recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trīspirkstu dzeņi** (*Picoides*) ir dzilnu dzimtas (*Picidae*) ģints, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Divas no tām sastopamas Ziemeļamerikā un viena suga — trīspirkstu dzenis (*Picoides tridactylus*) — mājo Eirāzijā. Arī Latvijā sastopams Eirāzijā dzīvojošais trīspirkstu dzenis.

Nesenā pagātnē trīspirkstu dzeņu ģints bija daudz plašāka, ar daudz vairāk sugām, tomēr līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem ir veikta dzilnu dzimtas sistemātikas revīzija. Vairākas sugas no trīspirkstu dzeņu ģints mūsdienās tiek sistematizētas Amerikas dzeņu (*Leuconotopicus*) un mazo dzeņu ģintī (*Dryobates*), kā arī ir izdalītas vairākas monofilētiskas ģintis, kurās katrā ir tikai viena suga.

Kopīgās īpašības
----------------

Trīspirkstu dzeņu apspalvojums ir melni-balti raibumots ar gaišu vēderu. Tēviņam galvas virsa dzeltena, pakausis melns. Mātītes galvas virsa ir pelēka vai melna. Knābis taisns un salīdzinoši garš. Pēdām ir trīs pirksti (divi vērsti uz priekšu, viens uz aizmuguri). Visas trīs sugas ir apmēram vienādi lielas, tomēr lielākais ir melnmugurdzenis (*Picoides arcticus*), kura ķermeņa garums ir 23—25 cm, svars 61—88 g. Mazākais ģintī ir Amerikas trīspirkstu dzenis (*Picoides dorsalis*), kura ķermeņa garums ir 21—23 cm, svars 47—64 g.

Sistemātika
-----------

**Trīspirkstu dzeņu ģints** (*Picoides*)

* Amerikas trīspirkstu dzenis (*Picoides dorsalis*)
* Melnmugurdzenis (*Picoides arcticus*)
* Trīspirkstu dzenis (*Picoides tridactylus*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  World Bird List: Woodpeckers, 2020
2. ↑  Latvijas Daba: Dzilnu dzimta
3. ↑  Fuchs, J.; Pons, J.M. (2015). "A new classiﬁcation of the pied woodpeckers assemblage (Dendropicini, Picidae) based on a comprehensive multi-locus phylogeny". Molecular Phylogenetics and Evolution. 88: 28–37. doi:10.1016/j.ympev.2015.03.016. PMID 25818851
4. ↑  Picoides Genus
5. ↑  Alive: Black-backed Woodpecker (Picoides arcticus)
6. ↑  Alive: American Three-toed Woodpecker (Picoides dorsalis)

Ārējās saites
-------------

* Xeno-Canto: Genus Picoides
**Ašots Nadanjans** (armēņu: Աշոտ Նադանյան; dzimis 1972. gada 19. septembrī Baku) ir Armēnijas starptautiskais meistars šahā (1997).

Biogrāfija
----------

 **Nadanjana variants**: 1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 d5 4. cxd5 Zxd5 **5. Zа4**
Šahu iemācījies spēlēt septiņu gadu vecumā. Trīs reizes piedalījies PSRS junioru šaha čempionātos (1987, 1988, 1989) un tikpat reizes spēlējis Armēnijas šaha čempionātu finālos (1997, 1998, 1999). 1992. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Čenstohovā. 1996. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Tbilisi. Pārstāvējis Armēnijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1996. gadā. 1999. gadā piedalījies pirmajā Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2013. gadā Hantimansijskā piedalījies Pasaules čempionātos ātrajā šahā un šaha ātrspēlē.

Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Nadanjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

1996. gadā izstrādājis un ieviesies šaha turnīru praksē oriģinālu variantu Grīnfelda aizsardzībā, kas nosaukts viņa vārdā.

1994. gadā beidzis Armēnijas valsts fiziskās kultūras un sporta institūtu programmā "Šaha treneris". No 1999. līdz 2001. gadam bijis Kuveitas šaha izlases treneris, no 2005. līdz 2010. gadam trenējis Singapūras šaha izlasi. Kopš 2011. gada ir Levona Aronjana sekundants.

Pazīstams arī ar saviem aforismiem. 2013. gadā uzņemts Maskavas aforistikas klubā.

Atsauces
--------

1. ↑  Tbilisi op 1996
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ashot Nadanian
3. ↑  FIDE World Rapid and Blitz Championships 2013
4. ↑  Gruenfeld Defense: Exchange Variation, Nadanian Attack
5. ↑  Лучше увидеть детский мат...

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Davids Greiems Bērds** (angļu: *David Graham Baird*; 1854. gada 3. decembris Ņujorka — 1913. gada 3. oktobris Elizabete) bija ASV šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta beigās bijis viens no vadošajiem Ņujorkas šahistiem. No 1880. līdz 1911. gadam regulāri piedalījies Ņujorkas šaha turnīros. Četras reizes uzvarējis Manhatanas šaha kluba čempionātos (1888, 1890, 1891, 1895). 1879. gadā mačā zaudējis Čārlzam Mēlem ar 4½:6½. 1889. gadā Ņujorkā 6. ASV šaha kongresā ieņēmis 14. vietu (uzvarējuši Makss Veiss un Mihails Čigorins). 1895. gadā uzvarējis Ņujorkas štata šaha čempionātā. 1898. gadā piedalījies Vīnes starptautiskajā šaha turnīrā, kurā palicis 18. vietā (uzvarējuši Zīgberts Tarrašs un Harijs Pilsberijs).

Arī viņa brālis Džons Vašingtons Bērds ir bijis šahists.

Atsauces
--------

1. ↑  Manhattan Chess Club
2. ↑  «The Sixth American Chess Congress». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 18. janvārī.
3. ↑  Vienna (1898)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Josifs Hops**, arī **Josifs Hopps** (*Jossif Hopp*, dzimis 1898. gada 7. aprīlī, mirs 1941. gadā) bija Latvijas armijas dižkareivis, 1921. gadā apbalvots Lāčplēša ordeni par izlūku gājienu Latvijas brīvības cīņu laikā 1920. gada 25./26. maija naktī ienaidnieka aizmugurē pie Zilupes un kauju pie Mamonu ciema Latgalē.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1898. gada 7. aprīlī Jaunjelgavas ebreju amatnieka Daniela Hoppa ģimenē.
Pirmā pasaules kara laikā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā, no 1916. gada dienēja 538. Medinas kājnieku pulkā. 1919. gada 28. februārī Josifs Hops kļuva par Ziemeļlatvijas brigādes karavīru. Kā 4. Valmieras kājnieku pulka dižkareivis viņš piedalījās kaujās pret bermontiešiem un Latgales atbrīvošanas cīņās pret lieliniekiem.

Pēc atvaļināšanās no armijas 1921. gada 21. februārī dzīvoja Pērnavā, bija miesnieks un tirgotājs.
Pēc Vērmahta iebrukuma Igaunijā Otrā pasaules kara laikā 1941. gada vasarā brīvprātīgi iestājās Sarkanās armijas iznīcinātāju bataljonā un, iespējams, kritis kaujās Igaunijā.

