recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heilika Pikova** (igauņu: *Heilika Pikkov*, dzimusi **Heilika Vesu** 1982. gada 9. maijā Tartu) ir igauņu kultūras darbiniece un dokumentālo filmu režisore, kura daļā no saviem darbiem izvēlas atainot sieviešu likteņstāstus.

Izglītība
---------

2000. gadā beidza Pērnavas Sitevaka humanitāro ģimnāziju, bet 2004. gadā aizstāvēja bakalaura darbu televīzijas režijas specialitātē Tallinas Universitātē. Pavadīja vienu semestri kā apmaiņas studente Centrāllankašīras Universitātē Lielbritānijā. 2008. gadā absolvēja maģistra studiju programmu Igaunijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas Teoloģijas institūtā.

Dzīvesgājums
------------

Strādāja 2005. gadā televīzijas studijā Ašdodā, Izraēlā, kur veidoja savu pirmo dokumentālo filmu "Ķerubu dumpis", kuru rādīja Igaunijas Televīzijas ēterā, vēlāk 2006. gadā kopā ar savu vīru nodibināja filmu studiju *Silmviburlane*.

Līdz 2009. gadam bija galvenā animācijas filmu festivālu *Animated Dreams* rīkotāja, bet no 2012. gada ir neatkarīga filmu veidotāja.

Pikova ieguva atzinību, kad par savu 2014. gadā sarakstīto grāmatu "Mana Jeruzaleme. Ar kameru klosterī" saņēma *Go Travel* ceļotāju grāmatu prēmiju.

No 2019. gada strādā par Igaunijas Ārlietu ministrijas padomnieci kultūras jautājumos.

Filmogrāfija
------------

| Gads | Nosaukums | Režisore | Scenāriste | Operatore | Montāžiste |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | "Ķerubu dumpis" |  |  |  |  |
| 2008 | "Tomika filma" |  |  |  |  |
| 2009 | "Vēstule no Roņu salas" |  |  |  |  |
| 2009 | "Tēvs, Dēls un Teātra Gars" |  |  |  |  |
| 2010 | "Normāls" |  |  |  |  |
| 2013 | "Olīvu kalna ziedi" |  |  |  |  |
| 2018 | "Saknes: gaidot brīnumu" |  |  |  |  |
| 2018 | "Saknes: mans ķermenis un asinis" |  |  |  |  |
| 2020 | "Igaunijas nafta" |  |  |  |  |

Atsauces
--------

1. ↑  Mari-Liis Rebane. «Intervjuu: Heilika Pikkov | Müürileht», 25.10.2013. Skatīts: 29.03.2023.
2. ↑  «Heilika Pikkov - Silmviburlane». Skatīts: 29.03.2023.
3. ↑  «Heilika Pikkov - Rocky Mountain Women's Film». Skatīts: 29.03.2023.
4. ↑  «Heilika Pikkov - Eesti Filmi andmebaas». Skatīts: 29.03.2023.
5. ↑  «Go Traveli reisiraamatu preemia - Tartu Linnaraamatukogu». 3.03.2022. Skatīts: 29.03.2023.

Ārējās saites
-------------

* IMDb profils '(*angliski*)'
**Dviete**, arī **Dvīta**, augštecē **Zeserene**, **Bokānupīte**, vidustecē **Sloboda**, ir Daugavas kreisā krasta pietekas Berezaukas kreisā satekupe (ar Ilūksti) Jēkabpils un Augšdaugavas novados. Sākas Prodes pagastā ziemeļrietumos no Viliškiem. Augštecē plūst pa Ilūkstes pauguraini ziemeļu virzienā. Pie Bokāniem pagriežas uz austrumiem un apliec Augšzemes augstienes ziemeļu galu, ieplūst senlejā un turpina tecējumu uz dienvidaustrumiem. Augštecē un lejtecē upe vietām iztaisnota. Kritums augštecē 4 m/km, lejtecē — 0,2 m/km. Lielākās pietekas ir Alkšņupīte (7 km), Viesīte (11 km; kreisās), Kaldabruņa (12 km), Pastaune (8 km), Akmeņupe (12 km), Pļepovka (7 km; labās). Lejtecē upe tek caur 1930. gados nolaistajiem un tagad atjaunotajiem Skuķu un Dvietes ezeriem. Palu laikā, kad Daugavā veidojas ledus sastrēgumi, upes lejteces ieleju pārplūdina Daugavas ūdeņi. Upes ieleja uz leju no Kaldabruņas ietilpst Dvietes palienes dabas parkā.

Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Dviete un Bebrene. Upi šķērso autoceļš P72.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
2. ↑  *Latvijas daba*. 2. sējums. Rīga : Preses nams. 1995. 19. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dvietes pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Alkšņupīte
* Iuzine
* Krapānišku upe
* Rotupe
* Viesīte

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Akmiņupe
* Ilzupīte
* Kaldabruņa
* Līčupīte
* Patstaune
* Roucupe
* Vilkupe

 |

 |
**Studentu apmaiņas programma** ir līgums starp izglītības iestādēm par savstarpēju studentu apmaiņu. Šādas programmas ļauj skolu un augstskolu studentiem 1. vai 2. akadēmiskos semestrus studēt un/vai stažēties ārzemēs. Lielāko daļu apmaiņas programmu īsteno nevalstiskās organizācijas, piemēram, *Erasmus*, vai privātas organizācijas.

Lielākā daļa valdību veicina studentu apmaiņas programmas kā publiskās diplomātijas veidu. Šādu programmu galvenie mērķi ir uzlabot izglītības kvalitāti un attīstīt kultūras un ekonomiskās saites starp valstīm. Studentu apmaiņas programmas ir ļoti populāras. Vairāk nekā 1 % no visiem Eiropas studentiem studē ārzemēs *Erasmus* programmas ietvaros.

Studentu apmaiņa starp ASV un PSRS
----------------------------------

Aukstā kara laikā padomju pilsoņiem ceļošana uz ārzemēm bija ierobežota. Tomēr no 1958. līdz 1988. gadam vairāk nekā 50 000 Padomju Savienības pilsoņu apmeklēja ASV saskaņā ar dažādiem nolīgumiem.[*nepieciešama atsauce*] No vēsturiskā viedokļa raugoties, šīs apmaiņas palīdzēja paplašināt un padziļināt attiecības starp Padomju Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm, palielinot kontaktus starp abu valstu iedzīvotājiem un iestādēm.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Studentu apmaiņas programma***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85129317
* GND: 4180033-3
* NKC: ph127439

 |

 |
**Kosumelas koati**, **Kosumelas degunlacītis** (*Nasua nelsoni*) ir neliels jenotu dzimtas (*Procyonidae*) plēsējs, kas pieder parasto koati ģintij (*Nasua*).

Kosumelas koati ir endēmiska koati suga, kas dzīvo Meksikas Kosumelas salā Karību jūrā. Daļa zinātnieku neatzīst Kosumelas koati kā patstāvīgu sugu un uzskata to par baltpurna degulācīša (*Nasua narica*) pasugu, saucot to par *Nasua narica nelsoni*. Tomēr lielākā daļa sistemātiķu to klasificē kā sugu.

