recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alberts Šeibelis** (dzimis 1906. gada 27. decembrī Sabilē, miris 1972. gada 12. aprīlī Sandjego, ASV) bija latviešu futbolists - pussargs. Latvijas futbola izlases sastāvā Šeibelis aizvadīja 54 spēles, kurās guva 14 vārtus. Ilgus gadus viņš bija arī Latvijas izlases kapteinis.

Savu futbolista karjeru Šeibelis iesāka 1923. gadā Rīgas FK sastāvā. 1925. gadā, vēl spēlējot kluba otrajā sastāvā, viņš tika izsaukts uz Latvijas izlasi un savu pirmo spēli valstsvienībā aizvadīja 1925. gada augustā pret Somiju. Savus pirmos vārtus izlasē viņš guva 1926. gada jūlijā pret Zviedrijas izlasi. Alberts Šeibelis Latvijas izlasē spēlēja līdz pat 1939. gadam, kļūstot par ilggadīgāko pirmskara izlases spēlētāju. No pirmskara Latvijas izlases futbolistiem Šeibelis ir trešajā vietā aizvadīto spēļu skaita ziņā (aiz Ērika Pētersona un Jāņa Lidmaņa).

Latvijas čempionātā Šeibelis spēlēja RFK, V.Ķuzes un Rīgas Vilku komandās. 1926. un 1930. gadā RFK sastāvā Alberts Šeibelis kļuva par Latvijas čempionu. 1939. gadā Šeibelis izdeva pašu pirmo oriģināldarbu latviešu futbola literatūrā *"Futbols. Teorija, taktika, technika."*, kurā viņš apkopoja savu uzkrāto pieredzi futbola laukumā, kā arī pauda dažādas ar futbola taktiku saistītas atziņas.

2. Pasaules kara laikā Šeibelis kopā ar ģimeni emigrēja uz ASV, kur vēl turpināja spēlēt futbolu amatieru līmenī, bet vēlāk viņš kļuva par Mineapolisas futbola kluba treneri. Alberts Šeibelis nomira 1972. gadā.

2001. gadā Šeibeļa vārdā tika nosaukts jaundibinātais Futbola klubs "Alberts", kas savas mājas spēles aizvadīja Alberta Šeibeļa stadionā.

Pēc Otrā Pasaules kara Šeibelis dzīvoja ASV, trenēdams Mineapolisas futbola klubu.

Sasniegumi
----------

* Latvijas čempions - 3 (1925, 1926, 1930)
* Latvijas kausa ieguvējs - 1 (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  Ivars Ošiņš. Golden 100 of Latvian sports

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16007899
* LNB: 000024551
* LCCN: n00101863
* ISNI: 0000 0000 2242 389X

 |

 |
**Gadījuma sekss** ir seksuāla aktivitāte, kas notiek ārpus romantiskām attiecībām un bez saistībām starp partneriem.

Lielākā daļa reliģiju nosoda seksu ārpus laulības. Reliģiozi un nereliģiozi cilvēki parasti piedzīvo līdzīgas sajūtas, kad runa ir par gadījuma dzimumsakariem, ar lielāku atšķirību attieksmē starp vīriešiem un sievietēm. Dažās valstīs, piemēram, Pakistānā, Kuveitā, Afganistānā jebkāda veida seksuālas aktivitātes ārpus laulības ir aizliegtas ar likumu.

Pētījums par gadījuma attiecību kultūru ASV liecina, ka gadījuma sekss neveicina attiecību stiprināšanu nākotnē. Attiecību ilgumu galvenokārt ietekmē mērķis, uz kuru cilvēki tiecas, stājoties attiecībās. Seksuālās uzvedības pētījums, kas tika veikts Brazīlijā no 1998. līdz 2015. gadam, parādīja, ka gadījuma sakari ir visvairāk raksturīgi cilvēkiem vecumā no 16 līdz 24 gadiem. Mūsdienās nav nekas neierasts, ka cilvēki jau pirmajā randiņā vai tikšanās reizē atklāti runā par saviem gadījuma seksuālajiem kontaktiem un personīgajiem uzskatiem par šo tēmu. Citā pētījumā atklāts, ka prezervatīvi tika izmantoti tikai 69 no 100 dzimumkontaktiem ar iekļūšanu.

Dati no visas pasaules par periodu no 2007. līdz 2017. gadam liecina, ka gadījuma dzimumsakaru biežums jauniešu vidū ir samazinājies. 2021. gada pētījumā šis samazinājums tiek skaidrots ar alkohola patēriņa samazināšanos, videospēļu skaita pieaugumu un to jauniešu īpatsvara pieaugumu, kuri dzīvo kopā ar saviem vecākiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Religious individuals regret having casual sex only slightly more». *phys.org*. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
2. ↑  «Romance Round The World: From Meet Markets To Covert 911 Calls». *npr.org*. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
3. ↑  «Do Casual Hookups Ever Lead to Serious Relationships?». *psychologytoday.com*. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
4. ↑  «Brazil Hook Up Guide For Singles And Couples». *worldhookupguides.com*. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
5. ↑  «Hooking up or dating: Who benefits?». *medicalxpress.com*. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
6. ↑  «Prevalence and Characteristics of Sexual Hookups Among First-Semester Female College Students». *ncbi.nlm.nih.gov*. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
7. ↑  «Why are fewer young adults having casual sex?». *afftherecord.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 24. Janvāris. Skatīts: 2022. gada 31. janvāris.
Alberts Radivils (16. gadsimta glezna)
**Alberts Radvils** (lietuviešu: *Albertas Radvila*, latīņu: *Albertus Radiuilius*; 1558–1592), arī **Albrehts Radzivils** (baltkrievu: *Альбрэхт Радзівіл*, poļu: *Albrecht Radziwiłł*,) bija Lietuvas dižkunigaitijas valstsvīrs un diplomāts no Radvilu dzimtas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1558. gada 8. martā Viļņas vaivada Nikolaja Radvila (Melnā) un viņa sievas Elizabetes Šidloveckas ģimenē. Viņa tēvs 1553. gadā bija pārgājis kalvinisma ticībā, bet pēc Livonijas kara sākšanās veicināja Livonijas un Lietuvas tuvināšanos un Viļņas ūnijas noslēgšanu. 

Pēc tēva nāves 1565. gadā Alberts Radvils mantoja Kļeckas kņaza titulu, studēja Leipcigas Universitātē (1570-1573), 1574. gadā pārgāja katoļu ticībā un turpināja studijas Romā (1575-1576).
1579. gadā viņš kļuva par Kauņas stārastu un piedalījās Polockas atbrīvošanā no krieviem Livonijas kara laikā, bet 1581. gada decembrī veda miera sarunas ar Maskavijas pārstāvjiem (latīņu tekstā minēts kā Olikas un Ņasvižas kņazs *Albertus Radiuilius Dux in Olika & Nieswiz*), kas beidzās ar Jamas Zapoļskas miera līguma noslēgšanu 1582. gada janvārī. 

1586. gada 12. janvārī viņš Jelgavas pilī nosvinēja kāzas ar hercoga Gotharda meitu Annu (1567—1617) un kļuva par Radvilu Kļeckas ordinācijas īpašnieku.

