recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vladimirs Jurkovs** (krievu: *Владимир Николаевич Юрков*; 1936. gada 26. janvāris Maskava — 2002. gada 22. aprīlis Maskava) bija PSRS un Krievijas šahists un treneris.

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Maskavas pilsētas šaha čempionātu finālu dalībnieks. Labāko rezultātu šajā turnīrā sasniedzis 1966. gadā, kad dalījis 5.-6. vietu. 1970. gadā PSRS sporta biedrības *Trud* šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu. 1962. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 

Sasniedzis labus rezultātus kā šaha treneris. Starp viņa audzēkņiem bija lielmeistari Aleksandrs Morozevičs, Jurijs Balašovs, Jurijs Razuvajevs, Andrejs Sokolovs, Jevgēņijs Romanovs un citi.
Bijis Allas Kušniras sekundants 1965. gada mačā par pasaules čempiones titulu, 1969. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1972. gada mačā par pasaules čempiones titulu. 1984. gadā apbalvots ar PSRS Nopelniem bagātā trenera nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Moscow - 1966

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Eduarda Veidenbauma iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Eduarda Veidenbauma iela** ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Eduarda Veidenbauma iela sākas pie dzelzceļa līnijas Torņakalns—Tukums II un beidzas krustojumā ar Jūrkalnes ielu, ielai arī ir turpinājums Krastciema virzienā—Mežmalas iela. Kopējais ielas garums ir 660 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Eduarda Veidenbauma ielā satiksmes kustība norit vienā vai divās joslās un divas joslas ir posmā no Cīruļu ielas līdz Jūrkalnes ielai. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Sabiedriskais transports
------------------------

Agrāk pa **Eduarda Veidenbauma ielu** kursēja 5. autobuss.

Ielu savienojumi
----------------

Eduarda Veidenbauma iela ir savienota ar šādām ielām:

* Irbju iela
* Medņu iela (T veida krustojums)
* Eglaines iela
* Cīruļu iela
* Rubeņu iela
* Smilgu iela (T veida krustojums)
* Jūrkalnes iela (T veida krustojums)
* Mežmalas iela (ielas turpinājums Krastciema virzienā)

Skatīt arī
----------

* Sloka
* Autobusu satiksme Jūrmalā

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Edinburgas prospekts
* Eduarda Veidenbauma
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Emelīnas
* Emīla Dārziņa
* Emīlijas
* Engures
* Enkuru
* Ērgļu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernesta
* Ezeru
* Ežu

 |

 |
**Vladimirs Jurzinovs** (krievu: *Владимир Владимирович Юрзинов*; dzimis 1940. gada 20. februārī) ir bijušais krievu hokejists un hokeja treneris.

Spēlētāja karjera
-----------------

Spēlētāja karjeras laikā spēlēja centra uzbrucēja pozīcijā. Lielāko daļu karjeras aizvadīja Maskavas "Dinamo" sastāvā, karjeru noslēdza Somijas klubā Tamperes "Koo-Vee", kur bija spēlējošais treneris. "Dinamo" sastāvā septiņas reizes izcīnīja sudraba medaļu PSRS čempionātā, kopumā PSRS čempionātā aizvadījis 489 spēles, kurās guvis 239 vārtus. Spēlējis PSRS izlasē. Tās sastāvā divas reizes izcīnījis zeltu Pasaules čempionātā (1963, 1969) un vienu bronzu (1961).