Izskats un īpašības
-------------------

Lai arī ārēji tas ir ļoti līdzīgs baltpurna koati, Kosumelas koati ir mazāka auguma, un tā kažoka matojums ir īsāks un mīkstāks. Tā ķermeņa garums bez astes ir 38—50 cm, astes garums 38—50 cm, augstums skaustā 20—25 cm, svars 3—6,8 kg. Tā galva ir slaida ar garu purnu un kustīgu degungalu, kas piemērots augsnes pārmeklēšanai. Tā kažoka matojumam ir raksturīgs grizli efekts, kad katras spalvas galiņš ir gaišs vai balts. Ap acīm un degunu tam ir balts matojums.

Kosumelas koati ir aktīvs dienas laikā, tas ir visēdājs un barojas ar augļiem, kukaiņiem un maziem dzīvniekiem, kā grauzēji un ķirzakas, tie labprāt mielojas ar cilvēku pārtikas pārpalikumiem. Par Kosumelas koati nav veikti nopietni pētījumi, bet pastāv uzskats, ka to uzvedība un sociālās attiecības ir līdzīgas baltpurna koati.

Atsauces
--------

1. ↑  Daudzus Rīgas zoodārza iemītniekus turpmāk sauks pavisam citādi
2. 1 2  The Cozumel Island coati (Nasua nelsoni). (Species at Risk). | Goliath Business News[novecojusi saite]
3. 1 2 3 4  «Cozumel Island Coati». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 25. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 4. martā.
4. ↑  Nowak, R. 1999. Walker's Mammals of the World. Baltimore, Maryland: The Johns Hopkins University Press University Press.

Ārējās saites
-------------

* Cozumel coati
* Kosumelas koati foto (toftphotosafari)
* Kosumelas dzīvnieku foto
**Parastie koati, parastie degunlacīši**, **parasto koati ģints** (*Nasua*) ir viena no jenotu dzimtas (*Procyonidae*) ģintīm, kas pieder pie koati cilts (*Nasuina*).

Parasto koati ģintī ir 3 sugas, kas dzīvo Centrālamerikā un Dienvidamerikā, kā arī Ziemeļamerikas dienvidrietumos. Parastie koati ir sastopami gan sausajos kalnu mežos līdz 3500 metriem virs jūras līmeņa, gan tropiskajos lietus mežos. Tie veikli kāpj kokos un, lai arī daudz laika pavada uz zemes, migas ierīko kokā vai kādā klints nišā.

Izskats un īpašības
-------------------

Visi koati ārēji ir ļoti līdzīgi, variē to augumu izmēri un kažoka krāsa. Mazākais no visiem ir Kosumelas koati (*Nasua nelsoni*), kas ir endēmiska suga Kosumelas salai. Baltpurna koati un Dienvidamerikas koati augumā ir ļoti līdzīgi, toties Dienvidamerikas koati ir viskošākais. Tas visbiežāk ir rudā krāsā un atgādina lielu, rudu kaķi.

Visiem koati ir slaidi ķermeņi, vidēji garas kājas, visiem ir pagarināti purni ar kustīgu degungalu, kas atgādina cūkas šņukuru un kas ir piemērots kukaiņu un augļu meklēšanai uz zemes. Visiem ir garas astes ar gredzenveida krāsojuma matojumu, kas atšķirīgām sugām ir dažādās krāsās.

Vairāk par parasto koati izskatu un īpašībām var izlasīt galvenajā rakstā — koati.

Sistemātika
-----------

* **Parasto koati ģints** (*Nasua*)
	+ Baltpurna koati (*Nasua narica*)
	+ Dienvidamerikas koati (*Nasua nasua*)
	+ Kosumelas koati (*Nasua nelsoni*)

Atsauces
--------

1. ↑  Daudzus Rīgas zoodārza iemītniekus turpmāk sauks pavisam citādi
2. 1 2  Nasua - Hutchinson encyclopedia article about Nasua[novecojusi saite]
**Košrags** (lībiešu: *Kuoštrõg*) ir ciems Talsu novada Kolkas pagastā, Irbes šauruma krastā. Izvietojies starp Mazirbi un Pitragsupes ieteku jūrā 17 km no pagasta centra Kolkas, 60,5 km no novada centra Talsiem un 177 km no Rīgas.

Košrags tiek uzskatīts par jaunāko no Kurzemes piekrastes lībiešu ciemiem. Izveidojies 17. gadsimtā un vēl 1680. gadā kā vienīgā sēta Košragā minēti "Kūkiņi". 1826. gadā Košragā bija 78 iedzīvotāji; 4 saimnieku ģimenes un 11 bezzemnieku ģimenes.

Nelielais Košrags bija ievērojams lībiešu jūrmalas saimnieciskais un kultūras centrs. 19. gadsimta vidū tur darbojās pirmā lībiešu ciemu skola, 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta pirmajos gadu desmitos tajā darbojās Kine-Dīķu vējdzirnavas un Kukšu ūdensdzirnavas, strādāja laivu būvētāji. Sāmsalieši gadsimtu mijā braukuši uz Košragu peļņā, plaukusi arī spirta un zivju kontrabanda. Didriķis Volganskis, laivu būvētājs un lībiešu kultūras darbinieks, 1932. gadā organizēja ostas izbūvi Košragā. 1938. gadā uzbūvēts mols mudas (jūras mēslu) vākšanai. Šodien Košragā ir 13 mājas, tomēr pastāvīgi tiek apdzīvotas tikai dažas.

Košraga ciems ir valsts nozīmes pilsētbūvniecības piemineklis. Par tā kultūrvēsturisko nozīmību liecina arī tas, ka Košrags bija viens no sešiem Latvijas kultūras pieminekļiem, kas kandidēja uz iekļaušanu Pasaules kultūras mantojuma sarakstā. Košrags atrodas Slīteres nacionālā parka neitrālajā zonā.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1826 | 78 | —     |
| 1935 | 115 | +47.4% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2015 | 13 | −88.7% |
| 2021 | 10 | −23.1% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |

 |
|  |

### Ievērojamas personības

Košragā dzimuši vai dzīvojuši:

* Didriķis Volganskis (Vālgamā, Valgums) (1884—1968), lībiešu zvejnieks, laivu būvētājs, sabiedrisks darbinieks.
* Edgars Vālgamā (somu: Edgar Vaalgamaa; 1912—2003), lībiešu izcelsmes Somijas mācītājs, tulkotājs un kultūras darbinieks.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Košragu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  "*Slīteres nacionālais parks*", Lauku ceļotājs. 24. lpp. ISBN 9984-9288-7-x.
3. ↑  «Tūrisms Ziemeļkurzemē. Košrags». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 5. jūlijā.
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Košraga zvejnieku ciems
5. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kolkas pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Kolka**
* Košrags
* Mazirbe
* Pitrags
* Saunags
* Sīkrags
* Uši
* Vaide

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lībiešu krasta ciemi |
| --- |
|  |
|  | 
* Jaunciems (*Ūžkilā*)
* Kolka (*Kūolka*)
* Košrags (*Kuoštrõg*)
* Lielirbe (*Īra*)
* Lūžņa (*Lūžkilā*)
* Mazirbe (*Irē*)
* Melnsils (*Mustānum*)
* Miķeļtornis (*Pizā*)
* Pitrags (Pitrõg)
* Saunags (*Sǟnag*)
* Sīkrags (*Sīkrõg*)
* Vaide (*Vaid*)

 |  |

 |
**Etilēnglikols** (etāndiols, HOCH2CH2OH) ir bezkrāsas viskozs šķidrums ar saldu garšu. Etilēnglikols ir visvienkāršākais divvērtīgais spirts. Ar ūdeni sajaucas neierobežoti. Par glikoliem sauc vienkāršākos divvērtīgos spirtus (no grieķu: *γλυκύς*, *glykys* — 'salds'). Etilēnglikols ir visplašāk lietotais glikols, eksistē arī propilēnglikols.