Miris 1592. gada 13. jūnijā Krakovā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Moscovia* Antonijs Posevino, (1586)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 311311660
* ISNI: 0000 0004 3860 5873
* GND: 1081830484

 |

 |
**Strūniji** (*Strunius*) ir onihodveidīgo zivju ģints, kuras pārstāvji dzīvoja augšdevonā. Ģinti 1966. gadā izdalīja vācu paleontologs Hanss Ludolfs Jessens, balstoties uz 1936. gadā Valtera Grosa aprakstīto *Glyptopomus rolandi* no Pļaviņu svītas nogulumiem pie Kokneses (*Cellulosa-Mergel*), kā arī uz jaunu sugu *Strunius walteri*, kuras veselu zivju eksemplāri tika atrasti Vācijā, Reinas apgabalā. Ģints tipveida suga ir *Strunius rolandi*.

Apraksts
--------

Strūniji bija sīkas zivis garumā līdz 10 cm. *Parietale* taisnstūrveidīga, *postparietale* ar paplašinātu aizmugurējo pusi. Abi kauli pārdalīti ar šķērsenisku šuvi. Apakšžoklis ir salīdzinoši īss, aizmugurējā malā augsts, ar izteiktu iedobi aiz stipri izliektās orālās malas parasimfīzajā apgabalā. Priekšējais mediālais paplašinājums uz *dentale* veido šķērseniski orientētu ovālu spraugu, kurā izvietojas parasimfīzās plātnes pamats. Uz šīs plātnes balstās vairāku augstu, lingvāli izliektu zobu rinda, gar kuru no abām pusēm stiepjas mazāku zobu rindas. Rezultātā katram lielajam zobam no abām pusēm izvietojas mazāki zobi. Fosilā stāvoklī bieži vien ir sastopami šie trīs zobi vai centrālais zobs ar malējo zobu pamatnēm arī tad, kad parasimfīzā plātne fosilizācijas gaitā jau ir sairusi. Simfīzs ir neliels. Apakšžoklim ir divas *infradentalia*, no kurām aizmugurējā ir īsa. Priekšējais infradentālais flangs ir īss un plats, un sakļaujas ar savu pāri, veidojot dziļu ventrālo lingvālo nišu (*S. walteri*). Mandibulārais sensorais kanāls iet gar žokļa ventrālo malu. Lielie parasimfīzie zobi šķērsgriezumā ir apaļīgi, ar lielu pulpas dobumu, un pamatnē nav krokoti. *Operculum* un *suboperculum* ir nelieli, veido apaļīgi-trīsstūrveidīgu žaunu vāku, kura šaurais aizmugurējais stūris, veidots no *suboperculum*, uzguļ uz *cleithrum* augšupejošo atzaru. Sānu gularia apakšējā malā ir plati. *Maxillare* ir ar platu storbiālu porciju, dziļi pārsedzošu apakšžokli, ieskaitot aizmugurējā *infradentale* augšējo pusi. Interklavikulas nav. *Cleithrum* ir ar stipri kaudāli izbīdītu apakšējo malu, ar neattīstītu horizontālo, kā arī augstu un šauru vertikālo atzaru. *Clavicula* ir ar īsu priekšējo atzaru un salīdzinoši augstu vertikālo atzaru, kas veido galvaskausa sānu virsmu. Zvīņas ir apaļīgas, plānas, bez kosmīna. Ornamentējumu veido tievi kaula ķīlīši un smalki pauguriņi; vietām (uz segkauliem) var saglabāties kosmīna parketa paliekas.

Atsauces
--------

1. ↑  Татаринов Л.П. Новицкая Л.И. Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004. 359. lpp.
**Ciedri** (*Cedrus*) ir priežu dzimtas mūžzaļu skujkoku ģints. Ciedri ir 40—50 m augsti, mūžzaļi koki ar plaši izplestu lapotni (jauniem kokiem tā ir piramidāla, veciem – lietussargveidīga). Sakņu sistēma tiem ir virspusēja, tāpēc ciedri cieš no vējgāzēm. Tie izceļas ar cietu, sīkslāņainu, parasti aromātisku koksni. Skujas cietas, tumšzaļas, trīs vai četršķautņainas, uz garvasām sakārtotas spirāliski pa vienai, uz īsvasām — pušķos pa 30–40. Apputeksnēšanās notiek rudenī. Putekšņi ar gaisa maisiņiem. Vīrišķie un sievišķie čiekuri izvietoti pa visu lapotni. Sievišķie čiekuri 5—10 cm gari un 4—6 cm diametrā, olveidīgi vai muciņveidīgi. Nogatavojas 2.—3. gadā un tad izkaisās. Sēklas 12—18 mm garas, trīsstūrveidīgas ar spārnu. Ciedri ir ilgdzīvotāji un var sasniegt 3000 gadu vecumu. Aug kalnos 1300—3600 m augstumā. Tie ir gaismu mīloši koki, veido arī audzes un mežus (kopā ar egli, priedi, lapegli un ozolu).

Kultūrvēsture
-------------

Informācija par ciedru izmantošanu senatnē līdz mums ir nonākusi jau no seno ēģiptiešu un sengrieķu avotiem. Zinot par ciedru koksnes noturību pret pūšanu senie ēģiptieši no ciedru materiāla gatavoja savus kuģus, bet ciedru eļļu lietoja mirušo balzamēšanai. Visām ciedru daļām ir ārstnieciskas īpašības. Kopš seniem laikiem no ciedru riekstiem, sveķiem un skujām gatavoja zāles un kosmētiskos līdzekļus. Senie šumeri vieni no pirmajiem izmantoja ciedru skujas kā ārstniecisku līdzekli. Arheoloģiskajos izrakumos, kas tika veikti senās Šumeras teritorijā, tika atrastas māla plāksnītes, kas apliecina to, ka 5 tūkst. gadu p.m.e. šumeri ārstnieciskos nolūkos lietoja ciedru skuju novārījumu.

Sistemātika
-----------

Ģintī ir 4 sugas, kuru izcelsme ir Āfrikā un Āzijā. Par ciedru bieži vien nepareizi sauc Sibīrijas ciedrupriedi (*Pinus sibirica*) un dažas citas priežu sugas. Par Spānijas ciedru sauc koku (*Cedrela odorata*), kas pat nav skujkoks. Ir vēl daudzi citi koki, kuri botāniski nepareizi tiek saukti par ciedriem.

**Ģints** Ciedri (*Cedrus*)

* Himalaju ciedrs (*Cedrus deodara*)
* Atlasa ciedrs (*Cedrus atlantica*)
* Libānas ciedrs (*Cedrus libani*)
* Kipras ciedrs (*Cedrus brevifolia*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Cedrus*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85021602
* GND: 4190563-5
* NKC: ph391050

 |

 |
**Vecā Danas minerālu klasifikācijas sistēma** ir ilgstoši populārākā minerālu klasifikācijas un sistemātikas sistēma.

Pirmā Danas minerālu klasifikācijas sistēma publicēta 1837. gadā un to sastādīja 24 gadus vecais ASV mineralogs Džeimss Dvaits Dana, iekļaujot tajā laikā zināmos 352 minerālus. Dana un viņa dēls Edvards Solsberijs Dana darbu pie klasifikācijas sistēmas turpināja, to pilnveidojot un papildinot ar jaunatklātiem minerāliem. Abu mineralogu darbs ir devis lielu ieguldījumu mineraloģijas zinātnes attīstībā.
Ir izdotas šādas Danas minerālu klasifikācijas redakcijas:

1. - 1837. gads
2. - 1844. gads (Dana vecākais)
3. - 1850. gads (Dana vecākais)
4. - 1854. gads (Dana vecākais)
5. - 1868. gads (Dana vecākais)
6. - 1892. gads (Dana jaunākais)
7. - 1927, 1944, 1951, 1962 (Hārvarda Universitāte, Čārlzs Palašs, Harijs Bermans, Klifords Frondels)

Pēdējā, astotā, redakcija iznākusi 1997. gadā un īsumā aprakstīta šeit.