Atmiņas
-------

* Hops, J. Hops, Z. Kādēļ mūs apbalvoja ar Lāčplēša Kara ordeni. Žīdu tautības Latvijas atbrīvotāju biedrības almanachs, 1938, 22. — 23. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ebreji Latvijas armijā*[novecojusi saite]
2. ↑  Eesti Juutide Arhiiv
3. 1 2  lkok.com
4. 1 2  Aizmirstie karavīri — ebreji Latvijas armijā 1918.-1940. gados Ēriks Jēkabsons, Rīgā: 2013. — 163 lpp.
5. ↑  Josifs Hops 1898-1941 Archived 2021. gada 9. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Rīgas Brāļu kapi
Ķišķu kapi
**Ķišķu kapi** ir atklāta kapsēta Neretas pagastā. Tie atrodas uzkalniņā pie Neretas—Rites ceļa, aptuveni 4 km no Neretas starp autoceļu P73 un Salātes upi. Kapsētas austrumu daļā atrodas daļēji slēgtie luterāņu kapi, rietumu — atklātie katoļu kapi.

Kapsētas teritorijā atrodas kapela-kapliča, abās kapu pusēs pieejamas tualetes, kā arī divas akas ūdens ieguvei

Kišķu kapos ir Jāņa Jaunsudrabiņa meitas un sievas, krusttēva un vecvecāku atdusas vietas. Rakstnieks Jānis Jaunsudrabiņš šajos kapos tika pārapbedīts 1997. gada 13. septembrī. Vecajā kapu daļā ir senas apbedījumu vietas.

Attēlu galerija
---------------

* J.Jaunsudrabiņa dzimtas kapiJ.Jaunsudrabiņa dzimtas kapi
* J.Jaunsudrabiņa kapu plāksneJ.Jaunsudrabiņa kapu plāksne
* KapsētaKapsēta
* KapelaKapela
* Kapelas iekšskatsKapelas iekšskats
* Pie ieejas kapsētāPie ieejas kapsētā

Ārējās saites
-------------

*

Atsauces
--------

1. ↑  «Kapusvētki Aizkraukles rajonā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. novembrī. Skatīts: 2010. gada 24. maijā.

Koordinātas: 56°11′5″N 25°22′5″E﻿ / ﻿56.18472°N 25.36806°E﻿ / 56.18472; 25.36806
**Filips Melanhtons** (vācu: *Philipp Melanchthon*, dzimis kā *Philipp Schwartzerd*; 1497. gada 16. februārī, miris 1560. gada 19. aprīlī) bija vācu akadēmiskais darbinieks, teologs, nozīmīga persona luteriskajā Reformācijā, Mārtiņa Lutera draugs, domubiedrs un līdzgaitnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1497. gadā Bretenē, Karlsrūes tuvumā ieroču meistara ģimenē. Jau agrā skolas vecumā atklājās viņa spējas valodu apguvē. Studēja Heidelbergas un Tībingenes Universitātēs. Nokļuva humānisma ietekmē un dedzīgi atbalstīja izglītošanās ideālus. Ieradās Vitenbergā kā latīņu un grieķu valodas speciālists un pievienojās Reformācijai. Māriņa Lutera dzīves laikā viņu uzskatīja par otro nozīmīgāko personu Vitenbergas Reformācijas teoloģijā.

Tā kā pēc rakstura viņš bija mieru meklējošs, tad pēc Mārtiņa Lutera nāves padevās oponentu spiedienam, par ko izpelnījās lielu kritiku. Dzīves nogalē vadīja vienu no luterāņu teoloģijas daļām. Pēc Mārtiņa Lutera nāves sarakstītajos darbos ievērojama novirze no paša Lutera un vēlāko luterāņu mācības jautājumos par cilvēka gribas līdzdarbošanos cilvēka pestīšanā un par Jēzus Kristus miesas un asiņu patieso klātbūtni Svētajā Vakarēdienā.

Bibliogrāfija
-------------

Filips Melanhtons sarakstīja tādus nozīmīgus luteriskās teoloģijas darbus kā Augsburgas ticības apliecība, Augsburgas ticības apliecības aizstāvība (Apoloģija), Par pāvesta varu un primātu (Traktāts) (pievienotas Vienprātības grāmatai), kā arī sistemātiskās teoloģijas darbus.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Filips Melanhtons***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Renesanses filozofijas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 76319978
* LNB: 000160498
* LCCN: n79121330
* ISNI: 0000 0001 2140 0378
* GND: 118580485
* SELIBR: 194924
* SUDOC: 027021882
* BNF: cb119154816 (data)
* BPN: 56316230
* BIBSYS: 90328670
* HDS: 021574
* MGP: 126956
* NLA: 35345674
* NDL: 00524387
* NKC: jn20000701205
* SBN identifikators RAVV077892 nav derīgs.
* BNE: XX873512
* CiNii: DA01535885

 |

 |
Šis raksts ir par jaunāko Džeka Brebema dēlu, F1 pilotu. Par citām jēdziena **Brebems** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Deivids Brebems** (angļu: *David Brabham*; dzimis 1965. gada 5. septembrī, Londonā, Lielbritānijā) ir Austrālijas autosportists, pazīstams kā bijušais Formula 1 pilots.

Deivids ir trīskārtējā F1 čempiona sera Džeka Brebema jaunākais dēls. Abi viņa brāļi, Džeofs un Gerijs, arī ir kļuvuši par sacīkšu pilotiem. Savu bērnību Deivids pavadīja Austrālijā, tomēr par spīti viņa tēva sacīkšu panākumiem, Deivids īpaši neinteresējās par autosportu līdz brīdim, kad pameta skolu. Bērnībā viņš spēlēja pieejamāku sporta veidu - futbolu, tomēr, kad ģimene pārcēlās uz Sidneju, jaunākais Brebems pievērsās austrāliešu futbolam. Kamēr Deivids auga, viņa tēvs Džeks neuzspieda viņam motoru sportu, tomēr 17 gadu vecumā Deivids sāka interesēties par kartingiem un kopā ar savu kaimiņu iegādājās lietotu kartingu.

Deivida profesionālā karjera sākās 1983. gadā profesionālu kartingistu līgā. 1985. gadā viņš devās uz salonauto sacīkstēm. 1986. gadā Brebems tika Formula Ford 1600 sacīkstēs un pēc gada nokļuva Formula Atlantic. Viņa jaunais sponsors, Camel, palīdzēja 1989. gadā doties uz Lielbritānijas F3 čempionātu un tur nokļūt labā komandā, kas palīdzēja austrālietim izcīnīt titulu. 1990. gadā Brebhems tika F1 Brabham komandā, kura savulaik piederēja viņa tēvam. Diemžēl, 14 mēģinājumos kvalificēties tikai 6 bija veiksmīgi un no sešām reizēm, kad Brebems startēja, tikai vienā viņš finišēja. Sniegums bija pārāk nepārliecinošs F1, tādēļ viņš devās uz salonauto sacīkstēm. 1994. gadā Brebems pievienojās jaunajai Simtek komandai, kura trešajā sacīkstē piedzīvoja milzīgu psiholoģisko triecienu, jo Rolands Racenbergers, otrs komandas pilots, nomira avārijā kvalifikācijas laikā. Racenbergeru aizvietoja daudzi, dažādi piloti, bet Brebems savu vietu saglabāja visu sezonu. Viņa labākais rezultāts bija 10. vieta Spānijas *Grand Prix*. Simtek nolēma nepaturēt Brebemu uz nākamo sezonu, tādēļ viņa F1 karjera beidzās. Vēlāk viņš atkal piedalījās dažādās salonauto sacīkstēs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Deivids Brebems***.
* *Driver Database* profils (angliski)
* *Motorsportstats* profils (angliski)
* *Racing-Reference driver* profils (angliski)
**Filips Alio** (franču: *Philippe Alliot*; dzimis 1954. gada 27. jūlijā, Vovā, Francijā) ir bijušais sacīkšu braucējs, kas piedalījās Formula 1 sacensībās no 1984. līdz 1990. un no 1993. līdz 1994. gadam. Pārstāvējis *RAM*, *Ligier*, *Larrousse* un *McLaren* komandas.

