recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zaļā krāsa** jeb vienkārši **zaļš** ir krāsa, kura ir redzamās gaismas daļa un tās viļņa garums ir aptuveni no 520 līdz 570 nm. Zinātnē tā ir viena no trim gaismas pamatkrāsām, savukārt tēlotājā mākslā, piemēram, gleznošanā, tā nav pamatkrāsa; tur tā tiek iegūta, sajaucot dzelteno un zilo krāsu.

Etimoloģija
-----------

Vārds *zaļš* ir radies no indoeiropiešu vārda *ghel*, kas nozīmē "spīdēt" jeb "mirdzēt". Krāsas apzīmēšanas ziņā vārds senāk nav bijis tik viennozīmīgs kā mūsdienu valodā. Vēsturiski vārds *zaļš* ir apzīmējis gan brūnu, gan sārtidzeltenu, gan gaišsarkanu, gan arī pelēku krāsu. Indoeiropiešu valodās mijas vārdu "zaļš" un "dzeltens" nozīmes.

Zinātnē
-------

Augiem zaļo krāsu piešķir hlorofils
Zaļās krāsas uztveri izraisa acs vidējo viļņu jutības vālītes, kuru acī ir visvairāk no visām vālītēm (vēl ir garo viļņu un īso viļņu vālītes). Zaļās krāsas avots izstaro redzamās gaismas elektromagnētiskos viļņus (EMV), kuru viļņu garums ir aptuveni no 520 līdz 570 nm.

Zaļā krāsa ir viena no trim sarkanzaļzilā krāsu modeļa (RGB) krāsām. Sajaucot zaļo krāsu kopā ar zilo un sarkano krāsu, var iegūt jebkuru citu spektra krāsu un tās toni. Šo principu izmanto tehnoloģijās, piemēram, lai veidotu krāsainus attēlus datora monitorā vai televīzijā.

Grāmatu un citu materiālu iespiešanā izmanto ciānfuksīndzeltenmelno krāsu modeli — ciāna (zili zaļo), fuksīna (zili sarkano), dzelteno un melno krāsu. Tur zaļā krāsa tiek iegūta, sajaucot ciāna krāsu ar dzelteno krāsu. Savukārt tēlotājā mākslā zaļā krāsa tradicionāli rodas, kad sajauc zilo un dzelteno krāsu.

Kultūrā
-------

ASV dolāri vēsturiski vienmēr ir bijuši zaļganās krāsās
Daudzu tautu folklorā un literatūrā zaļā krāsa tradicionāli simbolizē dabu un tajā ietvertās īpašības un simbolus. Senajā Ēģiptē zaļā krāsa bija atdzimšanas un nemirstības simbols, piemēram, pēcnāves un pazemes dievs Ozīriss tiek attēlots ar zaļu ādu.

Zaļā krāsa tiek piesaukta arī, lai apzīmētu jaunību un pieredzes trūkumu, piemēram, nepieredzējušus cilvēkus mēdz dēvēt par zaļknābjiem. Amerikas Savienotajās Valstīs valūta — ASV dolāri — tiek dēvēti par "zaļajiem", šis apzīmējums ir izplatījies arī citās pasaules malās.

Savukārt politikā par zaļajiem sauc tās politiskās partijas, kas iestājas par tīru, sakārtotu un aizsargātu vidi. Arī tos, kas iestājas pret dažādiem valdības lēmumiem, kas varētu negatīvi ietekmēt dabu, sauc par zaļajiem. Viena no slavenākajām šādām organizācijām ir *Greenpeace* ("Zaļais miers").

Zaļš ir islāma svētā krāsa, bet kristietībā — Trīsvienības krāsa.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***zaļā krāsa*** |

1. ↑  «Acs brīnumainās spējas - krāsu redze» (latviski). Interneta Žurnāls "Acu Ārsts". Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-03-05. Skatīts: 2012-04-20.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85057206
* GND: 4369677-6
* BNF: cb12499416n (data)
* NKC: ph1037445

 |

 |
Šis raksts ir par ciemu. Par citām jēdziena **bārbele** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Bārbele** ir ciems Latvijas dienvidos, Zemgalē, Bauskas novada Bārbeles pagasta centrs. Bārbelē atrodas pagasta pārvalde, luterāņu baznīca, bibliotēka, doktorāts, pasta nodaļa, tautas nams, vairāki veikali. Bārbelē krustojas reģionālie autoceļi P87 un P89. Attālums līdz novada centram Bauskai — 27,5 km, līdz Rīgai — 68 km.

Līdz 2012. gada septembrim Bārbelē (dažus kilometrus ārpus ciema Valles virzienā) darbojās pamatskola, kuras ēkā 2018. gadā atvēra Bārbeles Zēnu pamatskolu, kas darbojas pēc Montesori filozofijas.

Vēsture
-------

Bārbeles pamatskola
1504. gada avotos pirmo reizi rakstos minēta Mazbārbeles (*Klein-Barbern*) un Lielbārbeles (*Gross-Barbern*) muiža. 1567. gadā Kurzemes hercogs Gothards Ketlers uz Mazbārbeles muižas zemes lika uzcelt baznīcu. Tā vairākkārt ir degusi un atjaunota, pašreizējā Bārbeles baznīcas ēka celta 1789. gadā un pārbūvēta 1822. gadā.

Netālu no Bārbeles atrodas sēravots, kura ūdens dziednieciskās īpašības ir pazīstamas jau kopš Kurzemes hercogistes laikiem. 18. gadsimtā pie tā izveidotā sērūdens vannu dziedniecības iestāde bija pirmais šāda veida objekts Latvijā.

Iedzīvotāji
-----------

Pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 248 | —     |
| 1979 | 416 | +67.7% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 478 | +14.9% |
| 2000 | 462 | −3.3% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 365 | −21.0% |
| 2021 | 317 | −13.2% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Bārbeli». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Skola ar 140 gadu stāžu». Delfi. 2012-08-31. Skatīts: 2019-11-12.
3. ↑  «Slēgtās skolas vietā - Bārbeles Zēnu skola ar vieglās aviācijas interešu izglītību». Latvijas Sabiedriskais medijs. 2018-07-11. Skatīts: 2019-11-12.
4. ↑  Bārbeles sēravots Archived 2009. gada 2. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas dabas pieminekļi
5. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Bārbeles pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* **Bārbele**
* Gaisma
* Zemitāni

 |

 |
**Tijana Boškoviča** (serbu: *Тијана Бошковић*; dzimusi 1997. gada 3. martā) ir serbu volejboliste, turku kluba *Edžzadžibaši* un Serbijas izlases diagonālā uzbrucēja.

Biogrāfija
----------

Tijana Boškoviča piedzima 1997. gada 3. martā Bosnijas un Hercegovinas Serbu Republikas pilsētā Trebiņē. Spēlēt volejbolu sāka jau agrā bērnībā, desmit gadu vecumā viņa pārcēlās uz pastāvīgu dzīvi Bilečā un kļuva par vietējā sieviešu volejbola kluba *Херцеговац* jauniešu komandas dalībnieci. 2010. gadā viņa iekļuva kluba pirmajā komandā un vienu sezonu spēlēja Bosnijas un Hercegovinas čempionātā. Tad viņa pārcēlās uz Serbiju un no 2011. līdz 2015. gadam pārstāvēja Serbijas klubu "Partizan Vizura" no Belgradas, un galu galā pieņēma Serbijas pilsonību.