Dana minerālus pirmais sāka klasificēt pēc to anjoniem, tālāk tos smalkāk iedalot pēc kristāliskās struktūras īpatnībām. Katram minerālam tika piešķirts savs indekss - skaitlis ar četrām daļām. Diemžēl jaunā, 1997. gada sistēma šos numurus nomaina, radot grūtības muzejiem un kolekcionāriem.

Dana savā darbā norādījis arī tipiskās minerālu atradņu vietas, un daudzi minerālu kolekcionāri cenšas iegūt paraugus tieši no šīm vietām.

Jaunā Danas minerālu klasifikācijas sistēma negūst atsaucību daudzu mineralogu vidū, tāpēc vecajai sistēmai joprojām ir plašs pielietojums. Danas sistēma tiek lietota lielākajā daļā agrāk izdotās mineraloģiskās literatūras.

### Vecā Danas minerālu klasifikācijas sistēma (7. redakcija)

* I Tīrradņi
* II Sulfīdi
* III Oksīdi un hidroksīdi
* IV Halīdi
* V Karbonāti, nitrāti un borāti
* VI Sulfāti, hromāti un molibdāti
* VII Fosfāti, arsenāti un vanadāti
* VIII Silikāti
	+ Nesosilikāti
	+ Sorosilikāti
	+ Ciklosilikāti
	+ Inosilikāti
	+ Fillosilikāti
	+ Tektosilikāti
	+ Neklasificētie silikāti
* IX Organiskie minerāli

Skatīt arī
----------

* Jaunā Danas minerālu klasifikācijas sistēma
* Pasaules minerālu saraksts
* Štrunca minerālu klasifikācijas sistēma
**Emiļa Melngaiļa iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Centra apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Hanzas ielu, bet šeit esošais ielas posms nav savienots autotransportam ar ielas galveno daļu, kas sākas krustojumā ar Strēlnieku ielu. Emiļa Melngaiļa iela beidzas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu. Emiļa Mengaiļa iela posmā no Krišjāņa Valdemāra ielas līdz Antonijas ielai ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt uz Antonijas ielas pusi. Ielas garums ir ap 530 metri, tā klāta ar asfalta un bruģa segumu.

Emiļa Melngaiļa ielā pārsvarā ir īres namu apbūve, kā arī vairākas sabiedriskas ēkas. Pie tās sākuma (Hanzas ielā 5) atrodas Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienesta ēka, kurā atrodas arī Latvijas Ugunsdzēsības muzejs. Emiļa Melngaiļa ielā 1A atrodas Skonto halle un Skonto stadions.

Vēsture
-------

Pirmo reizi iela atrodama Rīgas ielu sarakstos jau 18. gadsimta beigās kā Mazā Kalēju iela (vācu: *Kleine Schmiedestrasse*) pie pilsētas ganībām. 1885. gadā ielu pārdēvēja par Ķieģeļu ielu (vācu: *Ziegelstrasse*, krievu: *Кирпичная улица*), bet 1954. gadā to nosauca komponista Emiļa Melngaiļa vārdā.

Ielu savienojumi
----------------

Emiļa Melngaiļa iela krustojas ar:

* Hanzas ielu
* Strēlnieku ielu
* Antonijas ielu (T veida krustojums)
* Zaļo ielu (T veida krustojums)
* Krišjāņa Valdemāra ielu (T veida krustojums)

Objekti
-------

* Skonto stadions
* Skonto halle

Atsauces
--------

1. ↑  «citariga.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. janvārī. Skatīts: 2018. gada 27. septembrī.

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Ēbelmuižas
* Ebreju
* Eduarda Smiļģa
* Eduarda Šmita
* Edžiņa gatve
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Eksporta
* Elejas
* Elijas
* Elizabetes
* Elkšņu
* Elku
* Elvīras
* Embūtes
* Emīla Dārziņa
* Emiļa Melngaiļa
* Emmas
* Ēnas
* Engures
* Enkura
* Ērgļu
* Ērģeļu
* Ērkšķu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernestīnes
* Ernsta Bergmaņa
* Esplanādes
* Etnas
* Ēvalda Valtera
* Ēveles
* Ezera
* Ezermalas
* Ezernieku
* Ežu
* Ežupes

 |

 |

Koordinātas: 56°57′39″N 24°06′54″E﻿ / ﻿56.9607°N 24.1149°E﻿ / 56.9607; 24.1149
Metāla skaidiņu koherers
**Koherers** ir ierīce, kuru izmanto elektromagnētisko viļņu reģistrēšanā. Tas galvenokārt tika izmantots 19. gadsimta beigās radioviļņu uztveršanā.

Koherera darbības princips
--------------------------

Tas sastāv no stikla caurulītes ar diviem elektrodiem. Caurulītē atrodas sīkas metāla skaidiņas un koherera darbības pamatā ir elektriskās izlādes ietekme uz metāla pulveri. Parastos apstākļos kohereram ir liela pretestība, jo skaidiņām citai ar citu ir slikts kontakts. Elektromagnētiskais vilnis rada kohererā augstfrekvences maiņstrāvu. Starp skaidiņām pārlec sīkas dzirkstelītes, kuras sakausē skaidiņas. Tāpēc koherera pretestība strauji samazinās no 100 līdz 200 reizēm. Ja ierīci sakrata, tad atkal tai var piešķirt lielu pretestību. Pirmo kohereru sakratīšanai pēc signāla uztveršanas izmantoja pulksteņa mehānismu, bet vēlāk — elektrisko zvanu, lai nodrošinātu automātisku uztveršanu. Elektromagnētiskā viļņa pienākšanas brīdī zvana ķēdi noslēdz relejs. Līdz ar viļņa uztveršanu zvana darbība pārtraucas, jo zvana āmuriņš iesit ne tikai pa zvana kausu, bet arī pa kohereru un aparāts atkal sagatavots viļņa uztveršanai.

Koherera darbības princips
Lai palielinātu aparāta jutību, viens no koherera izvadiem tiek iezemēts, bet otrs pievienots pie augsti pacelta vada. Tādēji tika radīts pirmais radioviļņu uztvērējs. Iezemējums pārvērš Zemes vadošo virsmu par vaļējā svārstību kontūra daļu, kas palielina uztveršanas attālumu.

Koherers un radio
-----------------

Mūsdienu radiouztvērējam ir ļoti maz līdzības ar kohereru, tomēr tā galvenie darbības principi ir tādi paši. Arī tagad radiouztvērējam ir antena, kurā pienākošais elektromagnētiskais vilnis izraisa vājas elektriskās svārstības. Tāpat kā kohererā, šo svārstību enerģija tieši netiek izmantota radiosignāla uztveršanā. Vājie signāli tikai vada enerģijas avotu, kura baro tālāko ķēdi. Tagad šādu vadību veic pusvadītāju ierīces.

