recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**1255. gada karagājiens pret žemaišiem** notika 1255. gadā pēc tam, kad žemaiši sava karavadoņa Alemaņa (*Alemanas* vai *Elemonas*) vadībā iebruka Kurzemē, lai atriebtos kuršiem, kas bija kristījušies un padevušies Vācu ordeņa virskundzībai.

Atbildes sirojumam Livonijas ordeņa mestrs Anno fon Zangerhauzens Rīgā sapulcināja lielu karaspēku, kurā piedalījās arī līvi, leti un igauņi. Karagājiens vispirms virzījās cauri Zemgalei, kur karaspēkam pievienojās arī nesen pakļautie zemgaļi un kurši. 

Pirms Žemaitijas robežas šķērsošanas karaspēks tika sakārtots pulkos zem karogiem fogtu vadībā. Ordeņa vasaļi Tūšis, Miļģerīns un Ģiņģeiķis kalpoja par ceļvežiem. Iebrucēji postīja žemaišu zemi deviņas dienas un naktis, līdz mestrs Anno lika pūst karatauri, kas bija signāls karadarbības pārtraukšanai. Atceļā no ordeņa karaspēka vispirms atdalījās kurši, Zemgalē palika iesauktie zemgaļi, bet pārējie devās līdz Rīgai, kur karagājiens beidzās.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
Šis raksts ir par 1250. gada karagājienu uz Nalseni, Lietuvu un Žemaitiju. Par citām jēdziena **Karagājiens uz Nalseni** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**1250. gada karagājiens uz Nalseni, Lietuvu un Žemaitiju** notika 1250. gadā pēc tam, kad Livonijas ordeņa mestrs Andreass no Felves sasauca ordeņa zemju komturus un fogtus un paziņoja, ka viņš pauž Dieva gribu, kas vēlas Svētās Dievmātes zemes (Terra Mariana) paplašināšanu uz lietuviešu, žemaišu un zemgaļu zemju rēķina. 1250. gadā Rīgā bija ieradies lietuviešu kunigaitis Tautvils, kas pieņēma katoļu ticību un noslēdza militāru savienību pret Mindaugu.

Vispirms sapulcētais krustnešu karaspēks nežēlīgi izpostīja Nalsenes zemi un nogalināja tās iedzīvotājus. Pēc tam karaspēks devās tālāk uz Lietuvas dižkunigaitim Mindaugam pakļauto Lietavas zemi, kur tie "postīja un dedzināja, ko kampt, ko atstāt, nezināja". Mindauga karaspēks nopietnu pretestību neizrādīja. Tad mestrs aicināja savus karapulkus doties uz Žemaitijas teritoriju, kur nogalināja visus, kas viņiem pretī stājās. Daļa iedzīvotāju paslēpās mežos, krūmos un purvājos.

Mindauga pils Vorutas iepējamā atrašanās vieta - Šeiminiškēļu pilskalns.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauce
-------

1. ↑  Atskaņu hronika (03225.-03392.):
Šis raksts ir par 1215. gada karagājienu uz Sakalu. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Sakalu** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**1215. gada karagājieni uz Ridalu un Sakalu** notika 1214./1215. gada ziemā un pavasarī pēc Rīgas krustnešu aicinājuma. Tajā piedalījās ap 3000 krustnešu un ap 3000 viņu sabiedroto Gaujas un Daugavas līvu un letu, ko vadīja Tālivalža dēli, kā arī Zobenbrāļu ordenis. Līvi sākotnēji mēģināja novirzīt karagājienu pret kuršiem, bet tas viņiem neizdevās. Karagājiens notika caur bīskapam pakļauto Metsepoles novadu un Sontaganas novadu uz vēl nepakļautajiem Ridalas un Rotelvikas novadiem, kurus trīs dienas postīja un izlaupīja.

Otrs karagājiens tā paša gada pavasarī notika uz Leoles pili, kurā valdīja Sakalas vecākais Lembits. Krusta karotāji trīs dienās ieņēma Leoles pili, izlaupīja Sakalu un aizveda gūstā šīs pils vecākos, Lembitu un pārējos.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XVIII. 7.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 15. augustā.
**Zuzana Hagarova** (slovāku: *Zuzana Hagarová*; bijusi precējusies kā **Štočkova** (slovāku: *Štočková*); dzimusi 1977. gada 25. novembrī Kežmarokā) ir Slovākijas starptautiskā lielmeistare šahā (1998).

Biogrāfija
----------

1993. gadā uzvarējusi Slovākijas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējusi Slovākiju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Lielāko panākumu šajos turnīros izcīnījusi 1994. gadā Segedā, kad kļuvusi par Pasaules junioru šaha vicečempioni U18 vecuma grupā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte. 2004. gadā dalījusi otro vietu kopā ar Jānu Plahetku šaha turnīrā *Tatry Open 2004*. 2008. gadā Zvolenā dalījusi otro vietu Slovākijas atklātajā šaha čempionātā. 2013. gadā Rīgas starptautiskajā šaha festivālā *Rīgas Tehniskās universitātes Open 2013* bijusi labākā dāmu konkurencē.

Pārstāvējusi Slovākijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 9 reizes (1994-2008, 2014);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 4 reizes (1997-2003). Komandu vērtējumā izcīnījusi zelta (1999) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1995. gadā Hagarovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1998. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2002. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Atsauces
--------

1. ↑  Riga Technical University Open 2013 - Tournament A
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Zuzana Štočková
3. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Zuzana Hagarová

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Violetais zeltainītis** (*Lycaena alciphron*) ir zeltainīšu dzimtas (*Lycaenidae*) tauriņu suga, kas izplatīta Eirāzijas centrālajā un rietumu daļā līdz Mongolijai austrumos, kā arī tas sastopams Marokā Ziemeļāfrikā. Tas Turcijas kalnainajos apvidos mājo līdz 900 metru augstumam virs jūras līmeņa.

Latvijā violetais zeltainītis ir sastopams vietām, samērā reti. Latvija atrodas tuvu izplatības areāla ziemeļu robežai, pārsvarā to var novērot valsts austrumu daļā. Sastopams sausās mežmalās un pļavās, bet kāpuri dzīvo uz skābenēm (*Rumex*).

Izskats
-------

Aizmugurējo spārnu otrās puses pamattonis ir pelēcīgs ar zilganu apsarmu
Violetais zeltainītis ir neliels dienas tauriņš. Tā spārnu plētums ir 34—38 mm. Violetā zeltainīša tēviņi un mātītes izskatās ļoti atšķirīgi. Tēviņiem spārnu virspuse ir nesajaucami violetā krāsā, violetais zaigojums mijas ar ugunīgi oranžo pamattoni. Priekšspārnu centrālajā daļā melni punktiņi. Visas spārnu dzīslas izteikti tumšas.

