs.
4. ↑  «Wiki Loves Earth shortlists top 10 photos in Pakistan round». *DAWN.COM*. 2016. gada 9. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 22. aprīlī.
5. ↑  «Largest photography competition». *guinnessworldrecords.com*. Guinness World Records Limited. 2012. gada 15. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 22. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Wiki Loves Earth***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
* *Instagram* profils
Laurentija hronikas fragments baznīcslāvu valodā.
**Laurentija hronika** (krievu: *Лаврентьевская летопись*) jeb t.s. **Suzdaļas hronika** ir ap 1377. gadu baznīcslāvu valodā pārrakstīts vairāku senāku Kijevas Krievzemes hroniku apkopojums. Tas ir vecākais senkrievu hroniku apkopojums, kas satur Pagājušo gadu vēsturi un sekojošos notikumus līdz Zelta Ordas vietvalža lielkņaza Aleksandra Ņevska dēla Andreja nāvei 1304. gadā.

Tapšana un atrašana
-------------------

Uz pergamenta rakstīto tekstu rakstījuši divi mūki, no kuriem viens sevi nosaucis par Laurentiju, piebilstot, ka darbu veicis no 1377. gada 14. janvāra līdz 20. martam Vladimiras-Suzdaļas kņaza Dmitrija Konstantinoviča (*Дмитрий Константинович*, valdīja 1356—1383) uzdevumā. Uzskata, ka mūks Laurentijs ir pārrakstījis bojā gājušo Tveras kņazam Mihailam 1305. gadā rakstīto hroniku, izmainot vēstījumu par hana Batija iebrukumu 1238. gadā.

1792. gadā norakstu iegādājās grāfs Aleksejs Musins-Puškins, kas to 1792. gadā uzdāvināja Krievijas Zinātņu akadēmijas bibliotēkai Pēterburgā.

Saturs
------

Laurentija hronika patiesībā ir trīs senāku hroniku norakstu apkopojums:

* Pagājušo gadu vēsture (baznīcslāvu: *Повѣсть времяньныхъ лѣтъ*) jeb Nestora hronika - senkrievu hronika par notikumiem Krievzemē un apkārtējās valstīs no 852. līdz 1110. gadam;
* Hronika par Kijevas lielkņaza troni karojošajiem Rurika dinastijas kņaziem no 1110. līdz 1161. gadam;
* Hronika par Vladimiras-Suzdaļas kņazu un Tveras kņazu cīņām par varu (1164—1304) un kļūšanu par Zelta Ordas vietvalžiem Krievzemē pēc 1238. gada.

Atsauces
--------

1. ↑  Прохоров Г. М. Повесть о Батыевом нашествии в Лаврентьевской летописи // ТОДРЛ. Л. 1974. Т.28. С.77-98 (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Old Church Slavonic text similar to original in pdf format
* *The Complete Collection of Russian Manuscripts* (krieviski)
**Ivars Kivlāns** (dzimis 1954. gada 12. martā Rīgā) ir Latvijas zinātnieks un bijušais šahists.

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt vienpadsmit gadu vecumā. Trenera Alfrēda Akmentiņa audzēknis. 1967. gadā izpildījis PSRS sporta meistarkandidāta normu. No 1966. līdz 1969. gadam bijis Latvijas skolēnu spartakiādes uzvarētājs. 1970. gadā Viļņā tikai piecpadsmit gadu vecumā uzvarējis PSRS skolēnu šaha čempionātā. Pēc gada Rīgā šajā turnīrā dalījis 4.-6. vietu. 1971. gadā kļuvis par PSRS Bruņoto spēku junioru čempionu šahā. Divas reizes bijis labākais Latvijas junioru šaha čempionātos (1975, 1977). 1977. gadā kļuvis par Rīgas pilsētas šaha čempionāta 2. vietas ieguvēju. 1978. gadā izcīnījis savu lielāko panākumu Latvijas šaha čempionātā, ierindojoties 4. vietā, un ieņēmis 2. vietu Rīgas atklātajā šaha čempionātā aiz Alvja Vītoliņa, apsteidzot Jāni Klovānu, Juzefu Petkēviču, Anatolu Šmitu, Edvīnu Ķeņģi un Zigurdu Lanku. Par šiem panākumiem Kivlānam piešķirts PSRS sporta meistara šahā nosaukums. Pārstāvējis Latvijas komandu PSRS komandu čempionātos (1969, 1972), kur 1969. gadā izcīnījis 3. vietu pie sava galdiņa. 1974. gadā pārstāvējis sporta biedrības *Daugava* komandu PSRS kausa izcīņā šahā. Latvijas komandu čempionātā šahā sekmīgi pārstāvējis Rīgas Politehniskā institūta (tagad Rīgas Tehniskā universitāte) komandu, kuras sastāvā 2 reizes (1978, 1980) kļuvis par šo sacensību uzvarētāju, bet vienu reizi (1977) bijis otrais.￼