Koherera izgudrošana
--------------------

1890. gadā franču fiziķis un inženieris Eduards Branlijs (*Édouard Eugène Désiré Branly*) izgudroja ierīci elektromagnētisko viļņu reģistrēšanai, kuru nosauca par radiokonduktoru. 1894. gadā Branlija radiokonduktoru uzlaboja britu fiziķis Olivers Lodžs (*Oliver Joseph Lodge*), pievienojot tam periodiskas sakratīšanas pulksteņa mehānismu jutības atjaunošanai. Uzlaboto ierīci Lodžs nosauca par kohereru. Krievu fiziķis Aleksandrs Popovs 1895. gada 7. maijā Sanktpēterburgā Krievijas fizikas un ķīmijas biedrības sēdē pirmoreiz demonstrēja uzlabota koherera darbību, kam pulksteņa mehānisma vietā bija pievienots ar releju savienots elektriskais zvans, nodrošinot koherera automātiskas sakratīšanas iespēju, pienākot radioimpulsam. Par godu šim notikumam 7. maijs PSRS (un tagad arī Krievijā) tika atzīmēts kā Radio diena.

Atsauces
--------

1. ↑  "Increase of Resistance of Radio-conductors". E. Branly. (*Comptes Rendus*, 130. pp. 1068-1071, April 17, 1900.)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Koherers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
Emma Asona
**Emma Asona** (igauņu: *Emma Asson*; 1889. gada 13. jūlijs — 1965. gada 1. janvāris) bija Igaunijas politiķe, sociāldemokrāte. Viņa bija viena no pirmajām politiķēm sievietēm, kas ievēlēta Rīgikogu. Viņa piedalījās neatkarīgās Igaunijas pirmās konstitūcijas izveidē, īpaši sadaļās par izglītību un dzimumu līdztiesību. 1912. gadā viņa sarakstīja pirmo vēstures mācību grāmatu igauņu valodā.

Biogrāfija
----------

Emma Asona dzimusi Vābinas pagastā, Veru apriņķī, Livonijas guberņā, kas tobrīd bija daļa no Krievijas Impērijas. Viņas tēvs bija skolotājs. Viņa mācījās A. Puškina meiteņu skolā Tartu un pēc tam pabeidza vēstures studijas Bestuževa kurso Sanktpēterburgā 1910. gadā. Pēc tam viņa strādāja par vēstures skolotāju Tartu meiteņu koledžā.

Emma Asona bija aktīva dažādās sieviešu organizācijās ar sociāliem un izglītības mērķiem. 1919. gadā viņa tika ievēlēta Tallinas domē, kā arī pirmajā neatkarīgās Igaunijas parlamentā. No 1919. līdz 1921. gadam viņa darbojās arī Izglītības ministrijā, bet no 1925. līdz 1940. gadam bija Izglītības departamenta vadītāja, bija arī Igaunijas sieviešu asociācijas sekretāre.

No 1921. līdz 1941. gadam viņa bija precējusies ar politiķi Ferdinandu Petersenu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Asson, Emma (1889-1965)». Eesti Majanduslugu. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2013. gada 24. novembris. Archived 2019. gada 6. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  «Wana ajalugu / Emma Asson, Eesti I järgu tütarlastekooli ajaloo-kooliõpetaja Tartus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 9. augustā. Skatīts: 2015. gada 21. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Emma Asona***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 4497191
* LCCN: no92010331
* GND: 1102265020

 |

 |
**Kongseja** (norvēģu: *Kongsøya* — 'Karaļa sala') ir Norvēģijai piederoša neapdzīvota sala Arktikā. Izvietojusies Svalbāras austrumos Karaļa Kārļa Zemē un ir salu grupas lielākā sala. Stiepjas 40 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, Lidiannas šaurums ziemeļaustrumos to atdala no Ābela salas, bet Rivalensundets dienvidrietumos — no Svenskejas. Krasta līnija izrobota ar daudziem līčiem. Dienvidu piekrastē Breibuktas līcis ar daudzām nelielām saliņām. Virsma samērā līdzena, augstākais kalns ir Reciusfjellets salas rietumos (320 m). Pastāvīgu ledāju maz. Visa salas teritorija ietilpst Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervātā.

Vēsture
-------

Salu, iespējams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā. Atklājums tika aizmirsts un salu no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens. Kongseja, tāpat kā visa Karaļa Kārļa Zeme ir nozīmīgākā polārlāču ziemošanas vieta Svalbārā. Salā novērots līdz pat 14 migu uz vienu kvatdrātkilometru blīvums. 20. gadsimta sākumā salā tika rīkotas intensīvas lāču medības, sezonā nomedījot līdz pat 100 lāču. Medības pilnībā tika aizliegtas 1971. gadā, bet kopš 1985. gada salā aizliegta jebkāda cilvēku aktivitāte bez speciālas atļaujas.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Kongsøya
2. ↑  Stein P. Aasheim. *Norges nasjonalparker: Svalbard* (norvēģu). Oslo : Gyldendal, 2008. 90. lpp. ISBN 978-82-05-37128-6.
3. ↑  Lovdata: Forskrift om ferdselsforbud på Kong Karls Land
Brīvmūrnieku nams Avotu ielā 10 (pa labi) 2008. gadā.
Liepājas ložas nams (20. gadsimta sākumā).
**Liepājas loža "Enkurs un zobens"** (vācu: *Anker und Schwert*) bija militārā brīvmūrnieku loža Liepājā, kas strādāja Prūsijas lielložas "Royal York zur Freundschaft" rituālā.

Priekšvēsture
-------------

Jau Kurzemes hercogistes laikā 1780. gadā Liepājā nodibināja pirmo brīvmūrnieku ložu ar nosaukumu „Libanons", ko dēvēja par "Irene". Tā strādājusi angļu rituālā un atradusies Anglijas (Londonas) Provinciālložas pārraudzībā ar ložas patentu Nr. 345. Pēc 1789. gada loža "Irene" tika pārcelta uz Mēmeli (tagad — Klaipēda), kur vietējās ložas "Memphis" telpās Liepājas brīvmūrnieki turpināja strādāt līdz 1805. gadam, kad Krievijas impērijā atkal tika atjaunota legāla brīvmūrniecības darbība. Otro reizi ložas darbība Liepājā tika apturēta 1824. gadā un loža tika pārcelta uz Tilzīti.

Ložas nodibināšana
------------------

1915. gada maijā Vācijas impērijas karaspēks ieņēma Liepāju. Pēc virsnieka Oto Kuka (*Kuck* vai *Köck*) un citu brāļu ierosinājuma 1916. gada 18. oktobrī Prūsijas lielā loža "Royal York zum Freundschaft" nolēma atļaut Liepājā dibināt jaunu militāro ložu. 1916. gada 10. novembrī Vācijas brīvmūrnieku ordeņa meistars Prūsijas princis Frīdrihs Leopolds apstiprināja Liepājas ložas dibināšanu ar nosaukumu "Enkurs un zobens" (*Anker und Schwert*). 1916. gada 17. decembrī notika ložas iesvētīšana, ko vadīja Prūsijas lielās ložas lielmeistars profesors Eberleins. Ložas vadītājs jeb "krēsla meistars" bija Oto Kuks.
Pēc Novembra revolūcijas un Pirmā pasaules kara beigām ložas brāļi nolēma militāro ložu pārveidot par civilo ložu, ko 1919. gada 8. janvārī atļāva Prūsijas lielā loža, tomēr Latvijas brīvības cīņu dēļ loža bija spiesta savu darbību apturēt.

Ložas apturēšana un atjaunošana
-------------------------------

Militāro ložu „Enkurs un zonbens" trīs Prūsijas tradicionālās ložas ("Royal York zum Freundschaft", "Pie trim zemeslodēm", "Lielā Zemes loža") 1921. gada 6. aprīlī pārveidoja par neatkarīgu Latvijas ložu „Enkurs", kuras locekļi pārsvarā bija Liepājas vācvalodīgie iedzīvotāji.
Ložas simbols bija enkurs, kam kreisajā pusē bija mēness, bet labajā saule. Ložas devīze bija *In Omnibus Caritas!*.
Ložas nams atradās Avotu ielā 10, Liepājā.

