recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Letjas mežs** (rumāņu: *Pădurea Letea*) ir valsts nozīmes aizsargājama teritorija Rumānijas galējos austrumos Donavas deltā, kas atbilst IUCN Ia kategorijai (stingra režīma dabas rezervātam) un atrodas Tulčas žudeca austrumos K.A. Roseti komūnā.

Letjas mežs ir vecākais dabas rezervāts Rumānijā. Tas tika izveidots 1938. gadā, kad Rumānijas Ministru padome pieņēma lēmumu Nr. 645, pasludinot mežu par dabas rezervātu. Tas atrodas starp Donavas deltas Sulinas un Kilijas atzariem un tā platība ir aptuveni 2 825 ha. Mežs ir audzis Donavas un jūras smilšu sanesumos, tā teritorijā atrodas smilšu kāpas līdz 22 m augstumam.

Šis mežs kļuva par pamatu vēlākajam Donavas deltas biosfēras rezervātam, kas pasludināts par pasaules mantojuma objektu. Saskaņā ar UNESCO Cilvēka un Biosfēras programmu 1992. gadā Donavas delta tika starptautiski atzīta par biosfēras rezervātu, ieskaitot Letjas mežu.

Letjas mežs ir vistālāk ziemeļos esošais subtropu mežs, kurā ir daudz staipekņu un liānu veida kāpelējošu augu, piemēram, *Periploca graeca*, savvaļas vīnogulāji, parastais apinis, efejas.

Mežu galvenokārt veido baltā apse, piramidālā papele, parastā goba, parastais ozols, sudrabliepa, šaurlapu osis un melnalksnis. Tos papildina liela krūmu sugu daudzveidība.

Tajā dzīvo arī bagātīgs faunas komplekss, tostarp kukaiņu piekūns, jūras ērglis, zaļā vārna, pupuķis, stepes odze, mežacūka, lapsa, meža kaķis, ondatra, jenotsuns. Rezervātā uzturas arī ap 2000 Donavas deltas savvaļas zirgu, kuru klātbūtni tur rezervāta vadība uzskata par nevēlamu, bet dzīvnieku labturības organizācijas ieskata, ka kopš komunistu valdīšanas gadiem, kopš saimniekiem šos zirgus nabadzības un slimību dēļ nācās atlaist savvaļā, tie kļuvuši par dabiskā kompleksa sastāvdaļu. Daļa rezervāta ir no tiem nožogota. Rezervātā ir identificētas aptuveni 1600 kukaiņu sugas, tiek uzskatīts, ka tā ir ar kukaiņiem visbagātākā teritorija Rumānijā.

Vēsturiski reģionu apdzīvo ukraiņi un "lipovani" — krievu vecticībnieku pēcteči, kuru senči glābās šeit no Nikona represijām Krievijā.

Caur rezervātu ved divi tūrisma maršruti, viens ar mašīnu pa smilšu grēdas virsotni, otrs zirgu pajūgā caur mežiem.

Atsauces
--------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Letjas mežs***.

1. ↑  «Protectedplanet.net - Padurea Letea Stientific Reserve (geolocation)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 17. augustā. Skatīts: 2021. gada 14. maijā.
2. 1 2 3 4 5  Pădurea Letea, povestea nemuritoare din Delta Dunării
3. 1 2  UNEP-WCMC Protected Areas Programme — Danube Delta Biosphere Reserve
4. 1 2 3  Danube Delta Biosphere Reserve — General Presentation. Danube Delta Biosphere Reserve Authority.
5. ↑  Tulcea: Animalele semi-salbatice ameninta Padurea Letea Archived. greenreport.ro
6. ↑  «Caii sălbatici din Delta Dunării». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 14. maijā. Skatīts: 2021. gada 14. maijā.
7. ↑  Dicționare explicative. Letea
**Andrejs Volmārs** (dzimis 1950. gada 23. janvārī Rīgā) ir latviešu kultūras žurnālists, televīzijas raidījumu vadītājs un aktieris. Pazīstams kā ilggadējs Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta žurnālists. Gatavo kultūras ziņu sižetus, kas skatāmi LTV ziņu raidījumos (kā "Panorāma"), kā arī vada LTV raidījumu "Daudz laimes, jubilār!". Spēlējis vairākās filmās. Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris (2014).

Biogrāfija
----------

Andrejs Volmārs dzimis Rīgā, strādnieku ģimenē. Uzaudzis Bolderājā. Tēvs agri nomiris, tāpēc lielākoties mātes audzināts. Māte bijusi aktīva kultūras dzīves sekotāja, kas vēlāk noteica Andreja virzību kultūras jomā. Mācījās Rīgas 19. vidusskolā Bolderājā un sekmīgi trenējās vieglatlētikā (skriešanā), taču abas lietas pārtrauca, jo sāka strādāt Cementa un šīfera rūpnīcas filiālē, kurā izgatavoja kanalizācijas caurules. 10. klasē mācoties, iestājās arodbiedrības kultūras nama drāmas ansamblī, ko vadīja Oļģerts Dunkers. Mācības turpināja un vidējo izglītību ieguva Rīgas Raiņa vakarskolā.

Paralēli interesei par teātri, viņu sāka interesēt arī žurnālistika. Iesaistījās laikraksta "Padomju Jaunatne" diskusiju klubā "Rezonanse", ko vadīja Ābrams Kleckins, un darbojās aktieru pulciņā "Elpa". Tajā Andreju pamanījusi Latvijas televīzijas darbiniece Zinaīda Dekšņa, kura meklēja dalībniekus un izvēlējās Andreju žurnālista amatam.

Sākotnēji strādājis laikrakstā "Literatūra un Māksla", bet tika atlaists un kā korespondents Latvijas Radio "Mikrofona aptaujā" 1978. gadā sāka strādāt Latvijas Televīzijā, kur strādā joprojām.

2014. gadā par nopelniem Latvijas labā saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni.

No 2017. gada vada raidījumu "Daudz laimes, jubilār!"

Privātā dzīve
-------------

Precējies divreiz. Pirmajā laulībā dzimis dēls Niks, televīzijas žurnālists un producents. Otrajā laulībā 2008. gadā dzimusi meita.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Daiga Čirkste. «Lecīgs, bet ne iedomīgs. Saruna ar kultūras apskatnieku Andreju Volmāru». *LA.LV*, 2014. gada 8. jūlijā. Skatīts: 2021. gada 31. janvārī.
2. 1 2  «Andrejs Volmārs: gribētu atgriezties laikā, kad biju jauns un smuks žurnālists». *www.santa.lv*. Skatīts: 2021-01-31.
3. 1 2  ««Panorāmas» žurnālistam Volmāram piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-01-31.
4. ↑  «FOTO: Sirsnīgi un aizkustinoši – Latvijā atpazīstami vīrieši stāsta par tētu un dēlu attiecībām». *Kokteilis.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-01-31.

Ārējās saites
-------------

* *Twitter* profils
* A. Volmāra veidotais saturs Latvijas sabiedriskajos medijos

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 15151897211224072876

 |

 |
**Džana Fenliu** (ķīniešu: 张凤柳, piņjiņs: *Zhāng Fèng Lǐu*; dzimusi 1989. gada 15. novembrī) ir ķīniešu brīvā stila cīkstone, 2013. gada pasaules čempione, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja, Āzijas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

Starptautiskās sacensībās Džana Fenliu pirmoreiz piedalījās 2007. gadā, kad viņa kļuva par uzvarētāju Pasaules kausa sacensībās Krasnojarskā. Tajā pašā gadā viņa ieguva sudraba medaļu Pasaules junioru čempionātā. 2008. gadā Džana ieguva trešo vietu Āzijas čempionātā. Viņa cīnījās svara kategorijā līdz 67 kg, kas olimpisko spēļu programmā nav pārstāvēta, tāpēc jautājums par viņas dalību Pekinas olimpiskajās nebija aktuāls. 2009. gadā viņa otro gadu pēc kārtas ieguva bronzas medaļu Āzijas čempionātā. Pēc tam līdz pat 2013. gadam šī ķīniešu cīkstone starptautiskās sacensībās nepiedalījās. 

