recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Futbolbumba *Adidas Telstar 18*
***Adidas Telstar 18*** ir 2018. gada FIFA Pasaules kausa oficiālā futbolbumba. Futbolbumba nosaukta par godu 1970. gadu bumbai *Adidas Telstar* nošķelta ikosaedra formā, kas bija pirmā melnbalti plankumotā futbolbumba, lai labāk būtu redzama tā laika melnbaltajos televizoros.

Futbolbumbu izstrādājusi kompānija *Adidas*, tāpat kā visas citas FIFA un UEFA čempionātu bumbas. Bumbu ražo *Adidas* partneruzņēmums *Forward Sports* Pakistānā.

Bumba sastāv no sešām vienādām sarežģītas formas detaļām, kas savienotas, termiski salīmējot; ģeometriski tā uzskatāma par izkropļotu kubu. Bumbas kamera izgatavota no dabiskā kaučuka, bet odere no poliuretāna un poliestera. Uz "kuba" 12 šķautnēm uzzīmēts pikseļains raksts pelēkos toņos.

Vienā no bumbas detaļām iebūvēta tuvā lauka sakaru (*NFC*) mikroshēma, kas gan nav paredzēta elektroniskajām vārtu guvumu uzskaites sistēmām, bet tikai reklāmas nolūkiem. Nolasot mikroshēmu ar viedtālruni, var uzzināt papildu informāciju par bumbu.

Pirmo reizi *Adidas Telstar 18* bumbu skatītājiem prezentēja argentīniešu futbolists Lionels Mesi 2017. gada 9. novembrī Maskavā. Pēc tam bumbu 2017. gadā izmantoja pasaules klubu čempionātā Apvienotajos Arābu Emirātos.

Bumbas turnīra variants tiek pārdots par 150 eiro (replikas un suvenīrbumbas ir lētākas).

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ****Adidas Telstar 18**** |

1. ↑  «2018 FIFA World Cup™ official match ball unveiled: an exciting re-imagining». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 9. novembrī. Skatīts: 2018. gada 22. jūnijā. Archived 2017. gada 28. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  FIFA World Cup Official Game Ball
3. ↑  «2018 FIFA World Cup™ Official Matchball NFC experience: Frequently Asked Questions». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 8. martā. Skatīts: 2018. gada 22. jūnijā.
4. ↑  Adidas unveil 2018 World Cup ball: The Telstar 18
5. ↑  Adidas Telstar 2018 World Cup Ball Released
**Lībijas pilsoņu karš kopš 2014. gada** jeb **Otrais Lībijas pilsoņu karš** ir 2011. gada Lībijas pilsoņu kara turpinājums Lībijā, kas sākās 2014. gada maijā.

Vēsture
-------

Pēc Muammara Kadāfi valdības gāšanas 2011. gada nogalē pakāpeniski atjaunojās sadursmes starp jaunajai varai nelojālo klanu zemessardzi un jaunās valdības spēkiem. 2012. gada 23. janvārī gāztajam režīmam uzticīgās vienības pēc 4 stundu ilgām ielu kaujām ieņēma Benivalidu (175 km uz dienvidaustrumiem no Tripoles), piespiežot atkāpties 28. kājnieku brigādes spēkus un pārņēma varu pilsētā un tās apkaimē.

2014. gada maijā atsākās plaša karadarbība starp Lībijas valdības spēkiem un islāmistu nemierniekiem, kas 2014. gada jūlijā sāka uzbrukumu galvaspilsētai Tripolei.
2014. gada 25. jūnijā ievēlētais Lībijas parlaments pārcēla savas sanāksmes uz Tubrukas pilsētu, kas atrodas starp Bengāzī un Ēģiptes robežu.
Konfliktā iesaistījās arī Islāma valsts kaujinieki, kas ieguva kontroli teritorijās ap Sirtas pilsētu Lībijas vidienē.

2015. gada septembrī Tubrukas valdībai lojālie spēki ģenerāļa Halīfas Haftara vadībā sāka uzbrukumus radikālajiem islāmistiem Bengāzī pilsētā. ANO centās panākt vienošanos par mieru starp Lībijas starptautiski atzīto valdību Tubrukā un islāmistiem tuvo valdību Tripolē.
Līdz 2016. gada septembrim ģenerāļa Haftara Nacionālās Lībijas armijas spēkiem, kuru atbalstīja ASV, Francijas un Lielbritānijas militārie padomnieki un specvienības, izdevās pārņemt savā kontrolē lielu Bengāzī daļu.

No 2016. gada augusta līdz decembrim ASV kara aviācija veica uzlidojumus "Islāma valsts" kaujinieku ieņemtajai Sirtas pilsētai, līdz ANO atbalstītajai valdībai izdevās pārņemt šo pilsētu savā kontrolē.
Tikai 2017. gada maijā feldmaršala Halifa Haftara vadītā Austrumlībijas armija pilnīgi padzina ar grupējumu "Al-Qaida" saistītos kaujiniekus no Bengāzī, tomēr pilsoņu karš Lībijā starp dažādiem militārajiem grupējumiem turpinājās.
2019. gada pavasarī Halifa Haftara armijas uzbrukumā galvaspilsētai Tripolei piedalījās arī Vāgnera grupas kaujinieki.

Skatīt arī
----------

* Afganistānas pilsoņu karš
* Irākas pilsoņu karš
* Jemenas pilsoņu karš
* Sīrijas pilsoņu karš
* Somālijas pilsoņu karš

Atsauces
--------

1. ↑  Джамахирия наносит ответный удар. - gazeta.ru 24.01.12.
2. ↑  ASV evakuē savu vēstniecību Lībijā[novecojusi saite] LETA, 2014. gada 26. jūlijā
3. ↑  AAE kara aviācija bombardējusi islāmistu pozīcijas Lībijā[novecojusi saite] sargs.lv, 2014. gada 26. augustā
4. ↑  ANO sūtnis: Lībijā pabeigts miera līguma teksts LETA, 2015. gada 22. septembrī
5. ↑  AI: Lībijas Bengāzī pilsētā karadarbības dēļ iesprostoti simtiem civiliedzīvotāju LETA/AP 2016. gada 30. septembrī
6. ↑  ASV pārtrauc militāro operāciju Lībijā Aigars Smiltnieks lsm.lv, 2016. gada 21. decembrī
7. ↑  No Lībijas pilsētas Bengazi padzen teroristus Aigars Smiltnieks lsm.lv, 2017. gada 9. maijā
8. ↑  Eksperti: Putina režīms drīzumā varētu pārņemt «Vagner» funkcijas un biznesu Āfrikā lsm.lv 2023. gada 10. septembrī
**Taibe Juseina** (bulgāru: *Тайбе Мустафа Юсеин* ; dzimusi 1991. gada 4. maijā) ir Bulgārijas brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, 2018. gada pasaules čempione, 2018. un 2019. gada Eiropas čempione, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

Taibe Juseina dzimusi Razgradas apgabala Kubratas kopienas Midrevo ciemā turku ģimenē. Ar cīņas sportu nodarbojas kopš 2004. gada un sacensībās pārstāv sporta klubu "Levski Sofia".

2010. un 2011. gadā kļuva par Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvēju. Nākamajos divos gados, 2012. un 2013. gadā izcīnīja pasaules čempionāta sudraba medaļu. 2014. gadā ieguva bronzas medaļu gan pasaules, gan Eiropas čempionātā. 2015. gadā izcīnīja bronzas medaļu 1. Eiropas spēlēs Baku.