* Lycaena alciphron ♂*Lycaena alciphron* ♂
* Lycaena alciphron ♂   △*Lycaena alciphron* ♂ △

Mātītes spārnu virspuses pamattonis ir tumši brūns ar melniem, labi izteiktiem punktiem uz priekšspārna. Raibumu ārējā rinda gar spārna malu veido viļņotu līniju. Priekšspārna ārējā mala reizēm var būt ar oranžu, pārtrauktu joslu.

Aizmugurējo spārnu apakšpuses pamattonis ir pelēcīgs ar zilganu apsarmu, priekšējo spārnu apakšpuses pamattonis blāvi oranžīgs. Uz aizmugurējiem spārniem diezgan lieli, melni plankumi, kas labi aizpilda visu laukumu. Spārna ārmalā, visas malas garumā ir labi izteikta, oranža josla, kas kontrastē ar pārējo spārnu. Priekšspārnu otrās rindas raibumi pāros pa divi veido iedomātu, viļņotu līniju. Šie plankumi ir samērā lieli, neregulāri, dažādās formās un izmērā.

Ekoloģija
---------

Kāpuri pamatā barojas ar pļavas skābeņu lapām
Sezonā izaug viena tauriņu paaudze. Tauriņi sāk lidot jūnija sākumā un ir aktīvi līdz jūlija beigām. Mātīte uz skābeņu apakšējām lapām dēj olas. Uz katras lapas pa vienai olai. Kāpurus uz augu lapām var atrast no jūlija beigām līdz rudenim. Lai arī pieauguši violetie zeltainīši ir dienas tauriņi, to kāpuri ir aktīvi nakts laikā un barojas ar pļavas skābenēm (*Rumex acetosa*), ļoti reti ar citu skābeņu sugu lapām. Kāpuri kādu brīdi barojas ar skābenēm, bet tad dodas pārziemot skudru pūznī. Pavasarī izlido jaunie tauriņi. Tauriņi barojas ar mazā mārsila, parastās pīpenes, podagras gārsas un kazeņu ziedu nektāru.

Atsauces
--------

1. ↑  Tom Tolman, Richard Lewington: Die Tagfalter Europas und Nordwestafrikas. Franckh-Kosmos, Stuttgart 1998, ISBN 3-440-07573-7, S. 73.
2. ↑  Latvijas Daba: Violetais zeltainītis (*Lycaena alciphron*)
3. 1 2 3 4  Dabas dati: Zeltainīši
4. ↑  Redzēt: Tauriņi
5. ↑  Günter Ebert, Erwin Rennwald (Hrsg.): Tagfalter. 2. Spezieller Teil: Satyridae, Libytheidae, Lycaenidae, Hesperiidae. In: Die Schmetterlinge Baden-Württembergs. 1. Auflage. Band 2, Ulmer, Stuttgart (Hohenheim) 1991, ISBN 3-8001-3459-4, S. 236.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Violetais zeltainītis*** |

* Dabas foto: Violetais zeltainītis
* Dziedava: Violetais zeltainītis
**Grafiskais romāns** jeb **grafiskā novele** (angļu: *Graphic novel*) ir komiksu paveids. Sevī ietver romānu, kas izdots grafiskā variantā, un kur galvenais ir zīmējums nevis teksts. Nav zināma precīza šī termina izcelsme. Mūsdienās šo terminu izmanto komiksu autori, lai distancētu savus darbus no komiksu pamatmasas, kas paredzēti bērnu auditorijai.

Pēc satura šie romāni pārsvarā ir tendēti uz pieaugušo auditoriju un tiek atzīmēti ar vecuma ierobežojuma indeksu (angļu: *adult content*). Grafiskie romāni no tradicionālajiem komiksiem un mangas atšķiras ne tikai ar sižetu un zīmējumu kvalitāti, bet arī ar ārējo izskatu un cenu. Romāni parasti tiek izdoti cietajos vākos un kvalitatīva papīra, standarts no 46 līdz 48 lapaspusēm (mēdz būt arī vairāk). Vēl grafiskie romāni atšķiras ar to, ka lielākoties romānu veido viens cilvēks, maksimums trīs: scenārija autors, ilustrators un krāsotājs.

Pamata stili
------------

### Autoru stili

* uzzīmēts klasiskajā reālisma manierē (lielāka daļa grafisko romānu)
* uzzīmēts karikatūras manierē (piemēram, "Asterikss")
* "autora zīmējums"

### Nacionālie stili

* Komikss (amerikāņu stils)
* BD (eiropiešu stils)
* Gekiga (japāņu stils, Josihiro Tacumi izdomāts termins)
* Zīmētie stāsti (krievu stils)

Grafiskais romāns Eiropā
------------------------

Visbiežāk grafiskos romānus izdod Francijā un Beļģijā. Francijā grafiskie romāni tiek uzskatīti par mākslas devīto paveidu un tiek atbalstīti valsts līmenī.

Pazīstamākie autori:

* Alehandro Hodorovskis
* Olivje Ledruā
* Enki Bilāls

Grafiskais romāns Amerikas Savienotajās Valstīs
-----------------------------------------------

Grafiskais romāns ir orientēts uz pieaugušo auditoriju un atšķiras ar labāku sižetu un zīmējumiem. ASV atšķirībā no Eiropas daži grafiskie romāni pēc apjoma nepārsniedz komiksu apjomu un iznāk mīkstajos vākos. Ļoti populāri ir grafiskie romāni par izdomātām galaktikām (Zvaigžņu kari, Svešie), kā arī populāru fantastisko romānu adaptācijas (Ambera hronikas, Hobits).

Pazīstamākie autori:

* Vils Aisners
* Linds Vords
* Frenks Millers
* Alans Mūrs
* Frenks Frazeta

Ārējās saites
-------------

* The Big Comic Book DataBase (angliski)
**Jūras anemones** (*Actiniaria*) ir sešstaraino koraļļu kārta, kurā ir savrupi organismi (ļoti retos gadījumos — koloniāli) pamatā ar sēdošu dzīvesveidu. Pēc ārējā izskata tie atgādina fantastiskus ziedus, tāpēc arī tiek saukti par jūras „anemonēm".

Morfoloģija
-----------

Jūras anemonēm ir cilindriskas formas ķermenis ar saplacinātu augšējo galu (mutes disks) un paplašinātu pamatni (pēda). Pēdas ektoderma var izdalīt ūdenī sacietējošu sekrētu, ar kuru jūras anemone piestiprinās pie cietā substrāta. Mutes disku ieskauj taustekļi. Atkarībā no taustekļu skaita, tie var veidot ap mutes disku vienu, divus vai vairākus koncentriskus apļus. Apļa ietvaros tie ir vienādi, bet dažādu apļu taustekļi savā starpā var atšķirties. Dažām jūras anemoņu sugām uz taustekļu galiem izveidojas paresninajumi, kurus veido daudzskaitlīgas dzeļkapsulas. Mutes atvere ir spraugveida vai ovālas formas. Rīkle no sāniem ir stipri saplacinata un veido divus sifonoglifus, kuru skropstiņu kustības rada divas ūdens plūsmas. Viena plūsma virzīta uz gastrālā dobuma iekšieni, bet otra uz āru.