Serbijas nacionālas izlases pamatsastāvā Boškoviča debitēja 2014. gada Pasaules čempionātā Itālijā. Serbija veiksmīgi pārvarēja turnīra pirmo etapu, ieņemot otro vietu grupā, bet turnīra otrajā etapā astoņu komandu konkurencē ieguva ceturto vietu un tālākai dalībai čempionātā nekvalificējās. 2014. un 2015. gadā viņas kluba komanda uzvarēja Serbijas čempionātā. 2015. gada Eiropas jaunatnes čempionātā (volejbolistēm līdz 19 gadu vecumam) viņa tika atzīta par turnīra vērtīgāko spēlētāju.

Pirmais lielais panākums pieaugušo starptautiskā līmenī Tijanai Boškovičai bija 2015. gadā, kad viņa pievienojās turku klubam *"Edžzadžibaši"* no Stambulas. Šajā sezonā viņa izcīnīja sudraba medaļu Pasaules kausa izcīņā Japānā, kur Serbija zaudēja tikai Ķīnas Tautas Republikas komandai. Vēlāk viņa savam panākumu sarakstam pievienoja vēl vienu bronzas medaļu, kas tika iegūta Eiropas čempionāta Beļģijā un Nīderlandē. Pusfinālā serbietes ar rezultātu 1:3 zaudēja Krievijas komandai, bet spēlē par trešo vietu ar 3:0 uzvarēja Turciju.

Pateicoties vairākiem veiksmīgiem startiem, Boskoviča ieguva tiesības aizstāvēt valsts godu 2016. gada vasaras olimpiskās spēles Riodežaneiro, no kuras vēlāk atveda sudraba medaļu — Serbijas volejbolistēm izdevās sasniegt finālu, kurā tās zaudēja Ķīnas valstsvienībai.

2017. gadā Serbijas komanda uzvarēja Eiropas čempionātā un Eiropas Volejbola konfederācija Boskoviču atzina par 2017. gada Eiropas labāko spēlētāju. 2019. gadā vēlreiz uzvarēja Eiropas čempionātā.

2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs ieguva bronzas medaļu. Boškoviča ir izcīnījusi arī divas zelta medaļas Pasaules čempionātā (2018, 2022).

Atsauces
--------

1. ↑  «Tijana Boskovic» (angļu). WorldofVolley. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-03-21. Skatīts: 2018-03-25.
2. ↑  «Srebrna bajka - odbojkašice druge u Riju» (horvātu). b92.net. 2016-08-21. Skatīts: 2018-03-25.
3. ↑  «Tijana Boskovic is the best player of Europe for 2017!» (angļu). WordlofVolley. 2017-11-16. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-12-31. Skatīts: 2018-03-24.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tijana Boškoviča***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* CEV spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *WordofVolley* profils (angliski)
* «Tijana Boskovic Pictures and Images». gettyimages. Skatīts: 2018-03-24.
**Ana Mena Rohasa** (spāņu: *Ana Mena Rojas*, dzimusi 1997. gada 25. februārī) ir spāņu dziedātāja un aktrise. Savu karjeru uzsāka 2009. gadā televīzijas seriālā *Marisol, la película* (2009). 2010. gadā viņa piedalījās *Disney* muzikālajā realitātes šovā *My Camp Rock 2*, kurā ieguva uzvaru.

Viņas mūziķes karjera sākās 2016. gadā, kad viņa izdeja debijas singlu *No Soy Como Tú Crees*. Mena sadarbojusies ar vairākiem starptautiskiem mūziķiem. 2018. gadā viņa ieguva plašu popularitāti Itālijā ar dziesmu *D'estate non vale* ko izpildīja kopā ar dziedātāju *Fred De Palma*. Pēc dziesmas panākumiem viņa ir izdevusi vēl citas veiksmīgas vasaras hitu dziesmas Itālijā un Spānijā.

Diskogrāfija
------------

* *Index* (2018)

Atsauces
--------

1. ↑  «La historia detrás de Ana Mena». *Musicandote* (Spanish). Skatīts: 2018. gada 3. augusts.
2. ↑  «Biografía de Ana Mena». *CMTV* (Spanish). Skatīts: 2018. gada 3. augusts.
3. ↑  «Biografía de Ana Mena». *CMTV* (Spanish). Skatīts: 2018. gada 3. augusts.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa Archived 2022. gada 11. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
* *IMDb* profils (angliski)
**Eduards Pitseps** (igauņu: *Eduard Pütsep*; 1898. gada 21. oktobris — 1960. gada 22. augusts) bija Igaunijas cīkstonis un mēmā kino aktieris. Viņš piedalījās 1920. 1924. un 1928. gada Olimpisko spēļu grieķu-romiešu cīņas sacensībās un 1924. gadā izcīnīja zelta medaļu vieglākajā svara kategorijā, kļūstot par pirmo Igaunijas olimpisko čempionu cīņas sportā. 1928. gadā viņš bija sestais grieķu-romiešu cīņā un devītais brīvajā cīņā.

Pitseps ar cīņu sāka nodarboties Pirmā pasaules kara laikā un 1917. gadā izcīnīja trešo vietu Krievijas čempionātā. Savās pirmajās starptautiskajā sacensībās, 1920. gada Olimpiskajās spēlēs, viņš zaudēja pusfināla cīņā nākamajam sudraba medaļas ieguvējam Heiki Kehkenenam. Nākamajā gadā viņš bija ceturtais Pasaules čempionātā, bet 1922. gadā ieguva sudraba medaļu. 1933. gadā viņš beidza dalību sacensībās un 1936. gada Olimpiskās spēles apmeklēja kā Latvijas cīņas izlases galvenais treneris. Otrā pasaules kara laikā viņš pārcēlās uz Somiju un turpināja tur strādāt ar cīkstoņiem. Kopš 1977. gada Veru, Igaunijā, notiek Pitsepa vārdā nosauktās ikgadējas starptautiskas cīņas sacensības.

Pitseps pārvaldīja astoņas valodas. Savos cīkstoņa gados viņš tēloja mēmā kino filmās un tika iesaukts par "Igaunijas Čaplinu". 1924. gadā viņš tēloja galveno lomu filmā *Õnnelik korterikriisi lahendus*, tās režisors bija Konstantins Merska, bet 1925. gadā — filmā *Tšeka komissar Miroštšenko*.

Atsauces
--------

1. 1 2  Eduard Pütsep. sports-reference.com
2. 1 2  PÜTSEP, Eduard Archived 2016. gada 15. martā, *Wayback Machine* vietnē.. Estonian Olympic Committee
3. 1 2  Pütsep, Eduard. Eesti spordi biograafiline leksikon

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eduards Pitseps***.
* Eduards Pitseps Igaunijas kino arhīva vietnē Archived 2013. gada 6. janvārī, at Archive.is
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 232794515
* LCCN: n2013065561
* ISNI: 0000 0004 2339 9026
* GND: 1021288772

 |

 |
**Alina Bivola** (krievu: *Алина Александровна Бивол*; dzimusi 1996. gada 19. janvārī Dmitrovā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Uzvarējusi Krievijas jauniešu šaha čempionātos dažādās meiteņu vecuma grupās: U10 (2006), U16 (2012), U20 (2015). 2015. gadā izcīnījusi 2. vietu Krievijas kausa izcīņā šahā sievietēm un Pasaules junioru šaha čempionātā. 2021. gada oktobrī Ufā dalījusi 10.-12. vietu Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 40. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

2022. gada septembrī Čeboksaros dalījusi 4.-6. vietu Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā. 2023. gada oktobrī Sanktpēterburgā ierindojusies 8. vietā Krievijas sieviešu šaha čempionāta superfinālā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2017. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2021. gadā saņēmusi arī vīriešu starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Studējusi Maskavas valsts kultūra institūta muzikālās mākslas fakultātē.