Pirms karjeras uzsākšanas F1, viņš no 1976. līdz 1977. gadam piedalījās Formula Renault čempionātā. 1978. gadā kļuva par šī čempionāta uzvarētāju braucot BP Racing komandā. Pēc tam pārgāja uz Francijas F3 čempionātu. Finišēja 3. vietā savā pirmajā sacīkstē. Līdz 1983. gadam piedalījās Formula 2 čempionātā. Tajā pašā gadā piedalījās arī Lemānas 24 stundu sacīkstēs, izcīnot 3. vietu.

1984. gadā debitēja Formulā 1, braucot *RAM Racing* komandā, bet negūstot panākumus, finišu sasniedza tikai trīs reizes. Pēc tam kad *Ligier* komandas pilots Žaks Lafits tika savainots, saņēma piedāvājumu pārstāvēt šo komandu. Savu pirmo punktu izcīnīja 1986. gada Meksikas *Grand Prix*. 1987. gadā pārgāja uz *Larrousse* komandu, bet 1990. gadā atgriezās *Ligier*. Deviņdesmito gadu sākumā pārtrauca dalību Formula 1 un pievērsās salonautomobiļu sacensībām, pārstāvot Žana Tota vadīto *Peugeot* komandu. 1993. gadā mēģināja atgriezties Formula 1 čempionātā pārstāvot *Larrousse* komandu, bet 1994. gadā kļuva par *McLaren* komandas testpilotu.

Pēc Formula 1 karjeras pārtraukšanas nolēma pievērsties politikai. Strādāja par sacīkšu komentētāju un piedalījas ziemas rallijos un rallijā Parīze-Dakara.
**Filips Halsmans** (franču: *Philippe Halsman*; dzimis 1906. gada 2. maijā Rīgā, Latvijā, miris 1979. gada 25. jūnijā Ņujorkā, ASV) bija fotogrāfs, pazīstams ar saviem fotoportretiem amerikāņu ilustrētajā žurnālā *Life*. Viens no ievērojamākajiem 20. gadsimta 40. — 70. gadu fotogrāfiem, kas pasaules slavu iemantojis ar dažādu valstu izcilu kultūras darbinieku, intelektuāļu un politiķu parādes un psiholoģiskajiem portretiem. Viņa fotogrāfijas vadošajos ASV žurnālos lielā mērā veidoja priekšstatu par amerikāņu sabiedrības labklājību, optimismu un pašpārliecinātību.

Iemīļots Halsmana paņēmiens bija likt fotografējamajam cilvēkam lēkt — "kad jūs lūdzat cilvēkam lēkt, viņa uzmanība ir pārsvarā vērsta uz lēkšanu un, maskai nokrītot, parādās reālā persona".

Darbi
-----

* *Philippe Halsman's Jump Book*. New York: Simon and Schuster, 1959
* *Halsman on the Creation of Photographic Ideas*, 1961

Ārējās saites
-------------

* Philippe Halsman: A Retrospective
* When He Said „Jump ..." Philippe Halsman defied gravitas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2487990
* LNB: 000023579
* LCCN: n79145411
* ISNI: 0000 0000 8081 6640
* GND: 119032953
* SUDOC: 028594959
* BNF: cb120399132 (data)
* BIBSYS: 90705531
* ULAN: 500026767
* NLA: 35164992
* NKC: xx0176397
* CiNii: DA06128029
* KulturNav: id

 |

 |
**Slāpekļpaskābe** (HNO2) ir vāja neorganiska vienvērtīga skābe, kas pastāv tikai atšķaidītos ūdens šķīdumos, kā arī gāzes fāzē. Slāpekļpaskābes šķīdumi ir vāji gaišzilā krāsā. Slāpekļpaskābes sāļus sauc par nitrītiem. Nitrīti ir samērā stabilas, visai toksiskas vielas. Slāpekļpaskābei turklāt piemīt mutagēnas īpašības, jo tā iedarbojas uz organisko savienojumu aminogrupām.

Molekulas uzbūve
----------------

Gāzveida fāzē slāpekļpaskābe pastāv planāru molekulu veidā. Šīm molekulām raksturīga *cis-trans* izomērija. Istabas temperatūrā dominējošā ir *trans* forma. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| *trans* formas struktūrformula ar starpatomuattālumiem un leņķiem saskaņā arrotācijas spektru | *trans* formas molekulas modelis | *cis* formas molekulas modelis |

Iegūšana
--------

Rodas, šķīdinot ūdenī slāpekļa(III) oksīdu:

N2O3 + H2O → 2HNO2
Ja slāpekļpaskābe ir nepieciešama kā reaģents, to var iegūt tieši reakcijas vidē, iedarbojoties uz nātrija nitrītu ar stiprām neorganiskām skābēm:

NaNO2 + HCl → HNO2 + NaCl

Īpašības
--------

Slāpekļpaskābe ir stabila tikai vēsos, ļoti atšķaidītos ūdens šķīdumos, citos apstākļos tā sadalās par slāpekļa(IV) oksīdu, slāpekļa(II) oksīdu un ūdeni:

2HNO2 → NO2 + NO + H2O
NO2 savukārt disproporcionējas par slāpekļpaskābi un slāpekļskābi:

2NO2 + H2O → HNO3 + HNO2
Tādējādi siltos vai koncentrētos šķīdumos no slāpekļpaskābes rodas slāpekļskābe, ūdens un NO:

3HNO2 → HNO3 + 2NO + H2O
Ja slāpekļpaskābes šķīdums ir saskarē ar smiltīm, stikla lauskām vai citiem materiāliem ar asām šķautnēm, slāpekļpaskābe sadalās arī aukstos atšķaidītos šķīdumos.

Slāpekļpaskābe reaģē ar aromātiskajiem amīniem, veidojot diazonija sāļus:

HNO2 + ArNH2 + H+ → ArN2+ + 2H2O,
kur Ar nozīmē arilgrupu.
Slāpekļpaskābe viegli reaģē ar alifātiskajiem spirtiem — tā var iegūt alkilnitrītus, ko lieto medicīnā asinsvadu paplašināšanai:

(CH3)2CH−CH2−CH2−OH + HNO2 → (CH3)2CH−CH2−CH2−ONO + H2O
Slāpekļpaskābei piemīt kā reducējošas, tā oksidējošas īpašības. Iedarbojoties uz to ar stipriem oksidētājiem, kā ūdeņraža peroksīdu, hloru, kālija permanganātu, slāpekļpaskābe oksidējas par slāpekļskābi:

HNO2 + H2O2 → HNO3 + H2O
HNO2 + Cl2 + H2O → HNO3 + 2HCl
5HNO2 + 2KMnO4 + HNO3 → 2Mn(NO3)2 + 2KNO3 + 3H2O
Savukārt, iedarbojoties uz slāpekļpaskābi ar reducētājiem, tie tiek oksidēti:

2HNO2 + 2HI → 2NO↑ + I2 + 2H2O

Izmantošana
-----------

Lieto organiskajā sintēzē diazonija sāļu iegūšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  *Prudent practices in the laboratory: handling and disposal of chemicals*. Washington, D.C. : National Academy Press. 1995. ISBN 0-309-05229-7.
2. ↑  
Kameoka, Yohji; Pigford, Robert (February 1977). "Absorption of Nitrogen Dioxide into Water, Sulfuric Acid, Sodium Hydroxide, and Alkaline Sodium Sulfite Aqueous". *Ind. Eng. Chem. Fundamen.* 16 (1): 163–169. doi:10.1021/i160061a031.
3. ↑  Г. Реми. *Курс неорганической химии*. Том I. Москва : Издательство иностранной литературы, 1963, 649. lpp. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Slāpekļpaskābe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Slāpekļa(III) oksīds** (N2O3) ir slāpekļa un skābekļa binārais savienojums — viens no slāpekļa oksīdiem. Slāpekļa(III) oksīds tīrā veidā pastāv tikai cietā (sasalušā) veidā kā gaišzili kristāli. Virs −100 °C tas kļūst par spilgti zilu šķidrumu, kurā daļa N2O3 molekulu ir disociējušas par NO2 un NO:

N2O3 ⇄ NO2 + NO
Istabas temperatūrā, kad slāpekļa(III) oksīds ir gāzveidīgs, nav disociējuši tikai apmēram 10% N2O3 molekulu.