Iegūšana
--------

Etilēnglikolu iegūst no etilēna oksīda (C2H4O), reakcijā ar ūdeni:

C2H4O + H2O → HOCH2CH2OH

Reakcija var notikt gan skābā, gan bāziskā vidē, vai arī neitrālā vidē paaugstinātā temperatūrā. Lielākais etilēnglikola iznākums ir vāji skābā vai neitrālā vidē lielā ūdens pārākumā. Nozīmīgākie blakusprodukti ir dažādi polietilēnglikola oligomēri, to daudzums palielinās, samazinot ūdens pārākumu (tāpēc, ka etilēna oksīds sāk reaģēt ar jau izveidojušos etilēnglikolu).

Izmantošana
-----------

Bezūdens etilēnglikols ir higroskopisks, tāpēc to lieto iespiedkrāsu, zīmoglaku un kosmētisko preparātu ražošanai. Etilēnglikolu izmanto laku, krāsu, sintētisko šķiedru (PET) un šķīdinātāju (celosolvu) ražošanai. Ļoti lielu daļu etilēnglikola lieto dzesēšanas šķidrumiem kā antifrīza piedevu, jo tam ir zemāka sasalšanas temperatūra un augstāka viršanas temperatūra kā ūdenim. Higroskopiskuma dēļ etilēnglikolu lieto dabasgāzes dehidratēšanai.

Ārējās saites
-------------

* Etilēnglikols (krieviski)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie spirti |
| --- |
|  |
|  | 
* Metanols
* Etanols
* Propanols
* Izopropanols
* Butanols
* Amilspirts
* 1-Heksanols
* 1-Heptanols
* Alilspirts
* Propargilspirts
* Etilēnglikols
* 1,2-Propāndiols
* 1,3-Propāndiols
* 1,6-Heksāndiols
* Glicerīns
* Pentaeritrīts
* Feniletilspirts

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh98000445
* GND: 4124872-7
* NKC: ph194795

 |

 |
HD 209458 b (pa labi) izmēru salīdzinājums ar Jupiteru
**HD 209458 b** (neoficiāli arī **Ozīriss**) ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni HD 209458, kas atrodas 150 gaismas gadu attālumā no Zemes Pegaza zvaigznājā. Planētas orbītas rādiuss ir 7 000 000 km, gads uz tās ilgst 3,5 dienas. Šī iemesla dēļ planēta ir klasificējama kā karstais jupiters. Mazā attāluma no centrālās zvaigznes dēļ uz planētas ir pārāk karsts, lai tur valdītu dzīvībai komfortabli apstākļi, tāpat kā uz Zemes. Ja Zeme riņķotu pa to pašu orbītu, pa kuru riņķo HD 209458 b, tad uz tās būtu 1260 °C liels karstums — šādā temperatūrā apdedzina māla traukus.

Planēta sver 220 reižu vairāk par Zemi un tās rādiuss ir 1,325 reizes lielāks nekā Jupiteram. Lielā masa un rādiuss ir pierādījums tam, ka tā ir Jupitera tipa planēta.

Šai planētai ir vairāki atskaites punkti citplanētu pētniecībā. Tā ir viena no planētām, kuras ir atklātas ar tranzīta metodi (planētai atrodoties priekšā zvaigznei, tās spožums nedaudz mainās). Lielā karstuma dēļ no tās pastāvīgi izgaro ūdeņradis, bet zinātnieki uz tās ir atklājuši arī tādus ķīmiskos elementus kā ogleklis un skābeklis. Šī ir viena no pirmajām planētām, uz kurām atklāts ūdens.

Uz HD 209458 b zinātnieki ir atklājuši supervētras — vējus, kas pūš ar 7 000 km/h lielu ātrumu. Šos vējus astronomi atklāja 2010. gada 23. jūnijā, bet pašu planētu atklāja 1999. gada 5.novembrī.

Skatīt arī
----------

* Karstie Jupiteri
* Pegazs (zvaigznājs)

Literatūra
----------

* Raivis Būris. Meklējot citas Zemes. Žurn. Mājas viesis, 2002. gada 18. janvārī, 23. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Pont, F. J. *Alien Skies: Planetary Atmospheres from Earth to Exoplanets*. New York: Springer, 2014. P. 86.
**Rustems Kazakovs** (Krimas tatāru: *Rustem Abdulla oğlu Kazakov* ; dzimis 1947. gada 2. janvārī) ir bijušais padomju grieķu-romiešu stila cīkstonis, olimpiskais čempions (1972), PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars (1969), PSRS Nopelniem bagātais treneris (1973), pirmais Krimas tatāru sportists, kas kļuvis par olimpisko čempionu.

Biogrāfija
----------

Rustems Kazakovs piedzima 1947. gadā Taškentā Krimas tatāru ģimenē. Ar cīņas sportu viņš sāka nodarboties 1960 gadā, 1963. gadā uzvarēja Uzbekijas čempionātā, 1963. un 1964. gadā kļuva par PSRS jauniešu čempionāta uzvarētāju. 1965. gadā Bulgārijā guva pirmo uzvaru pieaugušo starptautiskā turnīrā. 1967. gadā Pasaules čempionātā ieņēma septīto vietu.

Tika iekļauts PSRS olimpiskajā izlasē, bet 1968. gada olimpiskajām spēlēm Mehiko netika treniņā iegūtas traumas dēļ. Pēc traumas sadziedēšanas 1969. gada pavasarī Kazakovs piedalījās Pasaules čempionātā Argentīnā un kļuva par tā uzvarētāju. Nākamajā 1971. gada Pasaules čempionātā viņš sekmīgi aizstāvēja aizpērn iegūto čempiona titulu.

1972. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Minhenē Rustems Kazakovs pēc zaudējuma otrajā kārtā bulgāram Hristo Traikovam, nākamajās kārtās guva četras uzvaras un iekļuva finālā, kur jau trešajā minūtē guva plecu uzvaru pār vācu cīkstoni Hansu Jurgenu Vailu un kļuva par olimpisko čempionu. 1973. gada pasaules čempionātā Teherānā viņš izcīnīja sudraba medaļu.

1975. gadā pēc savas sportista karjeras noslēguma Rustems Kazakovs iesaistījās trenera darbā, strādāja ACSK, PSRS un Krievijas izlases komandu treneru štāba darbinieks. 1989. gadā aizejot pensijā, pārcēlās no Maskavas uz Krimu. Viņš ir Krimas nacionālās cīņas kurešs federācijas prezidents.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Ordenis "Goda zīme" (1972).

Atsauces
--------

1. 1 2  «Рустем Казаков (1947), олимпийский чемпион по греко-римской борьбе, двукратный чемпион мира» (krievu). Республиканская крымскотатарская библиотека им. И. Гаспринского. 2016. gada 26. maijs. Skatīts: 2019-04-05.
2. ↑  Rustema Kazakova profils mājas lapā *infosport.ru* (krieviski)
3. 1 2  «Рустем Казаков: В жизни за все надо бороться до победного конца!» (krievu). milli-firka.org. 2009. gada 10. jūlijs. Skatīts: 2019-04-06.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* «Спортивные легенды Крыма: Рустем Казаков выиграл все возможные титулы в борьбе» (krievu). segodnya.ua. 2013. gada 17. decembris. Skatīts: 2019-04-05.
**Timotijs Kristians Čārlzs Meiss** (*Timothy Kristian Charles Mace*; dzimis 1955. gada 20. novembrī, miris 2014. gada 14. septembrī) bija Apvienotās Karalistes lidotājs. Bijis pirmās britu kosmonautes Helēnas Šārmenas dublieris; nav lidojis kosmosā.