Atsauces
--------

1. ↑  Antipov and Buksa are 2015 World Junior Champions
2. ↑  Суперфинал чемпионата России. Уфа
3. ↑  2021 FIDE Chess.com Women's Grand Swiss
4. ↑  Суперфинал чемпионата России. Чебоксары. 2022
5. ↑  Суперфинал 73-го Чемпионата России по шахматам среди женщин

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Pievislas apgabals karte, 1896
**Pievislas apgabals** (krievu: *Привислинский край*, poļu: *Kraj Nadwiślański*) ir nosaukums, ar kādu pēc Polijas Karalistes autonomijas faktiskās likvidēšanas 1867. gadā Krievijas Impērijas pastāvēšanas pēdējās desmitgadēs (visbiežāk no 1887. gada) tika sauktas šīs karalistes zemes. Mūsdienās apgabala teritorija atrodas Polijas austrumdaļā, daļēji Lietuvas (daļa no Suvalku guberņas) teritorijā.

Nosaukums
---------

Atsaucoties uz Polijas Karalistes izveidošanu Vīnes kongresā, tā bieži tiek saukta par *Kongresa Poliju*. Krievijas Impērijas dokumentos tā tiek saukta par *Polijas caristi*. Pēc 1867. gada Krievijas oficiālajos dokumentos to sauc par *Polijas caristes guberņām* vai *Pievislas guberņām*. Ar 1870. gada 5. marta Aleksandra II pavēli oficiāli jālieto nosaukums *Polijas caristes guberņas*. Pēc 1887. gada visbiežāk tiek lietoti nosaukumi *Pievislas apgabala guberņas*, *Pievislas guberņas* un *Pievislas apgabals*. 1897. gada janvārī Nikolajs II izdod rīkojumu ar kuru nosaukumi *Polijas cariste* un *Polijas caristes guberņas* jālieto tikai galējās nepieciešamības gadījumos.

Vēsture
-------

Pēc Novembra sacelšanās apspiešanas, 1832. gadā tika izdoti Polijas Karalistes pamatstatūti, kas izbeidza 1815. gada Polijas konstitūcijas, armijas un parlamenta darbību. Tika slēgtas arī poļu augstskolas, kuras vēlāk atvēra jau kā skolas ar krievu mācību valodu. Tiek ieviests krievu rublis, likvidēta muitas robeža starp Poliju un Krieviju, poļu lietotās metriskās sistēmas vietā ieviestas krievu mērvienības. Tika slēgti daudzi poļu katoļu baznīcas klosteri, nacionalizēti baznīcas īpašumi, palielināta pareizticīgās baznīcas loma. 1837. gadā vojevodistes pārveidotas par guberņām un iekļautas Krievijas administratīvajā pārvaldē. 

Pēc 1863. gada sacelšanās tiek izbeigta Polijas Karalistes ģerboņa izmantošana, tika izbeigta poļu valodas lietošana administrācijā un izglītībā. 1867. gadā tiek izveidotas 10 guberņas (Suvalku, Lomžinskas (mūsdienu Lomža), Plockas, Sedļeckas (mūsdienās Sedlce), Ļubļanas, Kališas, Varšavas, Petrokovskas (mūsdienās Pjotrkova Tribunalska), Radomas un Keļeckas (mūsdienās Kelce). Lai arī Polijas Karaliste faktiski tiek likvidēta, Krievijas imperatori turpina lietot Polijas karaļa titulu. 

Sākot ar 1880. gadu vidu teritorijas apzīmēšanai tiek izmantots nosaukums Pievislas apgabals. 

1915. gada vasarā Krievijas armijai atkāpjoties no Polijas, tika pielietota izdedzinātās zemes taktika, iznīcinot lielu daļu valsts infrastruktūras un spiežot daudziem iedzīvotājiem doties bēgļu gaitās uz austrumiem. Pēc Krievijas impērijas armijas sakāves 1915. gadā, teritoriju ieņēma Vācijas un Austroungārijas karaspēks, kas 1916. gada 5. novembrī pasludina Polijas Karalistes izveidošanu. Oficiāli Krievija no pretenzijām uz Polijas teritoriju atteicās ar 1918. gada 3. marta Brestļitovkas miera līgumu.
Šis raksts ir par 1209. gada karagājienu uz Ugauniju. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Ugauniju** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Otrais karagājiens uz Ugauniju** notika 1209./1210. gada ziemā pēc iepriekšējā pamiera līguma izbeigšanās. Pēc Zobenbrāļu ordeņa Cēsu pils pārvaldnieka Bertolda aicinājuma viņa sabiedrotie Sotekles Rūsiņš un Autines leti kopā ar Bertoldam pakļautajiem vendu karavīriem devās uz Ugauniju, kur izpostīja ugauņu ciemus un sagrāba daudz kara laupījuma un gūstekņu.

Pēc Turaidas līvu pieprasījuma bīskaps Alberts nosūtīja priesteri Alebrandu uz Ugauniju vest miera sarunas, bet priesteris sāka sprediķot kristīgo mācību un ugauņi viņu padzina. Tomēr ugauņu sūtņi ieradās uz miera sarunām Turaidā, kur noslēdza miera līgumu starp ugauņiem un bīskapam pakļautajiem līviem un letiem. Zobenbrāļu ordeņa sabiedrotie leti atteicās slēgt miera līgumu un gatavojās nākamajam karagājienam

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XIII. 5.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 4. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 9. augustā.
**Teofils Biķis** (1952—2000) bija latviešu pianists un mūzikas pedagogs, Latvijas Mūzikas akadēmijas profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1952. gada 30. augustā Rucavā baptistu mācītāja Kārļa Biķa un mūziķes Austras Biķes piecu bērnu ģimenē kā jaunākais dēls. Bērnībā dzīvoja Rucavā, Vaiņodē un Talsos, kur tēvs kalpoja baptistu draudzēs. No četru gadu vecuma māte viņu skoloja klavierspēlē, tad mācījās Dārziņa mūzikas skolā.
Studēja Maskavas konservatorijā, kuru absolvēja 1975. gadā, sekmīgi piedalījās pianistu konkursos. Strādāja Novosibirskas konservatorijā kā pedagogs, no 1980. gada kā klavieru nodaļas vadītājs.

Atmodas kustības laikā atgriezās Latvijā, no 1989. gada bija Latvijas Mūzikas akadēmijas mācībspēks, no 1993. gada profesors, klavieru nodaļas vadītājs.
Miris 2000. gada 2. novembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2083142
* LNB: 000139727
* LCCN: no98053863
* ISNI: 0000 0000 5205 5776
* GND: 173936776

 |

 |
**Maksims Kathe** (lietuviešu: *Maksimas Katche*, vācu: *Wilhelm Johannes Arwed Max Kattchée*; dzimis 1879. gada 5. novembrī, miris 1933. gada 10. jūnijā) bija vācbaltu izcelsmes Krievijas un Lietuvas virsnieks, Svētā Jura ordeņa un Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzimis Jonišķos, Lietuvā (tolaik — Kauņas guberņa Krievijas Impērijas sastāvā). 1899. gadā beidzis Pēterburgas militāro akadēmiju un sācis dienestu Krievijas armijā. Piedalījies Krievijas-Japānas karā un Pirmajā pasaules karā, uzdienoties līdz pulkveža pakāpei. 1907. gada 10. augustā piešķirts IV šķiras Svētā Jura odenis.