Atsauces
--------

1. ↑  Zum Anker und Schwert Freimaurer-Wiki

Skatīt arī
----------

* Liepājas loža "Enkurs"
**Profesionālās izglītības kompetences centrs "Liepājas Valsts tehnikums"** ir Liepājas profesionālās izglītības mācību iestāde, kas atrodas Ventspils ielā 51 Liepājā.

Vēsture
-------

Valsts Liepājas tehnikumu atklāja 1920. gadā agrākās Liepājas Nikolaja ģimnāzijas ēkā Vilhelmīnes ielā (tagad K. Valdemāra ielā 4), tā pirmais direktors bija inženieris J. Jansons. 
Latvijas PSR laikā to 1951. gadā pārdēvēja par Friča Roziņa vārdā nosaukto **Liepājas politehnikumu**, kurā no 1961. gada darbojās Rīgas Politehniskā institūta (RPI) Liepājas Vispārtehniskā fakultāte.
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gadā to pārdēvēja par Rīgas Tehniskās universitātes (RTU) Liepājas Mācību zinātniski tehnisko kompleksu, bet 2002. gadā par RTU Liepājas filiāles profesionālo vidusskolu.

Atsauces
--------

1. ↑  Vēsture

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Liepājas skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Valsts 1. ģimnāzija
* Liedaga vidusskola
* Draudzīgā aicinājuma 5. vidusskola
* Raiņa 6. vidusskola
* 7. vidusskola
* 8. vidusskola
* J. Čakstes 10. vidusskola
* Oskara Kalpaka 15. vidusskola

 |
|  |
| Profesionālās izglītības iestādes | 
* Liepājas Jūrniecības koledža
* Liepājas Mūzikas, mākslas un dizaina vidusskola (Emiļa Melngaiļa Liepājas Mūzikas skola un Liepājas Dizaina un mākslas vidusskola)
* Liepājas Valsts tehnikums

 |
|  |
| Pamatskolas un sākumskolas | 
* 3. pamatskola
* Centra sākumskola
* Ezerkrasta sākumskola
* Katoļu pamatskola
* Līvupes pamatskola
* Privātsākumskola "Varavīksne"

 |

 |
**Fostera osta** (angļu: *Port Foster*, spāņu: *Puerto Foster*) ir ap 10 km garš un līdz 7 km plats līcis Disepšenas salā Antarktikā. Līci veido applūdusi vulkāna kaldera, ko ar Brensfīlda šaurumu savieno ap 550 m platais šaurums Neptūna Plēšas. Jau kopš salas atklāšanas laikiem Fostera osta un tās krastā esošie līcīši tiek uzskatīti par vienām no drošākajām enkurvietām Antarktikā.

Disepšenas salas iekšējo līci 1820. gada 15. novembrī atklāja Natenjels Pālmers, bet nokartēja Roberts Faildss 1821. gadā. Līcis sākotnēji saukts par **Disepšenas ostu** *(Deception Harbour)* vai **Viljama ostu** *(Port William)* pēc Viljama Smita brigas *Williams*, kā arī kļūdaini dēvēta par **Jenkiju ostu** (*Yankee Harbour*; īstā Jenkiju osta atrodas Griničas salas piekrastē). Pēc 1938. gada nodēvēta tagadējā vārdā par godu britu zinātniekam Henrijam Fosteram, kurš 1929. gadā Svārsta līcī veica svārsta gravimetrijas un magnētisma novērojumus.[1]

1948. gadā Fumarolu līča krastā ostas rietumos tika izveidota Argentīnas polārstacija Desepsjona, 1955. gadā Svārsta līcī ostas ziemeļaustrumos — Čīles polārstacija Presidente Pedro Agirre Serda (nopostīta 1967. gada vulkāna izvirdumā), bet 1989. gadā 1 km no Desepsjonas — Spānijas polārstacija Gabrjela de Kastilja. 1986. gadā diviem areāliem ostas ziemeļaustrumos tika piešķirts speciāli aizsargājamas teritorijas statuss ilgtermiņa bentosa izpētei (ASPA Nr. 145).[2]

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer
2. ↑  Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 145 PORT FOSTER, DECEPTION ISLAND, SOUTH SHETLAND ISLANDS
**Fortune 1000** ir ASV lielāko kompāniju saraksts pēc amerikāņu žurnāla "Fortune" versijas. Sarakstā iekļautas 1000 lielākās ASV kompānijas, kas sarindotas pēc ienākumu līmeņa.

Kompānija Wal-Mart Stores bija pirmajā vietā sarakstā četrus no pieciem pēdējiem gadiem (2007—2011), tikai 2009. gadā līderis bija ExxonMobil.

Fortune 500
-----------

**Fortune 500** ir Fortune 1000 apakšsaraksts, kurā iekļāutas pirmās 500 lielākās kompānijas. Pirmais Fortune 500 saraksts tika publicēts 1955. gadā un sastāvēja no kompānijām, kas bija guvušas ienākumus no ražošanas, ogļu vai elektroenerģijas iegūšanas. Tobrīd žurnāls "Fortune" publicēja arī 50 lielāko komercbanku, komunālo uzņēmumu, apdrošināšanas kompāniju, mazumtirdzniecības tirdzniecības uzņēmumu un transporta kompāniju sarakstu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Fortune 500 2008: Wal-Mart Stores - WMT» (html). Cable News Network. A Time Warner Company. Skatīts: 2009-07-09. (angliski)
2. ↑  «Fortune 500 2009: Top 1000 American Companies - Exxon Mobil - XOM - FORTUNE on CNNMoney.com» (html). Cable News Network. A Time Warner Company. Skatīts: 2009-07-09. (angliski)
3. ↑  «Fortune 500 2011: Top 500 American Companies». *CNN*. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne (angliski)
* Fortune 500, 1000, and other statistics (angliski)
**Borazons** (arī **elbors** vai **kubonīts**) ir bora nitrīda BN alotrops. Tas ir trešā cietākā mākslīgi radītā viela pēc dimanta nanostienīšiem un ultracietā fullerīta. Borazons ir kristāls, kuru rada, karsējot līdzīgu daudzumu bora un slāpekļa temperatūrā, kas pārsniedz 1800 °C pie 7 GPa spiediena. Borazons spēj ieskrāpēt dimantu, taču arī ar dimantu var ieskrāpēt borazona kristālu.

Borazons pirmo reizi tika sintezēts 1957. gadā kompānijas General Electric Company vajadzībām. 1969. gadā kompānija piešķīra šim savienojumam nosaukumu "borazons".

### Izmantošana un ražošana

Borazonu izmanto apstrādes rūpniecībā instrumentu ražošanā. Šis materiāls spēj izturēt temperatūras, kas pārsniedz 2000 °C. Borazonu izmanto arī juvelierizstrādājumu ražošanā, stikla apstrādē, dimantu gravēšanai.

Borazonu ražoja *General Electrics* meitas firma *GE Superabrasives* līdz 2003. gada decembrim, kad šis meitas uzņēmums tika pārdots kompānija *Littlejohn & Co.*.