1977. gadā Meiss Šrivenhemas Militārajā universitātē ieguva bakalaura grādu aeronavigācijas iekārtu jomā. 
Dienēja Karaliskajos Gaisa spēkos par helikoptera pilotu.

1989. gadā Timotijs Meiss tika izvēlēts kā viens no diviem kandidātiem padomju un britu kosmiskajā lidojumā (programma *Juno*). 25. novembrī ieskaitīts kosmonautu sagatavošanas vienībā. Kosmosā ar kosmosa kuģi *Sojuz TM-12* 1991. gada maijā devās Helēna Šārmena, bet Meiss bija dublieris.

1992. gadā Meiss bija viens no trim Apvienotās Karalistes kandidātiem Eiropas Kosmosa aģentūras kosmonautu grupai, bet viņš netika izvēlēts. Arī 1998. gada EKA kosmonautu iesaukumā Meiss netika uzņemts.

Pēc atvaļināšanās no gaisa spēkiem Meiss dzīvoja Dienvidāfrikā, kur strādāja par bijušā DĀR prezidenta Nelsona Mandelas helikoptera pilotu.

Timotijs Meiss bija precējies ar kosmonauta Vitālija Žolobova meitu Jeļenu Žolobovu.

Atsauces
--------

1. ↑  Untimely Passing of Record-Setting Russian Cosmonaut and Would-Be British Astronaut Ben Evans, AmericaSpace

Ārējās saites
-------------

* Mace Encyclopedia Astronautica
* Mace Timothy Kristian Charles spacefacts.de
Aleksandrs Ņevska katedrāle Varšavā (nojaukta 20. gadsimta divdesmitajos gados)
Cerkvė (Suraža)
Cerkvė (Vasilkova)
**Revindikācija** (poļu: *rewindykacja/akcja rewindykacji cerkwi prawosławnych w II Rzeczypospolitej*) ir historiogrāfijā pieņemts apzīmējums austrumu pareizticības ierobežošanas procesam Polijas valstī starp abiem pasaules kariem. Procesa rezultātā daudzi Polijas pareizticīgās baznīcas īpašumi tika vai nu iznīcināti (tostarp divdesmito gadu vidū tika nojaukta galvenā pareizticīgo katedrāle Varšavā), vai arī nodoti valsts vai katoļu baznīcas īpašumā.

Revindikācija tika pamatota ar to, ka pēc Polija dalīšanām daudzi katoļu baznīcas īpašumi tika konfiscēti un piešķirti Krievijas pareizticīgo baznīcai. Revindikācija lielākoties skāra Polijas austrumu apgabalus, kuros vairums iedzīvotāju bija baltkrievi un ukraiņi. Tās norise bija atkarīga no vietējām varas iestādēm, parasti īpašumu nodošana tika realizēta caur tiesu. Pēc Otrā pasaules kara minētie apgabali iekļāvās PSRS, bet mūsdienās tie atrodas Baltkrievijas un Ukrainas sastāvā.

Bibliogrāfija
-------------

* *M. Papierzyńska-Turek,* Między tradycją a rzeczywistością. Państwo wobec prawosławia 1918–1939*, Państwowy Instytut Wydawniczy, Warszawa 1989.*
* *A. Mironowicz,* Kościół prawosławny na ziemiach polskich w XIX i XX wieku*, Wydawnictwo Uniwersytetu w Białymstoku, Białystok 2005, ISBN 83-7431-046-4*
* *A. Kinasz,* Proces likwidacji prawosławnych cerkwi na Lubelszczyźnie w latach 1937–1938 w świetle relacji świadków *w: Studia Sandomierskie, Red. Bogdan Stanaszek, Sandomierz 2010 ISSN 0208-7626.*

Ārējās saites
-------------

* Pareizticīgo baznīcu iznīcināšana 1938. gadā Helmas apkaimē (poliski)
**Nataļja Morskova (Kirčika)** (krievu: *Наталья Геннадьевна Морскова (Кирчик)*; dzimusi 1966. gada 17. janvārī Rostovā pie Donas) ir bijusī PSRS, Krievijas un Spānijas handboliste, PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare.

Biogrāfija
----------

Handbolu Nataļja Morskova sāka spēlēt Rostovā pie Donas treneres Olgas Karpenko vadībā. 17 gadu vecumā tika uzaicināta uz *Rostseļmaš*, 1985. gadā uzvarēja pasaules junioru čempionātā, kopš 1986. gada spēlēja PSRS izlasē. Tās sastāvā divkārtēja pasaules čempione (1986, 1990). Divkārtēja olimpiskās bronzas medaļas ieguvēja (1988, 1992). Pasaules kausa (1990) un Labas gribas spēļu (1986) rezultatīvākā spēlētāja. Viņa bija Krievijas izlases līdere 1993. gada Pasaules kausa izcīņā (piektā vieta), kur ar 50 vārtiem kļuva par turnīra otro rezultatīvāko spēlētāju.

*Rostseļmaš* sastāvā viņa kļuva par divkārtēju PSRS čempioni (1990, 1991), PSRS čempionātu sudraba (1989) un bronzas (1988) medaļnieci, kā arī devusi nozīmīgu ieguldījumu kausa ieguvēju klubu kausa izcīņā 1989./1990. gada sezonā, kļūstot par *Rostseļmaš* rezultatīvāko spēlētāju šajā turnīrā.

1991. gadā viņa pārcēlās uz Spāniju, spēlēja Valensijas komandā, ar kuru uzvarēja Čempionu līgā (1996/97), Eiropas Superkausā (1997), Kausu ieguvēju kausā (1999/2000). 1998. gadā viņa ieguva Spānijas pilsonību, 1998. gada Eiropas čempionātā debitēja Spānijas izlases sastāvā.

Pēc 2004/2005. gada sezonas noslēdza savu sportistes karjeru. Šobrīd pēc sporta karjeras beigām viņa dzīvo Spānijā. Meita — Natālija, mazdēls — Bogdans.

Atsauces
--------

1. 1 2  «МОРСКОВА (КИРЧИК) Наталья Геннадьевна». *гандбол* (krievu). infosport.ru. Skatīts: 2022-04-28.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nataļja Morskova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* EHF handbolista(-es) profils (angliski)
* Natalia Morskova — Instagram
**Čerkasi** (ukraiņu: *Черкаси*) ir pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Čerkasu apgabala centrs. Izvietojusies apgabala austrumdaļā, Dņepras (Kremenčukas ūdenskrātuves) labajā krastā 190 km no valsts galvaspilsētas Kijivas. Čerkasu rajona centrs. Pilsēta administratīvi iedalās divos rajonos. Pilsētas padomei pakļauts Oršanecas ciemats.