Veiksmīgs Juseinai bija 2018. gads. Vispirms Eiropas meistarsacīkstēs Kaspijskā svara kategorijas 62 kg finālcīņā viņa pieveica Innu Tražukovu un kļuva par Eiropas čempioni. Pēc tam Budapeštā ieguva arī pasaules čempiones titulu, šoreiz finālā pārspējot japānieti Jukako Kavai.

2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē viņa savu čempiones titulu veiksmīgi aizstāvēja, bet pasaules čempionātā Nursultanā ieguva sudraba medaļu.

2021. gada augustā Tokijā 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 62 kg Irina pusfinālā zaudēja japānietei Jukako Kavai, bet cīņā par trešo vietu pārspēja krievieti Ļubovu Ovčarovu un ieguva bronzas medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Тайбе Юсеин - Тайфунът» (bulgāru). bul-wrestling.org. 2019. gada 11. februāris. Skatīts: 2019-05-31.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Taibe Juseina***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Hitomi Obara** (japāņu: 小原日登美; dzimusi 1981. gada 4. janvārī, meitas uzvārds **Sakamoto**) ir bijusī japāņu brīvā stila cīkstone, 2012. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, astoņkārtēja pasaules čempione.

Karjera
-------

1998. gadā Hitomi uzvarējusi nacionālā skolu čempionātā svara kategorijā līdz 50 kg. 2000. gadā, 19 gadu vecumā viņa pirmo reizi kļuva par pasaules čempioni, bet pēc uzvaras pasaules čempionātā nākamajā gadā bija spiesta karjerā taisīt pārtraukumu, lai veiktu ceļgala operāciju, un sacensību apritē atgriezās tikai 2004. gadā.

Svara kategorija līdz 51 kg 2008. gada Pekinas olimpisko spēļu programmā nebija iekļauta, tāpēc Hitomi plānoja piedalīties svara kategorijā līdz 55 kg. Taču viņa zaudēja nacionālā čempionāta pusfinālā, un tiesības pārstāvēt valsti šajā svarā tika uzticētas Saori Jošidai.

Drīz uzsāka darbu Japānas bruņotajos spēkos. 2010. gada oktobrī paziņoja par laulību, bet 2011. gada septembrī nomainīja uzvārdu Samamoto pret vīra uzvārdu Obara.

2012. gada olimpiskajās spēlēs piedalījās cīņās svara kategorijā līdz 48 kg. Pusfinālā uzvarēja Kanādas cīkstoni Kerolu Huiņu, finālā pieveica Azerbaidžānas pārstāvi Mariju Stadņiku un kļuva par olimpisko čempioni. Pēc uzvaras olimpiādē paziņoja par sporta karjeras beigšanu.

Hitomi Obara ir divu bērnu māte.

Atsauces
--------

1. ↑  «Londonas trešdienas olimpiskie medaļnieki». la.lv. 2012. gada 9. augusts. Skatīts: 2019-06-16.
2. ↑  «青森）五輪金の小原日登美さん、八戸市スポーツ大使に» (ķīniešu). asahi.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-06-16. Skatīts: 2019-06-16.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 295225525
* NDL: 001126696

 |

 |
Šis raksts ir par pilsētu Krievijā. Par pilsētu Igaunijā, kas no 1952. līdz 1988. gadam saucās Kingisepa, skatīt rakstu Kuresāre.

**Kingisepa** (krievu: *Кингисепп*, somu: *Jaama*) jeb vēsturiski **Jamburga** (krievu: *Я́мбург*) ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabala rietumos pie Lugas upes. Tajā dzīvo apmēram 50 tūkstoši iedzīvotāju. Tā atrodas Lugas upes krastā, 114 km uz dienvidrietumiem no Sanktpēterburgas un 20 km uz austrumiem no Narvas. No 1703. gada līdz 1922. gadam to sauca par Jamburgu (pirms tam saucoties par **Jamu**), bet 1922. gadā to nosauca igauņu boļševika Viktora Kingisepa vārdā. 1952. gadā par Kingisepu nosauca arī Kuresāri Igaunijā, bet 1988. gadā tai atjaunoja vēsturisko nosaukumu. Kingisepas sadraudzības pilsētas ir Jehvi, Rauma, Raisio, Narvika un Zasnica.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1384. gadā, kad to robežu nostiprināšanai uzcēla novgorodieši. 1581. gadā Livonijas kara laikā Jamburgu iekaroja Zviedrijas armija Pontusa Delagardija vadībā, tomēr pēc miera līguma noslēgšanas 1591. gadā atdeva to Krievijai.
1612. gadā to atkal ieņēma zviedri un anektēja 1617. gadā pēc Stolbovas miera līguma.
Pēc Lielā Ziemeļu kara beigām (1721. gada) ietilpa Krievijas Impērijā. Krievijas Pilsoņu kara laikā Jamburga bija kauju vieta starp boļševiku un Baltās kustības spēkiem (Rodzjanko vadīto Ziemeļu korpusu, vēlāk Judeņiča Ziemeļrietumu armiju). Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 14. augusta līdz 1944. gada 1. februārim atradās Vācijas okupācijā. 1963. gadā pilsētā uzcēla minerālmēslu rūpnīcu "Fosforit" (*Фосфорит*), kas kļuva par pilsētas galveno uzņēmumu.

Ekonomika
---------

Pilsētā atrodas kompānijas "Eurochem" minerālmēslu rūpnīca.

Cilvēki
-------

Kingisepa ir futbolistu Alekseja Jonova (*Алексей Сергеевич Ионов*, 1989) un Aleksandra Keržakova (*Александр Анатольевич Кержаков*, 1982) dzimtā pilsēta.

Sadraudzības pilsētas
---------------------

* Valsts karogs: Igaunija Jehvi, Igaunija
* Valsts karogs: Somija Rauma, Somija
* Valsts karogs: Somija Raisio, Somija
* Valsts karogs: Vācija Zasnica, Vācija

Atsauces
--------

1. ↑  ; arhivēšanas datums: 31 jūlijs 2017; pārbaudes datums: 31 jūlijs 2017; arhīva URL: .
2. ↑  «Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas». Skatīts: 19.1.2012.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kingisepa***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Kingisepa enciklopēdijā "Mana pilsēta" (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļeņingradas apgabala pilsētas |
| --- |
|  |
| Ļeņingradas apgabala ģerbonis | 
* Boksitogorska
* **Gatčina**
* Ivangoroda
* Kamennogorska
* Kingisepa
* Kiriši
* Kirovska
* Kommunara
* Kudrova
* Lodeinoje Poļe
* Luga
* Ļubaņa
* Murina
* Novaja Ladoga
* Ņikoļska
* Otradnoje
* Pikaļova
* Podporožje
* Primorska
* Priozerska
* Sertolova
* Sjastroja
* Slanci
* Sosnovijbora
* Svetogorska
* Šliselburga
* Tihvina
* Tosno
* Viborga
* Visocka
* Volhova
* Volosova
* Vsevoložska

 | Ļeņingradas apgabala karogs |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge772810

 |

 |
**Stojna Vangelovska** (maķedoniešu: *Стојна Вангеловска*; dzimusi 1964. gada 5. februārī) ir bijusī Dienvidslāvijas, pēc tam Maķedonijas basketboliste, 1988. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja.