Vairošanās
----------

Jūras anemones vairojas gan dzimumu, gan bezdzimumceļā. Pumpurošanās gadījumi gan ir ļoti reti. Biežāk ir sastopama viena īpatņa dalīšanās divās, reizēm pat 3-6 nevienlīdzīgās daļās. Šķērseniskā dalīšanās ir zināma tikai primitīvajai gonaktīnijai (Gonactinia prolifera). Biežāk jūras anemonēm ir sastopama gareniskā dalīšanās. Pie tam vispirms pārdalās mute, tad viss mutes disks, un tikai pēc tam viss ķermenis. Retos gadījumos dalīšanās notiek pretējā secībā. Bezdzimumvairošanās notiek arī lacerācijas ceļā, kur vienlaicīgi uzreiz veidojas vairāki mazi īpatņi. Jūras anemonēm ir lielas reģenerācijas spējas, kaut arī ne tik lielas, kā saldūdens hidrām.
Dzimumvairošanās ir visizplatītākais vairošanās veids. Jūras anemones parasti ir divdzimuma organismi, bet ir sastopami arī hermafrodīti (proterandriskais hermafrodītisms). Apaugļošanās var notikt gan ārējā vidē, gan arī mātes organisma gastrālajā dobumā. Pēdējā variantā no mātes dobuma iznāk ārā kāpuri planulas stadijā, bet reizēm jau pilnīgi nobrieduši jauni polipi. Viens vai otrs attīstības veids bieži ir atkarīgs no ārējiem vides apstākļiem.

Sistemātika
-----------

Jūras anemones iedalās 4 apakškārtās un 46 dzimtās. Kopumā ir zināmas virs 1000 sugām.

**Kārta** Jūras anemones (*Actiniaria*)

* apakšārta *Endocoelantheae*
* apakšārta *Nyantheae*
* apakšārta *Protantheae*
* apakšārta *Ptychodacteae*

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Actiniaria*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85119205
* BNF: cb11950571s (data)
* NDL: 00869765
* NKC: ph874613

 |

 |
**Sergejs Lobanovs** (krievu: *Сергей Андреевич Лобанов*; dzimis 2001. gada 19. maijā) ir Krievijas starptautiskais meistars šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Sanktpēterburgas šaha skolas audzēknis. Pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvis 2015. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, 2013. gadā bijis trešais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Divas reizes pārstāvējis Krievijas komandu pasaules jauniešu U16 komandu šaha olimpiādē (2016-2017), kurās izcīnījis zelta (2017) un sudraba (2016) medaļas komandu vērtējumā, kā arī sudraba (2017) un bronzas (2016) medaļas individuālajā vērtējumā.

2016. gadā izcīnījis trešo vietu Sanktpēterburgas pilsētas šaha čempionātā. 2017. gadā Sanktpēterburgā uzvarējis lielmeistara normas starptautiskajā šaha turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Lobanovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  25th European Youth Chess Championship 2015 U14 - Open
2. ↑  WYCC U12 Open Classic 2013
3. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Sergei Lobanov
4. ↑  Финал 89-го чемпионата Санкт-Петербурга среди мужчин 2016
5. ↑  Saint-Petersburg GM 2017
6. ↑  88th FIDE Congress 2017, Goynuk, Antalya, Turkey

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Sarezas ezers** (tadžiku: *Кӯли Сарез*, دریاچه سریز) ir sprostezers Tadžikistānā, Pamirā. Tas izveidojās 1911. gada februārī, kad spēcīgas zemestrīces laikā nogruvums aizšķērsoja Murgobas aizu, izveidojot 567 metrus augstu dabisku Usojas dambi. Jau 1911. gada septembrī ūdens applūdināja Sarezas ciemu, kas deva nosaukumu jaunajam ezeram.

Kalni ap ezeru paceļas vēl 2416 metrus augstāk. Ezers aizsalst janvāra sākumā, ledus iziet marta beigās — maijā.

Usojas dambis ir nestabils, un cita zemestrīce var izraisīt ezera daļēju noplūdi, radot katastrofālus plūdus lejtecē. Šādas katastrofas rezultātā pa Murgobas ieleju var gāzties 100—250 metrus augsts vilnis, dažu dienu laikā sasniedzot Arāla jūru un pa ceļam nodarot kolosālus postījumus. Katastrofa ietekmētu teritoriju, kurā dzīvo ap 6 miljoni cilvēku.
Pašlaik tiek pētīti veidi, kā mazināt un novērst šīs briesmas.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sarezas ezers***.
* Красота - страшная сила. Сарезское озеро себя еще покажет... (krieviski)
Polimēru ekstrūdera principiāla shēma: 1 — gliemezis; 2 — polimēra granulas; 3 — spiedveidne; 4 — ekstrudētais profils
**Ekstrūzija** (no latīņu: *extrusio* — 'izstumšana') ir materiāla veidošana izspiežot to caur spiedveidni, lai iegūtu noteikta profila objektus. Šīs formēšanas metodes galvenā priekšrocība ir tāda, ka ar to var iegūt ļoti sarežģītas formas šķērsgriezuma laukumus, kā arī spēja apstrādāt ļoti trauslus materiālus. Latviešu valodā, atšķirībā no angļu valodas, par ekstrūziju sauc tikai nepārtrauktu procesu, kad ekstrudējamo masu caur spiedveidni izspiež gliemezis (gliemežtransportieris, skrūve) — tātad teorētiski iespējams iegūt bezgalīgi garu produkta gabalu. Angļu valodā pie ekstrūzijas pieskaita arī periodisku procesu, kad masu caur spiedveidni izstumj virzulis — iegūst daudzus nosacīti īsākus gabalus.

Ekstrūzijas pielietojums
------------------------

Visbiežāk ekstrudējamie materiāli ir: polimēri, metāli, keramika un pārtikas produkti.

Ekstrūzijas pamatprincips
### Polimēri

Polimēru rūpniecībā ekstrūziju izmanto visplašāk no visām nozarēm. Parasti tos sagatavo granulu veidā, ko saber padeves piltuvē. Granulas tiek izkausētas plastiskā masā, ko gliemezis izspiež caur vēlamās formas spiedveidni. Spiedveidnē vai aiz tās produkts tiek atdzesēts un nogriezts. Šādi ražo caurules, dažādus profilus utml. Visbiežāk izmantotie materiāli - polietilēns, polipropilēns, polivinilhlorīds u.c.