Ārējās saites
-------------

* Borazon-CBN (angliski)
**Jāns Tēmants** (igauņu: *Jaan Teemant*; 1872–1941?) bija igauņu jurists un politiķis. Igaunijas Valsts vecākais (1925–1927, 1932).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1872. gada 24. septembrī (12. septembrī pēc VS) Vīkas (Lēnes) apriņķa (tagad Pērnavas apriņķa Vigalas pagasta Illustes ciemā. 

Mācījās Tērbatas Trefnera ģimnāzijā, 1901. gadā beidza tieslietu studijas Pēterburgas Universitātē. Strādāja par Tallinas advokātu, bija Tallinas domes loceklis (1904–1905). 1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada 10. decembrī bija Tērbatas Vispārējā tautas delegātu kongresa priekšsēdētājs. Pēc revolūcijas sakāves devās bēgļu gaitās uz Šveici, pēc kara stāvokļa atcelšanas 1908. gadā atgriezās dzimtenē, bet tika apcietināts un 1,5 gadus pavadīja ieslodzījumā Pēterburgā, pēc tam nometinājumā Arhangeļskas guberņā (1911–1913). Pēc atbrīvošanas strādāja par advokātu Tallinā. 

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā viņš bija Igaunijas pagaidu zemes padomes priekšsēdētāja vietnieks, pēc tam Satversmes sapulces loceklis (1919–1920). No 1923. gada Tēmants bija Rīgikogu deputāts, atkārtoti ievēlēts par Igaunijas Valsts vecāko (1925–1927, 1932). 
Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gada 23. jūlijā NKVD viņu apcietināja un ieslodzīja cietumā, miris nezināmos apstākļos, visticamāk, nošauts 1941. gada 24. jūlijā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XXI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 42 509-42 510. sleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5091149544599300490006
* GND: 1184443718

 |

 |
**Herolds Artūrs Lī Dilons** (angļu: *Harold Arthur Lee-Dillon*; dzimis 1844. gada 24. janvārī, miris 1932. gada 18. decembrī) bija angļu antikvārists un vadošā autoritāte ieroču, bruņu un viduslaiku tērpu pētniecībā. Viņš ir startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.

Biogrāfija
----------

Viņš bija 16. vikonta Artura Dilona vecākais dēls. Ieguvis izglītību privātskolā un Bonnas Universitātē, Vācijā. 1862. gadā viņš kļuba par strēlnieku brigādes praporščiku un 1866. gadā par leitnantu. Dienēja Indijā un Kanādā,1874. gadā atkāpās no pienākumiem un pievienojās Oksfordšīras policijas bataljonam kā kapteinis. 1885. gadā viņš tika paaugstināts par majoru, bet 1891. gadā aizgāja pensijā.

Pēc regulārās armijas atstāšanas 1892. gadā Dilons nodevās senatnes pētniecībai, uzrakstot vairāk nekā piecdesmit grāmatu un rakstu. Viņš bija Nacionālās portretu galerijas pilnvarnieku priekšsēdētājs no 1894. līdz 1928. gadam. Dilons bija Karaliskā bruņojuma kurators no 1892. līdz 1913. gadam. No 1892. līdz 1898. gadam viņš bija Karaliskā Arheoloģijas institūta prezidents un no 1897. līdz 1904. gadam Londonas Antikvariātu biedrības prezidents. Bija Armijas vēstures pētījumu biedrības dibinātājs, ieņēmis šo amatu līdz savai nāvei. 1902. gadā Dilonu ievēlēja par Britu akadēmijas biedru. Viņš tika iecelts arī par Karaliskās akadēmijas antikvāru.

1900. gadā Dilons startēja vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, kur startēja jāšanas medībās ar zirgu *Duke d'Aoste*.

Par darbu Nacionālajā portretu galerijā viņam tika piešķirts Goda bruņinieka ordenis.

Atsauces
--------

1. ↑  «Harold, Viscount Dillon». Olympedia. Skatīts: 2021. gada 24. decembris.
2. ↑  «Equestrianism at the 1900 Paris Summer Games: Mixed Hacks And Hunter Combined». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 21. decembris. Skatīts: 2021. gada 21. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Herolds Dilons (Olympedia profils) (angliski)
* Herolds Dilons (Sports Reference profils) (angliski)
**Borislava Borisova** (zviedru: *Borislava Borisova*; dzimusi 1951. gada 27. februārī Targovištes apgabalā, arī **Borislava Borisova-Ornsteina**) ir Bulgārijas un Zviedrijas starptautiskā meistare šahā (1974), Bulgārijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1974).

Biogrāfija
----------

1970. gados bijusi viena vadošajām Bulgārijas šahistēm. Vairākārt piedalījusies Bulgārijas sieviešu šaha čmepionātos, kuros izcīnījusi četras medaļas: zelta (1976), divas sudraba (1972, 1977) un bronzas (1975). Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 1979. gada dzīvo Zviedrijā. 1980. un 1990. gados bijusi viena no vadošajām Zviedrijas šahistēm.

Borislava Borisova ir divas piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros:

* 1979. gadā starpzonu turnīrā Riodežaneiro, kurā ieņēmusi 10. vietu;
* 1982. gadā starpzonu turnīrā Bādkisingenā, kurā kopā ar Navu Šterenbergu dalījusi 12.-13. vietu.

Arī nākamajos gados viņa piedalījās Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas ciklos, taču zonas turnīros 1985. un 1987. gadā palika 3. vietā, un starpzonu turnīros neiekļuva. 1985. un 1989. gadā viņa pārstāvēja Zviedrijas komandu *Nordic Cup* šaha turnīrā, kura 1985. gadā izcīnīja zelta medaļu komandu vērtējumā.

Septiņas reizes pārstāvējusi Zviedriju Pasaules šaha olimpiādēs (1978, 1980, 1982, 1984, 1986, 1988, 1992, 1994) un izcīnījusi 2 individuālās bronzas medaļas (1978, 1992).

Atsauces
--------

1. ↑  «1979 Rio de Janeiro Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  «1982 Bad Kissingen Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
3. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Nordic Chess Cup :: Borislava Borisova». *www.olimpbase.org*.
4. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Borislava Borisova». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Krastmalas skābene** (latīņu: *Rumex hydrolapathum*) ir skābeņu suga. Savvaļā tā ir galvenokārt sastopama Eiropā (neiekļaujot kontinenta rietumu daļu). Nereti sastopama Latvijā — ūdenstilpju piekrastē, grāvjos, applūstošos pļavu pazeminājumos.

Apraksts
--------

Krastmalas skābene ir daudzgadīgs, 100—200 cm garš un kopumā masīvs lakstaugs. Tā stublājs ir stāvs, sīkrievains un parasti ziedkopā bagātīgi zaro. Lapas ir plati eliptiskas, ar kātu. Kāta garums sasniedz trešdaļu līdz pusi no lapas plātnes garuma. Apakšējās lapas ir ļoti lielas — garumā līdz 60 cm un platumā līdz 25 cm. Tās ir tumši zaļas, spīdīgas, to mala ir gluda vai neizteikti krokota, gals smails, pamats ķīļveidīgs.

Ziedkopa ir plaša skara ar daudziem zariem. Iekšējās apziedņa lapas ir olveidīgi trīsstūrainas, aptuveni 0,7 cm garas — tā gals ir smails vai strups un mala sīkzobaina. Uz apziedņa lapām ir liels, iegarens augonītis (kārpveida izaugums uz augļa). Auglis pie pamata ir plati ķīļveidīgs, galā smails, kopumā olveidīgi trīsstūrains. Zied jūlijā, augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «krastmalas skābene - Rumex hydrolapathum Huds. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-24.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krastmalas skābene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Masaji.
**Orpula** ir tradicionālā terapija, kas ir populāra masaju ciltī Austrumāfrikā. To izmanto fiziskās un garīgās veselības uzlabošanai.