Karjera
-------

Pirmoreiz Dienvidslāvijas olimpiskās komandas sastāvā Stojna Vangelovska iekļuva 1984. gadā. Olimpiskajās spēlēs Stojna kļuva par savas valsts visjaunāko basketbolisti. Losandželosā piecās spēlēs Dienvidslāvijas basketbolistēm izdevās izcīnīt tikai vienu uzvaru, ieņemot pēdējo vietu priekšsacīkšu turnīrā, kas notika pēc apļa sistēmas. Pēc priekšsacīkstēm par medaļām cīnījās tikai četras labākās komandas, līdz ar to tajās iegūtā sestā vieta palika galīgā vieta Dienvidslāvijas sieviešu komandai.

Pēc olimpiskajām spēlēm, kas nenesa panākumus, Vangelovska turpināja spēlēt savā valstī, kā rezultātā līdz nākamajām olimpiskajām spēlēm Seulā viņa izvirzījās par valstsvienības kapteini. 1988. gada vasaras olimpisko spēļu sieviešu basketbola turnīrs notika divās kārtās, pirmajā kārtā visas astoņās komandas tika sadalītas divās grupās, no kurām pirmās divas vietas devās iekļuva pusfinālā, bet pēdējās divas piedalījās kvalifikācijā par 5. līdz 8. vietu. Dienvidslāvijas basketbolistes pieveica Čehoslovākiju un Ķīnu, zaudēja ASV komandai un ieguva savā grupā otro vietu. Pusfinālā uzveicot Austrālijas valstsvienību ar viena punkta starpību, Dienvidslāvija sasniedza finālu, kur atkal zaudēja amerikāņu basketbolistēm. Stojna Vangelovska ar savu komandu kļuva par spēļu sudraba medaļnieci.

Pēc tam Stojna vairākas reizes tika atzīta par labāko spēlētāju pasaules un Eiropas čempionātos un, pēc savas sporta karjeras beigšanas, kļuva par Maķedonijas Olimpiskās komitejas viceprezidenti, Direktoru padomes locekli, kā arī Maķedonijas Olimpiskās komitejas Milžu (Slavenību) kluba (maķedoniešu: *Клуб на великаните на Македонскиот Олимписки Комитет*) locekli .

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «Bio Stojna Vangelovska» (maķedoniešu). mok.org.mk. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-25. Skatīts: 2020-03-25.
2. 1 2  «Yugoslavia Basketball at the 1984 Los Angeles Summer Games» (angļu). Olympics at Sports-Reference.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-07-15. Skatīts: 2020-03-25.
3. ↑  «Basketball at the 1984 Los Angeles Summer Games: Women's Basketball Round-Robin» (angļu). Olympics at Sports-Reference.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-25. Skatīts: 2020-03-25.
4. ↑  «Basketball at the 1988 Seoul Summer Games: Women's Basketball Group A» (angļu). Olympics at Sports-Reference.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-03-28. Skatīts: 2020-03-25.
5. ↑  «Basketball at the 1988 Seoul Summer Games: Women's Basketball Semi-Finals» (angļu). Olympics at Sports-Reference.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-03-28. Skatīts: 2020-03-25.
6. ↑  «Basketball at the 1988 Seoul Summer Games: Women's Basketball Final Round» (angļu). Olympics at Sports-Reference.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-03-28. Skatīts: 2020-03-25.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Basketball Reference* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)
Šis raksts ir par putekļu eksperimentu. Par citām jēdziena **CARE** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Charged Aerosol Release Experiment** jeb **CARE** (no angļu:  "Lādēta aerosola izlaišanas eksperiments") bija ASV Jūras flotes Pētniecības laboratorijas eksperiments, ar raķeti izlaižot putekļus atmosfēras augšējos slāņos, radītu makslīgus sudrabainos mākoņus.

2009. gada 19. septembrī 23:46 UTC no NASA Vollopsa lidojumu vietas (*Wallops Flight Facility*) Virdžīnijā tika palaista NASA četru pakāpju zondējošā raķete Black Brant XI (lidojuma uzdevums *39.009DR*) suborbitālā lidojumā. 283 km augstumā no pēdējās pakāpes dzinēja tika izlaistas alumīnija oksīda daļiņas.

Izmantojot instrumentus uz zemes un *STP/NRL* *STPSat-1* pavadonī, zinātniekiem ir iespēja pētīt mākslīgu sudrabaino mākoņu veidošanos, to attīstību un īpašības.

Daļiņu izlaišanas laikā ASV ziemeļu daļā iedzīvotāji bija novērojuši dīvainas gaismas, kuras tie noturēja par NLO.

Skatīt arī
----------

* Sudrabainie mākoņi

Atsauces
--------

1. ↑  Bernhardt, Paul, Scales, Wayne, Sternovsky, Zoltan, Kelley, Michael, Hysell, David, Holzworth, Robert. «The Charged Aerosol Release Experiment (CARE) Program» (angliski). Astrophysics Data System, 37th COSPAR Scientific Assembly. Held 13-20 July 2008, in Montréal, Canada. p.261. Skatīts: 2009-09-16.
2. ↑  Clara Moskowitz. «NASA rocket aims to create artificial clouds» (angliski). Msnbc, updated 2:37 p.m. ET Sept. 16, 2009. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-09-22. Skatīts: 2009-09-16.
3. ↑  Cone shaped - Beam of Light - UFO Aculiecinieka stāstījums, 2009-09-20 (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Night Time Artificial Cloud Study Using NASA Sounding Rocket, NASA (angliski)
* An Update on theCharged Aerosol Release ExperimentCARE (angliski)
**Džo Nīvendaiks** (angļu: *Joe Nieuwendyk*; dzimis 1966. gada 10. septembrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Nīvendaiks 2011. gadā tika iekļauts Hokeja slavas zālē, ir trīskārtējs Stenlija kausa ieguvējs, kā arī 2002. gada olimpisko spēļu čempions.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionāļa karjeru Nīvendaiks uzsāka 1986.—87. gada sezonā, kad, pabeidzis Kornela Universitāti, debitēja NHL kluba Kalgari "Flames" rindās. Nākamajā sezonā Nīvendaiks bija kļuvis jau par "Flames" pamatsastāva spēlētāju, sezonu noslēdzot jau kā visas līgas trešais rezultatīvākais spēlētājs, iegūstot arī Kaldera balvu, taču 1988.—89. gada sezonā kopā ar klubu pirmo reizi karjerā izcīnīja Stenlija kausu.

Arī turpmākajās sezonā Nīvendaiks demonstrēja stabilu sniegumu, negūstot mazāk par 82 punktiem sezonā. 1991.—92. gada sezonā uzbrucējs kļuva arī par "Flames" kapteini, šādā statusā aizvadot nākamās četras sezonas.

1995.—96. gada sezonas ievadā Nīvendaiks pēc ilgām cīņām panāca savu maiņu uz Dalasas "Stars" vienību, karjeru turpinot jaunajā klubā. 1998.—98. gada sezonā Nīvendaiks kopā ar "Stars" izcīnīja Stenlija kausu, kā izslēgšanas kārtas vērtīgākais spēlētājs iegūstot arī Kona Smita balvu.