### Metāli

Arī metalurģijā ekstrūziju izmanto ļoti plaši — ar šo metodi ražo dažādu veidu profilus, caurules, vadus, elektrodus, sliedes utml. Parasti (bet ne vienmēr) metālus pirms ekstrūzijas karsē (aptuveni 200-1300oC - atkarībā no konkrētā metāla), lai padarītu tos plastiskākus un vieglāk formējamus. Visbiežāk izmantotie metāli: alumīnijs, varš, magnijs, cinks, svins, alva, tērauds un titāns.

### Keramika

Keramikas rūpniecībā ekstrūzija ir visplašāk izmantotā formēšanas metode — pilnībā vai daļēji (dažādas sagataves) ar ekstrūziju iegūst: ķieģeļus, kārniņus, caurules, plānsienu caurules, elektrodus, dažādus katalizatorus, degvielas šūnas u.c. Lai keramikas pulverus varētu ekstrudēt no tiem izveido plastisku masu, kas sastāv no konkrētās keramikas pulvera un dažādām piedevām: saistvielām, lubrikantiem, ūdens u.c. Vēlāk, izstrādājumu apdedzinot, organiskās piedevas izdeg, materiālā atstājot poras.

### Pārtikas rūpniecība

Pārtikas rūpniecībā ekstrūziju izmanto makaronu, dažādu saldumu, uzkodu, desu un citu produktu ražošanai. Arī parasto mājas gaļasmašīnu var uzskatīt par ekstrūderu.

Izmantotā literatūra
--------------------

* F.Ošis, P.Vītols. Ķīmijas tehnoloģija; Zvaigzne: Rīga, 1980
* F.Handle (Ed.). Extrusion in Ceramics; Springer: Berlin, 2007
* T.Drozda; C.Wick; R.Bakerjian; R.F.Veilleux; L.Petro. Tool and manufacturing engineers handbook; SME: Dearborn, 1984

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00568951

 |

 |
**Sergejs Pavlovs** (krievu: *Сергей Павлов*; dzimis 1987. gada 26. septembrī) ir Ukrainas starptautiskais meistars šahā (2008). Ukrainas šaha čempionāta uzvarētājs (2010).

Biogrāfija
----------

Divkārtējais Kijevas šaha čempionāta uzvarētājs (2005, 2008). 2009. gadā Kijevā uzvarējis Vladimira Nabokova šaha memoriālā. 2010. gadā Aluštā uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā šaha kluba *Rivne Forest Bisons* sastāvā 17. Ukrainas komandu šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu. 2013. gadā šaha kluba *Bratstvo Kyiv* sastāvā izcīnījis 20. Ukrainas komandu šaha čempionātā 3. vietu.

2017. gada augustā izcīnījis 2. vietu Rīgas šaha festivāla "RTU Open" "A" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Pavlovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Week in Chess 810». *theweekinchess.com*.
2. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: 17th Ukrainian Team Chess Championship, Alushta 2010, Rivne Forest Bisons». *www.olimpbase.org*.
3. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: 20th Ukrainian Team Chess Championship, Alushta 2013, Bratstvo Kyiv». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
**Tomass Andress Sullings** (igauņu: *Toomas-Andres Sulling*, 1940) ir igauņu sirds ķirurgs. Medicīnas zinātņu doktors (1974), profesors. Igaunijas Torakālās un Sirds ķirurģijas biedrības prezidents.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1940. gada 15. februārī Tallinā. Mācījās Tallinas Nemmes ģināzijā, studēja Tartu Universitātes (TU) medicīnas fakultātē, ko absolvēja 1964. gadā.
Strādāja TU asinsvadu ķirurģijas laboratorijā (1967–1969), bija tās vadītājs (1969–1979), tad vadīja TU Vispārējās un Molekulārās patoloģijas institūta kardioloģijas un koronārās ķirurģijas daļu (1979–1987) un Igaunijas Sirds aritmiju centru (1987–1995). Veica pirmo aortokoronārās šuntēšanas operāciju Tallinā (1980).

No 1995. gada vadīja Ziemeļigaunijas Reģionālās slimnīcas (Mustamē) kardiovaskulārās ķirurģijas klīniku.

Darbi
-----

* Off-Pump or On-Pump Coronary-Artery Bypass Grafting at 30 Days. N Engl J Med 2012; 366:1489-97.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Igaunijas PSR Valsts prēmija (1985)
* PSRS Valsts prēmija (1988)

Ārējās saites
-------------

* Mart Niineste. "Doktor Toomas Sulling – 10 000 südant, 150 000 aastat", Eesti Päevaleht, 2010. gada 6. februārī (igauniski)

Atsauces
--------


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2506149544579100490002
* GND: 1187779946

 |

 |
**Sergejs Jēgers** (dzimis 1979. gada 28. janvārī, Jelgavā) ir latviešu dziedātājs, kontrtenors. Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Jelgavā, bērnību pavadījis Vilces pagastā. Māte gājusi bojā autokatastrofā, Sergeju un trīs viņa brāļus un māsas uzaudzinājusi vecmamma.
Mācījās Rīgas mūzikas internātskolā, studēja J. Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur 2003. gadā ieguva bakalaura grādu, bet 2005. gadā absolvēja maģistratūru Kārļa Zariņa vadībā. Paralēli mācījās arī Bāzeles Senās mūzikas akadēmijā *Schola Cantorum Basiliensis* pie profesora Andreasa Šolla. Strādāja par mūzikas audzinātāju dienas aprūpes centrā *Saule* (1997-1999) un bērnu namā *Vita* (1996-2005). 

Regulāri koncertē kopš 2001. gada.
2003. gadā debitēja uz Latvijas Nacionālās operas skatuves A. Rubinšteina operā *Dēmons*. Piedalījās vēl vairāku citu operu uzvedumos kā arī lielas formas darbu atskaņojumos, kuru vidū G. F. Hendeļa "Mesija", A. Vivaldi "Gloria" u.c.

2005. gadā kā vienīgais kontrtenors ierindojās 25 finālistu vidū un ieguva 6. vietu prestižajā Britu raidsabiedrības BBC konkursā "Pasaules dziedātājs" 2005 Velsā (*Cardiff Singer of the World 2005*). 2006. gadā izdeva savu pirmo soloalbumu *Ave Musica*, bet 2007. gadā kopīgu albumu *Duende* ar saksafonistu Arti Gāgu.
2009. gadā Sergejs Jēgers izdeva trešo albumu "Dziesmiņās remdējos" - latviešu tautas dziesmu apdares Raimonda Tigula aranžijā ko dziedātājs ieskaņoja kopā ar orķestri *Sinfonietta Rīga* un diriģentu Māri Sirmo.

Paralēli mūzikas karjerai 2009. gadā kļuva par docētāju Latvijas Mūzikas akadēmijas senās mūzikas klasē un vokālajā nodaļā.
Kopš 2012. gada ir Rotari kluba *Rīdzene* biedrs.

Apbalvojumi
-----------

2018. gada 3. maijā saņēma IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par "Par nopelniem kultūrā, daudzveidīgu radošo ieguldījumu mūzikā".