Iegūšana
--------

Slāpekļa(III) oksīds atdzesētā kolbā
Slāpekļa(III) oksīdu iegūst, atdzesējot slāpekļa(IV) un slāpekļa(II) oksīdu maisījumu. Laboratorijas apstākļos to iegūst, pilinot 50% slāpekļskābes šķīdumu uz pulverveida arsēna(III) oksīda un atdzesējot radušos gāzu maisījumu:

2HNO3 + As2O3 → NO2↑ + NO↑ + 2HAsO3
NO + NO2 → N2O3
Līdzīgā metodē ar slāpekļskābi iedarbojas uz cieti.

Kristālisku N2O3 var iegūt arī, iedarbojoties ar elektrisko izlādi uz sašķidrinātu gaisu.

N2 + O2 → 2NO
2NO + O2 → 2NO2
NO + NO2 → N2O3

Molekulas uzbūve
----------------

Infrasarkanās spektroskopijas dati liecina, ka N2O3 kristāliskā formā pastāv divās modifikācijās: stabilajā O=N−NO2 un nestabilajā O=N−O−N=O. Stabilās modifikācijas molekula ir planāra, saite starp slāpekļa atomiem ir līdzīga analoģiskai saitei hidrazīna molekulā.

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Siltumā N2O3 sadalās par slāpekļa(IV) un slāpekļa(II) oksīdiem:

N2O3 → NO + NO2
Reaģē ar ūdeni, veidojot slāpekļpaskābi:

N2O3 + H2O → 2HNO2
Iedarbojoties ar sārmiem, veidojas atbilstošie nitrīti:

N2O3 + 2KOH → 2KNO2 + H2O

Izmantošana
-----------

Laboratorijās lieto tīras slāpekļpaskābes un nitrītu iegūšanai.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***dislāpekļa trioksīds*** |

1. ↑  Nails Ahmetovs. *Neorganiskā ķīmija*. Rīga : Zvaigzne, 1978, 374. lpp.

|  |
| --- |
| **Slāpekļa oksīdi** |
|  Dislāpekļa oksīds (N2O) |  Slāpekļa(II) oksīds (NO) |
|  Slāpekļa(III) oksīds (N2O3) |  Slāpekļa dioksīds (NO2) |  Slāpekļa(V) oksīds (N2O5) |
**Oloja** (krievu: *Олой*) ir upe Krievijas Federācijas ziemeļaustrumos, Omolona labā krasta un tās garākā pieteka. Plūst pa Čukotkas autonomā apvidus teritoriju. Nosaukums cēlies no evenu valodas *olog* — ‘izbailes, izbīlis’.

Upe sākas kalnainā apvidū autonomā apvidus dienvidrietumos netālu no Magadanas apgabala robežas, saplūstot Ļevijolojas (57 km gara) un Pravijolojas (40 km gara) upēm. Dažkārt par upes augšteci tiek uzskatīta Ļevijoloja ar kopējo upes garumu 471 km. Plūst ziemeļrietumu virzienā starp Olojas grēdu ziemeļos un Ušurekčena grēdu dienvidos. Augštecē plūst pa Augšolojas ieplaku, pēc tam pa šauru ieleju šķērso kalnu grēdu atzarus. Lejtecē plūst pa plašu ieleju ar daudzām attekām un salām. Ietek Omolonas upē 360 km no tās grīvas. Galvenās pietekas ir Ilguvēma (86 km gara), Nembonda (86 km; labās), Andilivana (118 km), Kemindža (67 km; kreisās). Aizsalst oktobrī, ledus iziet maija beigās.

Upes baseinā klimats krasi kontinentāls, janvārī gaisa temperatūra krīt līdz -60 °С. Raksturīga gara un auksta (oktobris — maijs) ziema un īsa, vēsa lietaina (jūnijs — septembris) siltā sezona (pavasaris—vasara—rudens), kad gaisa temperatūra paceļas līdz +4 °С — +14 °С.

Upes krasti faktiski neapdzīvoti, vienīgā apdzīvotā vieta ir sezonāli izmantotā Uļaška un pamestā Utočanas meteostacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Леонтьев В. В. Новикова К. А. Топонимический словарь Северо-Востока СССР
2. ↑  Поиск по данным государственного водного реестра. Олой
3. ↑  Вода России. Олой
Polinoma **diskriminants** ir noteikta funkcija no šī polinoma koeficientiem. Diskriminanta vērtība ir cieši saistīta ar šī polinoma reālo sakņu skaitu.

Otrās pakāpes polinoma jeb trinoma {\displaystyle a\cdot x^{2}+b\cdot x+c} diskriminanta {\displaystyle D} vērtību aprēķina pēc formulas {\displaystyle D=b^{2}-4\cdot ac}

Piemērs
-------

Polinoma {\displaystyle 2x^{2}-5x-3\,\!} koeficienti ir:

* {\displaystyle a=2\,\!},
* {\displaystyle b=-5\,\!},
* {\displaystyle c=-3\,\!}.

Tātad, diskriminants ir {\displaystyle D=b^{2}-4ac=(-5)^{2}-4\cdot 2\cdot (-3)=25+24=49}.

Lietojums
---------

Diskriminants ir lielums, kas sadala algebriskas struktūras pēc kaut kādām to īpašībām.

Kvadrātvienādojumos un kvadrātnevienādībās polinoma diskriminantu izmanto sakņu (mainīgā vērtības, pie kurām funkcijas vērtība ir 0) atrašanai:

{\displaystyle x\_{1,2}={\frac {-b\pm {\sqrt {D}}}{2\cdot a}}}

Viegli redzēt, ka gadījumā, ja D=0, abas saknes sakrīt: {\displaystyle x\_{1,2}={\frac {-b}{2\cdot a}}}

Ja diskriminants izrādās negatīvs, tad vienādojumam reālu sakņu (saknes, kas ir reāli skaitļi) nav (un šajā vietā parasti arī rēķināšana beidzas), tomēr tam ir divas kompleksas saknes:

{\displaystyle x\_{1,2}={\frac {-b\pm \imath \cdot {\sqrt {-D}}}{2\cdot a}}}

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polinomi un polinomiālās funkcijas |
| --- |
|  |
| Pēc pakāpes | 
* Nulles polinoms (pakāpe nav definēta vai −1 vai −∞)
* Konstanta funkcija (0)
* Lineāra funkcija (1)
	+ Lineārs vienādojums
* Kvadrātiskā funkcija (2)
	+ Kvadrātvienādojums
* Kubiskā funkcija(3)
	+ Kubiskais vienādojums
* Kvartiskā funkcija (4)
	+ Kvartiskais vienādojums
* Kvintiskā funkcija (5)
* Sekstiskais vienādojums (6)
* Septiskais vienādojums (7)

 |
|  |
| Pēc īpašībām | 
* Univariate
* Bivariate
* Multivariate
* Monoms
* Binoms
* Trinoms
* Nereducējams polinoms
* Bezkvadrāta
* Homogēns
* Kvazihomogēns

 |
|  |
| Rīki un algoritmi | 
* Faktorizācija
* Lielākais kopīgais dalītājs
* Division
* Hornera metode
* Rezultants
* Diskriminants
* Gröbner basis

 |

 |
Andrijs Capļijenko Irākā
**Andrijs Capļijenko** (ukraiņu: *Андрій Цаплієнко*; dzimis 1968. gada 12. oktobrī Harkivā, Ukrainas PSR, PSRS) ir ukraiņu televīzijas žurnālists, rakstnieks, raidījumu vadītājs un scenārists. Ukrainas Goda žurnālists (2011).