2013. gada pasaules čempionātā Budapeštā, startējot svara klasē līdz 72 kg, Džana Fenliu astotdaļfinālā pieveica Kazahstānas pārstāvi Guzeli Manjurovu, ceturtdaļfinālā — ASV cīkstoni Adelīnu Greju, pusfinālā — turcieti Jaseminu Adaru, finālā — krievieti Natāliju Vorobjovu un kļuva par Pasaules čempioni.

2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Džana, pēc uzvaras astotdaļfinālā pār igaunieti Epu Mē, ceturtdaļfinālā zaudēja kanādietei Ērikai Vībei. Kanādiete uzvarēja arī pusfinālā, un šis fakts deva iespēju Džanai piedalīties gandarījuma cīņās. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa pieveica vācieti Mariju Zelmaieri, otrajā — baltkrievieti Vasilisu Merzaļuku un ieguva bronzas medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Zhang Fengliu» (angļu). Alchetron. 2018. gada 20. jūlijs. Skatīts: 2019-08-06.
2. ↑  «China's Zhang Fengliu Wins Wrestling World Championships» (angļu). China Sports News. 2013. gada 21. septembris. Skatīts: 2019-08-06.
3. ↑  «Zhang Fengliu wins women's freestyle 75kg bronze medal of Wrestling» (angļu).. 2016. gada 19. augusts. Skatīts: 2019-08-06.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
***TILTS Communications A/S*** ir Dānijā reģistrēts telesakaru uzņēmums, kas pieder *Telia Company*. Tas tika dibināts 1993. gadā.

Uzņēmumam pieder 49 % kapitāla daļu Latvijas sakaru uzņēmumā *Tet*.

Vēsture
-------

1993. gada 1. septembrī Apvienotās Karalistes un Somijas uzņēmumi *Cable & Wireless* un *Telecom Finland* (tagad *Telia Company*) dibināja kopuzņēmumu *TILTS Communications A/S*. Tas uzvarēja Latvijas Republikas Satiksmes ministrijas organizētajā konkursā par sakaru uzņēmuma *Lattelekom* (tagad *Tet*) modernizāciju. 1994. gada 14. janvārī valdība noslēdza tā saucamo "Jumta līgumu" starp Latvijas Republiku, *TILTS Communications* un valsts uzņēmumu *Lattelekom*. *TILTS Communications* ieguva 49 % *Lattelekom* kapitāla daļu.

Sākotnēji *Cable & Wireless* piederēja 70 % *TILTS Communications* akciju, bet *Telecom Finland* — 30 %. 1995. gadā Starptautiskā finanšu korporācija (International Finance Corporation, *IFC*) ieguva 10 % *TILTS Communications* daļu, attiecīgi samazinot *Cable & Wireless* daļu līdz 63 %, bet *Telecom Finland* — līdz 27 %.

1998. gadā *Cable & Wireless* pārdeva savas akcijas *Sonera Holding BV* (*Sonera*, agrākā *Telecom Finland*, Nīderlandē reģistrētajam meitas uzņēmumam).
2002. gadā *IFC* savas 10 % akcijas par summu 34 miljoni eiro pārdeva *Sonera*. *Sonera* kļuva par vienīgo *TILTS Communications* īpašnieku.

2003. gadā *Sonera* apvienojās ar Zviedrijas *Telia*, izveidojot *TeliaSonera*, kuras īpašumā nonāca arī *TILTS Communications*.

Strīds par *Lattelekom* monopolstāvokli
---------------------------------------

Lai gan "Jumta līgums" paredzēja *Lattelekom* monopolu Latvijas fiksēto telesakaru jomā līdz 2013. gadam, 1998. gada augustā Latvijas valdība pieņēma lēmumu to samazināt līdz 2003. gadam.
2000. gadā *Tilts Communications* ierosināja tiesvedību starptautiskajā šķīrējtiesā pret Latvijas Republiku, vainojot Latviju monopoltermiņa samazināšanā.

Latvijas valsts šķīrējtiesā iesniedza ievērojami lielāku pretprasību, un 2004. gada 3. martā Latvijas Republika un *TeliaSonera* vienojās par mierizlīgumu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «"Lattelekom" privatizācija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 19. decembrī. Skatīts: 2012. gada 19. decembrī.
2. ↑  Lattelekom cena: 694 miljoni eiro Archived 2016. gada 3. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Dienas Bizness, Juris Kaža, 2002. gada 30. janvāris

Skatīt arī
----------

* *Tet*
* *Telia Company*

Ārējās saites
-------------

* *TILTS Communications A/S* Dānijas uzņēmumu reģistrā[novecojusi saite]
Blankenhāgenu dzimtas ģerbonis.
**Blankenhāgeni** (vācu: *von Blanckenhagen*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 16. gadsimta.

Vēsture
-------

Dzimta cēlusies no Simona Blankenhāgena, kurš no 1588. gada kalpoja par Pērnavas luterāņu mācītāju. 
Viņa pēcnācējs Pēteris Heinrihs Blankenhāgens (1723–1794) pārcēlās uz Rīgu un neilgi pirms nāves 1792. gadā dibināja Vidzemes Vispārderīgo un ekonomisko biedrību. Pēc viņa nāves 1794. gada augustā viņa atraitni un trīs dēlus uzņēma dižciltīgo kārtā, bet 1795. gadā ierakstīja Vidzemes bruņniecības matrikulā.

Vecākais dēls Vilhelms fon Blankenhāgens (1761–1840) bija Ādažu muižas (*Aahof*), Bukultu muižas (*Bellenhof*) un Allažu muižas (*Allasch*) īpašnieks. 1823. gadā, pateicoties Rīgas uzņēmēja Augusta Mencendorfa padomam, viņš atvēra brūzi un sāka Allažu ķimeļa ražošanu. Jaunākais dēls Pēteris Heinrihs fon Blankenhāgens (1765–1802) bija Drabešu muižas (*Drobbusch*) īpašnieks, viņa dēls Johans fon Blankenhāgens (1798–1884) pēc tēvoča nāves 1840. gadā mantoja arī Allažu muižu. Viņa vecākais dēls Heinrihs Pēteris Gotlībs fon Blankenhāgens (1827–1898) mantoja Drabešu muižu, savukārt jaunākais dēls Gotlībs Johans Oto fon Blankenhāgens (1830–1875) mantoja Allažu muižu. Viņa jaunākais dēls landrāts Oto Vilhelms Johans fon Blankenhāgens (1867–1934) kopā ar sievas Elizabetes, dzimušas Lēvisas of Menāres, palīdzību turpināja ķimeļa ražošanu „Otto fon Blankenhāgena Allažu brūzī" līdz 1920. gada zemes reformai, kad muižu ekspropriēja un Oto fon Blankenhāgens emigrēja uz Vāciju un mira 1934. gadā mira Šverīnē.