Atsauces
--------

1. 1 2  «Valsts prezidents Rīgas pilī pasniedz augstākos valsts apbalvojumus» (PDF). Latvijas Valsts prezidenta kanceleja. 2018. gada 3. maijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. decembrī. Skatīts: 2018. gada 7. maijā.
2. ↑  «Sergejs Jēgers: Es dziedu savai publikai». *www.jelgavniekiem.lv*.
3. ↑  «Kontrtenors Sergejs Jēgers». *www.sergejsjegers.lv*.

Ārējās saites
-------------

* Kontrtenors Sergejs Jēgers

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 170455141
* LNB: 000139849
* ISNI: 0000 0001 1924 1814
* BNF: cb16276089t (data)

 |

 |
**Sergejs Makaričevs** (krievu: *Сергей Юрьевич Макарычев*; dzimis 1953. gada 17. novembrī Maskavā) ir PSRS un Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1976).

Biogrāfija
----------

Pirmos panākumus šahā guvis 1970. gadā, kad starptautiskajā jauniešu šaha turnīrā Suhumi ieņēmis otro vietu. 1973./1974. gadu mijā Groningenā uzvarējis Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1974. gadā uzvarējis Amsterdamas starptautiskā šaha festivāla B turnīrā, bet pēc gada dalījis 2. vietu galvenajā A turnīrā. 1976. gadā pirmo reizi uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā, bet 1983. gadā atkārtojis šo panākumu. 1977. gadā Mehiko PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules studentu šaha komandu čempionātā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1978, 1979, 1980/81), kuros labāko rezultātu sasniedzis 1979. gadā Minskā, kad ieņēmis 5. vietu. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis straptautiskajos šaha turnīros Novisadā (1983), Frunzē (1985), Maskavā (1992). Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1976. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 

Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Nonas Gaprindašvili sekundants 1978. gada mačā par pasaules čempiones titulu. Tāpat bijis Anatolija Karpova sekundants 1985. un 1986. gada mačos par pasaules čempiona nosaukumu.

1996. gadā beidzis profesionālā šahista karjeru un vairs nav piedalījies FIDE rīkotajos turnīros.

Beidzis Maskavas Valsts universitātes žurnalistikas fakultāti. No 1996. līdz 2015. gadam strādājis dažādās Krievijas televīzijas NTV struktūrās, kurās kopā ar sievu Marinu sagatavojis šaham veltītu iknedēļas programmu *Шахматное обозрение* ("Šaha apskats").

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: World Student Team Chess Championship :: Sergei Makarichev
2. ↑  «Ergebnis von Eloabfrage: Makarichev, Sergey». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2018. gada 2. oktobrī.
3. ↑  Последний выпуск передачи "Шахматное обозрение"

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Livonijas ordeņa karaspēks no Kuldīgas (kartē - *Goldingen*) devās uz Kurzemes bīskapa teritorijā esošajām Dzintares un Aizputes pilīm.
**1261. gada karagājiens uz Kursu** notika pēc tam, kad Dienvidkursas kurši bija noslēguši savienību ar žemaišiem un atteikušies no Kurzemes bīskapa un Vācu ordeņa virskundzības. Livonijas ordeņa brāļu sanāksmē tika nolemts atriebties kuršiem par zaudējumu Durbes kaujā. Kuršu pakļaušanai Livonijas ordeņa mestra pienākumu izpildītājs Jurje no Eihštates Rīgā sasauca ordeņa karaspēku, kuru uzticēja vadīt kādam bruņiniekam. Pats mestra pienākumu izpildītājs Jurje atgriezās savā ordeņa landmaršala rezidencē Siguldas pilī, lai aizsargātu Livoniju pret iespējamo lietuviešu iebrukumu.

Karagājienā piedalījās ordeņa pilsnovadu komturi ar vācu un vietējo "zemes ļaužu" (letu, līvu un igauņu) karavīriem. Ordeņa karapulks devās pa seno Kursas kara ceļu no Rīgas uz Kuldīgu, kur tos ar prieku sagaidīja pils garnizona bruņinieki ar saviem kuršu vasaļiem. 

Vispirms krustneši aplenca lietuviešu (žemaišu) algotņu sargāto Dzintares pili un aizdedzināja to. Liesmās gāja bojā visi pils aizstāvji, kas nevēlējās padoties pārspēkam. Uzbrucēji nogalināja visus tās aizstāvjus, ieskaitot zēnus, kas bija vecāki par vienpadsmit gadiem un sievietes, kas nevēlējās lūgt dzīvību.

Pēc tam karapulks devās uz Aizputes pili. Nevēlēdamies piedzīvot Dzintares kuršu likteni, Aizputes kurši padevās bez kaujas. Pēc tam ordeņa karaspēks caur Kuldīgu atgriezās Rīgā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
Elektrometriskā triode ЭМ-4
**Elektrometriskā lampa** - elektronu lampa, kas paredzēta sevišķi mazas līdzstrāvas pastiprināšanai un mērīšanai. Visbiežāk tiek izmantotas elektrometriskās tetrodes, bet ir sastopamas arī šāda tipa triodes un pentodes. Elektrometriskā režīmā iespējams darbināt arī dažas citu "parasto" tipu lampas.

Uzbūve
------

Galvenā elektrometrisko lampu atšķirība no parastām radiolampām ir tīkliņu izvietojumā. Tām ir speciāls katodtīkliņš, kas atrodas ļoti tuvu katodam un stūrējošais tīkliņš ir otrais tīkliņš, skaitot no katoda (parastām lampām tas ir pirmais tīkliņš). Katodtīkliņu sauc arī par telpiskā lādiņa tīkliņu.

Bieži vienā balonā ievieto divas vienādas elektrometriskās lampas.

Darbības princips
-----------------

Katodtīkliņam tiek pievadīts pozitīvs potenciāls, kas papildus paātrina elektronu plūsmu no katoda. Tādēļ elektrometriskā lampa var darboties pie relatīvi maziem anodspriegumiem. Tās tīkliņstrāva ir ļoti maza (to nosaka tīkliņa elektriskās izolācijas pretestība, atlikušo gāzu jonizācija lampas balonā, kā arī termoelektronu un fotoelektronu emisija no tīkliņa, ko rada ārējais apgaismojums, katoda siltumstarojums, mīkstie rentgenstari, kas rodas, elektroniem bremzējoties uz anoda). Samazinot katoda temperatūru un anodspriegumu, iespējams tīkliņstrāvu samazināt līdz 10-15 A. 

Elektrometriskā dubulttetrode ЭМ-6

Priekšrocības
-------------

Elektrometriskajai lampai ir sevišķi liela ieejas pretestība, tādēļ tā neizkropļo mērāmās ķēdes parametrus.

Trūkumi
-------

Pat niecīgākās lampas parametru (emisijas) izmaiņas var radīt lielas kļūdas mērījumu rezultātos. Lampas barošanas avotiem jābūt ļoti stabiliem. Elektrometriskajai lampai vēlams lietot gaismas necaurlaidīgu ekrānu, lai novērstu parazītiskas strāvas gaismas iedarbībā.