2001.—02. gada sezonas gaitā Nīvendaiks tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils" vienību. "Devils" rindās 2002.—03. gada NHL sezonā uzbrucējs izcīnīja savu trešo Stenlija kausa titulu.

2003. gada vasarā Nīvendaiks pievienojās Toronto "Maple Leafs" rindām, 2004.—05. gada lokauta laikā nespēlēja, taču 2005. gada vasarā parakstīja divu gadu līgumu ar Floridas "Panthers", 2006. gada decembrī paziņojot par savas profesionālā spēlētāja karjeras beigšanu.

Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 1998. un 2002. gada olimpiskajās spēlēs, 2002. gadā izcīnot zeltu. Piedalījies arī 1990. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
**Kerola Hviņa** (*Carol Huynh*; dzimusi 1980. gada 16. novembrī) ir bijusī Kanādas brīvā stila cīkstone, 2008. gada vasaras olimpisko spēļu čempione.

Biogrāfija
----------

Kerola Hviņa piedzima Kanādā. Piecu māsu ģimenē viņa bija trešais bērns, bet pirmais Kanādā dzimušais, pēc tam, kad viņas ģimene bija emigrējusi kā bēgļi no Vjetnamas. Viņa ir beigusi Atabaskas universitāti un ieguvusi maģistra grādu psiholoģijā. Ar cīņas sportu viņu iepazīstināja viņas vidusskolas treneris.

Kerola piedalījās divās olimpiskajās spēlēs un abas reizes izcīnīja medaļas — zelta 2008. gadā Pekinā un bronzas 2012. gadā Londonā. Kerola bija arī vienpadsmitkārtēja Kanādas čempione (2000—02, 2004—11), divkārtēja Panamerikas spēļu čempione (Riodežaneiro 2007. gadā un Gvadalahara 2011. gadā), 2010. gada Sadraudzības spēļu čempione un četrkārtēja pasaules čempionātu medaļniece (sudrabs 2001. gadā, bronza 2000. 2005. un 2010. gadā).

Pēc 2012. gada spēlēm viņa pārtrauca savu sportistes karjeru un sāka trenēt juniorus Kalgari Dinos cīņas klubā (*The Junior Dinos Wrestling Club*). 2013. gada septembrī viņa tika uzņemta Starptautiskā cīņas federācijas Slavas zālē. Kopš 2015. gada viņa ir Kalgari bāzētās Kanādas "*Next Gen*" (Nākamās paaudzes) trenere.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Carol Huynh» (angļu). olympic.ca. Skatīts: 2019-06-16.
2. ↑  «Londonas trešdienas olimpiskie medaļnieki». la.lv. 2012. gada 9. augusts. Skatīts: 2019-06-16.
3. ↑  «GRIGORJEVAS UZVARĒTĀJA TIEK PIE BRONZAS, JAPĀNAI DIVI ZELTI».. 2012. gada 8. augusts. Skatīts: 2019-06-16.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kerola Hviņa***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Nikolajs Habibuļins** (krievu: *Николай Александрович Хабибулин*; dzimis 1973. gada 13. janvārī) ir bijušais krievu hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā aizvadījis 18 sezonas Nacionālajā hokeja līgā, 2004. gadā kopā ar Tampabejas "Lightning" izcīnot Stenlija kausu. Četras reizes spēlējis līgas Zvaigžņu spēlē. Izcīnījis olimpisko spēļu zelta un bronzas medaļas.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionāļa karjeru Habibuļins uzsāka 1988.—89. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja līgas kluba Sverdlovskas "Avtomobilist" sastāvā. 1991.—92. gada sezonā hokejists divas spēles aizvadīja arī Maskavas CSKA sastāvā, nākamajās divās sezonās viņa spēles laikam komandā vienīgi pieaugot.

1993.—94. gada sezonas vidū Habibuļins pārcēlās uz Ziemeļameriku, spēlējot IHL. 1994.—95. gada sezonā hokejists aizvadīja 26 spēles Vinipegas "Jets" rindās. 1996. gada vasarā, "Jets" franšīzei pārceļoties uz Fīniksu, jaunizveidotajā Fīniksas "Coyotes" savu karjeru turpināja arī Habibuļins.

Pēc 1998.—99. gada sezonas noslēguma Habibuļins iesaistījās konfliktā ar "Coyotes" par viņa līguma nosacījumiem, kā rezultātā aizvadīja visu 1999.—2000. gada sezonu IHL.

2000.—01. gada sezonas izskaņā hokejists tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību. 2003.—04. gada sezonā Habibuļins kopā ar "Lightning" izcīnīja Stenlija kausu. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Nikolajs spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" sastāvā.

Savu karjeru Habibuļins turpināja Čikāgas "Blackhawks" rindās, kas ar hokejistu noslēdza līgumu pirms 2005.—06. gada sezonas sākuma, padarot viņu par augstāk apmaksāto vārtsargu visā NHL. Pirmā sezona "Blackhawks" rindām hokejistam gan izvērtās pagalam nesekmīga, noslēdzot to ar 3,35 vidēji spēlē ielaistiem vārtiem. 2009. gada vasarā Habibuļins noslēdza līgumu uz četriem gadiem ar Edmontonas "Oilers" vienību. 2013. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Čikāgas "Blackhawks", tās sastāvā nākamajā sezonā laukumā dodoties vien četrās spēlēs. 2015. gada novembrī oficiāli paziņoja par karjeras beigšanu.

NVS hokeja izlases rindās kļuvis par 1992. gada olimpisko čempionu, taču Krievijas izlases rindās 2002. gadā izcīnījis Olimpisko bronzas medaļu.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
***New Horizons*** (angļu:  "jaunie apvāršņi") ir NASA starpplanētu zonde Plutona izpētei. *New Horizons* ir pirmais cilvēku radītais kosmiskais aparāts, kas sasniedzis Plutona apkārtni. 2019. gada 1. janvārī tas pārlidoja transneptūna objektu *2014 MU69* (43,4 AU attālumā no Saules).

Misijas apraksts
----------------

*New Horizons* tika palaista 2006. gada 19. janvārī ar nesējraķeti *Atlas V/551* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas 41. starta laukuma.

28. janvārī un 30. janvārī tika veikts pirmais trajektorijas korekcijas manevrs (*TCM*), kas bija sadalīts divās daļās (*TCM-1A* un *TCM-1B*). Šī manevra veikšanas precizitātes dēļ tika atcelts otrais korekcijas manevrs *TCM-2*. *New Horizons* 2007. gada 28. februārī palidoja garām Jupiteram. 9. martā tika veikts trešais korekcijas manevrs *TCM-3*, kas ilga 76 sekundes.

2006. gada 7. aprīlī 10:00 UTC *New Horizons* sasniedza Marsa orbītu 243 miljonu kilometru attālumā no Saules.

*New Horizons* uzņemtais asteroīda 132524 APL attēls
2006. gada 13. jūnijā 04:05 UTC zonde palidoja garām asteroīdam 132524 APL (agrāk zināms ar pagaidu apzīmējumu 2002 JF56) 101 867 km attālumā. Pēc aptuveniem aprēķiniem tā diametrs ir 2,3 km un pēc spektra tas pieder pie S tipa asteroīdiem.