Muižas Latvijā
--------------

Ādaži (*Neuermühlen*), Jūdaži (*Judasch*), Rāmuļi (*Ramelshof*), More (*Moritzhof*), Kniediņi (*Kaltenbrunn*), Allažu muiža ar Pulēnu pusmuižu (*Allasch mit Pullandorf*, 1780−1920), Drabešu muiža ar Kļavkalnu pusmuižu (*Drobbusch mit Klawekaln*, 1794−1920), Veismaņu muiža (*Weißenstein*, 1830−1920), Akenstaka (*Klingenberg*, 1890−1920).
**Brazīlijas zorro** (*Pseudalopex vetulus*) ir suņu dzimtas (*Canidae*) zorro ģints (*Pseudalopex*) plēsējs.

Vārds "zorro" spāņu valodā nozīmē "lapsa". Lai arī šos dzīvniekus mēdz saukt par lapsām, tie pieder pie suņu, nevis lapsu cilts. Tādēļ tos sauc par neīstajām jeb pseidolapsām (*Pseudalopex*), bet lapsas no lapsu cilts par īstajām lapsām.

Brazīlijas tropu savanna - kampa
Brazīlijas zorro pamatā apdzīvo Brazīlijas tropisko savannu - kampu, lai gan to var sastapt arī citos reģionos; retos mežos, krūmājos un kalnos. Savanna katru gadu zaudē apmēram 3% no teritorijas, jo tā tiek apstrādāta un apsēta ar sojas pupām vai citiem kultūraugiem. Brazīlijas zorro labi piemērojas vides izmaiņām un turpina dzīvot arī apstrādātajos laukos, medījot kukaiņus.

Izskats un ieradumi
-------------------

Brazīlijas zorro ķermeņa garums 58 - 64 cm, astes garums 28 - 32 cm, svars 2,7 - 4 kg.
Tas ir slaids dzīvnieks ar paīsu, smailu purnu un lielām ausīm. Tam ir nelieli zobi, jo Brazīlijas zorro pamatā medī tikai kukaiņus. Brazīlijas zorro kažoks ir ar īsu spalvu un tumši pelēkā krāsā uz muguras, rudi brūns uz sāniem un kājām, bet pavēderē ir krēmīgi balts. Astes gals ir melns, kā arī astes virspuse ir tumša.

Brazīlijas zorro ir visēdājs, bet galvenkārt tas barojas ar termītiem, vabolēm un citiem kukaiņiem. Tas medī arī sīkus grauzējus. Medīt zorro dodas visas diennakts laikā. Reizi pa reizei kāds zorro lauku saimniecībā noķer kādu vistu, tas ir iemesls, kādēļ vietējie iedzīvotāji tos medī.

Rudenī pēc divu mēnešu grūsnības perioda mātītei piedzimst 2 - 4 kucēni.

Atsauces
--------

1. ↑  Pseudalopex vetulus (Hoary Fox, Hoary Zorro, Small-toothed Dog)[novecojusi saite]
2. ↑  «Hoary Fox (Pseudalopex vetulus)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 25. decembrī. Skatīts: 2006. gada 27. novembrī. Archived 2006. gada 25. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Hoary Fox: The Animal Files
4. ↑  Hoary fox | Pseudalopex vetulus facts

Ārējās saites
-------------

* 
* 
* 
* 
*
Šajā lapā ir apkopoti **1657. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā. Turpinājās Otrais Ziemeļu karš. Krievu okupētajā Vidzemes daļā bija dibināta Dmitrijevas (Kokneses) vaivadija, bet Latgales daļā Borisogļebskas (Daugavpils) vaivadija.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs Jans II Kazimirs Vāsa.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē valdīja hercogs Jēkabs Ketlers.
* Zviedru Vidzemē valdīja Zviedrijas karalis Kārlis X Gustavs.

Notikumi
--------

1657. gada 9. jūnijā kaujā pie Valkas zviedru karaspēks uzvarēja 8000 vīru stipro krievu armiju un saņēma gūstā tās karavadoni Matveju Šeremetjevu.

Pēc Viļņas pamiera noslēgšanas ar Krieviju 1657. gada 24. oktobrī Lietuvas lielkņazistes karaspēks hetmaņa Vincenta Goševska (lietuviešu: *Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis*) vadībā lejpus Koknesei šķērsoja Daugavu un iebruka Zviedru Vidzemes teritorijā. Līdz 27. oktobrim tika ieņemtas Raunas, Cēsu un Valmieras pilis, tika iecelta jauna pašpārvalde, kuras sastāvā bija arī vēlāk niknākā zviedru pretinieka Johana Reinholda Patkula tēvs. Tomēr Lietuvas karaspēks cieta sakāvi pie Pērnavas un nespēja ieņemt Kobronskansti pie Rīgas tās Pārdaugavas pusē.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

*

Attēlu galerija
---------------
Viens no Eiropas valodās izplatītākajiem slāvismiem — "pistole" (no čehu: *píšťala* — 'svilpe')
**Slāvismi** ir vārdi, izteicieni un citas (leksikas, gramatikas, fonētikas u.c.) īpašības, kas aizgūtas no slāvu valodas vai ar tās starpniecību pārņemtas citā valodā (gan slāvu, gan neslāvu valodā).

Slāvu valodas ģeogrāfiski un pratēju skaita ziņā ir lielākā valodu saime Eiropā, tāpēc slāvu valodu ietekme uz kaimiņu neslāvu valodām ir diezgan liela. No mūsdienu neslāvu valodām ar slāvismiem bagāta ir ungāru valoda, kurā slāvismi atrodami visos valodas līmeņos. Tradicionāli daudz to ir arī citās Austrumeiropas un bijušās PSRS tautu valodās. Nelielā skaitā slāvismu ir arī ģermāņu valodās, piemēram, vācu *Grenze* un nīderlandiešu *grens* (robeža) ir aizguvums no senpoļu *granica*. Rietumslāvu cilmes ir arī vairāku Vācijas austrumu vietvārdi, piemēram, Berlīne, Šverīne, Rostoka, Drēzdene, Leipciga un Lībeka. Ziemeļģermāņu valodās no slāvu valodām aizgūti vārdi *torv/torg* (tirgus; no sensaustrumslāvu: *tъrgъ* vai poļu: *targ*), *humle* (apiņi), *reje/reke/räka* (garnele), *tolk* (tulks; no senaustrumslāvu: *tlŭkŭ* un *pram/pråm* (no rietumslāvu: *pramŭ*).

Slāvismi bija sastopami senangļu valodā, kas ir viens no pierādījumiem, ka romiešu laikā slāvi apdzīvojuši Vislas-Oderas reģionu. Senangļu valodas pamatu veidoja Jitlandē un blakus esošajās Vislas-Oderas lejteces zemēs dzīvojošo rietumģermāņu cilšu — angļu, sakšu un jutu — dialekti, kas, iespējams, ietekmējušies no slāviem, bet 4. gadsimta beigās — 5. gadsimta sākumā izplatījušies Britu salās.

Aizguvumi no vienas slāvu valodas citā tiek novēroti arī slāvu valodās, piemēram, viduslaiku polonismi ukraiņu un baltkrievu valodā, kā arī mūsdienu rusismi šajās valodās, veidojot suržiku.

Slāvismi latviešu valodā
------------------------

*Pamatraksts: Rusisms* 
Latviešu valodā senākais slāvismu slānis saistīts ar 9.—12. gadsimtu, kad baltu ciltīm bija tirdznieciskie sakari ar krievu tirgotājiem.