Izmantošana
-----------

Ar elektrometrisko lampu palīdzību var mērīt ļoti mazas strāvas (līdz 10-14 A) un ļoti lielas pretestības (līdz 1016 Ω). Ar elektrometriskajām lampām mērāmās strāvas var atšķirties ap 100 reizes. Ir arī tās saucamās puselektrometriskās jeb logaritmiskās elektrometriskās lampas, kam izejas signāls ir proporcionāls ieejas strāvas logaritmam - tām strāvas diapazons var sasniegt 108.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Tērbatas bīskapa igauņu vasaļu, Livonijas ordeņa un Dānijas karaļa vasaļu karagājiens notika uz Pleskavai (kartē - *Pskov*) pakļautajām zemēm.
**1240. gada karagājiens uz Izborsku un Pleskavu** notika 1240. gada rudenī Tērbatas bīskapa Hermaņa vadībā, kas ilgstoši naidojās ar Novgorodai pakļauto Pleskavas valsti par meslu ievākšanu no Ugaunijas iedzīvotājiem. Bruņoto konfliktu veicināja Romas pāvestu vēlme ieviest katoļu ticību mongoļiem nepakļautajā Krievzemes daļā. Tā kā Baltazars Rusovs savā hronikā kļūdaini rakstīja, ka karagājienu vadījis pirmais Livonijas ordeņa mestrs Hermans Balke, tad agrāk tika pieņemts, ka tas noticis 1238. gadā.

Karagājienā piedalījās Tērbatas bīskapa karaspēks, kas sastāvēja galvenokārt no ugauņu kājniekiem un jātnieku karaspēks, ko veidoja Livonijas ordenis un Dānijas karaļa Rēveles, Harijas un Virijas vasaļi. Sākumā viņi viegli ieņēma Izborskas pili un sakāva Pleskavas karaspēku, kas devās pretuzbrukumā, nogalinot ap 800 karavīru. Tad iebrucēji forsēja Mudas upi un aplenca Pleskavu, kuras kņazs nolēma padoties un noslēdza miera līgumu, kurā Pleskavas zeme piekrita kļūt par Livonijas ordeņa vasali, atdodot daļu no savām pilīm un zemēm. Livonijas ordenis atstāja cietoksnī nelielu garnizonu, kuru drīz vien padzina Novgorodas karaspēks Aleksandra Ņevska vadībā. .

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
* Ledus kauja

Atsauce
-------

1. ↑  «Atskaņu hronika (02069.-02202.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 18. decembrī. Skatīts: 2009. gada 8. oktobrī.
Šis raksts ir par 1219. gada karagājienu uz Jervu. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Jervu** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**1219. gada karagājieni uz Jervu un Viruzemi** notika 1219. gada rudenī Cēsu Zobenbrāļu ordeņa mestra Rūdolfa vadībā. Tajā bez krustnešiem piedalījās arī viņu sabiedrotie līvu, letu un sakaliešu karavīri. Karagājiena mērķis bija izpostīt Jervas zemi atriebībai par jerviešu palīdzību rēveliešiem kaujā pie Lindanises. Karagājiens šķērsoja nesen kristīto Sakalas zemi, kuras vecākie kļuva par ceļvežiem. Krustneši postīja Jervas zemi līdz tās vecākie apsolīja pieņemt Romas katoļu ticību un apsolīja palīdzību jaunā karagājienā pret Viruzemi.

Tūlīt pēc tam krustneši kopā ar letiem, līviem, sakaliešiem, ugauņiem un jerviešiem devās jaunā karagājienā uz Viruzemi, kurā cīnījās piecas dienās, izpostīja piecus tās novadus un nogalināja daudzus tūkstošus tās iedzīvotāju. Pēc tam Viru vecākie apsolīja pieņemt kristīgo ticību un devās ar dāvanām krustnešiem līdzi uz Rīgu, kur tika iesvētīti.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXIII. 6.-7.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 18. maijā. Skatīts: 2009. gada 22. augustā.
**Ģulāne Križāna–Bileka** (ungāru: *Krizsán-Bilek Gyuláné*; dzimusi 1938. gada 24. janvārī) ir Ungārijas starptautiskā meistare šahā (1965).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu beigām līdz 1960. gadiem bijusi viena no Ungārijas spēcīgākajām šahistēm. Sešas reizes izcīnījusi medaļas Ungārijas sieviešu šaha čempionātos: zelta (1958), sudraba (1961) un 4 bronzas (1955, 1959, 1965, 1966).

Pārstāvējusi Ungārijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1963-1966, 1972). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1972) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1966) medaļu.

Pazīstama arī kā korespondencšahiste. Ungārijas izlases sastāvā piedalījusies Starptautiskā Korespondencšaha federācijas (ICCF) 2. sieviešu šaha olimpiādē (1980-1982).

Par panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Bijusi precējusies ar ungāru šaha lielmeistaru Ištvānu Bileku.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Gyuláné Krizsán
2. ↑  «ICCF Correspondence Chess Olympiad». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. septembrī. Skatīts: 2016. gada 16. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par 1229. gada karagājienu uz kuršu zemi. Par citām jēdziena **Karagājiens uz Kursu** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Zobenbrāļu ordeņa karaspēks iebruka Kurzemes ziemeļaustrumu daļā
**1229. gada karagājiens uz Abavas kuršu zemi** notika 1229. gada vidū un bija pirmais zināmais vācu krustnešu iebrukums Kurzemes teritorijā. Karagājiena formālais iemesls bija kuršu un zemgaļu uzbrukums Daugavgrīvas klosterim iepriekšējā gada vasarā. Krustnešu karaspēku vadīja Zobenbrāļu ordeņa mestrs Folkvīns. Iebrucēji izpostīja Abavas ielejas kuršu zemi. Pēc postīšanas šajā kuršu zemē izcēlies bads un tās iedzīvotāji lūguši labību no Rīgas tirgotājiem, pretī solot pāriet katoļu ticībā un kļūt par Rīgas bīskapa vasaļiem. 1230. gadā tā sauktās Miera Kursas iedzīvotāju vecākie svinīgā ceremonijā Rīgā slēdza miera līgumu, ko no krustnešu puses parakstīja Rīgas domkapituls, Zobenbrāļu ordenis un Rīgas rāte, bet no kuršu puses Rendas, Valgales, Pedvāles, Matkules, Vānes, Pūres, Iģenes, Kandavas un Ansiņu ciemu vecākie. To vēlāk izmantoja Zobenbrāļu ordenis savā cīņā pret Alnas Balduīna centieniem 1231. gadā nodibināt tieši Romas pāvestam pakļautu Kurzemes valsti. 