2014. gada 7. martā kopā ar grupu Ukrainas, Krievijas un Grieķijas žurnālistu Capļijenko smagi piekāva bruņoti prokrieviski noskaņoti aktīvisti, kad viņš filmēja Krievijas karaspēka uzbrukumu Ukrainas militārajai vienībai Sevastopolē.

2014. gada augustā Andrijs aizgāja no darba televīzijas kanālā *Inter*, kurā viņš bija nostrādājis 17 gadus. Pāriešanu uz kanālu 1+1 žurnālists skaidroja ar to, ka šis kanāls sniedz iespēju veidot reportāžas ukraiņu valodā.

Capļijenko tika ievainots, pildot redakcijas uzdevumu Čerņihivas apgabalā 2022. gada 25. martā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Андрей Цаплиенко перебрался с «Интера» на «1+1»». *detector.media* (ukraiņu). 2014-08-12. Skatīts: 2023-06-10.
2. ↑   ❗ Цаплієнко розповів про поранення під час війни та "розстрільні списки Путіна". Atjaunināts: 2023-06-10

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Andrijs Capļijenko***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 244366484
* GND: 1016219369
* NKC: js2017962003

 |

 |
**Silāni** (silīcijūdeņraži, silīcija hidrīdi) — silīcija binārie savienojumi ar ūdeņradi, kopīgā formula SinH2n+2. Silāni ir piesātināto ogļūdeņražu analogi. Vienkāršākais silāns ir silīcija tetrahidrīds SiH4, ko sauc par monosilānu vai vienkārši par silānu.

Fizikālās īpašības
------------------

Pēc molekulu uzbūves silāni līdzīgi alkāniem. Monosilāns SiH4 un disilāns Si2Н6 ir bezkrāsas gāzes ar pretīgu smaku, trisilāns Si3Н8 - bezkrāsas, indīgs, gaistošs šķidrums. Homologās rindas augšējie locekļi ir cietas vielas. Silāni šķīst etanolā, benzīnā, organosilānos, CS2. Silāniem un alkāniem ir līdzīgas formulas, bet dažādas īpašības.

Īpašības
--------

Silāni gaisā uzliesmo (Si2Н6) vai sadalās ar sprādzienu. Termiski visstabilākais ir monosilāns (saites enerģija Si—H = 364 kJ/mol).

Silāni ļoti viegli oksidējas. Pat pie sašķidrināta gaisa temperatūras skābekļa klātbūtnē monosilāns oksidējas uzliesmojot. Atkarībā no reakcijas apstākļiem, oksidēšanās rezultātā rodas vai nu SiO2, vai arī starpvielas:

SiH4(gāzveida) + 2O2 → SiO2 + 2H2O ΔHo298 = −1357 kJ
Silāni ir labi reducētāji, tie pārveido КМnО4 par MnO2, Hg(II) par Hg(I), Fe(III) par Fe(II) utt. Silāni stabili neitrālā un skābā vidē, taču viegli hidrolizējas pat pie minimāla ОН− jonu daudzuma:

SiH4 + 4ОН− → SiO44− + 4Н2↑
SiH4 + 2Н2О → SiO2 + 4Н2↑
SiH4 + 2NaOH + Н2О → Na2SiO3 + 4Н2↑
Reakcija norit kvantitatīvi un to var izmantot silāna kvantitatīvai noteikšanai. Sārma iedarbības rezultātā iespējams arī saraut saiti Si—Si:

H3Si—SiH2—SiH3 + 6H2O → 3SiO2 + 10H2
Ar halogēniem silāni reaģē sprādzienveidīgi, pie zemām temperatūrām izveidojas silīcija halogenīdi.
Pie spiediena virs 50 atm monosilāns sadalās.

### Atšķirība no ogļūdeņražiem

Tā kā saites Si—Si un Si—H ir vājākas par saitēm C—C un C—H, silāni atšķiras no ogļūdeņražiem ar mazāku stabilitāti un paaugstinātu reaģēšanas spēju. Silānu blīvums, vārīšanās un kušanas temperatūras ir augstākas par attiecīgo ogļūdeņražu fizikālo lielumu vērtībām.

Iegūšana
--------

Parasti silānus iegūst, ar skābēm sadalot metālu silicīdus, piemēram, magnija silicīdu:

Mg2Si + 4H+ → 2Mg2+ + SiH4↑
Monosilāna sintēzei izmanto trietoksisilāna sadalīšanos Na klātbūtnē uzsildītā (t=80 °C) vidē:

4SiH(OC2H5)3 → SiH4↑ + 3Si(OC2H5)4
vai arī, izmantojot reakciju:

Li[AlH4] + SiCl4 → SiH4↑ + LiCl↓ + AlCl3

Pielietošana
------------

Izmanto dažādās organiskās sintēzes reakcijās (lai iegūtu vērtīgus silīcijorganiskos polimērus), ļoti tīra silīcija iegūšanai mikroelektroniskās rūpniecības vajadzībām.

Literatūra
----------

* Б. Д. Степин, А. А. Цветков Неорганическая химия: Учебник для химических и химико-технологических специальных вузов. — М. — ISBN 5-06-001740-0 (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh90001654
* NDL: 00576443

 |

 |
**Suzana Maksimoviča** (serbu: *Сузана Максимовић*; dzimusi 1962. gada 5. janvārī) ir šahiste, Serbijas starptautiskā lielmeistare (1999).

Biogrāfija
----------

Pirmo lielāko panākumu guvusi 1980. gadā, kad izcīnījusi Eiropas junioru šaha vicečempiones nosaukumu U20 vecuma grupā. 1980. gados bijusi viena no Dienvidslāvijas vadošajām šahistēm. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos (1983, 1991 - kopā ar Mirjanu Mariču). 2002. gadā kļuvusi par Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionāta sudraba medaļnieci, bet 2006. gadā šo panākumu atkārtojusi Serbijas sieviešu šaha čempionātā. Četras reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros (1982, 1987, 1991, 1995). Visveiksmīgāk nospēlējusi 1982. gada starpzonu turnīrā, kurā ierindojusies 9. vietā. 1990. gadā Pulā dalījusi 1.-4. vietu Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla zonas turnīrā. 1996. gadā uzvarējusi Drēzdenes starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā.