1919. gada aprīlī iestājies Lietuvas armijā, kur piedalījies cīņās pret lieliniekiem un bermontiešiem Lietuvas brīvības cīņās. Izplānoja Zarasu atbrīvošanas operāciju. Saņēmis III šķiras Lāčplēša Kara ordeni. Bija Lietuvas delegācijas vadītājs sarunās ar Poliju, kuru rezultātā 1920. gada 7. oktobrī tika noslēgts Suvalku līgums. Tika iecelts par Lietuvas armijas ģenerālštāba priekšnieku. Apbalvots ar IV un V šķiras Vīta Krusta ordeni. Vēlāk tika paaugstināts par ģenerālleitnantu. 1921. gada aprīlī organizēja kursus Lietuvas armijas virsniekiem. Atvaļinājās 1922. gadā veselības stāvokļa dēļ.
|  |
| --- |
| Putilov-Garford Kurzemnieks Latvijas armijā Putilov Garford M1916/M1917 |
| Putilov-Garford |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 8 |
| Garums | 5,7 m |
| Platums | 2,3 m |
| Augstums | 2,7 m |
| Masa | 8,6 - 11 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas | 7 - 13 mm |
| Pamatbruņojums | 1×76,2 mm vai 57 mm lielgabals un 60 lādiņi |
| Sekundārais bruņojums | 3×7,62 mm *Maxim* ložmetēji |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | Garford 36 ZS |
| Ātrums uz ceļa | 18 km/h |
| Jauda/masa |  ? |
| Maks. attālums | 120 km |

**Putilov-Garford** ir Krievijā, laika posmā no 1914. līdz 1917. gadam izgatavotas bruņu mašīnas. Tās tika būvētas uz amerikāņu Garford kravas automašīnu šasijām, un mūsdienās tiek uzskatītas par vissmagāk bruņotajām Pirmā pasaules kara laika bruņu mašīnām.

Vēsture
-------

### Izstrāde

1914. gada rudenī *Putilov* rūpnīcā Sanktpēterburgā tika izstrādāts dizains jaunai bruņu mašīnai uz amerikāņu *Garford* kravas automašīnas bāzes. Automobilim bija aizmugurējo riteņu ķēdes piedziņa, 36 zs motors un samērā vājas spējas pārvietoties pa sliktiem ceļiem. Cara armija pasūtīja kopumā 70 šādus bruņu automobīļus.

Automobiļa bruņojums sastāvēja no 57 mm vai 76 mm lielgabala, kas bija novietots tornī automobīļa aizmugurē, un trīs ložmetējiem: viens tornī blakus lielgabalam, pārējie divi speciālās lūkās automobīļa sānos. Tornis bija kustināms 270 grādu leņķī.

Lielā masa padarīja automobili diezgan grūti vadāmu un ierobežoja tā pārvietošanās spējas. Ar to varēja braukt faktiski tikai pa ceļiem. Savdabīgu risinājumu izdomāja Padomju armijā, kas daļai šo automobīļu nomainīja gumijas riepas pret vagonu riteņiem un izmantoja tos kā bruņu vilcienu vagonus vai drezīnas.

Bruņu mašīnas izgatavoja divās sērijās. Tās viena no otras atšķīrās ar to, ka vēlākajiem modeļiem tika uzstādītas biezākas bruņas, lielāka kalibra lielgabals (76 mm) un tajā bija vairāk vietas munīcijai.

### Dienesta vēsture

*Putilov-Garford* bieži tika iedalīti kopā ar vieglāk bruņotām bruņu mašīnām, piemēram *Austin*. Boļševiki Krievijas pilsoņu kara laikā diezgan veiksmīgi izmantoja šīs bruņu mašīnas pret britu tankiem. Tā bija vienīgā Pirmā pasaules kara laika bruņu mašīna, kura varēja stāties pretim tankiem. Padomju armijas bruņojumā *Putilov-Garford* palika līdz pat Otrā pasaules kara sākumam, kad tos izmantoja pret uzbrūkošo vācu karaspēku.

Skatīt arī
----------

* Autotanku brigāde (Latvija)

Ārējās saites
-------------

* Czolgiem.com
* Landships.Freeservers.com
**Visvaldis Jankavs** bija Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Lāčplēša kara ordeņa kavalieris, žurnālists, ierēdnis, dzejnieks un akadēmiskās vienības Austrums biedrs.

Biogrāfija
----------

Visvaldis Jankavs (Jankaus) piedzima 1895. gada 7.novembrī Vietalvas pagasta Skriņos. Skolas izglītību ieguva Rīgas pilsētas komercskolā, bet pēc tam studēja Rīgas Politehniskajā institūtā Arhitektūras fakultātē. Mācības turpinājis arī Pirmā pasaules kara laikā Maskavā, kad RPI evakuējās uz Krieviju. 1918. gada rudenī atgriezās Latvijā un studēja Baltijas Tehniskajā augstskolā.

1918. gada 6. decembrī brīvprātīgi iestājās Igaunijas armijā, vispirms Narvā aizsargu (kaitselita) vienībā, pēc tam Rakveres pulkā. Dienēja Baltijas bataljonā. Par šīm militārajām gaitām tika apbalvots ar Igaunijas Brīvības cīņu piemiņas zīmi. Latvijas armijā tika iesaukts 1919. gada 6. oktobrī, piedalījās kaujās pret bermontiešiem pie Rīgas. 1919. gada oktobrī V. Jankavs palīdzēja sastādīt Rīgas aizsardzības pozīciju plānu, spēcīgā apšaudē veicot pozīciju fotografēšanu, tā sekmēdams štāba darbību. 15. oktobrī brīvprātīgi pieteicās galīgi izgriezt Rīgas dzelzstiltu, kopā ar 3 kareivjiem spēcīgā ugunī pirmais uzrāpās uz tilta un veica uzdevumu. No Latvijas armijas tika atvaļināts 1920. gada 3. janvārī. Pēc tam pievērsās žurnālistikai. 1922. gadā bija laikraksta "Latvis" līdzstrādnieks. 1923. gadā darbojās kā "Letas" korespondents Maskavā, paralēli turpinājis studijas Latvijas Universitātē. 1927. gadā saņēma Lāčplēša Kara ordeni par cīņām pie Vecā dzelzs tilta 1919. gada oktobrī. No 1933. gada bija Ārlietu ministrijas Preses nodaļas sekretārs. 1939. gadā tika pensionēts. Turpinājis darboties žurnālistikā, rakstīja arī dzeju un stāstus.

1941. gadā tika arestēts un deportēts uz PSRS. 1942. gada 22. aprīlī PSRS leTK Sevišķā apspriede notiesāja V. Jankavu uz 10 gadiem (KPFSR KK 58-10. 58-11). Atradās Astrahaņas cietumā Nr. 1. Par turpmāko likteni ziņu nav.
**Vecvārme** ir apdzīvota vieta Kuldīgas novada Vārmes pagastā. Atrodas pagasta vidusdaļā Vārmes upes krastos pie autoceļa P108 3,3 km no pagasta centra Vārmes, 24 km no novada centra Kuldīgas un 147 km no Rīgas.