Abavas kuršu līgums ar Rīgas krustnešiem ir senākais saglabājies līgums ar pakļautajiem Senlatvijas iedzīvotājiem. Tajā bija šādi noteikumi:

1. kuršiem bija jāļaujas kristīties katoļticībā,
2. viņiem vajadzēja uzņemties kristietības jūgu (uzturēt katoļu priesteri),
3. ik gadus maksāt nodevās no katra arama un ecējama zirga vienu birkavu rudzu,
4. kurši paturēja īpašumtiesības uz saviem laukiem,
5. kurši apņēmās cīnīties pret Kristus ienaidniekiem.

Atsauce
-------

1. ↑  Indriķis Šterns. Latvijas vēsture 1180—1290. Krustakari, Rīga 2002. 230 lpp.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
Šis raksts ir par 1224. gada karagājienu uz Hariju. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Hariju** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Šis raksts ir par 1224. gada karagājienu uz Jervu. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Jervu** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**1224. gada karagājiens uz Hariju un Jervu un kauja pie Lohu pils** notika 1224. gada janvārī pēc Rīgas krustnešu aicinājuma. Tajā piedalījās arī Zobenbrāļu ordenis, līvi un leti. Sākumā karagājiens bija iecerēts pret Tērbatas pili, kur krievi bija nozīmējuši bijušo Kokneses ķēniņu Vjačko par vietvaldi, tomēr bāzes nometnē pie Burtnieku ezera tika izlemts vispirms doties uz Ziemeļigauniju palīgā dāņiem. Karagājiens virzījās uz Harijas zemi, kur divas nedēļas ar aplenkuma mašīnām centās ieņemt Lohu pili. Pils aizstāvji padevās, kad uzbrucēji parakās zem aizsarggrāvja sienas. Tika ieņemtas arī trīs mazākas Harijas pilis un pēc tam karaspēks sāka postīt Jervas zemi. Pēc jerviešu un viruiešu lūguma tika atjaunots miera līgums ar viņiem.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXVII. 6.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 1. septembrī.
Sholastiķi
**Sholastika** — reliģiska filozofija, kas attīstījās viduslaiku klosteru skolās un universitātēs. Dažkārt to mēdz dēvēt par viduslaiku zinātni. Tās galvenais mērķis ir kristīgās ticības dogmu apoloģija un sistematizācija.

Sholastikas īpatnība saistīta ar to, ka tā centās atklāt nevis ko jaunu, bet skaidrot un sistematizēt to, kas bija pamatā kristīgajai ticībai. Kristīgās mācības galvenie avoti bija Vecā Derība un Jaunā Derība. Sholastiķi šos avotus mēģināja apstiprināt ar seno filozofu mācībām. Tie bija galvenokārt Senās Grieķijas filozofi. Sholastiķi lielu uzmanību pievērsa Aristoteļa filozofijai. No viņa viduslaiku mācība aizguva loģiskās izteiksmes formu sarežģītu spriedumu veidā. Viduslaiku zinātnieki (sholastiķi) lielu nozīmi piešķīra autoritāšu spriedumiem, bet ne praktiskai pieredzei. Pētot dabu un dabas parādības, piemēram, Aristoteļa atzinumi par šiem jautājumiem bija neapstrīdami un tos nedrīkstēja nekādā veidā verificēt. Medicīnas jautājumos speciālistu darbu traucēja aizspriedumu virkne, kuru pamatā bija viduslaiku pasaules uztveres un domāšanas īpatnības. Dažas zināšanas par cilvēku anatomiju tika iegūtas no arābu medicīnas grāmatām.

Neskatoties uz visām pretrunām, sholastikai viduslaikos bija arī pozitīva loma antīko autoru darbu saglabāšanā un izpētē. Tika uzsākts antīkā mantojuma apzināšanas un izpētes darbs. 12.—13. gadsimta sholastiķi izskatīja dažas svarīgas izziņas problēmas. 11.—12. gadsimtā Eiropā notika ass strīds par universāliju dabu, t. i. par universāliem jēdzieniem. Daļa sholastiķu — nominālisti — uzskatīja, ka jēdzieni reāli neeksistē, jo tie ir vienkārši vārdi, nosaukumi (no šejienes cēlies viņu nosaukums no latīņu: *nomen* — 'vārds'). Citi, viņu pretinieki — reālisti — uzskatīja, ka universālie jēdzieni pastāv īstenībā, neatkarīgi no atsevišķiem priekšmetiem, ko tie nosauc vai apzīmē.

Sākot ar 14. gadsimtu, īpaši 15.—16. gadsimtu, sholastika piedzīvo norietu. Tālākā dabaszinību un antīkās literatūras izpēte notiek bez sholastiķu līdzdalības. Sholastiķi, orientējoties tikai uz apoloģētiski dogmatiskiem jautājumiem, kas risināja Dieva un ticības jautājumus, kļuva par zinātnes attīstības bremzējošo spēku, tomēr viņu uzskati ietekmēja gan tālāko filozofijas, gan dabaszinātņu attīstību.

Ievērojamākie pārstāvji
-----------------------

* Pīters Abelārs (1079—1142)
* Akvīnas Toms (ap 1225—1274)
* Rodžers Bēkons (1214—1294)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4053169-7
* HDS: 011414
* NDL: 00571669

 |

 |
**Tālis Vīksna** (1951. gada 5. janvāris, Druviena - 2005. gada 9. decembris, Carnikava) bija Latvijas šahists, Latvijas meistars korespondencšahā (1997).

Biogrāfija
----------

1970.-1980. gados bijis viens no Latvijas lauku sporta biedrības "Vārpa" spēcīgākajiem šahistiem. Sporta biedrības "Vārpa", kā arī Gulbenes, Cēsu un Rīgas šaha čempionātu godalgoto vietu ieguvējs. Veiksmīgi piedalījies Latvijas komandu šaha čempionātos. 1975.-1977. gadā Cēsu komandas sastāvā divas reizes izcīnījis 3. vietu komandu vērtējumā un trīs reizes pēc kārtas bijis individuāli labākais pie sava galdiņa. 1987.-1988. gados Rīgas rajona komandas sastāvā izcīnījis sudrabu (1988) un bronzu (1987) komandu vērtējumā, kā arī bijis labākais pie 3. galdiņa (1988). 1989. gadā agrofirmas "Ādaži" komandas sastāvā uzvarējis Latvijas komandu čempionātā, vienlaicīgi parādot labāko rezultātu pie 3. galdiņa. Septiņas reizes spēlējis Latvijas šaha čempionātu finālos. Labākais starts padevies debijas reizē 1977. gadā, kad Vīksna ar trim uzvarām bija viens no līderiem pēc 3. kārtas, un tikai zaudējums daudzkārtējam Latvijas čempionam Alvim Vītoliņam neļāva turpināt uzvaras gājienu.