Lai palielinātu savu ātrumu, *New Horizons* izmantoja Jupiteru gravitācijas manevra veikšanai.
Tuvākais attālums no planētas – 2 300 000 km – tika sasniegts 2007. gada 28. februārī 05.43.40 UTC. Šis manevrs palielināja zondes ātrumu par 4 km/s attiecībā pret Sauli un par 2,5° manīja orbītas plaknes slīpumu. Jupitera tuvumā tika izmantoti starpplanētu stacijas zinātniskie instrumenti, lai veiktu planētas un tās pavadoņu novērojumus. Tā kā tajā laikā Jupiteru nepētīja neviens cits kosmiskais aparāts, tad šie iegūtie dati noderēja, atklājot izmaiņas, kas radušās kopš iepriekšējo starpplanētu zondu apmeklējumiem.

2010. gada 20. martā kosmiskais aparāts atradās nedaudz vairāk nekā 16 AU attālumā no Zemes.

2014. gada 7. decembrī zonde atmodināta no hibernācijas režīma un sākta gatavot Plutona sistēmas novērojumiem.

*New Horizons* 2015. gada jūlijā nonāca Plutona tuvumā. 2015. gada 14. jūlijā tas palidoja garām Plutonam ar vistuvāko pietuvošanos 11:49:57 UTC 12 500 km attālumā. 12:03:50 UTC zonde atradās vistuvāk Haronam 12 472 km attālumā.

Turpmākās gaitas
----------------

Pēc Plutona pārlidojuma kosmisko aparātu bija plānots novirzīt uz kādu no Koipera joslas objektiem. 2015. gada 31. augustā paziņots, ka par *New Horizons* jauno mērķi izvēlēts objekts *(486958) 2014 MU69*. To zonde pārlidoja 2019. gada 1. janvārī, kad tā bija 43,4 AU attālumā no Saules.

Skatīt arī
----------

* Voyager 1
* Voyager 2
* Pioneer 10
* Pioneer 11

Atsauces
--------

1. ↑  «Saules sistēmu pametošie kosmiskie aparāti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 27. aprīlī. Skatīts: 2007. gada 27. aprīlī.
2. ↑  Calla Cofield. «Beyond Pluto: 2nd Target Chosen for New Horizons Probe». Skatīts: 2015. gada 30. augusts.
**"Berlīne, Aleksandra laukums"** (vācu: *Berlin Alexanderplatz*) ir vācu rakstnieka Alfrēda Dēblīna romāns, kas izdots 1929. gadā. Tas ir nozīmīgs modernisma darbs. Līdzās Džeimsa Džoisa romānam "Uliss" tas tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem lielpilsētas romāniem pasaules literatūrā. 2002. gadā *The Guardian* rīkotajā rakstnieku aptaujā romāns tika ierindots starp 100 visu laiku labākajām grāmatām.

Sižets
------

Romāns vēsta par Franca Bīberkopfa, kurš nupat iznācis no Tēgelas cietuma, dzīves gaitām. Mēģinādams dzīvot godīgi, viņš saskaras ar atbalsta trūkumu, dažādiem šķēršļiem, noziedzību, 20. gadu Vācijā valdošo politisko situāciju un citām reālijām. Romāna darbība pamatā risinās Berlīnē.

Stila īpatnības
---------------

Romānā ievietoti dažādi dziesmu, preses izdevumu, politiķu runu un citi teksti. Būtisks ir romānā pielietotais montāžas princips, tā saucamais "kino stils". Romāns ir piedzīvojis arī vairākas ekranizācijas.

Tulkojums latviešu valodā
-------------------------

Latviski romānu tulkojusi Silvija Brice, tas izdots apgādā Zvaigzne ABC 2012. gadā.

Romāna ekranizācijas
--------------------

Pirmo reizi romāns ekranizēts 1931. gadā. Filmu uzņēma vācu režisors Pils Jutci. Otro reizi romāns tika adaptēts televīzijai. Vācu režisors Rainers Verners Fasbinders 1980. gadā uzņēma 15,5 stundas garu TV seriālu.

Atsauces
--------

1. ↑  «The top 100 books of all time». Guardian Unlimited.
2. ↑  «Berlin-Alexanderplatz - Die Geschichte Franz Biberkopfs (1931)». IMDb.
3. ↑  «Berlin Alexanderplatz». IMDb.

Ārējās saites
-------------

* Berlīne, Aleksandra laukums Zvaigzne ABC

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 177772013
* GND: 4099162-3
* SUDOC: 027628353
* BNF: cb11962839t (data)
* NLA: 35687340

 |

 |
**Jākobs Florentīns Lundbergs** (vācu: *Jacob Florentin Lundberg*; dzimis 1782. gada 28. oktobrī, miris 1858. gada 14. jūnijā) bija zviedru izcelsmes vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks, vācu apgaismības laikmeta literatūras tulkotājs latviešu valodā. Latviešu literārās biedrības ("*Lettisch-Literärische Gesellschaft*") dibinātājs (1824) un tās vadītājs (1838-1845).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1782. gada 17.(28.) oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas licejā un Domskolā, pēc tam Tērbatas Universitātē studēja teoloģiju (1802-1805). Pēc tam visu mūžu bija Biržu un Salas draudzes mācītājs Sēlijā.

1724. gadā Lundbergs piedalījās Latviešu literārās biedrības dibināšanā, 1825. gadā viņš pieņēma savā draudzē par ķesteri un ērģelnieku apdāvināto jaunekli Ansi Līventālu, kuru mudināja pievērsties literārai darbībai. 1827. gadā tika publicēta Lundberga tulkotā Šillera "Dziesma no pulksteņa" (*Das Lied von der Glocke*).

Kopš 1835. gada viņš bija Sēlpils diecēzes prāvests, no 1838. gada Latviešu literārās biedrības vadītājs. Kopā ar Līventālu viņš nodibināja grāmatu apgādu un nodarbojās ar to izplatīšanu latviešu zemniekiem.
Lielākā daļa no Lundberga rakstiem tika publicēti laikrakstā "Latviešu Avīzes" un "Latviešu Ļaužu Darbā", vēlāk apkopoti divās grāmatās — "Dažādu vecu un jaunu rakstu krājums" un "Stāstu dziesmas". Lundbergs savos tulkojumos centās lietot tautā parastos teicienus un vārdus.

Miris 1858. gada 2.(14.) jūnijā Biržos. Pie Biržu baznīcas viņam un Ansim Liventālam uzstādīts piemiņas akmens.

Darbi
-----

Biržu baznīca, kurā sprediķoja Lundbergs.
* "Tā dziesma no tā pulksteņa" iznāca atsevišķi (Šillera dzejoļa tulkojums, 1827)
* "Ciems, kur zeltu taisa" (pēc H. Cšokes, 1830), panīcis ciems septiņu gadu laikā top par glītu un turīgu, ja ļaudis iemācās: 1) neiet krogā, 2) ne bārties, ne lamāt, ne lādēt, ne melot, 3) Dievu lūgt rītos un vakaros, 4) netaisīt jaunus parādus, 5) piedzērušos izstumt no sabiedrības, 6) gādāt, ka laukos nav zāļu, istabās — netīrumu, 7) miesu turēt tīru
* "Kā Indriķis no Ozolkalna pie Dieva atzīšanas nāca" (pēc K. Šmita, 1834),
* "Pēteris jauns vientulis" (1836)
* "Dažādu vecu un jaunu rakstu krājums" (1850) — ziņģes, pasakas, mīklas, mācības, dziesmiņas, stāsti,
* "Stāstu dziesmas" (1862) — Šillera balāžu tulkojumi.