Vārmes nosaukums vēstures avotos pirmo reizi minēts 1461. gadā kā *Wormensate*. 1652. gadā barons Brinkens nodibināja veco Vārmes muižu, pie kuras vēlāk uzbūvēta baznīca, pasts, skola, vēlākos gados arī pagasta pārvalde un citi iestādījumi. 1780. gadā barons Brinkens pārcēlās uz netālo medību pili, uzbūvējot jaunu muižu tagadējā pagasta centrā un veco muižu *(Alt-Wormen)* pārveidojot par pusmuižu. Mūsdienās Vecvārmē atrodas Vārmes baznīca, dzirnavas un bijušais Vārmes lidlauks.

Atsauces
--------

1. ↑  Generalkarte der russischen Ostseeprovinzen Liv- Est und Kurland
2. ↑  Vārmes draudzes vēsture[novecojusi saite]

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vārmes pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Dūras
* **Vārme**
* Vecvārme
* Zalkšciems

 |

 |
**Ramūns Šiškausks** (lietuviešu: *Ramūnas Šiškauskas*; dzimis 1978. gada 10. septembrī Kaišadorē, Lietuvā) ir profesionāls lietuviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijās, bijis Lietuvas basketbola izlases dalībnieks, pašlaik (2010) pārstāv Krievijas Superlīgas klubu Maskavas "CSKA". Divkārtējs ULEB Eirolīgas čempions, 2000. gada Vasaras Olimpisko spēļu bronzas medaļas laureāts.

Karjera
-------

Šiškausks karjeru uzsāka 1996. gadā "Sakalai" basketbola klubā. Tur viņš aizvadīja pirmās divas sezonas, vidēji mačā gūstot 11,3 punktus un realizējot 60% visu metienu. 1998. gadā viņš pārcēlās uz Viļņas "Lietuvos Rytas". Ramūns šajā vienībā spēlēja līdz 2003./2004. gada sezonai. Viņš palīdzēja "Rytas" izcīnīt divus Lietuvas Basketbola līgas čempiontitulus, kā arī triumfēja NEBL. Veiksmīgākā sezona izvērtās 2002./2003. gadā, kad viņš vidēji mačā guva 16,4 punktus un izcīnīja 3,4 atlēkušās bumbas, metot ar 68% precizitāti.

2004. gadā Šiškausks pievienojās Itālijas klubam Trevīzo "Benetton". Lietuvietis palīdzēja komandai triumfēt vietējā čempionātā 2006. gadā, togad viņš tika atzīts arī par finālu vērtīgāko spēlētāju. Divu sezonu laikā Ramūns aizvadīja 32 spēles ULEB Eirolīgā, gūstot 12,3 punktus.

Nākamā Šiškausa komanda bija grieķu "Panathinaikos". Spēlēšana Grieķijā izvērtās veiksmīga, jo klubs izcīnīja gan nacionālo čempiontitulu, gan kausu, gan triumfēja ULEB Eirolīgā. 2007./2008. gada sezonā viņš jau bija pārcēlies uz Maskavas CSKA, ar ko divas sezonas pēc kārtas iekļuva Eirolīgas finālā, uzvarot 2008. gadā. 2009. gada 15. maijā Šiškausks pagarināja līgumu ar CSKA līdz 2011. gadam.

2012. gada 21. maijā R. Šiškausks paziņoja par basketbola karjeras noslēgšanu.

Lietuvas izlase
---------------

Viņš bija Lietuvas basketbola izlases sastāvā 2000. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, kas risinājās Sidnejā. Lietuva izcīnīja bronzas godalgas. Tāda paša kaluma medaļu viņš ieguva 2007. gada Eiropas čempionātā Spānijā. Savukārt 2003. gadā Zviedrijā Ramūns kļuva par Eiropas čempionu. 2008. gadā Šiškausks paziņoja, ka vairs valstsvienībā nestartēs.

Atsauces
--------

1. ↑  Siskauskas extends stay with CSKA through 2011
2. ↑  «Par karjeras noslēgšanu paziņojis slavenais lietuviešu basketbolists Šiškausks». *Dzentlmenis* (lv-LV). 2012-05-21. Skatīts: 2021-11-08.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ramūns Šiškausks*** |

* Eirolīgas spēlētāja profils (angliski)
* 2007. gada "Eurobasket" profils (angliski)
* Basketpedya profils[novecojusi saite] (angliski)
Šis raksts ir par Bērzes pieteku. Par Gaujas pieteku skatīt rakstu Loja (upe).

**Balžņa** (arī **Balžiņa**, **Klinšu upīte**, **Klinšupīte**, **Kliņģupīte**, **Kliņķupīte**)  ir Bērzes labā krasta pieteka Dobeles novadā. 

Tek ziemeļaustrumu virzienā. Lielākā pieteka - Lielais grāvis. Caurtek Balzienu, Slagūnes ūdenskrātuvi, Slagūnes dzirnavu ezeru. Ietek Bērzē pie Anneniekiem. Upi pie bijušās Slagūnes skolas šķērso valsts autoceļš V1129 (Naudīte – Slagūne – Upenieki), pie Slagūnes dzienavu ezera to šķērso valsts autoceļš V1130 (Kaķenieki – Slagūne), bet pie Anneniekiem - P97 (Jelgava — Dobele — Annenieki). Upes krastos atrodas Ļukas, Annenieki.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Balžņa». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2019. gada 20. jūnijā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Bērzes pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Bikstupe
* Bitšķēpu strauts
* Blīdene
* Līčupe
* Smukupīte
* Snierājs

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Ālave
* Balžņa
* Gardene
* Pikšu grāvis
* Sesava
* Zušupīte

 |

 |
**Sibujana** (*Sibuyan*) ir sala Filipīnu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Mimaropas reģiona Romblonas provincē, administratīvi dalās trijās municipalitātēs, no kurām lielākā ir Sanfernando. Apdzīvo galvenokārt romblonieši.

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā Sibujanas jūrā. Krasti mēreni roboti. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina, augstākā virsotne ir Gitingitings 2058 m vjl salas ziemeļu centrā. Valda subekvatoriāls musonu klimats.

Sibujanu reizēm dēvē par Āzijas Galapagu salām — sala bijusi izolēta no pārējās pasaules kopš tās rašanās brīža. Apmēram trešdaļu salas klāj mūžamežs, kurā atrodamas daudzas endēmas augu un dzīvnieku sugas un kas tike uzskatīts par vienu no pasaulē biezākajiem un daudzveidīgākajiem mežiem. Salas vidienē 157 km² platībā izveidots Gitingitinga kalna dabas parks.

Atsauces
--------

1. ↑  Towards sustainable forest management and poverty alleviation in the Philippines

Ārējās saites
-------------
**Gilberta salas** (angļu: *Gilbert Islands*) ir ap 780 km gara koraļļu atolu virkne Klusā okeāna centrālajā daļā. Sastāv no 16 atoliem, kas izvietojušies abpus ekvatoram. Arhipelāgs ietilpst Kiribati valsts sastāvā un veido tā apdzīvotāko daļu. Pašas Kiribati valsts nosaukums cēlies no Gilberta salu nosaukuma pārlikuma kiribatiešu valodā.