Vēsture
-------

Lai arī apdzīvotas vietas tagadējās pilsētas vietā bijušas arī senāk, par Čerkasu dibināšanas gadu uzskata 1284. gadu. Pilsētas nosaukums, domājams, cēlies no eksoetnonīma «čerkasi», kā tatāri saukuši kazakus, vai arī čerkesiem, kas uz šejieni pārcēlušies no Kurskas kņazistes un nodibinājuši šeit cietoksni. Pirmoreiz vēsturiskos dokumentos minēta jau kā pilsēta 1305. gadā Hustiņas hronikā. Kopš 1360. gada piederējusi Lietuvas lielkņazistei. 16. gadsimtā Čerkasi kļuva par vienu no kazaku sociālā slāņa veidošanās centriem. Pirmo Zaporižjas Seču Horticjas salā izveidoja bijušais Čerkasu kazaku stārasts Dmitro Baida-Višņeveckis.

Pēc Ļubļinas ūnijas noslēgšanas 1569. gadā Čerkasi pārgāja Polijas sastāvā. 1625. gadā Čerkasos tika izveidots pirmais regulārais kazaku pulks un 16.—17. gadsimta Krievijas dokumentos par čerkasiem dēvēja visus ukraiņus. 1791. gadā Čerkasiem piešķīra Magdeburgas tiesības. No 1793. gada Krievijas Impērijas sastāvā, kur ir apriņķa centrs. 19. gadsimta otrajā pusē sākas strauja pilsētas industriālā attīstība — rodas tabakas fabrika, mežrūpniecības, mašīnbūves, metālapstrādes un citi uzņēmumi. 1954. gadā pilsēta kļūst par jaunizveidotā Čerkasu apgabala centru.

Cilvēki
-------

* Andrijs Baumeisters (*Андрій Олегович Баумейстер*, 1970), filozofs.
* Moisejs Urickis (*Моисей Соломонович Урицкий*, 1873–1918), čekists.

Atsauces
--------

1. ↑  Склад адміністративно-територіальної одиниці. Черкаська область, м Черкаси

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čerkasi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čerkasu apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* **Čerkasi**
* Čihirina
* Horodišče
* Hristiņivka
* Kamjanka
* Kaņiva
* Korsuņa-Ševčenkivska
* Monastirišče
* Smila
* Špola
* Taļne
* Umaņa
* Vatutine
* Zolotonoša
* Zvenihorodka
* Žaškiva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136054391
* LCCN: n81108983
* GND: 4444389-4
* BNF: cb12526176p (data)
* NKC: ge272063

 |

 |
**Jānis Leo Briedītis** (1922. gada 14. oktobris — 2007. gada 24. novembris) bija latviešu trimdas gleznotājs, grafiķis un tēlnieks.

Biogrāfija
----------

Jānis Leo Briedītis dzimis 1922. gada 14. oktobrī Balvu novada Rugāju pagastā. Studējis glezniecību Latvijas Mākslas akadēmijā no 1941. līdz 1944. gadam, kad Otrā pasaules kara laikā studijas pārtraucis un devies bēgļu gaitās trimdā uz Zviedriju, kur apmetas uz dzīvi un ir pazīstams, īpaši latviešu kopienas vidū kā gleznotājs un grafiķis. Mākslas izglītību pabeidz iegūt Stokholmas Karaliskajā Mākslas akadēmijā tēlniecības nodaļā (1960-1961), no šī laika Zviedrijā viņš ir vairāk uzlūkots kā tēlnieks. Tēlniecībai mākslinieks šajā periodā arī visvairāk pievērsies. 1962. gadā Jānis Leo Briedītis pārceļas uz dzīvi Upsālā, kur nodzīvo savu atlikušo mūžu. Jau 1962. gadā viņš Upsālas mākslinieku kluba darbībā, šajā pilsētā arī tiek turpinātas studijas mākslas zinātnēs Upsālas Universitātē, kas tiek pabeigtas 1977. gadā. Otru vārdu Leo mākslinieks pievienoja 1965. gadā. Personālizstāde pirmo un vienīgo reizi Latvijā noritēja Rīga, Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā 1997. gadā. Šajā gadā uzņemts Latvijas radošo savienību padomē. 2008. gadā Jānis Leo Briedītis apciemoja savu dzimto vietu Rugājus. Mākslinieks miris 2007. gada 24. novembrī. Apbedīts Upsālas vecajā kapsētā 2008. gada 28. jūlijā.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Mākslinieks ir piedalījies daudzās izstādēs un konkursos Zviedrijā un citās Ziemeļvalstīs, Eiropā un pasaulē. Tēlniecības darbi ieguvuši sudraba medaļas Romā (1971) un Londonā (1972), kā arī zelta medaļu Romā (1973). Mākslinieka darbs ticis novērtēts, 1977. gadā iegūstot Zviedrijas Valsts lielo darba stipendiju, Upsālas pilsētas lielo darba stipendiju un 1978. gadā Sundbībergas kultūras stipendiju. Tēlniecībā iecienītākais tēlnieciskais materiāls bijis nerūsošais tērauds, darbiem raksturīgas galēji lakoniskas, konstruktīvi skaidras formas. Ietekmējies no dabas motīviem, akcentējis strukturējumu un vispārinātu plastiku. Darbu virsmas ir liektas, spoguļgludas, kas raisa bagātas, sarežģītas saspēles ar zemi un debesi, gaisa un gaismas vidi.

### Pazīstamākie tēlniecības darbi

* "Riņķu rotaļas" (1965, Stokholma);
* "Lielais dzīvnieks" (Upsāla, 1967);
* "Vilnis" (Okselēsunda,1975)
* "Nīke" (Jenčēpinga, 1986),
* "Bura" (Kalmāra, 1990)
* "Spārnu vēziens" (Gimo, 1991)

Ārējās saites
-------------

* Mākslinieka mājaslapa www.leo-janis-brieditis.se
* Biogrāfija www.balvurcb.lv
* Pamatinformācija www.latgalesdati.du.lv
* Mākslas darbi www.antonia.lv

Atsauces
--------

1. ↑  Cilvēks pats sevi būvē www.diena.lv
2. ↑  Latvijas radošo savienību padomes datubāze www.makslinieki.lv
3. ↑  Kapuvietu datubāze[novecojusi saite] www.svenskagravar.se
Šis raksts ir par Svētupes pieteku. Par citām jēdziena **Pērļupe** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Pērļupe** (arī **Greile**, **Pērļupīte**) ir Svētupes labā krasta pieteka Limbažu novadā.

Iztece uz ziemeļiem no Puikules. Līdz Ārciemam tek rietumu-dienvidrietumu virzienā, vēlāk — uz rietumiem-ziemeļrietumiem. Caurtek Jāņdzirnavu dīķim, Dzintaru dīķim, Greiļu dīķim, Pāles ūdenskrātuvei. Ietek Svētupē pie Pāles. Upi šķērso valsts autoceļi V123 (Ārciems—Puikule—Urga—Braslava), V146 (Pāle—Pociems), V116 (Ungurpils—Pāle), P12 (Limbaži—Salacgrīva). Tās krastos atrodas Ārciema stacija, Ārciema baznīca, Pāle, Pāles baznīca.

1980. gados bijusi stipri piesārņota ar pienotavas un alus brūža notekūdeņiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Pērļupe». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2020. gada 24. decembrī.
2. ↑  P. Cimdiņš, R. Liepa, "*Mazās upes*", Zinātne, 1983. 15. lpp.
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par upi skatīt rakstu Vēdzele (Abavas pieteka).