Atsauces
--------

1. ↑  Teodors Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* Datubāze "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam" (latviski)
* Deutschbaltische Biographische Lexikon (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 27428113
* LNB: 000147952
* ISNI: 0000 0000 0499 1690
* GND: 101236166

 |

 |
**Deivs Tipets** (angļu: *Dave Tippett*, dzimis 1961. gada 25. augustā) ir Kanādas hokeja treneris un bijušais hokejists. Pašlaik (2021) Tipets ir NHL komandas Edmontonas "Oilers" galvenais treneris.

Tipets spēlēja kreisās malas uzbrucēja pozīcījā. NHL spēlēja no 1983. gada līdz 1994. gadam Hārtfordas "Whalers", Pitsburgas "Penguins", Filadelfijas "Flyers" un Vašingtonas "Capitals". 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sarajevā Tipets bija Kanādas hokeja izlases kapteinis, savukārt 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Albērvilā Tipets izcīnīja sudraba medaļas.

Savu trenera karjeru sāka Losandželosas "Kings", kā asistents. 2002. gadā Tipets kļuva par Dalasas "Stars" galveno treneri, kuru vadīja līdz pat 2009. gadam. Vēlāk līdz 2017. gadam viņš trenēja Fīniksas/Arizonas "Coyotes". 2019—20. gada sezonā Tipets kļuva par Edmontonas "Oilers" treneri.

Strādājis kā Kanādas hokeja izlases galvenais treneris 2014. gada Pasaules čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  «RELEASE: Oilers name Dave Tippett head coach». *NHL.com* (en-US). Skatīts: 2021-01-19.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
| Liberālisms |
| --- |
|  |
| 
Idejas |
| * Politiskā brīvība
* Negatīvā brīvība
* Cilvēktiesības
* Privātīpašums
* Tirgus ekonomika
* Kapitālisms
* Sabiedriskais līgums
* Nācija
* Vienlīdzība
 |
| 
Veidi |
| * Klasiskais liberālisms
* Sociālliberālisms
* Ekonomiskais liberālisms
* Neoliberālisms
* Nacionālais liberālisms
* Islāma liberālisms
* Liberālā demokrātija
* Vienlīdzība
 |
| 
Skatīt vēl |
| * Sociāldemokrātija
* Libertisms
 |
| * s
* d
* l
 |

**Privātīpašums** ir īpašumtiesību veids, kas nozīmē pilsoņa vai juridiskas personas absolūtas, juridiski aizsargātas tiesības uz konkrētu īpašumu.

Privātīpašniekam ir tiesības rīkoties ar savu īpašumu pēc saviem ieskatiem (pārdot, dāvināt, novēlēt utt.) bez valsts iestāžu (valsts vai pašvaldību iestāžu un to pārstāvju) piekrišanas. Tāpēc privātīpašums dažkārt tiek uzskatīts par pretstatu valsts un pašvaldību īpašumam. 

Īpašumtiesību pāreju no valsts (pašvaldības) īpašumā uz privātīpašumu tiek saukta par privatizāciju. Pretējo pāreju sauc par nacionalizāciju.

Ārējās saites
-------------
**Sergejs Zubovs** (krievu: *Сергей Иванович Зубов*; dzimis 1970. gada 22. jūlijā) ir bijušais krievu hokejists, aizsargs. Savas karjeras laikā aizvadījis vairāk nekā 1000 spēles NHL, divas reizes izcīnot arī Stenlija kausu. 2019. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Zubovs uzsāka 1988. gadā, debitējot PSRS hokeja līgas kluba Maskavas CSKA sastāvā. Kluba sastāvā Zubovs aizvadīja vēl nākamās trīs sezonas, taču 1992.—93. sezonas pašā ievadā pārcēlās uz Ziemeļameriku.

Pirmos soļus NHL Sergejs spēra pēc tam, kad 1990. gada NHL draftā viņu ar kopējo 85. numuru izvēlējās Ņujorkas "Rangers" vienībai. Jau 1992.—93. sezonā Zubovs aizvadīja 49 spēles "Rangers" rindās. Ņujorkas klubā viņš kopā nospēlēja trīs sezonas, 1994. gadā arī izcīnot Stenlija kausu. 1995.—96. sezonā viņš spēlēja jau Pitsburgas "Penguins" rindās, bet pēc sezonas beigām tika aizmainīts uz Dalasu, Pitsburgai pretī saņemot Kevinu Hačeru. 1999. gadā, spēlējot Dalasas "Stars" komandā, Zubovs otro reizi karjerā izcīnīja Stenlija kausu. Piedalījies 1998. 1999. 2000. un 2006. gada NHL visu zvaigžņu spēlēs. 2005.—06. sezona bija viena no Sergeja veiksmīgākajām karjerā, un viņš bija viens no Džeimsa Norisa balvas pretendentiem, tomēr balvu izcīnīja zviedrs Niklass Lidstrēms. Sergejs izlaida lielu daļu 2007.—08. kā arī 2008.—09. sezonas, jo bija traumēts. Zubovs ir viens no tikai nedaudz vairāk kā 200 spēlētājiem, kas NHL aizvadījuši vairāk par 1000 spēlēm.

2009. gada vasarā Sergejs atgriezās Krievijā, aizvadot 2009.—10. sezonu KHL kluba Sanktpēterburgas SKA rindās. Lai gan kluba sastāvā bija pieteikts arī nākamajā sezonā, nevienu spēli Zubovs neaizvadīja.

PSRS hokeja izlases sastāvā piedalījies 1988. gada Eiropas čempionātā junioriem, kā arī 1989. un 1990. gada Pasaules čempionātos junioriem, 1989. gadā izcīnot zelta, bet 1990. gadā - sudraba medaļu. Kopā 20 spēlēs guvis tikai vienus vārtus, toties atdevis 10 rezultatīvas piespēles. 

NVS hokeja izlases rindās piedalījies 1992. gada olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot zelta medaļu.

Krievijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1992. gada Pasaules čempionātā. Piedalījies arī 1996. gada Pasaules kausa izcīņā.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
**Aleksejs Kovaļovs** (krievu: *Алексей Вячеславович Ковалёв*; dzimis 1973. gada 24. februārī) ir bijušais krievu hokejists, labās malas uzbrucējs, ilggadējs Krievijas hokeja izlases dalībnieks.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Kovaļovs uzsāka 1990. gadā, kad spēlēja Maskavas "Dinamo" vienībā. Tās rindās viņš aizvadīja vēl divas sezonas.

1991. gada NHL draftā viņu, ar kopējo 15. numuru, izvēlēja Ņujorkas "Rangers", kuram Kovaļovs pievienojās 1992.-93. sezonā. 1993.-94. sezonā viņš kopā ar "Rangers" komandu izcīnīja Stenlija kausu. 1994.-95. sezonā Kovaļovs aizvadīja 12 spēles Krievijas Superlīgas klubā Toljati "Lada", bet "Rangers" rindās spēlēja līdz pat 1998. gadam, kad tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins". 2002.-03. sezonas otrajā pusē Kovaļovs nonāca atpakaļ "Rangers" vienībā, bet 2003.-04. sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens". 2004.-05. NHL sezonas lokauta laikā Aleksejs spēlēja Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", bet pēc tam atgriezās Monreālā.