Vēsture
-------

Mikronēzieši apdzīvojuši salas jau 2000—3000 gadu senā pagātnē. Kā pirmais no eiropiešiem salu ziemeļu atolu Butaritari 1606. gadā ieraudzīja portugāļu jūrasbraucējs Pedru Fernandišs di Keirošs *(Pedro Fernandes de Queirós)*. 1764. gadā gar salām sava pasaules apceļojuma laikā kuģoja britu jūrasbraucējs Džons Bairons *(John Byron)*. 1788. gadā gar salām kuģoja un lielāko daļu no tām atklāja cits britu jūrasbraucējs — Tomass Gilberts *(Thomas Gilbert)*, nosauca arhipelāgu par **Kingsmilas salām** *(Kingsmill Islands)*, bet krastā salās neizkāpa. Gilberta vārdu salām 1820. gadā piešķira Krievijas Impērijas jūrasbraucējs Ādams Johans fon Krūzenšterns. Franču kapteinis Luī Diperī bija pirmais, kas nokartēja visu arhipelāgu sava pasaules apceļojuma laikā (1822-1825).

1892. gadā salas kļuva par Lielbritānijas Gilberta un Elisa salu protektorāta daļu. 1916. gadā protektorāts kļuva par koloniju, bet 1971. gadā ieguva autonomiju. 1978. gadā Elisa salas kļuva par neatkarīgu valsti Tuvalu, bet gadu vēlāk, 1979. gadā Gilberta salas ieguva neatkarību, izveidojot Kiribati valsti, kurā ietilpst arī Fēniksa salas un Lainas salas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 228. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gilberta salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 148930726
* LCCN: n81035234
* GND: 4345823-3
* SUDOC: 178432350
* NKC: ge1063734

 |

 |
**Bikstupe**, saukta arī **Ālave**, **Bērzupe**, **Bikste**, lejtecē — **Abaviņa**, ir Bērzes kreisā krasta pieteka Saldus, Tukuma un Dobeles novados. Sākas no Tīreļpurva Remtes pagastā, plūst līkumojot austrumu—dienvidaustrumu virzienā pa Austrumkursas augstienes austrumu nogāzi. Augštecē upe regulēta un uzņem ūdeņus no meliorācijas sistēmām. Vidustecē Bikstupes baseins atrodas tuvu regulētajai Abavas augštecei un lielu palu laikā notiek ūdeņu pārtece no Abavas. Pie Jaunpils ierīkota Ķimšu ūdenskrātuve un Jaunpils dzirnavu ezers. Lejtecē plūst caur Dambjakroga un Apsauju ezeru, gultne regulēta. Pašā lejtecē pie Bērzupes ieplūst apaugušā iegrauzumā. Lielākā pieteka Rūšu strauts (17 km, kreisā). Upi šķērso autoceļi A9 un P104, kā arī dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Jaunpils un Jurģi.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
2. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 151. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Bērzes pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Bikstupe
* Bitšķēpu strauts
* Blīdene
* Līčupe
* Smukupīte
* Snierājs

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Ālave
* Balžņa
* Gardene
* Pikšu grāvis
* Sesava
* Zušupīte

 |

 |
**Jānis Eglīts** (dzimis 1979. gada 16. oktobrī) ir latviešu politiķis. Pārstāv Nacionālo apvienību. Darbojies vairāku Nacionālās apvienības vadīto ministriju vadībā.

Dzīvesgājums
------------

Absolvējis Rīgas 77. vidusskolu un Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmiju, kur ieguvis sociālo zinātņu bakalaura grādu psiholoģijā.

Kopš 2014. gada dienē Zemessardzē.

Politiskā darbība
-----------------

Bijis Saeimas deputāta Jāņa Dombravas palīgs 10. 11. un 12. Saeimā. 2013. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Baldones novada domē, kur pildījis arī domes priekšsēdētāja vietnieka amatu (2013—2016). J. Eglīts ir bijis parlamentārais sekretārs Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijā (2016—2019), kā arī vadījis Kaspara Gerharda biroju, viņam esot dažādu nozaru ministram. 2022. un 2023. gadā bija Aizsardzības ministrijas parlamentārais sekretārs.

Kandidēja 2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās un 2022. gada Saeimas vēlēšanās no Nacionālās apvienības saraksta, bet netika ievēlēts.

Atsauces
--------

1. ↑  *pv2021.cvk.lv*. Skatīts: 2023-02-17. Tukšs vai neesošs `|title=`
2. ↑  «14. SAEIMAS VĒLĒŠANAS». *sv2022.cvk.lv*. Skatīts: 2023-02-17.
3. ↑  «Jānis Eglīts – Dzīva Rīga!» (lv-LV). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023-02-17. Skatīts: 2023-02-17.
**Ramona Galambosa** (ungāru: *Galambos Ramóna*; dzimusi 1996. gada 30. jūlijā) ir ungāru brīvā stila cīkstone, bronzas medaļas ieguvēja 2016. gada Eiropas čempionātā.

Biogrāfija
----------

Ramona Galambosa dzimusi 1996. gadā. Ar cīņas sportu nodarbojas kopš 9 gadu vecuma. Beigusi Ungārijas Fiziskās audzināšanas universitāti.

Starptautiskās sacensībās piedalās kopš 2011. gada. Pirmās medaļas viņa izcīnīja 2013. gadā, kad uzvarēja Pasaules un Eiropas kadetu čempionātos. 2014. gadā viņa ieguva bronzas medaļu Eiropas junioru čempionātā. 2015. gadā bija Pasaules un Eiropas junioru vicečempione. 

2016. gada Eiropas čempionātā Rīgā Galambosa izcīnīja bronzas medaļu, kas bija pirmā pieaugušo čempionātos. Togad viņa ieguva vēl divas bronzas medaļas — Pasaules junioru čempionātā un Pasaules studentu čempionātā. Nākamajos gados viņa ieguva bronzas medaļas 2017. un 2018. gada Eiropas U23 čempionātos un kļuva par čempioni 2019. gada Eiropas U23 čempionātā. Ramona uzvarēja arī 2018. gada Pasaules studentu čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Galambos Ramóna» (ungāru). bomalapitvany.hu. Skatīts: 2021-05-12.
2. ↑  *Ramóna Galambos* vietnē *facebook.com*

Ārējās saites
-------------

* *The Sport.org* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Arsens Davtjans** (armēņu: Արսեն Դավթյան; dzimis 2006. gadā) ir Armēnijas FIDE meistars šahā (2022).

Biogrāfija
----------

Aštarakas šaha skolas audzēknis. 2021. gadā uzvarējis Armēnijas pieaugušo šaha čempionāta pusfinālā. 2022. gadā izcīnījis 2. vietu Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2023. gadā uzvarējis Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.