No krievu valodas aizgūtie vārdi ir:

*bagāts, baznīca, cena, cilvēks, dārgs, gads, istaba, kapeika, karogs, kažoks, kāposti, kodaļa, krāsa, krusts, ķīselis, nabags, nedēļa, pagasts, pagrabs, pīrāgs, postaža, pulks, robeža, rublis, siers, slava, sodīt, sods, solīt, soģis, soma, strādāt, svētki, svēts, šinelis, ubags, valsts, zvanīt, zvans, zābaks u.c.*

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* LNB: 000337521

 |

 |
Hazāru kapakmens ar menoras attēlu
Hazāru monēta
Hazāru kaganāts
**Hazāri** bija tauta, kas no apmēram 200. līdz 950. gadam dzīvoja sākotnēji Kaukāza kalnos un Piekaspijā, bet vēlāk izplatījās pa visu dienvidaustrumu Eiropu. Lielāko varenību hazāri sasniedza 9. gadsimtā, kad Hazārijas teritorija pletās no Karpatiem līdz pat Volgas upes vidustecei. Hazāri bija izvērsuši plašu tirdzniecības ceļu tīklu, kura centrs bija viņu galvaspilsēta Itila (mūsdienu Astrahaņa). Hazāru valoda piederēja tjurku valodu grupai.

Mantojums
---------

Lai gan krievu folklorā hazāri parasti tiek uzskatīti par naidīgiem, viņi, kalpojot par savdabīgu buferzonu, nepieļāva arābu un līdz ar viņiem arī islāma iespiešanos Kaukāzā un virzīšanos tālāk uz ziemeļiem arābu un islāma ekspansijas laikā 7.-9. gadsimtā.

Ar hazāriem joprojām ir saistīts daudz neskaidrību un mīklu, sākot jau ar visai neskaidro viņu etnisko izcelsmi. Viena no versijām aškenazi ebreju izcelšanos saista ar hazāru emigrantiem, kas, glābjoties no slāvu ekspansijas, ieceļojuši Centrāleiropā. Šai versijai varētu būt pamats, vismaz teorētisks, ņemot vērā, ka vairums hazāru, kā jau minēts, bija pieņēmuši jūdaismu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hazāri***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4009796-1
* NKC: ph174209

 |

 |
**Johans Rūdolfs Adolfi** (vācu: *Johannes (Hans) Rudolf Adolphi*, dzimis 1862. gada 27. janvārī, miris 1944. gada 10. septembrī) bija vācbaltiešu ārsts un šahists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Cēsīs pilsētas ārsta ģimenē. No 1872. gada līdz 1881. gadam mācījās Bērzaines ģimnāzijā. Pēc tam studēja Tērbatas Universitātē, absolvēja 1887. gadā, iegūstot ārsta (Dr. med.) grādu. Strādāja par ārstu Nītaurē, tad no 1890. līdz 1895. gadam Kandavā. Šai laikā praktizējies arī Berlīnes un Getingenes Universitāšu klīnikās. No 1895. gada augusta strādāja Jelgavā un vasarās arī Ķemeros. Būdams labs šahists, viņš 1899. gada aprīļa beigās piedalījies 1. Baltijas Šaha savienības kongresa blakusturnīrā, iegūstot dalītu 4. godalgu.

1899. gada jūnijā viņš devās uz Tālajiem Austrumiem un tur kā Krievijas Impērijas dzelzceļa ārsts nostrādāja dažādās vietās sava darba mūža lielāko daļu. Par saviem piedzīvojumiem Tālajos Austrumos laikrakstos un medicīniskos žurnālos publicējis vairākus aprakstus.

1923. gadā viņš atgriezās Rīgā un dzīvoja kā pensionēta privātpersona.

Publikācijas
------------

* Aus der Mandschurei. Düna Zeitung № 284 (18.12.1899) 1.—2. lpp. Archived 06.04.2016, *Wayback Machine* vietnē.
* Aus der Mandschurei II. Düna Zeitung № 45 (24.02.1900) 1.—2. lpp. Archived 06.04.2016, *Wayback Machine* vietnē.
* Aus der Mandschurei III. Düna Zeitung № 178 (09.08.1900) 1.—2. lpp. Archived 06.04.2016, *Wayback Machine* vietnē.
* Aus der Mandschurei III. Düna Zeitung № 202 (06.09.1900) 1. lpp. Archived 06.04.2016, *Wayback Machine* vietnē.

Atsauces
--------

1. ↑  J. Adolfi profils geni.com mājas lapā.
2. 1 2 3  Ieraksts Minhenes Digitalizācijas centra digitālās bibliotēkas mājas lapā. (vāciski)
3. ↑  "Der erste baltische Schachcongress, abgehalten in Riga vom 11. bis 18. April 1899" — "Baltische Schchblätter", Heft 7, Berlin, 1900, 379.-393. S. (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* Ieraksts Vitaost mājas lapā. (vāciski)
**Kolonna**, relāciju datubāzu kontekstā, ir tabulas datu kopa, kas satur noteikta datu tipa vērtības. Kolonna tabulā nodrošina struktūru uz kuras pamata tiek veidotas tabulas rindas.

Termins *kolonna* bieži tiek aizstāts ar terminu *lauks* un daudzi uzskata, ka pareizāk būtu lietot tieši šo terminu, vai vēl precīzāk, terminu *lauka vērtība*, kas tieši sasaucas iedomātu lauku, kuru veido kolonnas un rindas krustpunkts.

Piemērs
-------

Apskatīsim tabulu, kas aprakstītu vairākus uzņēmumus un tā varētu saturēt sekojošas kolonnas:

* ID (veselo skaitļu identifikators, unikāls katrai rindai)
* Nosaukums (teksts, piemēram, *text* vai *varchar* tips)
* Adrese (teksts - piemēram, *text* vai *varchar* tips)
* Reģistrācijas numurs (vesels lielapjoma skaitlis, piemēram, *float* vai *int* tips)
* Nozare (veselo skaitļu identifikators, kas izriet no atsevišķas tabulas, kura satur nozaru nosaukumus)
* utt.

Katra rinda nodrošina datu vērtību katrai kolonnai, kas būtu jāuztver kā atsevišķa strukturētu datu vērtība, šajā gadījumā tā pārstāv vienu uzņēmumu. Formāli definējot, katra rinda var tikt interpertēta kā relācija, kas veidota no kortedžu kopas, kur katrs kortedžs sastāv no divām daļām: attiecīgās kolonnas nosaukuma un rindas vērtības šai kolonnai. 

|  |  Kolonna 1  |  Kolonna 2
  |
| --- | --- | --- |
|  Rinda 1 |  Rinda 1, Kolonna 1  |  Rinda 1, Kolonna 2
  |
|  Rinda 2  |  Rinda 2, Kolonna 1  |  Rinda 2, Kolonna 2
  |
|  Rinda 3  |  Rinda 3, Kolonna 1  |  Rinda 3, Kolonna 2 |
Borisa akmens pie Svētās Sofijas katedrāles Polockā Baltkrievijā
Borisa akmens Drujā
**Borisa akmeņi** (baltkrievu: *Барысавы камяні*; krievu: *Борисовы камни*), dēvēti arī par **Dvinas akmeņiem** (krievu: *Двинские камни*), ir septiņi viduslaiku vēstures pieminekļi, kas atrodas Baltkrievijā. Tie ir novietoti Rietumu Dvinas jeb Daugavas krastos posmā starp Polocku un Vjerhņadzvinsku. Akmeņi, iespējams, atradās savās vietās jau pirms kristietības ienākšanas šajā Baltkrievijas reģionā, bet 12. gadsimtā tajos tika iegravēti reliģiskie teksti un Jēzus Kristus atttēli. Lielākā akmens apkārtmērs ir 17 metri.

Vēsture
-------

Akmeņus 16. gadsimtā aprakstīja Matejs Strijkovskis. Pirmo reizi zinātnisku uzmanību tiem pievērsa Georgs fon Kankrins. Viņš atklāja, ka akmenī pie Oršas upes ir iegravēts šāds uzraksts: "1171. gada 7. martā tika pabeigts šis krusts. Kungs, lūdzu, palīdziet savam kalpam Bazilim, kura otrs vārds ir Rogvolods Borisa dēls".