**Zemīte** ir ciems Tukuma novada Zemītes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos Vēdzeles krastā autoceļu P109 un P121 krustojumā 29 km no novada centra Tukuma un 89 km no Rīgas. Zemītē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, feldšeru un vecmāšu punkts, pasta nodaļa, veikals, luterāņu baznīca, Birzītes dabas taka. 

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Zemītes muižas *(Samiten)* centru, izaugusi pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Zemīte» ciemats. Zemītes luterāņu baznīca (16. gadsimts) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet baznīcas altāris (17. gadsimts) — mākslas piemineklis. Zemītes muižas apbūve — pils (mūsdienās — skola), 6 kalpu mājas, klēts (tautas nams), ūdensdzirnavas un parks (9,2 ha; dižgoba 5,2 m apkārtmērā) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

* Zemītes baznīca (2010)Zemītes baznīca (2010)

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 209 | —     |
| 1979 | 256 | +22.5% |
| 1989 | 297 | +16.0% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 320 | +7.7% |
| 2011 | 237 | −25.9% |
| 2021 | 210 | −11.4% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Zemīti». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 454. lpp. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Zemītes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Grenči
* Jaunāmuiža
* Klāvciems
* Laukmuiža
* **Zemīte**

 |

 |
Berberu karogs
**Berberi** ir Ziemeļāfrikas rietumu pirmiedzīvotāju tautu grupa, kas dzīvo teritorijā no Atlantijas okeāna līdz Šivas oāzei Ēģiptē (kas atrodas apmēram 50 km uz austrumiem no Lībijas robežas). Pirmo reizi vārds "berberi" parādījās pēc Romas Impērijas sabrukšanas.

Vēsture
-------

Ģenētiskie pētījumi norāda, ka neolīta perioda ieceļotāji Ziemeļāfrikā ienākuši no austrumiem un asimilējuši paleolīta iedzīvotājus. Tam bijusi lielāka ietekme uz pamtiedzīvotāju genomu nekā arābu ekspansijai pēc 7. gadsimta.
Vēsturiski šie ļaudis ir runājuši berberu valodā vai kādā no šīs valodas dialektiem, berberu valoda ir Afroāzijas (jeb hamītu-semītu valodu) valodas atzars. Mūsdienās liela daļa berberu runā arābu valodā. Āfrikā kopumā dzīvo ap 30—40 miljoni berberu valodā runājošo iedzīvotāju, pārsvarā Marokā, Alžīrijā, Mali, Nigērijā un Lībijā, krietni mazāka berberu koncentrācija arī Ēģiptē. 

Neraugoties uz berberu ieguldījumu arābu Āfrikas politiskajā dzīvē, viņu nearabizētajām ciltīm trūkst politiskās un dažviet arī kultūras autonomijas, lai gan tās ir lielākā etniskā minoritāte. Visi mēģinājumi panākt autonomiju tika brutāli apspiesti. Berberu jautājums ieņem nozīmīgu vietu mūsdienu Ziemeļāfrikas dzīvē, taču visur tas tiek risināts atšķirīgi. Ja Marokā ir bijusi lielā mērā liberāla politika attiecībā uz berberiem, tad Alžīrijā pamatiedzīvotāju problēma ir īpaši aktuāla.

Eiropā dzīvo ap 2,2 miljoni berberu imigrantu, lielākoties Nīderlandē, Beļģijā un Francijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Serra-Vidal, Gerard; Lucas-Sanchez, Marcel; Fadhlaoui-Zid, Karima; Bekada, Asmahan; Zalloua, Pierre; Comas, David (18 November 2019). "Heterogeneity in Palaeolithic Population Continuity and Neolithic Expansion in North Africa". Current Biology. 29 (22): 3953–3959.e4.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Berberi***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4005571-1
* NDL: 00560623
* NKC: ph135892

 |

 |
**Baltijas Pētnieciskās žurnālistikas centrs *Re:Baltica*** ir 2011. gada augustā, Latvijā dibināta bezpeļņas nevalstiskā organizācija. Tā nodarbojas ar pētniecisko žurnālistiku, un atrodas Rīgā.

*Re: Baltica* koncentrējas uz Baltijas reģionā svarīgu jautājumu, piemēram, korupcijas, naudas atmazgāšanas, uzņēmējdarbības, veselības, cilvēktiesību un dezinformācijas, padziļinātu izpēti. Pārskati viņu tīmekļa vietnē tiek publicēti latviešu, angļu un krievu valodā. *Re: Baltica* ražo saturu bez maksas un mudina citas mediju organizācijas publicēt savus darbus.

*Re:Baltica* ir Organizētās noziedzības un korupcijas ziņošanas projekta, Globālā izmeklēšanas žurnālistikas tīkla dalībniece. Inga Spriņģe, pētnieciskā žurnāliste un viena no divām *Re:Baltica* dibinātājām, ir tīkla *International Consortium of Investigative Journalists* dalībniece.

Struktūra
---------

*Re:Baltica* struktūra 2023. gada jūnijā: Valdes locekļi ir priekšsēdētājs Pauls Raudseps, Kristīna Rizga, Andruss Vahers, Dmitrijs Bauļins. Darbinieki ir Inga Spriņģe, Sanita Jemberga, Evita Puriņa, Inese Liepiņa, Annija Petrova, Ronalds Siliņš, Jānis Orbidāns un Madara Eihe.

Re:Check
--------

Kopš 2019. gada Re:Baltica paspārnē darbojas faktu pārbaudes un sociālo tīklu pētniecības virtuāla laboratorija Re:Check. Re:Check ir Starptautiskā Faktu pārbaudītāju tīkla (IFCN) dalībnieki. Kopš 2020. gada Re:Check ir Facebook oficiālais faktu pārbaudīšanas partneris Latvijā. 2023. gada novembrī Re:Check kļuva par Eiropas faktu pārbaudes standartu tīkls EFCSN biedriem.

Finansējums
-----------

Finansējums ienāk no trim galvenajiem avotiem:

* Iekšējie ieņēmumi no pasniegšanas, pasākumu moderēšanas, dokumentālo filmu izpētes un scenāriju rakstīšanas
* Konkursa dotācijas, galvenokārt no institūcijām, kas atrodas ES / NATO valstīs (piemēram, *IJ4EU*, Džordža Sorosa atbalstītais Atvērtās sabiedrības fonds (OSF), *Sigrid Rausing Trust*, Latvijas Kultūrkapitāla fonds, POBB programma)
* Ziedojumi, kuru saraksts ir pievienots gada pārskatiem.

2022. gadā no 60% budžeta bija pašu ienākumi, 32% - granti, un 8% - ziedojumi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Par mums | Re:Baltica». *Re:Baltica Par Mums*. Skatīts: 2023-06-29date=.
2. ↑  Organised Crime and Corruption Reporting Project, *OCCRP Network Members*
3. ↑  «Global Investigative Journalism Network, *Our Members*». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 21. septembrī. Skatīts: 2020. gada 9. oktobrī.
4. ↑  «ICIJ Journalists». *ICIJ* (en-US). Skatīts: 2019-05-02.
5. ↑  «Re:Check». 2019-06-19. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-07-05. Skatīts: 2022-05-31.
6. ↑  «Re:Check kļūst par oficiālajiem FB faktu pārbaudes partneriem | Re:Baltica». *web.archive.org*. 2022-07-05. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-07-05. Skatīts: 2022-07-05.
7. ↑  «Re:Baltica kļūst par Eiropas faktu pārbaudes tīkla biedru | Re:Baltica» (latviešu). Skatīts: 2024-03-17.