Sekmīgi pārstāvējis savu valsti Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros lielāko panākumu guvis 2023. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  82nd Armenian Ch. SF
2. ↑  Հայաստանի 2022թ. Պ-16 առաջն. եզրափակիչ
3. ↑  ՀՀ պատանիների և աղջիկների եզրափակիչ առաջնություն- Մ18 տղաներ
4. ↑  European Youth Chess Championship 2023 - Open 18
5. ↑  European Youth Chess Champions 2023 crowned in Mamaia, Romania - European Chess Union

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
"Hanojas tornis"
**Kombinatorika** ir matemātikas nozare, kurā tiek pētītas galīgas vai sanumurējamas diskrētas struktūras, piemēram, kopas, grafi, permutācijas un koki. Tipiska kombinatorikas problēma ir noskaidrot, cik dažādu objektu, kas apmierina noteikta īpašības, var izveidot no dotās galīgas kopas elementiem. Piemēram, cik daudz dažādu simbolu virkņu var iegūt, mainot vietām burtus vārdā "PASAKAS".[1]

Apakšnozares
------------

Kombinatorikā ietilpst daudzas apakšnozares. Galvenās no tām ir pārskaitošā, analītiskā, ekstrēmā, varbūtiskā, algebriskā, vārdu, ģeometriskā, topoloģiskā un aritmētiskā kombinatorika. Kombinatorikā ietilpst arī grafu teorija, matroīdu teorija un dizainu teorija.

Pielietojums
------------

Ar kombinatoriska rakstura problēmām bieži nākas saskarties citās matemātikas nozarēs, piemēram, algebrā, varbūtību teorijā, topoloģijā un ģeometrijā. Galvenās nozares, kurās tiek pielietoti kombinatorikas rezultāti, ir optimizācija un datorzinātne.

Skatīt arī
----------

* Kombinatoriskā optimizācija
* Grafu teorija
* Varbūtību teorija

Piezīmes
--------

1. ↑  Atbilde ir {\displaystyle {\tfrac {7!}{2!\cdot 3!}}} = 420, jo kopumā vārdā "PASAKAS" ir 7 burti, taču burti "S" un "A" parādās attiecīgi 2 un 3 reizes.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kombinatorika*** |

* Juris Smotrovs, Kombinatorika[novecojusi saite], LU lekciju materiāli, 2010 (materiāli pieejami pieslēdzoties kā viesim; vecāka versija pieejama šeit: Kombinatorika, 2003).
* Armands Gricāns, Kombinatorika, DU lekciju materiāli, 2012.
* Eric W. Weisstein, Combinatorics, MathWorld.
* MathPages, Combinatorics.
Šis raksts ir par Jēkabpils šahistu un treneri. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Mileika** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Jānis Mileika** (1936. gada 8. novembris, Krāslavas rajons — 2010. gada 29. oktobris, Jēkabpils) bija Latvijas šahists un treneris.

Biogrāfija
----------

Piedzimis tagadējā Dagdas novada Bērziņu ciemā zemnieku ģimenē. Tēvs – Antons, māte – Tekla. Agrā bērnībā zaudējis vecākus. Skolas gaitas sācis 1945. gadā, kad iestājies Ķepovas septiņgadīgā skolā, kur mācījies līdz 1951. gadam. Pēc tam mācības turpinājis Viļānu vidusskolā, kuru beidzis 1956. gadā. Pēc skolas beigšanas strādājis Līgatnē, Rīgā un dienējis armijā (1959-1962). Bijis precējies, sieva - Terēza.

Jau jaunībā daudz nodarbojies ar sportu, sevišķi ar futbolu un īso distanču skriešanu. Tāpēc 1963. gadā iestājies Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā (LVFKI, tagad Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmija), kuru 1967.gadā beidzis kā futbola speciālists. Tomēr vienlaicīgi ļoti interesējies par šahu, kurā sasniedzis meistarkandidāta līmeni. 

Pēc LVFKI beigšanas pārcēlies dzīvot uz Jēkabpili, kur no 1967. gada līdz 2009. gadam strādājis vietējā sporta skolā. Kopā ar Kazimiru Unguru, Leonardu Volminski, Ilgoni Rupeiku un Apoloniju Grīvnieci bijis rajona šaha izlases komandas sastāvā, kas īsā laikā izcīnīja vietu un vēlāk nostiprinājās Latvijas komandu šaha čempionāta augstākajā līgā. 1976. gadā kopā ar Jēkabpils komandu uzvarējis sporta biedrības "Vārpa" komandu šaha čempionātā. Šajā pašā gadā izcīnījis 3. vietu sporta biedrības "Vārpas" individuālajā šaha čempionātā.

Izveidojis Jēkabpils sporta skolas šaha nodaļu, kurai veltījis savu mūžu. Kā šaha treneris veltījis sevi jaunatnes audzināšanai, uzskatot, ka skolēnus ar šaha spēles palīdzību var iemācīt radoši domāt, strādāt un sasniegt labus rezultātus. Izaudzinājis daudzus labus šahistus, vēl vairāk labu cilvēku un daudz darījis, lai Jēkabpils kļūtu par vienu no Latvijas šaha centriem. Godinot viņa ieguldījumu šaha attīstībā, kopš 2011. gada Jēkabpilī notiek ikgadējie Jāņa Mileikas piemiņas turnīri.

2020. gada nogalē tika izdota grāmata "Treneris Jānis Mileika", kura sastāv no Jāņa Mileikas biogrāfijas, stāstiem par viņu un šaha attīstību Jēkabpilī, aprakstiem par deviņiem viņa piemiņas turnīriem un citas derīgas informācijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Žurnāls "Šahs", Nr. 23, 1976
2. ↑  Žurnāls "Šahs", Nr. 6, 1977
3. ↑  Jēkabpilī ar šaha turnīru piemin treneri Jāni Mileiku
4. ↑  Tapusi grāmata par treneri Jāni Mileiku

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.
* "Тренер Янис Милейка", Rīga 2020 (izdevējs Jurijs Agafonovs), ISBN 978-9934-23-235-0
**Kārlis Žunda** (dzimis 1997. gada 27. augustā, Saldū) ir latviešu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja un uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas klubu *Keila KK*. Iepriekš spēlējis vairākos Latvijas klubos.

Karjera
-------

K. Žunda ir Saldus basketbola skolas audzēknis, kur aizvadījis visus jauniešu basketbola gadus, spēlējis LJBL čempionātā. No 2015. gada spēlējis BK Saldus komandā LBL2 līmenī.

No 2017. līdz 2021. gadam K. Žunda studēja Latvijas Universitātē, iegūstot bakalaura grādu, vienlaikus augstā līmenī spēlējot basketbolu. Šajā laikā viņš bija viens no BK Latvijas Universitāte līderiem, bija arī komandas kapteinis.

2021. gada vasarā pievienojās citam Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas klubam BK Liepāja. Pēc divām sezonām Liepājā 2023. gada vasarā K. Žunda pārcēlās uz Igaunijas klubu *Keila KK*, kur tika izvēlēts par komandas kapteini.

K. Žunda nav spēlējis Latvijas jaunatnes izlasēs, toties ir piedalījies pieaugušo Latvijas izlases treniņos, bet laukumā izlases sastāvā pagaidām nav devies.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kārlis Žunda – LBL – Basket.lv». *www1.basket.lv*. Skatīts: 2023-04-20.
2. ↑  Proballers. «Karlis Zunda, Basketball Player». *Proballers* (angļu). Skatīts: 2023-04-20.
3. ↑  «LU kapteinis Žunda seko Birkāna piemēram un pievienojas "Liepājai"». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2021-06-30. Skatīts: 2023-04-20.
4. ↑  «Kapteinis Žunda samet 17 punktus Pērnavā, bet zaudē trenera atgriešanās spēlē». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2023-09-27. Skatīts: 2023-09-27.