Pēc tam tika atklāti vairāki citi laukakmeņi ar iegravētu Borisa vārdu. 1930. gados divus no tiem uzspridzināja pēc komunistiskās varas pavēles, jo akmeņi tikuši uzskatīti par reliģiskiem priekšmetiem. Pāri palikušās šķembas tika izmantotas, lai bruģētu ceļu starp Minsku un Maskavu. Vēl viens no Borisa akmeņiem tika iemests upē, kur tas atradās līdz tā atklāšanai 1988. gadā. Kad tika mēģināts to izcelt, akmens sašķēlās trīs daļās. Trīs citi akmeņi tika pārvietoti, lai tiktu izstādīti blakus Svētās Sofijas katedrālei Polockā, Laukakmeņu muzejā Minskā un Kolomenskoje ciematā netālu no Maskavas.

Apraksts
--------

Abi akmeņu nosaukumi ir nedaudz maldinoši: tikai četri no tiem atrodas gar Daugavas krastiem, un vienā no akmeņiem nav iegravēts Borisa vēstījums. Akmeņu centrālais elements ir milzīgs krusts, ko papildina tradicionālās leģendas par Kristus uzvaru saīsinātie elementi. Ir vispārpieņemts, ka uzrakstos minētais Boriss bija Rogvolods Vseslavičs (kristītais vārds "Boriss"), Vseslava Bračislaviča dēls. Ir diezgan iespējams, ka tādus gravējumus laukakmeņos veica pagānu slāvi ilgi pirms kristietības ienākšanas šajā reģionā.

Skatīt arī
----------

* Jellingas rūnu akmeņi

Atsauces
--------

1. 1 2  Simon Franklin. *Writing, society and culture in early Rus, c. 950-1300*. Cambridge UP, 2002. ISBN 978-0-521-81381-5.

Ārejās saites
-------------

* Raksts par Borisa akmeņiem (krieviski)
* Fotogrāfijas (krieviski)
**HK 11e** - Vācijas kompānijas Heckler & Koch vieglā ložmetēja HK 11 uzlabots modelis. 
Tā pirmsākumi meklējami 1961. gadā ar HK 11. Zināms, ka pašlaik tas ietilpst Bangladešas bruņoto spēku bruņojumā, un izceļas ar to, ka tam ir iekārta 3 ložu šāviņiem. Šajā klasē ietilpst arī vieglais ložmetējs HK 13.

Parametri
---------

* Tips: Vieglais ložmetējs
* Ražotājvalsts: Vācija
* Gads: 1982
* Kalibrs: 7,62 mm
* Masa: 8,15 kg
* Stobra garums (bez uzliesmojuma slāpētāja): 45 cm
* Kopējais garums: 103 cm
* Munīcija: 7,62 x 51 mm NATO
* Padeve: 20 ložu magazīnas, 50 ložu patronlente
* Uguns temps: 800 šāviņi/min
* Lodes pirmātrums: 800 m/s
* Efektīvais attālums: 1000 m

  


| Ierocis | Uguns temps | Nodarījums | *PEN* | Izmērs | *SS* | Šaušanas režīms |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HK 11e | 3/5 | 4 | *2-3-Nil* | 6 | 3 | 4/7 |
| HK 11e (uz divkāja) | 3/5 | 3 | *2-3-Nil* | 6 | 2 | 2/4 |

Tehniskais raksturojums
-----------------------

*Heckler und Koch* 11e ir vieglais ložmetējs, kas ir līdzīgs kompānijas izstrādātajai G3 šauteni, savukārt vēlākajā modelī HK G8 ir vairākas HK 11e iezīmes. „E" modelis tika izstrādāts, lai to eksportētu uz daudzām pasaules valstīm, tāpēc tas tika izgatavots, lai varētu lietotu ne tikai parastās magazīnas, bet arī 50 ložu patronlentes. Magazīnas bija standarta izmēra, bet bija arī īsākas papildus versijas. Patronlentes barošanas komplekts HK 11e sver 3,46 kg. Tas var tikt barots arī no 30 ložu magazīnām, 50 ložu diskveida vai 80 ložu dubultdiskveida magazīnām. Tam var uzstādīt arī optisko vai nakts tēmēkli, kā arī ar vieglu divkāji ilgstošai ugunij. Zināms, ka HK 11e ir iespējams izveidot no HK 91. To var izmantot armijā un speciālo uzdevumu vienībās.
**Призрен  
Prizreni**| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| Iedzīvotāji (2006) | 165 227  |
| Zināma no | Bizantijas laikiem |
| Valsts daļa | Kosova un Metohija |
| Mājaslapa |  |

Prizrena.
**Prizrena** (albāņu: *Prizreni*, serbu: *Призрен*) ir pilsēta Kosovā, 14. gadsimta Serbijas galvaspilsēta. Mūsdienās pilsētu apdzīvo galvenokārt albāņi. Ir bosniešu, turku un čigānu (romu) minoritātes.

Vēsture
-------

Pilsēta pazīstama no Bizantijas laikiem. 1019. gadā, sabrūkot Pirmajai Bulgāru valstij, bizantieši nodibināja bulgāru bīskapiju ar centru Prizrenā. 1072. gadā bulgāri sacēlās un Prizrenā tika kronēts Bulgārijas cars Petars III, tomēr jau 1073. gadā bizantieši sacelšanos apspieda.

1198. gadā Krusta karu laikā serbu valdnieks Stefans Nemanja ieņēma pilsētu, tomēr 1191. gadā atdeva to atpakaļ bizantiešiem. 1204. gadā to ieņēma bulgāri, bet 1208. gadā - serbu valdnieks Stefans II Nemanja iekaroja pilsētu.

Prizrena kļuva par serbu bīskapijas centru. Serbijas ietekmīgā valdnieka Stefana Dušana laikā 14. gadsimtā Prizrena bija galma rezidence un faktiskā valsts galvaspilsēta.

Osmaņu impērijas valdīšanas laikā Prizrena bija Rumēlijas provinces Kosovas vilajeta sandžaka centrs. Pilsētā pieauga musulmaņu un albāņu iedzīvotāju skaits.

19. gadsimta otrajā pusē Prizrena kļuva par albāņu kultūras un politisko centru. 1878. gadā šeit nodibinājās Prizrenas līga - pirmā albāņu politiskā organizācija, kura centās apvienot albāņu apdzīvotās zemes.

Pirmā Balkānu kara laikā Prizrenu ieņēma serbu karaspēks un tā tika iekļauta Serbijas valstī.

Pirmā pasaules kara laikā to ieņēma Austroungārija, bet Otrā pasaules kara laikā - Itālija un iekļāva to Albānijā. Pēc kara, kad Prizrena tika iekļauta Dienvidslāvijā, pilsēta kļuva par albāņu nacionālisma centru.

Kosovas kara laikā (1996-1999) vispirms no pilsētas tika padzīti albāņu iedzīvotāji un tika nodedzināta Prizrenas līgas māja, pēc kara tā nonāca ANO administratīvā (t.s. UNMIK) un NATO militārā (t.s. KFOR) pārziņā.
2004. gada nemieru laikā pilsētā tika nodedzinātas gandrīz visas serbu pareizticīgo baznīcas (arī UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļautā Ljeviškas Dievmātes baznīca (*Богородица Љевишка*)).