2011. gada vasarā Kovaļovs atgriezās Eiropā, pievienojoties KHL kluba Mitišču "Atlant" rindām. 2012.—13. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja NHL: Floridas "Panthers" rindās, taču 2013. gada 21. martā paziņoja par profesionālā spēlētāja karjeras beigšanu. Pēc tam gan vēl vienu sezonu viņš nospēlēja Šveices hokeja līgā, taču pēc 2013.—14. gada sezonas patiešām beidza profesionālā karjeru.

Aleksejs ir spēlējis trijās NHL Visu Zvaigžņu spēlēs, kā arī 2005. gada Pasaules čempionātā tika atzīts par turnīra labāko uzbrucēju.

PSRS hokeja izlases rindās Kovaļovs spēlējis 1990. un 1991. gada Eiropas čempionātos junioriem, vienpadsmit spēlēs atzīmējoties ar 12 vārtiem un 6 rezultatīvām piespēlēm. Abos turnīros komanda izcīnīja sudraba medaļas.

NVS hokeja izlases rindās Aleksejs aizvadījis 1991. gada Pasaules čempionātu junioriem, kā arī 1992. gada Olimpiskās spēles, kļūstot par Olimpisko čempionu, kā arī kļūstot par Pasaules čempionu junioriem.

Krievijas hokeja izlases sastāvā Kovaļovs piedalījies trijos Pasaules čempionātos, divās Pasaules kausa izcīņās, kā arī 2002. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs, 2002. gada Olimpiskajās spēlēs izcīnot bronzas medaļu.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
* KHL profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 43542389
* LCCN: n95007261
* ISNI: 0000 0000 7898 6042

 |

 |
**Juka Rahja** (somu: *Jukka Rahja*; dzimis 1887. gada 19. jūlijā, miris 1920. gada 31. augustā) bija somu revolucionārs, Somijas komunistiskās partijas aktīvists.

Jukas brāļi Eino Rahja un Jāko Rahja arī bija revolucionāri.

Juka Rahja 1903. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. 1905. gada revolūcijas laikā bija viens no Kronštates sacelšanās organizētājiem. No 1905. līdz 1913. gadam dzīvoja Somijā, darbojoties strādnieku kustībā. Pēc tam darbojās partijas aktivitātēs Sanktpēterburgā. 1917. gadā piedalījās Februāra revolūcijā.

Pēc Oktobra revolūcijas bija augstākā komisāra palīgs somijas lietās, darbojās somu Sarkanās gvardes organizēšanā. 1918. gada janvārī Juka Rahja noorganizēja vilcienu ar bruņojumu, kuru pavadīja uz Somiju. Vilcienam uzbruka Baltie somi, un Juka tika ievainots kājā. Pēc sarkano zaudējuma Somijas pilsoņu karā Juka Rahja atgriezās Petrogradā. Viņš arī organizēja greznumlietu un pārtikas kontrabandu no Somijas uz Padomju Krieviju.

1918. gadā bija viens no Somijas komunistiskās partijas (SKP) dibinātājiem, un kļuva par tās Centrālkomitejas locekli. 1919. gadā bija SKP pārstāvis Kominternes 1. kongresā.

1920. gada 31. augustā Juku Rahju noslepkavoja (Slaktiņš Kūsinena klubā) ar partijas vadību neapmierināta grupa.

Par godu Jukam Rahjam 1923. gadā ciems Torfjanoje, netālu no Petrogradas, tika pārdēvēts par Rahju.

Literatūra
----------

* Петроградские большевики в Октябрьской революции. / Отв. ред. С. П. Князев. — Л.: Лениздат, 1957.
* Коминтерн и Финляндия. 1919—1943: Документы. / Под ред. Н. С. Лебедевой, К. Рентолы, Т. Саарелы, Институт всеобщей истории РАН. — М.: Наука, 2003. — ISBN 5-02-009819-1
* *Попов Е. А.* Это и есть Финляндия. Рецензия на книгу «Сто замечательных финнов» // «Вестник Европы» 2004, № 12

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Коллекция биографий. Сто замечательных финнов. стр. 487
**Aleksandrs Mateass** (1900. gada 17. oktobris — 1945. gada janvāris) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dienesta gaitas uzsācis Latvijas Bruņotajos spēkos. Pēc Kara skolas pabeigšanas komandēja vadu Zemgales artilērijas pulkā un vēlāk Latgales artilērijas pulkā, kā arī Kurzemes artilērijas pulkā. Aktīvi darbojies arī Latvijas skautu organizācijā.

Latvijas okupācijas laikā no 1940. līdz 1941. gadam nav cietis padomju represijās un palicis Latvijas teritorijā. 1941. gada otrajā pusē, kad vācieši jau bija ieņēmuši Latviju, sākās divu jaunu Kārtības dienesta (policijas, *Ordnungspolizei*) bataljonu formēšana pie jau viena no esošajiem bataljoniem. 16. Zemgales bataljonā (*16. Schutzmannschafts Bataillon*), kuram bija paredzēts izbraukt Vērmahta rīcībā uz fronti, bija iestājies arī Mateass. Viņš komandēja šī bataljona 2. rotu. Bija viens no pirmajiem latviešiem, kas 1942. gada martā tika apbalvots ar Vācijas Dzelzs krustu (II šķiras). 1942. gada jūlija sākumā Mateass tika iecelts par Latvju jaunatnes organizācijas (LJO) vadītāju. Šajā amatā viņš strādāja līdz pat 1943. gadam.

Pēc tam Mateass dienējis Latviešu leģiona 15. ieroču SS grenadieru divīzijas artilērijas pulkā, kur bija baterijas, un vēlāk, diviziona komandieris. Dienesta laikā apbalvots arī ar I šķiras Dzelzs krustu. 1945. gada janvārī piedalījies kaujās Pomerānijā, kur Vilkensvaldes (vācu: *Wilckenswalde*, poļu: *Sypniewo*) kaujā no 28. līdz 29. janvārim Mateass pazuda bez vēsts.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Konovaļčiks, M. "16. Zemgales Kārtības dienesta bataljona kaujas darbība Ļeņingradas frontes aizmugures apstākļos. 1941. – 1943."». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 9. decembrī. Skatīts: 2012. gada 9. decembrī.
2. ↑  *Latvijas Kareivis* "Skautu un gaidu parāde" (24.05.38.)[novecojusi saite]
3. 1 2 3  Silgailis, A. "Latviešu leģions", Rīga:A/S Preses Nams, 2006.
4. 1 2  Dzelzs krusta kavalieri
5. ↑  *Latvijas Avīze* "Mūsu jaunatne, maltā un šķeltā..." (11.09.2008.)[novecojusi saite]
6. ↑  Bassler, G.P. "Alfred Valdmanis and the politics of survival" Toronto:University of Toronto Press, Scholarly Publishing, 2000. (angliski)
7. ↑  Šīs kaujas dalībnieks J. Ķīlītis savās atmiņās "Es Kaŗā aiziedams... "minējis, ka "Šeit, nedaudz vēlāk pēc mūsu aiziešanas, visai mīklainā kārtā gāja bojā baterijas komandieris kapteinis Mateass [..]."
**Jāzeps Broks** (1895. gada 26. augusts — 1942. gada 6. janvāris) bija latviešu virsnieks, Pirmās pasaules un Latvijas neatkarības kara dalībnieks. Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Barkavas pagasta Zaļmežniekos zemnieka Pētera Broka ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā iesaukts dienestā Krievijas Impērijas armijā, kur no 24. maija dienēja 176. rezerves kājnieku pulkā, 15. jūnijā pārgāja uz latviešu strēlnieku daļām, bija rezerves bataljona (vēlāk pulka) strēlnieks. Pēc mācību pabeigšanas 1917. gada oktobrī paaugstināts par praporščiku un iecelts par rezerves pulka I rotas jaunāko virsnieku. No dienesta atvaļināts pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada februārī. Latvijas brīvības cīņu laikā no 1918. gada 24. decembra bija 1. latviešu neatkarības rotas komandieris, virsleitnants. Vēlāk, no 1919. līdz 1921. gadam pildījis dienesta pienākumus Rēzeknes komandatūrā.