Ārējās saites
-------------
19.gs. sākuma uzmavas tipa iesmdurklis
**Iesmdurklis** ir šaujamieroča asmens detaļa, kas drīzāk izskatās kā smails iesms, nevis nazis. Vairums agro muskešu durkļu bija šāda tipa. Parasti tos lietoja, kad tuvcīņa drīzāk bija varbūtība nekā iespēja. Tie var būt izgatavoti gan no viena materiāla, gan no vairākiem, piemēram, no alumīnija uzmavas un tērauda asmens. Mūsdienās iesmdurkļu un arī cita veida durkļu izmantošanas lietderīgums ir stipri mazinājies.

Raksturojums
------------

No apmēram 1800.gada sāka parādīties naža vai zobens tipa durkļi, kurus varēja tikpat labi arī turēt rokās. 20.gs. sākumā atkal sāka parādīties iesmdurkļi, kuri bieži vien tika salocīti vai pieblīvēti zem stobra lielākam kompaktumam kā, piemēram, uz Francijas MAS-36, Krievijas SKS un Vācijas FG-42. Lee-Enfield No.4 durklis jeb Cūku-durklis bija īss un viegls iesms (bet nostiprināts šabloniski), un bija nepopulārs tā garuma dēļ. Britu karaspēks tos vēl lietoja 2. pasaules karā, bet kopš šī kara armijās tie nav iecienīti, izņemot iespējams Ķīnu, kas piestiprināja tos pie saviem AK-47 un SKS variantiem (56. tips un 68. tips). Tā izmantošanas iespējas atšķirībā no naža tipa durkļa ir mazākas. To vēl var izmantot kā telts mietiņu. Dažiem cilvēkiem patīk arī tas, ka, ejot medībās purvainā apvidū, iesmdurkli var iespraust zemēs un tā noturēt šauteni. Jāpiezīmē arī, ka noņemot to no ieroča, to nevar mest kā nazi.

Iesmdurkļa detaļas
------------------

* Durkļa saslēgšanas atbalsts
* Durkļa saslēgšanas atbalsta atspere
* Durkļa roktura skrūve

Ārējās saites
-------------

* World Bayonets
**Palsa** ir Vizlas, senāk Gaujas, kreisā pieteka Ziemeļvidzemē. Sākas (augštecē saukta **Ūdrupe**) dienvidrietumos no Slapjuma kalna Dzērbenes pagastā. Augštece uzņem Ķežu un Papalša ezeru ūdeņus, tek pa mežainu un paugurainu apvidu Vidzemes augstienes ziemeļu daļā. Vidustece tek pa Augšgaujas pazeminājumu izteiktā ielejā. Drustu pagastā Duniju dzirnavezers (19,3 ha). Lejpus Palsmanes pēc 1960. gada izveidoja pārrakumu uz Vizlu, izveidojot 3 km garo **Jaunpalsu** jeb **Lūkupes kanālu**. Pa šo jaunupi bija paredzēts novadīt daļu Palsas ūdeņu, taču tika izskalota tik dziļa gultne, ka visi Palsas ūdeņi sāka tecēt uz zemāk esošo Vizlu. Palsas vecgultne līdz Rauzas ietekai pilnībā aizlīdzināta. Agrākā upes baseina lielākā ūdeņu daļa tiek novadīta pa Vecpalsu.

Lielākās pietekas: Kļavaisa, Ķeņģu strauts, Akmeņupīte (kreisās), Naucupīte (labā). Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Palsmane, Variņi. Upi šķērso autoceļš P27.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Palsa». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2017. gada 1. martā.
2. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.

Skatīt arī
----------

* Vecpalsa
Pusgredzenu caurteka
**Caurteka** ir ceļa uzbēruma inženierbūve, kas ļauj lietus ūdeņiem šķērsot zemes klātni, to neizskalojot un nepārmitrinot. Caurtekas izmanto dzelzceļa, autoceļu būvē u.c. Caurteka atļauj nebūvēt mazus tiltus, kas ir ievērojams ekonomiskais aspekts. Caurtekas būvē pēc projektiem grunts pārmitrinātās vietās, kur ir lietus ūdeņu plūsmas gravitācijas potenciāls no augstākām reljefa vietām uz zemākām, kā arī grāvju šķērsošanas vietās. Neparedzot caurtekas atbilstošās vietās, kā arī neveicot pienācīgu to tīrīšanu, var notikt zemes klātnes iegruvumi pārmitrinājuma rezultātā, pēc kuriem infrastruktūru līdz tās atjaunošanai jāslēdz. Vislielākās problēmas rodas lietus nokrišņu sezonas laikā - parasti rudenī un pavasarī. Bebri dažkārt pie caurtekām veido aizsprostus, kas arī var novest pie infrastruktūras bojājumiem.

Caurtekas garums atbilst vismaz uzbēruma platumam tā apakšā. Ieplūdes vietā būvē **pieņemošo galveni**, kam ir piltuves forma, virsma no ūdensizturīgiem materiāliem pret izskalošanu, parasti dzelzsbetona, betona vai akmens. Bet izplūdes vietā tas ir **izplūdes galvenis**, kam ir uzbēruma aizsargapmale izplūdes vietā.

Uzbēruma grunts noturēšanai var būt paredzētas spārnsienas.

Caurtekas aprīko ar hidroizolāciju (bitumena emulsiju, stikla betonu) u.tml, lai novērstu ūdens iekļuvi uzbēruma ķermenī un noplūdi gruntsūdeņos.

Dažkārt būvē pietiekoši lielas "sausās caurtekas" cilvēku un dzīvnieku pārvietošanās vietās. Var paredzēt platumu vienas joslas ierīkošanai autotransportam. Pa tām lietus ūdeņi plūst vai nu tikai lielu plūdu laikā vai arī neplūst nekad.

* Gofrēta dubultcaurtekaGofrēta dubultcaurteka
* Apaļa dzelzsbetona caurtekaApaļa dzelzsbetona caurteka
* Taisnstūra dzelzsbetona dubultcaurtekaTaisnstūra dzelzsbetona dubultcaurteka
* Bojāta caurtekaBojāta caurteka

Informācijas avoti
------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Caurteka*** |
**Hierarhija** ir sistēma vai struktūra, kas organizē elementus vienības līmeņos, pamatojoties uz to nozīmi, autoritāti vai citiem kritērijiem. Hierarhijas izmanto, lai noteiktu kārtību, kontroli un attiecības dažādos kontekstos, piemēram, organizācijās, sabiedrībās un informācijas sistēmās.

### Organizācijas hierarhija

Uzņēmumos un citās iestādēs organizatoriskā hierarhija atspoguļo pilnvaru un atbildības līmeņus organizācijā. Parasti tā sākas ar augstākā līmeņa vadītājiem (piemēram, izpilddirektoru), kam seko vidējā līmeņa vadītāji un darbinieki.

### Sociālā hierarhija

Sabiedrībās bieži vien pastāv hierarhija, kas balstās uz tādiem faktoriem kā sociālā šķira, bagātība, izglītība un izcelsme. Šīs hierarhijas var ietekmēt indivīdu statusu un iespējas sabiedrībā.

### Ģimenes hierarhija

Ģimenē var pastāvēt hierarhija, kas nosaka ģimenes locekļu lomas un pienākumus. Piemēram, vecākiem var būt augstāka autoritāte nekā bērniem.

Maslova vajadzību hierarhija
----------------------------