1990. gadu beigās sekmīgi iesaistījies Latvijas korespondencšaha turnīros. 1993.-1995. gada Latvijas 18. korespondencšaha čempionātā iekļuvis labāko trijniekā, bet jau 1996.-1997.gadā pārliecinoši uzvarējis Latvijas 19. korespondencšaha čempionātā ar 13 punktiem no 14 iespējamajiem (+12, =2) par 2½ punktiem atraujoties no 2. vietas ieguvēja.

Tālis Vīksna bija arī aktīvs šaha dzīves organizators visās Latvijas vietās, kur viņam darba gaitu rezultātā nācās dzīvot. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas piedalījās arī politiskajā dzīvē. Bija viens no Kristīgi demokrātiskās savienības politiķiem.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1977. gads - 19.-28. vieta.
* 1981. gads - 10.-11. vieta.
* 1985. gads - 10.-11. vieta.
* 1988. gads - 10. vieta.
* 1990. gads - 47.-63. vieta.
* 1999. gads - 23. vieta.
* 2001. gads - 15. vieta.
* 2002. gads - 17. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nekropole: Tālis Vīksna». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 14. martā. Skatīts: 2015. gada 23. aprīlī.
2. ↑  Latvijas valsts, ICCF un LKŠF apbalvojumi un tituli
3. ↑  «Latvijas 18. korespondencšaha čempionāts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 23. aprīlī.
4. ↑  «Latvijas 19. korespondencšaha čempionāts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 23. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jukagiri** (pašnosaukums: *одул, деткиль*) ir Krievijas Federācijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tauta, viena no reģiona senākajām tautām. Mīt galvenokārt Kolimas upes baseinā Sahas Republikas ziemeļaustrumos un Čukotkas autonomajā apvidū. 2010. gada tautskaitē par jukagiriem sevi atzina 1597 cilvēki. Tradicionālā nodarbošanās ir zveja, briežkopība, medības un suņkopība.

Etnonīms
--------

Tiek uzskatīts, ka etnonīms «jukagiri» aizgūts no evenkiem un nozīmē ‘ledus cilvēki’ vai ‘sala cilvēki’. Pašiem jukagiriem vienota pašnosaukuma nav un tie sevi identificē pēc cilts nosaukuma — detkili, oduli, vaduli, alaji u.c.

Vēsture
-------

Mūsdienu apdzīvotības areālā jukagiri ienākuši no reģiona starp Jeņiseju un Sajāniem, kur dzīvojuši kaimiņos samodiešu tautām. 17. gadsimtā jukagiri apdzīvojuši plašu teritoriju no Ļenas lejteces līdz Anadiras upei. 17.—19. gadsimtā epidēmiju un karu rezultātā jukagiru skaits stipri sarucis. Daļu jukagiru asimilējuši jakuti, eveni, krievi, čukči. Jukagiru cilts čuvani (ap 1000 cilvēku), kas sadzīvē pārgājuši čukču un krievu valodā, tiek pēdējā laikā uzskatīta par atsevišķu tautu.

Mūsdienās jukagiri apdzīvo nelielus areālus Sahas Republikas ziemeļaustrumos (ap 1300 cilvēku, galvenokārt jukagiru nacionālajā pagastā — Oļoras suktulā; pavisam Sahas Republikā ir 8 jukagiru nacionālie naslegi (pagasti)), Čukotkas autonomajā apvidū (200) un Magadanas apgabalā (70).

Valoda
------

Jukagiri runā izolētas valodu saimes valodās, kas nosacīti tiek pieskaitīta savstarpēji neradniecīgajām paleoaziātu valodām. Jukagiru valodu grupa ietver divas valodas — ziemeļu jeb tundras jukagiru valodu, kuru mūsdienās pārvalda ap 100 cilvēku galvenokārt Kolimas lejtecē, un taigas jeb Kolimas jukagiru valodu, kurā runā ap 50 cilvēku Seimčanā Magadanas apgabalā. Rakstība abām valodām izveidota tikai 20. gadsimta beigās.

Sadzīvē jukagiri lielākoties pārgājuši uz krievu, jakutu vai čukču valodu.

Atsauce
-------

1. ↑  «Jukagiri». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 312. lpp.
2. ↑  «Ассоциация коренных малочисленных народов Севера, Сибири и Дальнего Востока Российской Федерации. Юкагиры». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 26. janvārī. Skatīts: 2021. gada 7. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jukagiri***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85149493
* BNF: cb13516901x (data)
* NKC: ph355384

 |

 |
**Zeps Šauers** (vācu: *Sepp Schauer*; dzimis 1949. gada 5. jūlijā Minhenē) ir vācu aktieris.

Dzīve un karjera
----------------

Zeps Šauers sāka darboties kā krodzinieks, bet 30 gadu vecumā pārgāja uz skatuves mākslu. Aktiermeistarību mācījās pie Kristīnes Gerneres.

Papildus darbam filmās un televīzijā, Šauers ir saistīts arī ar teātri, kā, piemēram, *Theaterzelt Das Schloss* un *Theater rechts der Isar* teātros Minhenē. No 1981. līdz 1996. gadam viņš bija Georga Maiera *Iberl-Bühne* ansambļa dalībnieks Minhenē-Sollnā, kur viņš piedalījās vairāk nekā 1500 izrādēs.

Televīzijā Šauers kļuva pazīstams 1993. gadā, pateicoties lomai *Dr. Günther Hofer* seriālā *Wildbach*. Viņš piedalījās visās seriāla 52 epizodēs. 2001. gadā viņš piedalījās godalgotajā daudzsēriju TV seriālā *Der Tanz mit dem Teufel - Die Entführung des Richard Oetker*. Kopš pirmās epizodes 2005. gada septembrī Šauers atveidoja viesnīcas šefportjē Alfonsu Zonbīhleru seriālā *Mīlas viesulis*. 2009. gadā viņš tika atzīts par seriāla populārāko aktieri. No 986. sērijas (2009. gada decembrī) līdz 1033. sērijai (2010. gada martā) viņš arī spēlēja bezpajumtnieka Gustla Mozburgera (Alfonsa pusbrāļa) lomu *Mīlas viesulī*, kura bija tikai neliela loma. Šauers dubultlomā piedalījās vēl trīs reizes 2011. 2012. gadā un no 2013. gada decembra līdz 2014. gada janvārim. Viņam ir bijušas epizodiskas lomas arī tādos televīzijas seriālos kā *Monaco Franze*, *Der Millionenbauer,* *Café* *Meineid,* *Forsthaus Falkenau,* *SOKO 5113,* *Der Bulle von Tölz,* *Kir Royal,* *Tatort  un* *Medicopter 117*.

Atsauces
--------

1. ↑  *Tatort - Wir sind die Guten* Homepage *Bayerischer Rundfunk* zum Tatort: Wir sind die Guten

Ārējās saites
-------------

* 

* *IMDb* profils (angliski)
* Sepp Schauer - *filmportal.de* portālā
* Oficiālā mājaslapa Archived 2021. gada 4. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.