Ārējās saites
-------------

* Re: Baltica
**Mihails Baruļins** (krievu: *Михаил Михайлович Барулин*; dzimis 1897. gada 19. oktobrī, miris 1943. gada 23. maijā) bija padomju šaha problēmists, PSRS sporta meistars (1934).

Pēc profesijas inženieris ķīmiķis. Šaha žurnālists, laikraksta "64" (1935—1941) un žurnāla "Шахматы в СССР" šaha uzdevumu nodaļu redaktors. Vissavienības Šaha sekcijas šaha kompozīcijas komisijas sekretārs (1932—1941).

1941. gada 13. novembrī NKVD viņu apcietināja, miris cietumā.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1923. gada sastādījis 250 uzdevumus, galvenokārt divvilčus. Atklājis vairākas tēmas šaha kompozīcijā, kas veicināja divvilča attīstību: balto kombinācijas (1927), Baruļina aizsardzība un citas.

### Uzdevuma piemērs

**M. Baruļins**  
 *Шахматы в СССР*, 1940**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

Iluzoriskā spēlē uz melno karaļa gājieniem mato balto dāma izmantojot zirdziņa c3 diagonālo saistību.
1. ... Kd4 2. Df4#
1. ... Kxe5 2. De3#
Risinājumā pēc ievadgājiena melno karalim kļūst pieejami citi divi lauciņi. Ejot uz tiem, mato citas balto figūras šoreiz izmantojot zirdziņa saistību pa horizontāli.
**1.Zf3!** (draud 2. Tcxc3#)
**1. ... Kxf3 2. Tc4#**
**1. ... Kd3 2. Td6#**
1. ... Zd5 2. Zg5#

Bibliogrāfija
-------------

* М.М. Барулин, А.П Гуляев, Л.А. Исаев. *300 шахматных задач* (krievu). Л.-М. 1933.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 28.—29. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* M. Baruļina šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Par represiju pret M. Baruļinu (krieviski)
* M. Baruļins vietnē *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 288560611
* ISNI: 0000 0003 9415 3800
* BNF: cb178130086 (data)

 |

 |
**Augusts Bergholcs** (1897.gada 11. jūlijs (pēc vecā st.) — 1938. gada 29. jūlijs) bija padomju kara aviācijas virsnieks — komdivs (1935), kara zinību pasniedzējs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Liepājā strādnieka mašīnista ģimenē. Pēc sešu klašu pabeigšanas Liepājas reālskolā, 1915. gadā uzsācis dienesta gaitas, iestājoties Viļņas karaskolā, kuru pabeidzis 1916. gadā kā praporščiks.

Piedalījies Pirmajā pasaules karā. Sākotnēji dienējis kavalērijas daļās, vēlāk pārgājis uz kara aviāciju. Pēc Oktobra revolūcijas turpinājis dienestu padomju daļās, kā pilots dienējis padomju Latvijas 3. aviācijas nodaļā. Vēlāk piedalījis kaujās citās Krievijas pilsoņu kara frontēs — kā lidotājs un lidotājs novērotājs Pleskavā 1918. gadā un vēlāk Rietumu frontē pret Polijas karaspēku. No 1920. gada aviācijas vienības komandieris Rietumu frontē.

Pēc Krievijas pilsoņu kara atbildīgos amatos Sarkanās armijas kara aviācijā. No 1922. marta 1. atsevišķā iznīcinātāju eskadriļas tehniskās daļas priekšnieks. 1923. gadā pabeidzis Sevastopoles aviācijas skolu, savukārt 1924. gadā hidroskolas kursus. 1925. gadā absolvējis Sarkanās armijas Kara akadēmijas pamatkursu. Pēc tam komandējis 7. aviācijas korpusu un 30. atsevišķo aviācijas vienību.

No 1926. gada 20. aviācijas eskadriļas komandieris. No 1928. gada 7. aviācijas brigādes komandieris. No 1931. līdz 1932. gadam klausītājs Sarkanās armijas Kara akadēmijas operatīvās darbības fakultātē. Pēc tam 15. smago bumbvedēju aviācijas brigādes komandieris. No 1933. līdz 1935. gadam Sarkanās armijas Gaisa kara akadēmijas fakultātes priekšnieks, savukārt no 1935. gada decembra Sarkanās armijas Kara akadēmijas komandējošā sastāva fakultātes priekšnieks. No 1935. gada komdivs. No 1935. gada Maskavas kara apgabala pavēlnieka palīgs aviācijas jautājumos, vēlāk Maskavas kara apgabala aviācijas komandieris. No 1936. līdz 1937. gada 18. janvārim republikāņu Spānijas valdības militārais padomnieks kara aviācijas un aviācijas rūpniecības jautājumos. Pēc atgriešanās Padomju Savienībā strādājis kā vecākais pasniedzējs Sarkanās armijas Ģenerālštāba akadēmijā.

Lielā terora laikā 1937. gada 13. decembrī arestēts, 1938. gada 26. jūlijā Padomju Savienības Augstākās tiesas Kara kolēģija notiesāja Bergholcu par spiegošanu un piederību pretpadomju organizācijai, piespriežot nāvessodu nošaujot. Spriedums izpildīta 1938. gada 29. jūlijā, apbedīts Komunarkas masu kapos. 1956. gada 4. augustā reabilitēts.

Atsauces
--------

1. ↑  Vārpa, Igors (2006). Latviešu karavīrs zem Krievijas impērijas, Padomju Krievijas un PSRS karogiem. Nordik. (322. un 409.lapa) ISBN 9984-792-11-0.
2. 1 2 3  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 743. lpp.
**Juris Aploks** (1893—1938) bija latviešu strēlnieku virsnieks, vēlāk padomju militārais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 21. aprīlī Kuldīgas apriņķa Raņķu pagasta "Kalenēs" zemnieka Jura Aploka ģimenē. Pirmā pasaules kara sākumā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā, 1915. gadā nosūtīja mācīties Pleskavas praporščiku skolā. Pēc karaskolas beigšanas piedalījās kaujās kā 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulka virsnieks, 1917. gadā paaugstināts štābkapteiņa pakāpē.
Pēc Oktobra revolūcijas pārgāja lielinieku pusē. Vācu uzbrukuma laikā 1918. gada 25. februārī komandēja 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulka daļas kaujās pie Pleskavas. Pēc sarkano Latviešu strēlnieku divīzijas nodibināšanas viņu 1918. gada 21. jūnijā iecēla par tās štāba operatīvas daļas priekšnieku, bet 27. jūlijā par štāba priekšnieku. 
1918. gada augustā viņu nosūtīja uz Urāliem cīņām pret Čehoslovāku korpusu, kur viņš pildīja padomju 3. armijas štāba priekšnieka, 1919. gadā 6. strēlnieku divīzijas štāba priekšnieka vietnieka un frontes Austrumu sektora priekšnieka palīga pienākumus.

Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām viņš vadīja Ukrainas un Krimas čekas karaspēku (1921) un Maskavas kara apgabala GPU karaspēku (1922). 1922. gadā Aploks pabeidza Frunzes kara akadēmiju, 1924. gadā viņu iecēla par 14. strēlnieku divīzijas komandieri, 1930. gadā par Ziemeļkaukāza kara apgabala štāba priekšnieka vietnieku, 1932. gadā par Maskavas kara apgabala štāba priekšnieka vietnieku.