Sports
------

* KF Liria (futbola klubs).
* Përparim Thaçi stadions (ietilpība: 5000)

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 8. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 9. jūlijā.
**Johans Teodors Bērents** (vācu: *Johann Theodor Berent*; dzimis 1789. gada 11. jūnijā, miris 1866. gada 9. jūlijā) bija Vidzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks, reliģiskās literatūras tulkotājs latviešu valodā. Latviešu literārās biedrības („*Lettisch-Literärische Gesellschaft*") dibinātājs (1824) un tās vadītājs (1845-1851).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1789. gada 31. maijā (11. jūnijā) Rīgā tirgoņa ģimenē. Mācījās Domskolā (1793-1803), pēc tam Tērbatas universitātē studēja teoloģiju (1803-1806). No 1808. gada viņš bija Suntažu draudzes mācītājs (1808-1850). 1724. gadā Bērents piedalījās Latviešu literārās biedrības dibināšanā, bija tas sekretārs. Veidoja 38 "Vidzemes kalendāra" pielikumus (1825-1863) un regulāri publicēja analītiskus rakstus laikrakstos "Ziņas", "Latviešu ļaužu draugs", "Latviešu Avīzes". No 1845. līdz 1851. gadam Bērents bija Latviešu literārās biedrības vadītājs. 1852. gadā viņš publicēja savu grāmatu "Tā Dieva kalpa Mārtiņa Lutera mazais katķisms" un tulkoja stāstiņus sērijā "Grāmatiņas priekš tiem mīļiem bērniņiem" (1855-1865).

Miris 1866. gada 27. jūnijā (9. jūlijā) Suntažos.

Darbi
-----

Suntažu baznīca, kurā sprediķoja Bērents.
* *Über die Notwendigkeit und die Einrichtung weiblicher Bildungsanstalten für die lettische Nation* ("Par vajadzību iekārtot sieviešu izglītības iestādes latviešu tautai", 1811),
* "Stāsts, kas atbild uz tiem Zālamana vārdiem" (1830),
* "Tā Dieva kalpa Mārtiņa Lutera mazais katķisms" (1852),
* "Stāsti, pa ziemas vakariem stāstīti Kraukļu krogā krāsns priekšā" (1854),
* "Grāmatiņas priekš tiem mīļiem bērniņiem" (1855-1865),
* "Zelta meklētājs" (1860).

Ārējās saites
-------------

* Datubāze "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam" (latviski)
* Deutschbaltische Biographische Lexikon (vāciski)

Atsauces
--------

1. ↑  Suntažu evaņģēliski luteriskā baznīca

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 297817623
* LNB: 000144863
* ISNI: 0000 0004 0230 9386
* GND: 1032871202

 |

 |
Jaunzēlandes lauku ainava, kas Pītera Džeksona Gredzenu pavēlnieka filmu sērijā attēlota kā Daliena
**Daliena** jeb **Šīra** (angļu: *The Shire*) ir Dž. R. R. Tolkīna izdomātās Viduszemes apgabals kontinenta ziemeļrietumos, Eriadoras un Arnoras karalistē. Tā ir dalieniešu (*Shire-folk*) jeb hobitu apdzīvota zeme, kas lielā mērā ir nošķirta no pārējās Viduszemes notikumiem.

Daliena aprakstīta "Gredzenu pavēlniekā" un citos Tolkīna darbos. Tā ir darbības vieta kinofilmu sēriju "Hobits" un turpinājuma "Gredzenu pavēlnieks" sākumā un beigās. Šīrā dzimuši pieci šo stāstu varoņi — Bilbo Baginss, Frodo Baginss, Sems Ekušeks, Merijs Bricbrandaks un Pipins Tuks. Galvenā darbība "Gredzenu pavēlniekā" atgriežas Dalienā netālu no grāmatas beigām, "The Shireing of the Shire", kad atgriezušies hobiti atrod teritoriju nokļuvušu Sarumana padoto pārvaldē un atjauno agrākās tiesības. 

Dalienas ainavu, klimatu, floru, faunu un vietvārdus Tolkīns iedvesmojies no Anglijas laukiem, jo bērnību viņš pavadīja Vusteršīrā, bet pēc tam pārcēlās uz Oksfordšīru. Pītera Džeksona filmu sērijās "Hobits" un "Gredzenu pavēlnieks" kā Daliena tika uzņemta lauku ainava zemnieku saimniecībā netālu no Matamatas Jaunzēlandē, kur uzcēla hobitu alu mājokļus un kas tādēļ kļuva par tūristu iecienītu galamērķi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Daliena***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dž. R. R. Tolkīna "Gredzenu pavēlnieks" |
| --- |
|  |
| Romāni | 
* "Gredzena brālība" (1954)
* "Divi torņi" (1954)
* "Karaļa atgriešanās" (1955)

 |
|  |
| Filmas | 

|  |  |
| --- | --- |
| Pītera Džeksona filmu sērija | 
* "Gredzena brālība" (2001)
* "Divi torņi" (2002)
* "Karaļa atgriešanās" (2003)

 |
|  |
| Citas filmas | 
* "Gredzenu pavēlnieks" (1978)
* "Gredzenu pavēlnieks" (1980)
* *Lord of the Beans* (2005)

 |

 |
|  |
| "Hobits" | 

|  |  |
| --- | --- |
| Romāni | "Hobits" (1937) |
|  |
| Filmas | 

|  |  |
| --- | --- |
| Pītera Džeksona filmu sērija | 
* "Negaidīts ceļojums" (2012)
* "Smoga posta zeme" (2013)
* "Piecu armiju kauja" (2014)

 |
|  |
| Citas filmas | 
* "Hobits" (1977)
* "Hobits" (1985)
* "Hobits" (1993)

 |

 |

 |
|  |
| Tēli | 
* hobiti
	+ Bilbo Baginss
	+ Frodo Baginss
* Gendalfs
* elfi
* rūķi

 |
|  |
| Koncepti | 
* Daliena
* elfu valodas
* Viduszeme

 |
|  |
| Nozīmīgi cilvēki | 

|  |  |
| --- | --- |
| Autors | 
* Džons Ronalds Rūels Tolkīns

 |

 |

 |
**Trinidādas un Tobāgo dolārs** (valūtas kods — **TTD**, parasti saīsināti apzīmē ar dolāra zīmi **$** vai **TT$**) ir Trinidādas un Tobāgo Republikas oficiālā valūta kopš 1964. gada (pirms tam valstī apgrozībā bija Lielbritānijas Vestindijas dolārs). 1 TTD sastāv no 100 centiem.

Apgrozībā ir 5, 10, 25 un 50 centu monētas; 1, 5, 10, 10, 20 un 100 dolāru banknotes. Turklāt apgrozībā ir arī 100 dolāru banknote polimēra versijā. 1 centa monēta tika izņemta no apgrozības no 2018. gada 1. aprīļa līdz 2. jūlijam. Un no 2018. gada 3. jūlija tās zaudēja likumīga maksāšanas līdzekļa statusu.

Visu banknošu aversā ir Trinidādas un Tobāgo ģerbonis, bet reversā — centrālās bankas attēls.

Apgrozībā esošās banknotes ir

* 1 TT$ (sarkanā)
* 5 TT$ (zaļā)
* 10 TT$ (pelēkā)
* 20 TT$ (violetā)
* 50 TT$ (zeltā)
* 100 TT$ (zilā)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trinidādas un Tobāgo dolārs***.
**Stepnogorska** (kazahu: *Степногорск, Stepnogorsk*) ir apgabala pakļautības pilsēta Akmolas apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos 250 km uz dienvidiem no apgabala centra Kekšetau un 195 km no valsts galvaspilsētas Astanas. Nozīmīgs kalnrūpniecības un mašīnbūves centrs.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta dibināta 1955. gadā sakarā ar vairāku kodolrūpniecības (urāna ieguves un pārstrādes) uzņēmumu būvniecību. 1964. gadā piešķirts pilsētas statuss. Līdz 1980. gadu vidum pilsēta bija «slepena» un netika atzīmēta kartēs — tam par iemeslu bija gan urāna pārstrādes uzņēmumi, gan arī Stepnogorskas zinātniskā izmēģinājumu un rūpniecības bāze, kurā tika izstrādāti bakterioloģiskie ieroči.