  

Beidzis Rīgas Politehnisko institūtu. Pēc profesijas ir inženieris matemātiķis. 1977 gadā apprecējies ar Latvijas šahisti Valdu Kalniņu, laulībā dzimušas trīs meitas, kurām šaha spēle speciāli netika mācīta. Sākot ar 1980. gadu pirmo pusi vairāk laika veltījis savai profesionālajai darbībai un šaha turnīros piedalījies reti. Rīgas Tehniskās universitātes docents un vairāku zinātnisko darbu autors.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1971. gads — 10. vieta.
* 1974. gads — 8. vieta.
* 1977. gads — 19.-28. vieta.
* 1978. gads — 4. vieta.
* 1979. gads — 6.-7. vieta.
* 1980. gads — 10. vieta.
* 1984. gads — 8.-9. vieta 1. līgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of USSR juniors - Vilnius 3-12.1.1970
2. ↑  Championship of USSR juniors - Riga January 1971
3. ↑  National Tournament (Cup of Riga) - Riga 11.1978
4. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Championship :: Ivars Kivlāns
5. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Cup :: Ivars Kivlāns
6. ↑  Žurnāls "Šahs", Nr. 10, 1978
7. ↑  Žurnāls "Šahs", Nr. 10, 1979
8. ↑  Žurnāls "Šahs", Nr. 10, 1981
9. ↑  RTU: Ivars Kivlāns

Literatūra
----------

* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots. 38. — 40. lpp.
* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Pūkainā pļavauzīte** (latīņu: *Helictotrichon pubescens*) ir graudzāļu dzimtas suga, kas ir plaši sastopama Eirāzijā, kā arī ir ieviesta Ziemeļamerikā. Latvijā suga ir sastopama diezgan bieži visā valsts teritorijā.

Apraksts
--------

Pūkainā pļavauzīte ir daudzgadīgs, 30—90 cm garš lakstaugs, kurš veido skraju velēnu un kuram ir ložņājošs saknenis. Stiebrs ir stāvs un gluds. Lapas ir diezgan 0,3—1 cm platas, plakanas un apmatotas. Mēlīte ir nosmailota, 0,4—0,7 cm gara. Ziedi ir izvietoti skrajā skarā. Skaras apakšējie zari ir pa 3—5. Vārpiņa ar 2—3 ziediem. Vārpiņas ass ir apmatota, vārpiņas plēksnes smailas, nevienādas, ar violetu nokrāsu. Ārējā vārpiņas plēksne ir ar 1, bet iekšējā — ar 3 dzīslām. Ārējā zieda plēksne galā divzobaina, ar garu, lauzītu akotu. Iekšējās zieda plēksnes šķautne kaila. Auglis ir aptuveni 0,5 cm garš grauds ar garenrievu. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pūkainā pļavauzīte - Helictotrichon pubescens (Huds.) Pilg. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-12-11.
**Dienvidurāli** (krievu: *Южный Урал*) ir Urālu kalnu platākā, dienvidu, daļa, kas stiepjas no Ufas upes augšteces līdz Urālas upes vidustecei, Krievijas Čeļabinskas un Orenburgas apgabalā, kā arī Baškortostānas Republikā. Uz rietumiem no Dienvidurāliem atrodas Austrumeiropas līdzenums, austrumos Rietumsibīrijas līdzenums, bet dienvidos stepes pie Arāla un Kaspijas jūras.

Augstākā virsotne ir Jamantau kalns (1640 m). Kalnu pakājes plešas līdz 250 km platumā, kas ir ievērojami vairāk nekā pārējā Urālu daļā, kur grēdas platums ir no 40 līdz 150 km. Dienvidurālu garums ir 550 km.