Tā sauktās NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada 18. decembrī apcietināts kā latviešu fašistiskās organizācijas biedrs. 1938. gada 1. aprīlī PSRS Augstākās tiesas kara kolēģija Aplokam piesprieda nāvessodu, apsūdzot aktīvā darbībā kontrrevolucionārā organizācijā, 2. aprīlī nošauts un aprakts Komunarkas masu kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Биография на сайте РККА
2. ↑  Мемориал
**Žanis Blumbergs** (1889-1938) bija latviešu strēlnieku virsnieks, vēlāk padomju militārais darbinieks. Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara dalībnieks, Sarkanās armijas divīzijas komandieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1889. gada 21. septembrī Vecauces pagastā zemnieka Kārļa Blumberga ģimenē. Mācījās Jelgavas pilsētas skolā, pēc tās beigšanas 1908. gadā brīvprātīgi pieteicās Krievijas impērijas armijā. Mācījās Viļņas karaskolā (1910—1913), kā podporučiks sāka dienēt 99. Ivangorodas kājnieku pulkā.
Pirmā pasaules kara laikā bija rotas, vēlāk bataljona komandieris, vadīja izlūku un ložmetējnieku komandas. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas demobilizēts kapteiņa pakāpē.

Kopš 1918. gada jūnija piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās kā Latviešu strēlnieku divīzijas 3. brigādes komandieris. 1918. gada septembrī piedalījās Kazaņas ieņemšanā, pēc Pētera Slavena iecelšanas par Dienvidu frontes pavēlnieku viņš no 1918. gada 20. oktobra līdz 1919. gada 5. aprīlim komandēja Austrumu frontes 5. armiju, kas piedalījās cīņās pret Kolčaka vadīto karaspēku Tatarstānas un Baškīrijas teritorijā. 

Kad 1919. gada aprīlī sākās Somijas karaspēka uzbrukums Oloņecas virzienā, Žanis Blumbergs tika nozīmēts par Ziemeļrietumu frontes 7. armijas komandiera vietnieku un Ziemeļu grupas komandieri. 7. armijas sastāvā atradās arī Latvijas armijas karaspēka grupa (*Армейская группа войск Латвии*). 1919. gada jūlijā Sarkanā armija piespieda somus atkāpties no Karēlijas austrumu daļas. 
1919. gada vasarā pārcelts uz Dienvidu frontes 13. armiju, komandēja 42. strēlnieku divīzijas 2. brigādi. 1920. gadā komandēja 42. strēlnieku divīzijas 124. un 126. brigādi, piedalījās kaujās Ukrainā un Krimā. 

Pēc kara beigām līdz 1922. gadam mācījās Sarkanās armijas Kara akadēmijas Augstākajos akadēmiskajos kursos. 1921.—1923. gadā bija 1. strēlnieku divīzijas komandieris un Sarkanās armijas karaskolu pārvaldes inspektors. 1924.—1926. gadā 11. strēlnieku korpusa komandieris, vēlāk Sarkanās armijas inspektors (1926—1929) un Karēlijas nocietinātā rajona komendants (1930—1932). Vēlāk strādāja par Sarkanās armijas Kara inženieru akadēmijas operatīvi-taktiskā cikla vadītāju un no 1933. gada stratēģijas un taktikas katedras vadītāju un komandieru fakultātes priekšnieku. 
1936. gadā darbojās Sarkanās armijas karaskolu pārvaldē, 1937. gadā bija Sarkanās armijas kājnieku daļu inspektora vietnieks. 

Lielā terora laikā viņu 1937. gada 13. decembrī apcietināja un 1938. gada 26. aprīlī piesprieda nāves sodu "par piedalīšanos pretpadomju teroristiskā organizācijā", ko izpildīja tajā pašā dienā. Aprakts Komunarkas masu kapos.

Literatūra
----------

* Черушев Н. С. Черушев Ю. Н. Расстрелянная элита РККА (командармы 1-го и 2-го рангов, комкоры, комдивы и им равные): 1937—1941. Биографический словарь. — Москва: Кучково поле; Мегаполис, 2012.

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 9766160245377452640007

 |

 |
Šis raksts ir par laukumu Erevānā. Par citām jēdziena **Republikas laukums** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Republikas laukums** (armēņu: Հանրապետության հրապարակ) ir Armēnijas galvaspilsētas Erevānas centrālais laukums. 30 000 m2 lielais laukums sastāv no divām daļām — autotransporta lokveida krustojuma un trapeces formas baseina ar muzikālām strūklakām. Ap laukumu izvietotas valdības ēkas (premjerministra rezidence), Armēnijas Nacionālās galerijas un Armēnijas Nacionālā vēstures muzeja ēkas, kā arī viesnīca *Marriott*. Laukums vairākkārt izmantots gan kā koncertu, gan politisko norišu vieta.

Laukuma arhitektoniskā ansambļa autors ir arhitekts Aleksandrs Tamanjans (Ալեքսանդր Թամանյան, 1878—1936). Laukumu sāka veidot 1926. gadā ar apkārtējo ēku nojaukšanu un valdības ēkas celtniecību. Lielāko daļu celtņu uzcēla 20. gadsimta piecdesmitajos gados, līdz 1977. gadā uzcēla Nacionālās galerijas ēku. Armēnijas PSR laikā laukuma nosaukums bija Ļeņina laukums un tajā atradās Ļeņina piemineklis.

Attēlu galerija
---------------

* Valdības ēkaValdības ēka
* Muzeju ēkaMuzeju ēka
* Viesnīcas Marriott ēkaViesnīcas *Marriott* ēka
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Republikas laukums***.
Aleksandrs Kupfers (1903)
**Aleksandrs Kupfers** (*Alexander Kupffer*; 1850—1927) bija Ventspils pilsētas galva no 1889. līdz 1903. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1850. gada 19. martā Ēdoles muižā Teodora Kupfera ģimenē. Mācījās Kuldīgas ģimnāzijā, studēja inženierzinātnes (1869—1871) un ķīmiju (1871—1873) Rīgas Politehniskajā augstskolā, iestājās studentu korporācijā *Baltica*. 1874. gadā ieguva apriņķa skolotāja tiesības.
Strādāja par matemātikas skolotāju Ventspils jūrskolā (*Navigations-Schule zu Windau*, 1873—1909), līdztekus no 1887. gada bija Ventspils pilsētas domnieks pilsētas pašpārvaldē.
1888. gadā Kupferu ievēlēja pilsētas valdē, bet no 1889. līdz 1903. gadam viņš bija Ventspils pilsētas galva. 1909. gadā pensionējās.

Viņa laikā būvēja pilsētas ūdensvadu, nobruģēja centrālās ielas, paplašināja pilsētas robežas. Kupfers bija Ventspils amatnieku apvienības (*Windauer Gewerbeverein*) vadītājs, Ventspils baznīcu valdes vecākais, vācbaltiešu kultūras savienības vadītājs.

Aleksandrs Kupfers dzīvoja Marijas ielā 4 (tagad ēka Kārļa ielā 5 pie Marijas ielas krustojuma), kurā mūsdienās iekārtota viesnīca un kafejnīca "Kupfernams".

Miris 1927. gada 22. decembrī Ventspilī.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Album Academicum des Polytechnikums zu Riga, 1862-1912. Nr. 269.-20. lpp. Riga: Jonck & Poliewsky (1912)
2. ↑  Альбом Городских Голов Российской Империи 1903 г.
3. ↑  biographien.lv