Pilsētā joprojām darbojas urāna bagātināšanas uzņēmums, kurš pārstrādā Kazahstānā iegūtās urāna rūdas koncentrātu. Darbojas arī zelta ieguves un pārstrādes uzņēmums ar vairākām šahtām, lodīšu gultņu rūpnīca, vairāki mašīnbūves un ķīmiskās rūpniecības uzņēmumi.

Stepnogorskas pilsēta sastāv no diviem 20 km attāliem klāsteriem (dzīvojamais un rūpnieciskais), starp kuriem ierīkots elektrificēts dzelzceļš. Tas ir pēdējais dzelzceļš, pa ko joprojām kursē Rīgas vagonbūves rūpnīcā 1960. gados ražotie elektrovilcieni ER-22. Pilsētas akimātam pakļauti arī vairāki ciemati un plaša lauku teritorija.

Atsauces
--------

1. ↑  ЖЕЛЕЗНОДОРОЖНАЯ ЛИНИЯ УЖДТ СТЕПНОГОРСКОГО ГОРНО-ХИМИЧЕСКОГО КОМБИНАТА

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stepnogorska***.
**Ambrozijs Bergmanis** (vācu: *Ambrosius Bergmann*, 1740–1784) bija vācbaltiešu ārsts, Rīgas brīvmūrnieku ložas "Zum Schwerdt" brālis.

Dzīvesgājums
------------

Bergmanis dzimis 1740. gada 27. septembrī Bukultu (*Neuermühlen*) mācītāja Baltazara Bergmaņa un viņa sievas Annas Elizabetes, dzim. Depkinas, ģimenē. Viņa brāļi bija Baltazars (1736-1789), Gustavs (1749-1814) un Liborijs fon Bergmanis (1754-1823).

Mācījās Veimāras ģimnāzijā, studēja medicīnu Štrasburgas un Leipcigas universitātēs. Apguva dzemdniecību pie Dr. Levrē (*Levret*) Parīzē. 1762. gadā ieguva *Dr. med.* grādu Leipcigas universitātē par doktora darbu *de stata sano et morboso incolarum Livoniae* ("par Vidzemes iedzīvotāju veselības un slimības stāvokli").

Strādāja par privātārstu Rīgā. Kā Krievijas Impērijas armijas kara ārsts piedalījās Krievu—turku karā (1768—1774), uzdienējās par divīzijas ārstu. Precējies ar Katrīnu Beātu fon Reimersenu (1778).

Miris 1784. gada 19. martā Kijivā.

Atsauces
--------

1. ↑  Des Palm Bergmann Nachkommen 1672-1886
Šajā lapā ir apkopoti **1661. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš no 1661. gada 25. februāra bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā. 1661. gada 21. jūnijā parakstītais Kardisas miera līgums pārtrauca karu starp Zviedriju un Krieviju, līdz ar to beidzās Otrais Ziemeļu karš, tomēr krievu okupētajā Latgales daļā turpināja pastāvēt Borisogļebskas (Daugavpils) vaivadija.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs Jans II Kazimirs Vāsa.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē valdīja hercogs Jēkabs Ketlers.
* Zviedru Vidzemē valdīja Zviedrijas karalis Kārlis XI.

Notikumi
--------

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

*

Attēlu galerija
---------------
Šis raksts ir par grieķu alfabēta burtu. Par citām jēdziena **kopa** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
No aprites izgājis grieķu alfabēta burts - kopa
**Kopa** (**Ϙϙ, Ϟϟ**; grieķu: *ϙόππα jeb κόππα*) - no aprites izgājis grieķu alfabēta burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 90. Cēlies no feniķiešu burta  — *kofs*. No burta "kopa" cēlies latīņu alfabēta burts **Q** un kirilicas alfabēta **Ҁ**. Ar laiku burta rakstība iz mainījās un kļuva Z-veida (Ϟϟ).

Pielietojums
------------

Korinfas stateris. Aversā zem Pegasa - burts "kopa"
Kopa bija Korintas pilsētas simbols, kas senāk rakstīja kā Ϙόρινθος.

Iespējamais skaitļa pieraksts

Ārējās saites
-------------

* kopa

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Grieķu alfabēts |
| --- |
|  |
| 
* Alfa Αα
* Bēta Ββ
* Gamma Γγ
* Delta Δδ
* Epsilons Εε
* Zēta Ζζ
* Ēta Ηη
* Tēta Θθ
* Jota Ιι
* Kapa Κκ
* Lambda Λλ
* Mī Μμ
* Nī Νν
* Ksī Ξξ
* Omikrons Οο
* Pī Ππ
* Ro Ρρ
* Sigma Σσς
* Tau Ττ
* Ipsilons Υυ
* Fī Φφ
* Hī Χχ
* Psī Ψψ
* Omega Ωω

 |
|  |
| Citi grieķu burti | 
* Digamma
* Stigma
* Hēta
* Sans
* Kopa
* Sampi
* Šo

 |

 |
Frīdrihs Gustavs Bīnemanis
**Frīdrihs Gustavs Bīnemanis** (vācu: *Friedrich Gustav Bienemann*, 1860—1915) bija vācbaltiešu pedagogs un vēsturnieks. Bērzaines ģimnāzijas virsskolotājs (1887—1892).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1860. gada 19. maijā Arcizas (*Arcis*) vācu kolonijā Besarābijā (tagad Odesas apgabalā Ukrainā) luterāņu mācītāja Herborda Bīnemaņa un viņa sievas Leontīnes ģimenē. 1868. gadā viņa ģimene pārcēlās uz dzīvi Odesā, pēc tam Kurzemes guberņā. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam Vīlandes ģimnāzijā (1877—1879). Studēja Tērbatas Universitātē filoloģiju (1879—1880), teoloģiju (1880—1881) un vēsturi (1881—1885). Papildinājās Strasburgas Universitātē, kur ieguva zinātņu doktora grādu (1885—1886).
1886. gadā virsskolotājs Tērbatas ģimnāzijā, tad Bērzaines ģimnāzijā (1887—1892). 1887. gada 13. decembrī salaulājās ar Hedvigu Jūliju fon Siversu (*Julie v. Sivers a. d. H. Warbus*).

Pēc tam, kad Baltijas pārkrievošanas politikas dēļ Bērzaines ģimnāziju 1892. gadā slēdza, Bīnemanis vadīja zēnu pansionātu Rīgā (1892—1899), līdztekus strādāja par Rīgas Vēstures un Senatnes pētīšanas biedrības bibliotekāru (1894—1903). No 1897. gada Igaunijas Literārās biedrības korespondētājloceklis.
No 1903. līdz 1913. gadam "Baltijas mēnešraksta" (*Baltisches Monatsschrift*) izdevējs un redaktors, no 1905. gada "Daugavas laikraksta" (*Düna-Zeitung*) līdzstrādnieks.

Miris Rīgā 1915. gada 4. augustā.