Dienvidurālu reljefs ir sarežģītāks, ar daudzām ielejām un paralēlām grēdām, kas vērstas uz dienvidrietumiem un meridionāli. Grēdā ietilpst Ilmeņa kalni, UNESCO Pasaules mantojuma kandidātobjekts, kurus no galvenajām kalnu grēdām atdala Miasas upe. Maksimālais augstums ir 1640 metri (Jamantau) un platums sasniedz 250 kilometrus. Citas ievērojamas virsotnes atrodas pie Iremela kalnu grēdas (Lielais Iremels un Mazais Iremels). Dienvidurālu garums ir apmēram 550 kilometri no strauja Urālas upes līkuma ziemeļos līdz platajiem Mugodžaru kalniem dienvidos, Kazahstānas Aktebes apgabalā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dienvidurāli | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2021-05-10.
2. ↑  Ural Mountains, Encyclopædia Britannica on-line

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dienvidurāli***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge230084

 |

 |
**Fērieši** (arī **farērieši**, **farēri**, pašnos. *Føroyingar*) ir Fēru salu pamatiedzīvotāji. Pieder pie Lielās eiropeīdās rases, Atlantijas-Baltijas tipa. Kopā ar dāņiem ir augumā zemākie no skandināvu tautām. Runā fēru valodā, kura ietilpst indoeropiešu saimes ģermāņu grupas skandināvu apakšgrupā. Ierindojama starp Norvēģijas rietumu dialektiem un islandiešu valodu.

Fērieši ir Rietumnorvēģijas vikingu pēcteči, kuri 9. gadsimtā ieradās salās, pirms tam sajaucoties ar Šetlendas un Orkneju salu ķeltu iedzīvotājiem. Etnonīms "fērieši" ir saistīts salu nosaukumu, kurš tiek tulkots dažādi — spalvu salas, tālās salas, aitu salas u.c. 1035. gadā salas kļuva par Norvēģijas kroņa lēni, bet no 14. gadsimta beigām bija Norvēģijas un Dānijas karaļu kopīgs īpašums. 1814. gadā nokļuva Dānijas sastāvā. 1948. gadā Fēru salas ieguva pašpārvaldes tiesības.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fērieši***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Skandināvu tautas |
| --- |
|  |
| 
* Dāņi
* Fērieši
* Islandieši
* Norvēģi
* Zviedri

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh99000210

 |

 |
**Irina Zakurdjaeva** (krievu: *Ирина Вячеславовна Закурдяева*; dzimusi 1982. gada 30. novembrī Maskavā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).

Biogrāfija
----------

No 1997. līdz 2002. gadam pārstāvējusi Krieviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros labāko rezultātu sasniegusi 2001. gadā Patrā, kad izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā.. Krievijas jauniešu šaha čempionātos 1999. gadā kopā ar Tatjanu Kosincevu, Jekaterinu Polovņikovu un Nadeždu Kosincevu dalījusi pirmo vietu meiteņu vecuma grupā U18, bet 2000. gadā šajā pašā vecuma grupā izcīnījusi uzvaru, apsteidzot Nadeždu Kosincevu un Olgu Ziminu, kā arī 2001. gadā bijusi otrā meiteņu vecuma grupā U20.

2007. gadā Stambulā dalījusi otro vietu atklātajā turnīrā (uzvarējis Mihails Gurevičs) un Drēzdenē ieņēmusi 9. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm, tādējādi kvalificējoties Pasaules šaha čempionātam sievietēm. Piedalījusies 2008. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Naļčikā, kurā 1. kārtā zaudējusi Žuaņai Lufei.

2009. gadā ieņēmusi ceturto vietu Sansevastjanas starptautiskajā šaha turnīrā sievietēm (uzvarēja Sofija Miljē). 2010. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Maskavas pilsētas šaha čempionātā sievietēm (uzvarēja Nazi Paikidze) un dalījusi pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā sievietēm Erfurtē..

Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2003. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Juniors 2001
2. ↑  8th European Individual Women Chess Championship 2007
3. ↑  2006 FIDE Knockout Matches
4. ↑  G.P. Diputacion Foral de Gipuzkoa 2009
5. ↑  Women’s Moscow Chmp. 2010 Final
6. ↑  WGM Turnier Erfurt 2010

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)