Pārstāvējusi Dienvidslāvijas un Serbijas komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 7 reizes (1982-1990, 1994, 2006). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1988) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (1986) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Maksimovičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1999. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  1982 Bad Kissingen Interzonal Tournament
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Suzana Maksimović

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Andrejs Žihalka** (baltkrievu: *Андрэй Жыгалка*; dzimis 1985. gada 18. septembrī Minskā) ir Baltkrievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2006).

Biogrāfija
----------

No 1995. līdz 2005. gadam pārstāvējis Baltkrieviju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Lielāko panākumu guvis 2002. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā, kurā ierindojies 4. vietā. 2002. un 2004. gadā kļuvis par Baltkrievijas junioru šaha čempionāta vicečempionu U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā izcīnījis bronzas medaļu Baltkrievijas šaha čempionātā.

Labākie rezultāti starptautiskajos šaha turnīros - uzvaras vai dalītas pirmās vietas Krakovā (2002), Pardubices *Telecom Open*, Rovas (Polija) *Jantar Baltyku* (2004), Hengelo (Nīderlande) (2004, 2005), Minskā (2007), Revalas (Polija) *Konik Morski Rewala* (2008).

Pārstāvējis Baltkrievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (2004-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2013. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Žihalkam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Andreja brālis Sergejs arī ir šaha lielmeistars.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Championships 2002
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Andrei Zhigalko
3. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Andrei Zhigalko
4. ↑  Title Applications (GM): Zhigalko, Andrey

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Hlormetāns** (metilhlorīds, CH3Cl) ir vienkāršākais hlorētais ogļūdeņradis. Normālos apstākļos hlormetāns ir bezkrāsaina, viegli uzliesmojoša gāze ar saldenu smaržu.

Iegūšana
--------

Hlormetānu iegūst, metanolam reaģējot ar sālsskābi:

CH3OH + HCl → CH3Cl + H2O
Var iegūt arī, karsējot metānu kopā ar hloru, taču tad veidojas arī citi metāna hloratvasinājumi.

Izmantošana
-----------

Hlormetānu var izmantot kā nesējvielu aukstumiekārtās, jo tas ir viegli sašķidrināms (mūsdienās vairs nelieto toksiskuma dēļ).

Organiskajā sintēzē lieto kā metilējošu un hlorējošu aģentu.

Sašķidrinātu hlormetānu izmanto medicīnā kā lokālu anestezējošu līdzekli, jo, uznests uz ādas, tas strauji iztvaiko, stipri atdzesējot ādu un padarot to nejutīgu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie halogēnogļūdeņraži |
| --- |
|  |
|  | 
* Hlormetāns
* Jodmetāns
* Metilēnhlorīds
* Hloroforms
* Bromoforms
* Jodoforms
* Tetrahlorogleklis
* Dihloretāns
* Vinilhlorīds
* Hlorbenzols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh93000117
* GND: 4133969-1

 |

 |
**Kaprilskābe** (n-oktānskābe, heptānkarbonskābe, С7Н15СООН) pieder pie piesātinātajām taukskābēm. Kaprilskābe ir bezkrāsains eļļains šķidrums ar nepatīkamu smaku. Vēsumā viegli kristalizējas. Ūdenī šķīst ļoti slikti. Kaprilskābes sāļus un esterus sauc par **kaprilātiem**.

Atrašanās dabā
--------------

Glicerīda veidā atrodama sviestā un kokosriekstu eļļā. Kaprilskābes esterus satur vīni. Kaprilskābes izoamilesteris atrodams sīveļļās.

Iegūšana
--------

Kaprilskābi var iegūt oleīnskābes sausajā pārtvaicē, kā arī, oksidējot n-oktilspirtu.

Izmantošana
-----------

Kaprilskābi lieto kaprilskābes esteru iegūšanai, kurus izmanto parfimērijā. To lieto arī krāsvielu iegūšanai. Kaprilskābei ir pretsēnīšu aktivitāte, tā ieteikta kandidozes un dažu bakteriālu infekciju ārstēšanai.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skudrskābe
* Etiķskābe
* Propionskābe
* Sviestskābe
* Baldriānskābe
* Kapronskābe
* Enantskābe
* Kaprilskābe
* Pelargonskābe
* Kaprīnskābe
* Laurīnskābe
* Miristīnskābe
* Palmitīnskābe
* Margarīnskābe
* Stearīnskābe
* Arahīnskābe
* Eikozānkarbonskābe
* Behenskābe
* Lignocerīnskābe
* Cerotīnskābe
* Montānskābe
* Melisīnskābe
* Tritriakontānskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4300566-4

 |

 |
Šis raksts ir par minerālu grupu. Par hlorpaskābes sāļiem skatīt rakstu hlorīti (sāļi).

**Hlorīti** (no grieķu: *χλωρός* (*khlōrós*) — 'zaļš') ir vizlveidīgu minerālu grupa silikātu klasē un filosilikātu apakšklasē. Kristalizējas monoklīnā singonijā, tiem ir vizlveida skaldnība un zema cietība. Plānās hlorītu lapiņas ir lokanas, taču nav elastīgas (saglabājas salocītā stāvoklī).

Hlorīti dabā ir plaši izplatīti. Bagātīgi sastopami metamorfajos iežos un kvarca dzīslās. Veidojas pārsvarā zemas temperatūras hidrotermālajos procesos, metamorfozes procesos un karstiem šķīdumiem iedarbojoties uz iežiem, kas satur alumo-magneziālos un dzelzs silikātus. Hlorīti ir izplatīti arī nogulumu dzelzsrūdas atradnēs, veidojot silikātu dzelzsrūdas, kas radušās ar dzelzi bagātos jūras nogulumos skābekļa trūkuma apstākļos.

Klasifikācija
-------------

Hlorīts, kas gala posmā satur dzelzi, saucas šamozīts, ar magniju galā — klinohlors, ar mangānu — pennantīts, ar niķeli — nimīts un ar cinku galā — beilihlors.

Detalizētāks dalījums:

* Beilihlors
* Borokukīts
* Šamozīts

* Ripidolīts (pārsvarā magnijs)
* Turingīts (pārsvarā dzelzs)

* Kukeīts
* Donbasīts
* Franklinfurnacīts
* Gonierīts
* Klinohlors

* Delessīts (pārsvarā dzelzs)
* Ripidolīts (pārsvarā dzelzs)

* Manandonīts
* Nimīts
* Ortošamozīts
* Pennantīts
* Sudoīts

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hlorīti***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
Baronu fon Ašebergu dzimtas ģerbonis
Zviedrijas feldmaršals Rutgers fon Ašebergs (1621—1693).
**Fon Ašebergi** (vācu: *von Ascheberg*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas bija ieceļojusi Latvijā krusta karu laikā 15. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Zviedrijā un Krievijā.

Vēsture
-------

Dzimta cēlusies no Ašebergas Minsteres apkārtnē tagadējā Ziemeļreinas-Vestfālenes zemē. Rakstos norādes par bruņinieku Godfrīdu no Ašebergas (*Godefridus de Asscheberghe*) atrodamas 1243. gadā. Droši zināms, ka tiešais dzimtas aizsācējs bija Ludgers no Ašebergas (*Ludgerus de Ascheberg*) 1317. gadā. Gosvins no Ašebergas iestājās Vācu ordenī un 1426. gadā bija Livonijas ordeņa Grobiņas fogts.
Vēlāk uz Livoniju devās arī Vācu ordeņa brālis Stefans no Ašebergas, kas tiek uzskatīts par dzimtas Kurzemes atzara ciltstēvu.
1634. gadā Rutgeru fon Ašebergu (*Rutger von Ascheberg*) uzņēma Kurzemes bruņniecības matrikulā ar nr. 84. zināms, ka 1649. gadā viņš piedalījās hercoga Jēkaba deputācijā pie Polijas-Lietuvas valdnieka Jana II Kazimira. 
Vecabguldes (*Alt-Abgulden*) atzara pārstāvis Rutgers fon Ašebergs (1621—1693) Trīsdesmitgadu kara beigu posmā iestājās Zviedrijas karaļa Kārļa X Gustava dienestā. Vēlāk pēc uzvarām dāņu-zviedru karā (1675–1679) laikā viņu 1678. gadā paaugstināja par feldmaršalu un 1687. gadā piešķīra grāfa titulu. 