Darbi
-----

* *Aus J. J. Hastfers administrativer Praxis* (1892);
* *Das Tagebuch des Generals v. Hallart über die Belagerung und Schlacht von Narva*, in: Beitr. 4 (1894);
* *Zur Gründungsgeschichte der 2. schwed. Universität Dorpat*, in: Mitt. Riga 15;
* *Briefe und Aktenstücke zur Geschichte der Verteidigung und Kapitulation Dorpats*, in: Mitt. Riga 16;
* *Die Katastrophe der Stadt Dorpat während des Nordischen Krieges* (1902);
* *Livländisches Sagenbuch* (izdevējs, 1897);
* *Altlivländisdie Erinnerungen* (izdevējs, 1911);
* *Aus vergangenen Tagen* (izdevējs, 1913)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 2413. sleja.
2. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
LU Ķīmijas fakultātes bijusī ēka Rīgā, K. Valdemāra ielā 48
**Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte** dibināta 1964. gada 1. septembrī. Ķīmijas nozares attīstība pirms tam ir saistīta ar citām eksaktajām nozarēm Latvijas Universitātē. Mācoties Ķīmijas fakultātē, ir iespējams iegūt ķīmijas bakalaura un ķīmijas maģistra grādus, kā arī otrā līmeņa profesionālo augstāko izglītību specializācijās "Darba vides aizsardzība un ekspertīze" un "Vidusskolas ķīmijas skolotājs".

Vēsture
-------

Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte tika izveidota jau 1919. gadā. 1958. gadā tā tika pievienota toreizējam Rīgas Politehniskajam institūtam. 1964. gadā ķīmijas fakultāte Latvijas Universitātē tika izveidota atkārtoti. Fakultāte atradās bijušā Franču liceja ēkā Krišjāņa Valdemāra ielā 48, bet pēc jaunā Latvijas Universitātes Dabaszinātņu akadēmiskā centra uzbūvēšanas 2015. gadā pārcēlās uz turieni. 2015. gada nogalē Rīgas dome paziņoja, ka Franču licejs atgūs sākotnējās telpas Krišjāņa Valdemāra ielā 48.

Struktūrvienības
----------------

* Neorganiskās ķīmijas katedra;
* Analītiskās ķīmijas katedra;
* Organiskās ķīmijas katedra;
* Fizikālās ķīmijas katedra;
* Vides studiju centrs;
* Pārtikas ķīmijas centrs;
* Ķīmijas didaktikas centrs.

Dekāni
------

* Gunārs Slaidiņš (no 1964. līdz 1969. gadam)
* Gunārs Mežaraups (no 1969. līdz 1970. gadam)
* Gunārs Rudzītis (no 1970. līdz 1977. gadam)
* Edgars Jansons (no 1977. līdz 1984. gadam)
* Jānis Drēģeris (no 1984. līdz 1995. gadam)
* Andris Zicmanis (no 1995. līdz 2003. gadam)
* Jānis Švirksts (no 2003. līdz 2011. gadam)
* Anda Prikšāne (no 2011. gada līdz 2020. gadam)
* Jāzeps Logins (no 2020. gada)

Skatīt arī
----------

* Latvijas Universitāte

Ārējās saites
-------------

* Ķīmijas fakultātes sadaļa LU portālā
* Ķīmijas fakultātes mājaslapa Archived 2013. gada 4. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.

Atsauces
--------

1. ↑  LU Ķīmijas fakultātes vēsture
2. ↑  «Rīgas Franču licejs paplašinās mācību telpas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 15. martā. Skatīts: 2017. gada 24. martā.
**Roberts Mihaels Borhards** (*Robert Michael Borchardt*, 1830–1910), bija vācbaltiešu fotogrāfs. Arī viņa jaunākie brāļi Čārlzs Borhards (Kārlis Amands Borhards, 1834—1892) un Gothards Ferdinands Borhards (1836–1885) bija fotogrāfi.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1830. gadā Cēsu Jurģu muižā (*Jürgenshof*) mūrniekmeistara Mihaela Benedikta Borharda un viņa trešās sievas Luīzes Juliānas, dzimušas Knohas, ģimenē. No 1832. līdz 1842. gadam dzīvoja tēva namā Rīgas ielā Cēsīs. Mācījās pie sava pusbrāļa Kārļa Eduarda Borharda (1812-1887), kas kopš 1848. gada bija Pēterburgas dagerotipijas darbnīcas īpašnieks. Sākumā strādāja par grāmatsējēju, 1848. gadā Mogiļevā salaulājās ar Kristīni Lēru. 
1853. gadā Roberts Borhards veica savas pirmās dagorotipijas.

Brāļi Borhardi atvēra pirmās fotodarbnīcas Rīgā, Tērbatā un Tallinā. No 1860. gada Roberta Borharda fotodarbnīca atradās Dzirnavu ielā 25 (tagad Dzirnavu ielā 65). 
1868. gadā viņš izdeva fotogrāfiju albumu *Rigascher Almanach* ar Rīgas skatiem. Pēc 1900. gada viņa fotodarbnīcu nopirka Vilhelms Bonics (*Bonitz*).

Miris 1910. gada 13. novembrī Rīgā, apglabāts Rīgas Lielajos kapos.

### Fotogrāfijas

* Dace Akmentiņa (1879)Dace Akmentiņa (1879)
* Jānis Pliekšāns (1880)Jānis Pliekšāns (1880)
* Jūlija Skaidrīte (1886)Jūlija Skaidrīte (1886)
* Valmieras mācītājs Georgs FedersValmieras mācītājs Georgs Feders
* Elizabete Henriete Karolīne fon TollaElizabete Henriete Karolīne fon Tolla
* Matīss KaudzīteMatīss Kaudzīte
* Jēkabs LautenbahsJēkabs Lautenbahs

Atsauces
--------

1. ↑  Fotogrāfija un Jānis Cimze[novecojusi saite] Tālis Pumpuriņš (2014)

Ārējās saites
-------------

* Buclera lasījumi Viesītē[novecojusi saite] Tālis Pumpuriņš. Mārtiņa Buclera skolotājs Roberts Borhards, 2016
**Kārlis fon Bukshēvdens** (krievu: *Карл Карлович Буксгевден*) jeb **Karloss fon Bukshēvdens** (*Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden*, 1856-1935) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas diplomāts. Bolderājas pagasta muižu īpašnieks (*Rupertshof, Dreylingshof, Bolderaa, Lofeldshof, Hapakshof, Weißenhof*).

Dzīvesgājums
------------

Cēlies no Bukshēvdenu dzimtas. Dzimis 1856. gada 14. (2.) martā Tērbatā Sāmsalas muižnieka Kārļa fon Bukshēvdena un viņa sievas Sofijas, dzimušas Tīzenhauzenas, ģimenē. Mācījās Rīgas un Pēterburgas skolās, 1874. gadā sāka studēt tieslietas Tērbatas Universitātē, turpināja studijas Pēterburgas universitātē (1874-1878), iegūstot *Cand. jur.* grādu. Pēc tam strādāja Krievijas Impērijas Senāta kancelejā Pēterburgā. 1881. gadā Kazaņā salaulājās ar Ludmilu Osokinu. No strādāja Ārlietu ministrijas Personāla departamentā, bija tā vicedirektors (1892-1897) un direktors (1897-1910), 1902. gadā iecelts par lielkņazienes Aleksandras galma štalmeistaru (*шталмейстер*) un valsts padomnieku.
1910. gadā iecelts par Krievijas Impērijas vēstnieku Dānijā. Pēc Oktobra revolūcijas dzīvoja Briselē, kur miris 1935. gada 4. augustā.

Viņa meita Sofija fon Bukshēvdena (1883–1956) bija pēdējās Krievijas Impērijas ķeizarienes Aleksandras Fjodorovnas galmadāma.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5219154137643915370001
* GND: 117000279X

 |

 |