Norise
------

Rituālā tiek izmantoti aptuveni piecpadsmit vietējas izcelsmes augi, viens no ietekmīgākajiem ir *mori* jeb *orkiloriti* (Acacia nilotica), kas satur centrālo nervu sistēmu stimulējošu vielu hlorogēnskābi (*chlorogenic acid*) ar kofeīnam līdzīgu iedarbību. 

Paši masaji uzskata, ka ar šīs terapijas palīdzību iespējams izārstēt arī HIV/AIDS.
Ne mazāk būtisks ir *orpulas* psiholoģiskais iedarbības mehānisms, kas ir nesaraujami saistīts ar ārstniecisko diētu. Rituālās darbības nodrošina to, ka terapijas dalībnieks nejūtas kā pasīvs saņēmējs, un ir cieši iesaistīts pats savā ārstēšanas procesā. Kā arī pastiprinātā saikne ar dabu palīdz cīnīties ar stresu.

Orpulā, atšķirībā no šamanisma, netiek nodalīts devējs un saņēmējs. Visa dalībnieku grupa līdzās vadītājam dzied tradicionālās dziesmas, attēlojot putnu balsis, kā arī dejās un lūgšanās saskaņojot sevi ar apkārtējo dabu un izjūtot sevi kā tās sastāvdaļu. šeit ir saskatāmas paralēles ar psiholoģijā izmantoto grupu terapijas principu vai, ejot tālāk, ar reliģiskās draudzes principu, jo terapijas dalībniekus vieno arī kopīgi uzskati par dabas likumsakarībām. Terapijas pamatuzdevums tradicionāli ir bijis sagatavot medniekus medībām, vienlaikus ļaujot tajā piedalīties katram, kas jūt pēc tā vajadzību, tātad abu dzimumu slimniekiem vai jebkuram, kas jūt nepieciešamību pēc tā. Mūsdienās, urbanizējoties masaju dzīves videi, tomēr liela daļa masaju jauniešu, kas pārcēlušies uz dzīvi pilsētās, saslimstot atgriežas dzimtajā ciltī, lai piedalītos rituālā, ko uzskata par sekmīgāku izārstēšanās līdzekli nekā to, ko piedāvā tradicionālā Eiropas medicīna.
Terapijas ilgums ir divi līdz trīs mēneši, kuras laikā terapijas dalībnieki no "procedūrām" brīvajā laikā var gulēt gultās, ka izklātas ar *osendu* (Tarchonanthus camphoratus) lapām. No plēsīgajiem dzīvniekiem viņus aizsargā īpašs nožogojums.

Literatūra
----------

* Burford G. et al. (2000) Medicinical Plants Used by Maasai and Wa-Arusha Peoples of Northern Tanzania in the Prevention and Treatment of Malaria. Research Initiative on Traditional Anti-Malarials. Moshi'99
* Burford G. Rafiki M.Y. Ngila L.O. (2001) The Forest Retreat of Orpul: A Holistic System of Health Care Practiced by the Maasai Tribe of East Africa. *The Journal of Alternative and Complementary Medicine*, vol. 7, no. 5, pp. 547-551
* Burford G. (2002) Checking into a Bush Hospital. Terrat: Bridging the Indigenous and Modern, No. 3, pp. 5-6
***Air Panama*** ir Panamas reģionālā lidsabiedrība. Mītnes vieta atrodas Albrukas Markosa A. Helaverta statptautiskajā lidostā Panamas provincē. Tā ir otra lielākā lidsabiedrība valstī pēc *Copa Airlines*.
Dibināta 1980. gadā.

Vēsture
-------

1980. gadā dibināta lidsabiedrība ***PARSA***, kuras pakalpojumi tika sniegti ar zīmolu ***Turismo Aéreo***. Tajā liakā Panamā valdīja militārā diktatūra, un finanšu stāvoklis valstī bija kritisks.
*PARSA* līdzās *Aeroperlas* un *Mapiex Aereo* kļuva par lielāko reģionālo lidsabiedrību valstī.

1990. gados lidsabiedrība strauji paplašinājās uz citiem galamērķiem Panamā un Kostarikā. Sāka iegadāties jaunas lidmašīnas.
1999. gada janvārī lidsabiedrība pārcēlās uz jauno Albrukas Markosa A. Helaverta lidostu, kad vecā lidosta Paitiljā tika slēgta pēc 70 gadu ekspluatācijas.

2005. gadā lidsabiedrība ieguva tiesības uz nosaukumu ***Air Panama***. āo nosaukumu agrāk lietoja valsts lidsabiedrība *Air Panamá Internacional*, kura tika likvidēta 1990. gadā. Jauno nosaukumu *Turismo Aéreo* sāka izmantot 2006. gadā.

2012. gadā konkurents *Aeroperlas Regional* pārtrauca darbību, tādējādi *Air Panama* kļuva par vienīgo reģionālo lidsabiedrību valstī.
2013. gadā saņemts pirmais *Boeing 737-300* kā daļa no stratēģiska paplašināšanās plāna starptautiskajā tirgū.

Incidenti
---------

*British Aerospace Jetstream* pēc nokrišanas purvā 2006. gadā
*Air Panama* piedzīvojusi četrus incidentus, no kuriem divi beidzās traģiski.

1997. gada 31. decembrī lidmašīna *Britten-Norman Islander* sliktos laikapstākļos nokrita džungļos 6,5 km no Riosidras lidostas. Visi 9 pasažieri un pilots gāja bojā.

2002. gada 29. decembrī lidmašīna *Britten-Norman Islander* tukšā lidojumā no Bokasdeltoro uz Panamu pazuda virs Karību jūras. Lidmašīna un pilots netika atrasti.

2006. gada 1. jūnijā lidmašīna *British Aerospace Jetstream* nolaižoties Bokasdeltoro lidpostā aizslīdēja aiz skrejceļa pēc liela lietus. Neviens cilvēks necieta, bet lidmašīna bija bojāta un nebija vairs izmantojama.

2007. gada 31. oktobrī lidmašīna *Fokker F27 Friendship* nokrita atpakaļ uz skrejceļa Albrukas Markosa A. Helaverta statptautiskajā lidostā, kad pacelšanās laikā dzinējiem nepietika vilces. Neviens cilvēks necieta, bet lidmašīna bija bojāta un ekonomisku apsvērumu dēļ tika norakstīta.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Air Panama*** |

* *Air Panama* vietne
**Džosija Vilārds Gibss** (angļu: *Josiah Willard Gibbs*; dzimis 1839. gada 11. februārī, miris 1903. gada 28. aprīlī) bija amerikāņu fizikālķīmiķis, viens no termodinamikas un statistiskās mehānikas pamatlicējiem. Nodarbojās arī ar Maksvela vienādojumu piemērošanu viļņu optikā. Matemātikā kopā ar britu Oliveru Hevisaidu ir viens no vektoranalīzes pamatlicējiem.

Pirmais doktora grāda ieguvējs inženierijā ASV. Izņemot viesošanos jaunības dienās Eiropā, kur iepazinās ar Liuvila, Šala, Veierštrāsa, Kronekera, Kirhofa, Helmholca un Bunzena darbību, lielāko daļu no mūža pavadījis dzimtajā Ņūheivenā, strādādams Jeila Universitātē. Iesākot zinātnisko darbību, ieguva atbalstu no Džeimsa Maksvela, kura nāve 48 gadu vecumā radīja joku — "Maksvels bija vienīgais, kurš saprata Gibsa pētījumus, bet nu viņš ir miris".