1791. gadā Reņģes muižas (*Ringen*) īpašnieks Rutgers Gotlībs Vilhelms fon Ašebergs apprecējās ar Ketleru dzimtai piederīgo Eleonoru Ketleri un nomainīja uzvārdu uz fon Ašebergs-Ketlers.

Dzimtas Kurzemes atzaram piederīgajiem Krievijas impērijas valdības Senāts ar 1853. un 1862. gada rīkojumiem piešķīra mantojamu baronu titulu.

Ārējās saites
-------------

* Ašebergi no vesture.eu
* Бароны фон Ашеберг no baronss.ru (krieviski)
**Kaprunas katastrofa** (vācu: *Brandkatastrophe der Gletscherbahn Kaprun 2*) bija ugunsgrēks funikulerī 2000. gada 11. novembrī Kaprunas kopienā Austrijas Zalcburgas federālajā zemē. Ugunsgrēka rezultātā gāja bojā 155 cilvēki, lielākoties slēpotāji, kas gribēja nokļūt uz Kicšteinhorna slēpju trasēm.

Kaprunas funikulers bija 1993. gadā modernizēts transporta līdzeklis, kas transportēja pasažierus no Kaprunas uz Kicšteinhornu. No 3900 metru garā ceļa 3300 metri bija tunelis klintīs. Pēc oficiālās versijas 2000. gada 11. novembra rītā aizdegās tukšajā vadītāja kabīnē esošs sildītājs tam funikulera sastāvam, kas virzījās no apakšas. Sastāvs apstājās, iebraucis 600 metrus tunelī. 12 pasažieriem, kuru vidū bija pieredzējis ugunsdzēsējs, ar slēpošanas nūju izdevās izsist logu un izglābties, virzoties uz tuneļa apakšējo izeju. Pārējie pasažieri abos funikulera sastāvos gāja bojā, kaut arī daļai izdevās izkļūt no funikulera.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kaprunas katastrofa***.
Dažāda izmēra Erlenmeijera kolbas
**Erlenmeijera kolba** jeb **koniskā kolba** ir konusveidīga kolba, ko izmanto tāpat kā apaļo stāvkolbu, bet no tās ir ērtāk savākt nogulsnes. Erlenmeijera kolbai ir plakans dibens, konisks korpuss un cilindrisks kakliņš. Trauks nosaukts vācu ķīmiķa Emīla Erlenmeijera vārdā, kurš 1861. gadā ieviesa šo kolbu laboratoriju praksē. 

Koniskajām kolbām bieži ir iedaļas aptuvenai ielietā šķidruma tilpuma noteikšanai, kā arī īpašs kodināta stikla vai rupjas emaljas laukumiņš, uz kura var rakstīt ar zīmuli. Kolbas kaklam ir viegli noapaļotas malas, lai to būtu ērtāk aizvērt ar gumijas vai plastmasas aizbāzni. Ir arī koniskās kolbas ar šlifa kakliem, kuras izmanto hermētiskās sintēzes iekārtās. Kolbas koniskā forma ļauj viegli samaisīt tās saturu, to kratot ar roku vai izmantojot speciālus kolbu kratītājus vai magnētiskos maisītājus. Kolbas šaurais kakls pasargā šķidrumu no izšļakstīšanās, turklāt šķidrums no tās iztvaiko lēnāk, nekā no vārglāzes. Šī kolba arī daudz grūtāk apgāžas, nekā citu veidu kolbas.

Izmantošana
-----------

Dažādas koniskās kolbas
Erlenmeijera kolbas plaši izmanto vienkāršai titrēšanai, izmantojot pH indikatorus. Koniskās kolbas no karstumizturīga stikla var lietot šķidrumu karsēšanai. Ja kolbas jākarsē eļļas vai ūdens vannā, to uzpeldēšanu novērš, lietojot C-veidīgus metāla atsvarus, ko uzliek uz kakliņa.

Koniskās kolbas lieto arī mikrobioloģijā tīrkultūru audzēšanai.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Erlenmeijera kolbas*** |

1. ↑  Valdis Drinks. *456 eksperimenti ķīmijā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 1995, 13. lpp. ISBN 978-9984-560-83-0
**Multikolinearitāte pilna nozīme jeb stingra Multikolinearitāte**  

Pieņemsim, ka prediktoru matrica sastāv no k+1 prediktora (faktora) X=x(0)+x(1)+...+x(k).
Par multikolinearitāti stingra nozīme sauc situāciju, kas prediktoru matricas X kolonnas ir atkarīgas, t.i. eksistē skaitļi v0,v1,...vk tādi, ka vox(0)+v1x(1)+...+vkx(k)=0, turklāt vismaz viens no v0,v1,...vk≠0. 

Pilnas Multikolinearitātes gadījumā vismaz vienu no prediktoriem var izteikt, ka pārējo prediktoru lineāru kombināciju. Šajā gadījumā tiek pārkāpts viens no klasiska daudzfaktoru lineāras regresijas modeļa pieņēmumiem: rank(X)=k+1.
Statistisko pētījumu praksē pilna multikolinearitāte ir reti sastopama, tas ir saistīts ar to, ka pirmkārt tas ir viegli izvairīties pētījumā plānošanās posmā, izvēloties prediktorus, kuri nav savstarpēji atkarīgi. Bet jābūt labi pazīstams no kurienes rodas mainīgie, lai nerodas situācija, ka mainīgais ir citu mainīgo summa utt. Otrkārt, ja teorētiski multikolinearitāte pastāv, praksē parasti mērījumi ir ar kļūdām, pateicoties kuram pilnas multikolinearitātes nebūs, tāpēc prakse bieži sastopams ir daļēja multikolinearitāte, t.i. lineāra nozīme, kas aptuveni būs vienāda ar 0.

Tātad ar multikolinearitāti mēs sapratīsim neatkarīgo mainīgo saistību. Gadījumā ja regresijas dati nav iegūti no speciāli plānota eksperimenta, neatkarīgie mainīgie tipiski ir saistīti. Tāpēc jautājums ir par multikolinearitāti nevis par tas klātbūtni, bet par tas pakāpi.

**Multikolinearitātes pazīmes**

Tā, ka multikolinearitāte ir daudzpusīgs jēdziens, tad grūti arī atrast tādu raksturojumu, kas būtu labāks par visiem pārējiem. Pašreiz vēl nav izdomāta metode, ka mērīt multikolinearitāti precīzi, tāpēc tiek izstrādāti tā saucamas empīriska pieejas, t.i. matemātiskie raksturojumi.

Multikolinearitātes pazīmes, kurus var redzēt novērtētajā modelī.