Pēc kara turpināja dienestu Latvijas Bruņotajos spēkos, pildot darbveža pienākumus. 1924. gadā pabeidza virsniekus kursus un tika paaugstināts par virsleitnantu, 1925. gadā — par kapteini. 1932. gada 16. oktobrī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa IV šķiru.

No dienesta atvaļināts 1939. gada 26. novembrī. Pēc tam darbojies aizsargos — 6. pulkā Jēkabpilī, pildot mantu pārziņa un vēlāk saimniecības priekšnieka palīga pienākumus.

1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā Krustpilī Broku arestēja un deportēja uz Vjatlagu. 1941. gada 21. oktobrī viņam piesprieda nāvessodu, kas izpildīts nošaujot 1942. gada 6. janvārī Kirovas cietumā «Nr.1»

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Viņi soļoja pret sauli stingrā karavīra solī, trīs vecie latviešu strēlnieki — Emīls Knaģis, Jāzeps Broks un Ansis Potceps. Viņi soļoja stalti, paceltām galvām, taisnām virsnieku mugurām [..] Tie bija cilvēki, kas izcīnīja brīvību un uzcēla Latvijas valsti. [..] Un ne jau nu durvju zvani un kāju spērieni pie durvīm un naganu un šauteņu stobri varēja viņus nobaidīt. Un, kaut arī viņi saprata, ka iet pretim nāvei, gāja paceltām galvām. | "|

Atsauces
--------

1. ↑  Ilmārs Knaģis. Neaizmirstamais 1941. gada 14. jūnijs, Brīvā Daugava (2014)

Literatūra
----------

* Ilmārs Knaģis, (2008) «Bij tādi laiki.» Jāņa Rozes apgāds ISBN 9789984230221
* Aizvestie: 1941. gada 14. jūnijs. Rīga, Latvijas Valsts arhīvs: Nordik, 2007. 279.lpp.
**Reinis Jānis Avotiņš** (dzimis 1998. gada 6. maijā Jēkabpilī) ir Latvijas basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Liepāja, bet iepriekš vairākas sezonas spēlēja BK Latvijas Universitāte. Pievērsies arī 3x3 basketbolam.

Karjera
-------

Trenēties sācis dzimtajā Jēkabpilī, pārstāvējis Jēkabpils sporta skolu LJBL.

Profesionālo karjeru sācis BK Latvijas Universitāte, kur aizvadījis četras sezonas, kļūstot par vienu no komandas līderiem. Līdztekus sportam studējis Latvijas Universitātes Biznesa, vadības un ekonomikas fakultātes studiju programmā "Industriālās inženierijas vadība".

2023. gada vasarā R. Avotiņš pievienojās citam Latvijas—Igaunijas līgas klubam Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Liepāja.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
BK Liepāja — pašreizējais sastāvs |
| --- |
|  |
| 
* 2 Adr. Visockis-Rubenis
* 10 Šulcs
* 16 Soldatenoks
* 17 Bajārs
* 20 Miglinieks
* 22 Kilups
* 27 Bērziņš
* 34 Freimanis
* ? Avotiņš
* ? Dubults
* ? Krūmiņš
* ? Ķilps

* Galvenais treneris Artūrs Visockis-Rubenis
* Treneri: Steckis

 |

 |
**Jere Karalahti** (somu: *Jere Karalahti*; dzimis 1975. gada 25. martā) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 149 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Losandželosas "Kings" un Našvilas "Predators". Karjeras lielāko daļu aizvadījis SM līgā. Somijas izlases sastāvā izcīnījis četras medaļas Pasaules čempionātos, divas reizes tiekot iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē.

Spēlētāja karjera
-----------------

Uzaudzis Helsinkos, Karalahti turpat arī iesāka savu profesionālā spēlētāja karjeru, 1993.—94. sezonā debitējot SM līgas kluba Helsinku "HIFK" rindās. Aizsargam komandā izdevās nostiprināties, un 1998. gadā Karalahti "HIFK" rindās kļuva par Somijas čempionu hokejā. Kluba rindās viņš spēlēja līdz pat 1999. gadam, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.

Karalahti pievienojās Losandželosas "Kings" rindām, kas somu aizsargu bija izvēlējusies 1993. gada NHL draftā. Pēc pārliecinošas pirmās sezonas, Karalahti spēles laiks tika samazināts, attiecīgi aizsargs pieprasīja tikt aizmainīts. Visbeidzot, 2001. gadā tas arī notika, Karalahti pievienojoties Nešvilas "Predators" rindām. Pēc 2001.—02. sezonas noslēgumā hokejists tika pieķerts narkotiku lietošanā, NHL viņu diskvalificēja uz sešiem mēnešiem, un hokejists atgriezās Eiropā.

Karalahti atgriezās Helsinku "HIFK" rindās, kļūstot par vienu no komandas vadošajiem aizsargiem. 2005.—06. sezonā hokejists pildīja komandas kapteiņa pienākumus. "HIFK" līgumu ar Karalahti nepagarināja, attiecīgi aizsargs 2007. gadā pievienojās Oulu "Karpat" rindām. "Karpat" spēlētāju atlaida pēc tam, kad viņš tika arestēts. No 2008. līdz 2010. gadam Karalahti spēlēja Vācijas hokeja līgas klubā Hamburgas "Freezers", taču tad pievienojās Espo "Blues" vienībai.

2011. gada vasarā Jere parakstīja līgumu uz vienu sezonu ar KHL klubu Minskas "Dinamo". 2011.—12. sezonā Karalahti, pateicoties līdzjutēju balsojumam, tika izvēlēts dalībai 2012. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2012.—13. gada sezonā pildījas "Dinamo" kapteiņa funkcijas.

2013. gada augustā noslēdza līgumu ar SM līgas klubu Helsinku "Jokerit". Turpināja spēlēt tā rindās arī 2014.—15. gada sezonā, kad "Jokerit" pārcēlās uz KHL, taču sezonas gaitā noslēdza līgumu ar Zviedrijas hokeja līgas vienību HV 71. Pēc 2015.—16. gada sezonas noslēdza karjeru.

Somijas hokeja izlases rindās Karalahti spēlējis septiņos Pasaules čempionātos, 1998. 1999. un 2014. gadā izcīnot sudraba, bet 2000. gadā — bronzas medaļas. 1998. un 1999. gadā tika iekļauts čempionāta simboliskajā izlasē.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
* KHL profils (angliski)