1874. gadā tika publicēts Gibsa darbs *On the Equilibrium of Heterogeneous Substances*, kurš tiek uzskatīts par vienu no termodinamikas pamatdarbiem. Vāciski to tulkojis Vilhelms Ostvalds.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džosija Vilārds Gibss***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 122317710
* LCCN: n79131126
* ISNI: 0000 0001 0940 2215
* GND: 118694642
* SUDOC: 03477212X
* BNF: cb12549131v (data)
* MGP: 132578
* NLA: 36545410
* NKC: skuk0002640
* BNE: XX1284035

 |

 |

}
Pilsētu aglomerācijas ar vairāk nekā 1 miljonu iedzīvotāju 2006. gadā. Tikai 3 % pasaules iedzīvotāju 1800. gadā dzīvoja pilsētās, bet 20. gadsimta beigās — jau 47 %
**Pārapdzīvotība** ir pārāk liels iedzīvotāju blīvums kādā vietā vai teritorijā, kā arī demogrāfiskā krīzē, ko raksturo iedzīvotāju pārpalikums attiecībā uz iztikas līdzekļiem (resursu trūkums, lai uzturētu higiēniskus dzīves standartus) vai iedzīvotāju pārpalikums attiecībā uz darbaspēka pieprasījumu.

Tokija, Japāna. Iedzīvotāju blīvums — 6 400,5/km²
Izpaužas sociālekonomiskajās pretrunās un konfliktos: dzīves līmeņa pazemināšanās lielākajai iedzīvotāju daļai, augsts bezdarba līmenis, bads, kari.

Iedzīvotāju skaita pieauguma temps dažādās valstīs ir ļoti atšķirīgs. Lielākā daļa pasaules iedzīvotāju skaita pieauguma (aptuveni 97 %) notiek Āfrikas, Latīņamerikas, Dienvidaustrumāzijas un Indijas subkontinenta jaunattīstības valstīs.

Skatīt vēl
----------

* Latvijas demogrāfija
* Summārais dzimstības koeficients
* Demogrāfija

Atsauces
--------

1. ↑  «pārapdzīvotība | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-04-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pārapdzīvotība***.
**Rīgas Praktizējošo ārstu biedrība** (vācu: *Gesellschaft Praktischer Aerzte zu Riga*, 1822-1939) bija pirmā ārstu biedrība Rīgā, kuru uzskata par Latvijas Ārstu biedrības priekšteci. Biedrības mājvieta bija Šķūņu ielā 11 (1856–1890), pēc tam Palasta ielā 4 Vecrīgā.

Biedrības sēdēs apsprieda medicīniskās prakses gadījumus ("kazuistiku") un zinātnes jaunumus, tā abonēja vairākus desmitus ārzemju periodiskos žurnālu, galvenokārt no vācu zemēm. Biedrība apsprieda arī sanitāri epidemioloģisko stāvokli Rīgā un iesaistījās holēras epidēmiju apkarošanā. 

* Pirmais Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības nams Šķūņu ielā 11 VecrīgāPirmais Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības nams Šķūņu ielā 11 Vecrīgā
* Nams Palasta ielā 4 Vecrīgā, kurā Rīgas Praktizējošo ārstu biedrība atradās līdz 1936. gadamNams Palasta ielā 4 Vecrīgā, kurā Rīgas Praktizējošo ārstu biedrība atradās līdz 1936. gadam

Vēsture
-------

Rīgas Praktizējošo ārstu biedrību 1822. gadā nodibināja Rīgas ārsti Bernhards Frīdrihs Bērenss (1795-1863), Kārlis Jūlijs Jakobs Mēbess (1789-1861) un Eižens Merklins (1792-1873) ar mērķi "iedibināt ilgstošu zinātnisku kultūru un celt arvien augstāk koleģialitāti".. Par pirmo biedrības prezidentu ievēlēja Rīgas nabagu slimnīcas bijušo direktoru Kārli Vilpertu.
1823. gadā biedrībā uzņēma Dāvidu Hieronīmu Grindeli (1776-1836).

1847. gada 29. janvāra sēdē B.F.Bērenss ziņoja par ētera narkozes pirmo lietošanu Rīgas slimnīcā, 1871. gadā K. Reijers ziņoja par pirmo asins pārliešanu. 
Johana Kristofa Švarca vadības laikā biedrība sāka izdot žurnālu *Beiträge zur Heilkunde* ("Pienesums dziedniecībai", 1849-1865). Ķemeru kūrorta ārsts un vēlākais biedrības prezidents Georgs Reinholds Gvido Girgensons (*Girgensohn*) un citi biedrības biedri - kūrorta ārsti (Ernests Merķelis 1861. gadā, R.F. Kofskis 1864. gadā) atkārtoti referēja par savu dziedināšanas pieredzi un sēravotu balneoterapijas efektiem. 

Praktizējošo ārstu biedrības vēsture (1822-1872)
1905. gadā par RPĀB prezidentu kļuva ķirurgs Pauls Klemms, 1907. gadā ķirurgs Ādolfs fon Bergmanis (arī Vidzemes ārstu biedrības prezidents), 1909. gadā vēlreiz Pauls Klemms.

Praktizējošo ārstu biedrības sēžu protokoli saglabāti Latvijas Valsts vēstures arhīvā.

Literatūra
----------

* Eugen Bochmann. Die Geschichte der Gesellschaft praktischer Aerzte zu Riga von 1822-1872. Nach den Acten der Gesellschaft bearbeitet. Kymmel, 1872. - 145 lappuses (vāciski)

Atsauces
--------

1. ↑  Arnis Vīksna. Latvijas Ārstu biedrība: atskats un apskats. Rīga: 2013. – 206 lpp.
2. ↑  Jānis Stradiņš. „Zinātnes un augstskolu sākotne Latvijā". Latvijas vēstures institūta apgāds, Rīga: 2009. 395.-401. lpp.
3. ↑  www.arhivi.gov.lv[novecojusi saite]
**Rīgas projektu koris** (RPK) ir amatieru koris, kura mērķis ir izpildīt gan pilnīgi jaunu, gan arī Latvijā līdz šim retāk izskanējušu repertuāru trīs intriģējošās koncertprogrammās.

Kori 2018. gadā nodibināja tā mākslinieciskais vadītājs, amerikāņu kordiriģents Kristofers Volšs-Sinka, kurš pirms trīs gadiem, iedvesmojoties no Latvijas koru tradīcijas un augstā līmeņa, pārcēlās uz dzīvi šeit. RPK pamatā ir Kristofera un koristu aicinājums kvalitatīvi izpildīt dažādu laiku un stilistikas mūziku, tiekoties sešas nedēļas katra projekta ietvaros. Kora sastāvā ir vairāki Latvijas kormūzikā pieredzējuši dziedātāji, kas prasmes izkopuši Rīgas labākajos amatierkoros, kā arī talantīgi jaunie dziedātāji ar vēlmi paplašināt zināšanas kora mūzikā.

Rīgas projektu koris Kristofera Volša-Sikas vadībā aizvadījis jau vairākus projektus gan Rīgā, gan citviet Latvijā, kā piemēram projektu "Baha atbalss", kurā koris izpildīja komponistu skaņdarbus, kuriem bija kāda līdzība vai saistība tieši ar Johanu Sebastianu Bahu.