Pēc būtības šīs pazīmes ir multikolinearitātes sekas. Turklāt attiecināmi:

* dažiem bi novērtējumiem ir nepareizas no teorijas viedokļa vai nepamatotas lielas vērtības.
* nelielas izmaiņas sākotnējos statistikas datos, tas ir nelielo novērojumu skaita ieslēgšana vai izslēgšana, noved pie bibūtiskām izmaiņām, līdz pat zīmes maiņai.
* lielāka daļa koeficientu novērtējumu, vai iespējams, ka arī visi novērtējumi izradās statistiski nenozīmīgi, bet tajā paša laikā F kritiskā vērtība ir pietiekoši liela, tā, ka mēs noraidām H0 hipotēzi, H0: bi=0

Ja korelācija starp diviem jebkuriem prediktoriem , tad var rasties problēma ar multikolinearitāti. Nedrīkst pieļaut lai korelācijas starp prediktoriem būtu stiprāka nekā starp prediktoru un atkarīgo mainīgo.

Problēma tādam raksturotajam var rasties tādos gadījumos, kad, piemēram, korelācijas starp x1 un x3 , x2 un x3 prediktoriem ir vājas , bet starp x1, x2 un x3 pastāv lineāra funkcija tāda, ka x3=a1x1+a2x2 , tāda gadījuma multikolinearitāti mēs nepamanīsim.
*The Discovery of Chloroform*. Žestu valoda, 1913.
**Hloroforms** (trihlormetāns, CHCl3) ir slikti degošs šķīdinātājs. Tas ir smags, bezkrāsains, caurspīdīgs šķidrums ar raksturīgu smaržu.

Iegūšana
--------

Hloroformu var iegūt, pārdestilējot metāna hlorēšanas produktus (sk. metilēnhlorīda iegūšana).

Īpašības
--------

Gaisā, gaismas iedarbībā, hloroforms oksidējas par fosgēnu. 

CHCl3 + O → [CCl3OH] → COCl2 + HCl
Lai atbrīvotu hloroformu no fosgēna, hloroformam liek klāt etanolu, kurš reaģē ar fosgēnu, veidojot nekaitīgu ogļskābes esteri.

Izmantošana
-----------

Hloroforms agrāk ir ticis lietots kā vispārējās anestēzijas līdzeklis, taču mūsdienās to vairs neizmanto toksiskuma dēļ (toksiskumu lielā mērā nosaka fosgēna zīmes hloroformā). Hloroformu, kur ūdeņradis ir aizvietots ar deitēriju (ūdeņraža smago izotopu), kā arī citas deiterētas vielas lieto kodolu magnētiskās rezonanses spektrometrijā kā šķīdinātāju.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie halogēnogļūdeņraži |
| --- |
|  |
|  | 
* Hlormetāns
* Jodmetāns
* Metilēnhlorīds
* Hloroforms
* Bromoforms
* Jodoforms
* Tetrahlorogleklis
* Dihloretāns
* Vinilhlorīds
* Hlorbenzols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85024563
* GND: 4123008-5
* BNF: cb12430403w (data)

 |

 |
**Apači** ir kopīgs nosaukums vairākām kulturāli saistītām Amerikas pamatiedzīvotāju ciltīm, kas apdzīvo teritorijas Amerikas Savienoto Valstu dienvidrietumos (Arizonā, Ņūmeksikā un Oklahomā). Agrāk apaču ciltis dzīvoja arī mūsdienu Teksasā un Meksikas ziemeļaustrumos. Šīs indiāņu ciltis runā dažādās dienvidu atapasku valodās, kas lingvistiski ir saistītas ar citām atapasku valodām, kurās runā Amerikas pamatiedzīvotāji Aļaskā un Kanādas rietumos. Runā arī angļu valodā.

Lielākās apaču ciltis ir rietumu apači, čirikavi, meskeleri, jikarili, lipani un līdzenumu apači. Agrāk pie apačiem pieskaitīja arī navahu ciltis, bet mūsdienās tās tomēr tiek izdalītas atsevišķi.

Apaču ciltis bija kareivīgas un spēcīgas, kas gadsimtiem ilgi pretojās eiropiešiem. Galvenokārt karoja ar spāņiem, bet vēlāk ar meksikāņiem un amerikāņiem. Viens no apaču slavenākajiem karavadoņiem ir Džeronimo.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 50. lpp.
Šis raksts ir par kabarē. Par filmu skatīt rakstu Mulenrūža (filma).

**Mulenrūža** (franču: *Moulin rouge*) ir Žozefa Olera (*Joseph Oller*) un Šarla Zidlera (*Charles Zidler*) 1889. gadā dibinātais Parīzes kabarē. Tas atrodas Klišī bulvārī 82, Parīzes 18. apgabalā, Monmartra pakājē. Sākotnēji piedāvājot humoristiskos numurus Mulenrūža laika gaitā deva priekšroku sieviešu dejas izrādēm, padarot to stilu unikālu priekš sava laikmeta. Kopš šīs izklaides iestādes pirmsākumiem tās visslavenākais priekšnesums ir franču kankāns.

Mulenrūža asociējas arī ar Anrī de Tulūzs-Lotreka vārdu, kurš iemūžināja savā daiļradē to laiku personāžus, tādus kā Džeina Avrīla (*Jane Avril*) un La Guļū (*La Goulue*). Vēlāk, dažādu pasākumu kontekstā, uz leģendārās skatuves bija uzstājušās vairākas slavenības: Edīte Piafa, Šarls Aznavūrs, Ella Ficdžeralda, Džindžera Rodžersa, Burvils (*Bourvil*), Moriss Ševaljē, Šarls Trenē (*Charles Trenet*), Laiza Minelli un citi, bet skatītāju vidū bija pat Elizabete II. Ginesa rekordu grāmata ir reģistrējusi sešus dažādus pasaules rekordus kabareja sienās, galvenokārt deju un akrobātikas figūras. Šodien Mulenrūža ir kļuvusi par vienu no tūristu visapmeklētākajām vietām Parīzē, tāpat kā Eifeļa tornis vai Triumfa arka.

Atsauces
--------

1. ↑  «L'histoire du Moulin Rouge et de ses Revues.». moulinrouge.fr. Skatīts: 2014. gada 9. augustā.
2. ↑  «6 records mondiaux pour le Moulin Rouge.». Le Figaro. Skatīts: 2014. gada 9. augustā.
**Gēza Naģs** (ungāru: *Nagy Géza*; 1892. gada 29. decembris Šātoraljaūjheļa — 1953. gada 13. augusts Kapošvāra) bija Ungārijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Beidzis universitāti Budapeštā un ieguvis medicīnas doktora grādu. Pirmā pasaules kara dalībnieks. Pēc kara nodarbojies ar zinātnisko pētniecību Budapeštas un Debrecenas universitātes klīnikās, bet no 1930. gada strādājis praktiskajā medicīnā. No 1938. gada bijis Kapošvāras slimnīcas galvenais ārsts.

Jau studiju laikā aizrāvies ar šahu. 1924. gadā Ģērā uzvarējis Ungārijas atklātajā šaha čempionātā, apsteidzot Polijas meistaru Dāvidu Pšepjurku. Pārstāvējis Ungārijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1927-1928) un abas reizes komandu vērtējumā izcīnījis zelta medaļu. Sakarā ar aizņemtību pamatdarbā šaha turnīros piedalījies neregulāri. Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņam kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 2008. gadā par godu astoņdesmitajai gadadienai kopš Ungārijas šaha izlases uzvaras Pasaules šaha olimpiādē Kapošvārā tika atklāta Naģam veltīta piemiņas plāksne.

Atsauces
--------

1. ↑  Gyor 1924
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Géza Nagy

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19273647
* LCCN: no96036755
* ISNI: 0000 0000 7907 9823

 |

 |