Trenera karjera
---------------

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. Laikā no 1974. līdz 1980. un no 1989. līdz 1992 gadam bijis Maskavas "Dinamo" treneris, vairākas reizes komanda viņa vādībā uzvarēja PSRS čempionātā. Laikā no 1980. līdz 1989. gadam Jurzinovs vadījis Rīgas "Dinamo", kas viņa vadībā 1987.—1988. gada sezonā izcīnīja sudrabu. No 1992. līdz 1998. gadam bijis Somijas kluba Turku TPS galvenais treneris, no 1998. līdz 2004. gadam trenēja Klotenes "Flyers" (Šveice), no 2005. līdz 2006. gadam — Jaroslavļas "Lokomotiv". Bijis Latvijas izlases konsultats 1995. 1997. un 1999. gada Pasaules čempionātā. Vairākkārt Latvijas hokeja federācija apsvērusi Jurzinova kandidatūru izlases galvenā trenera amatam, bet šo amatu tā arī nekad nav ieņēmis. Tāpat trenējis Krievijas izlasi, bijis galvenais treneris 1998. gada Pasaules čempionātā un 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Saņēmis Latvijas PSR un PSRS Nopelniem bagātā trenera goda nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Matulis. *Baldera skalpu man nevajag*, 2006. ISBN 9984-542-10-6.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vladimirs Jurzinovs***.
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
**Villainā meduszāle** (latīņu: *Holcus lanatus*) ir daudzgadīgs 30—100 cm augsts lakstaugs. Ne visai bieži sastopams pļavās un sausos uzkalniņos. Veido vairāk vai mazāk blīvus cerus ar nedaudziem stumbriem. Stumbri taisni, pie mezgliem un zem tiem ar mīkstiem, uz leju atliektiem matiņiem. Lapas pamīšus, vienkāršas, veselas, šauri lineāras, 0,2—1 cm platas, nosmailotas, ar izteiktu vidusdzīslu, mīkstas, spilvainas. Lapu makstis vairāk vai mazāk garas, ar mīkstiem, uz leju atliektiem matiņiem, mēlīte līdz 0,2 cm gara. Zied no jūnija līdz augustam. Ziedkopa — blīva, 8—10 cm gara skara ar daudzām vārpiņām. Vārpiņas nelielas, olveidīgi iegarenas, no sāniem saspiestas, ar 2—3 ziediem. Vārpiņas plēksnes tik garas kā vārpiņa, strupi nosmailotas, spilvainas, ar īsu, smailu galotnīti, vārpiņas ārējai plēksnei 1 dzīsla, iekšējai — 3 dzīslas. Vārpiņā apakšējais zieds divdzimumu, zieda ārējā plēksne bez akota, šķautne neizteikta, iekšējai plēksnei šķautne ar dzelonīšiem; augšējais zieds vīrišķais, tā zieda ārējā plēksne ar īsu, āķveida akotu, kas nepārsniedz vai tikko pārsniedz vārpiņu, iekšējās plēksnes bieži vien nav. Auglis — 0,1—0,2 cm garš grauds. Lopbarības ziņā mazvērtīgs augs, jo pūkainuma dēļ mājdzīvnieki to neēd siena veidā. Satur glikozīdus, no kuriem var rasties zilskābe.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* *medyněk vlnatý Holcus lanatus L.*. BioLib.cz
**Alīne Rotere-Fokene** (vācu: *Aline Rotter-Focken*; dzimusi **Fokene** (*Focken*) 1991. gada 10. maijā) ir vācu brīvā stila cīkstone, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, 2014. gada pasaules čempione, Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

Alīne Fokene dzimusi 1991. gadā Krēfeldē, cīkstoņu ģimenē. Ar cīņas sportu viņa sāka nodarboties 1996. gadā sava tēva Hansa-Georga Fokena vadībā. 2010. gadā viņa kļuva par Eiropas junioru čempioni, kā arī izcīnīja bronzas medaļu pasaules junioru čempionātā. 2011. gada pasaules junioru čempionātā viņa kļuva par sudraba medaļnieci. 2012. gadā viņa ieguva Vācijas *Grand Prix* sudraba medaļu. 2013. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu. 2014. gadā viņa uzvarēja pasaules čempionātā. Pusfinālā viņa pieveica bronzas medaļnieci latvieti Lauru Skujiņu un finālā japānieti Saru Dosjo. 2015. gadā viņa ieguva bronzu 1. Eiropas spēlēs Baku.

2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Fokene ceturtdaļfinālā zaudēja zviedrietei Jennijai Fransonei un ierindojās 9. vietā.

2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē svara kategorijā līdz 76 kg viņa ieguva bronzas medaļu. 2019. gada pasaules čempionātā Kazahstānā svara kategorijā līdz 76 kg Alīne izcīnīja bronzas medaļu un ieguva olimpisko licenci savas valsts olimpiskajai komitejai.

2020. gada februārī kontinenta čempionātā Itālijas galvaspilsētā Romā svara kategorijā līdz 76 kg Alīne cīņā par bronzas medaļu pieveica franču cīkstoni un izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu.

2021. gada augustā olimpiskajās spēlēs Tokijā viņa finālā pieveica amerikāņu sportisti Adelīnu Greju un kļuva par olimpisko čempioni.

Atsauces
--------

1. ↑  Aline Focken erringt sensationell WM-Gold (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alīne Rotere-Fokene***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *The Sport.org* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* FILA profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 258249475
* ISNI: 0000 0003 7980 5516
* GND: 1022616625

 |

 |
**Japānas jenotsuns** (*Nyctereutes procyonoides viverrinus*) ir jenotsuņu ģints (*Nyctereutes*) plēsējs, kas pieder pie suņu dzimtas (*Canidae*) pamatcilts (*Basal Caninae*). Japānas jenotsuns ir viena no sešām jenotsuņa (*Nyctereutes procyonoides*) pasugām. Japāņi savu jenotsuni sauc par tanuki.

Sistemātikas diskusijas
-----------------------

Japānas jenotsuns pilsētā
Japānā dzīvo divu veidu jenotsuņi, kas savstarpēji ir tuvi radinieki. **Japānas jenotsuns** jeb **Hondo-tanuki** apdzīvo visu Japānas teritoriju, izņemot Hokaido salu, kurā dzīvo **Hokaido jenotsuns** jeb **Ezo-tanuki** (*Nyctereutes procyonoides albus*). Daļa zinātnieku uzskata, ka abi Japānas jenotsuņa veidi būtu jāizdala kā atsevišķa suga ar divām pasugām, jo to DNS būtiski atšķiras no pārējiem jenotsuņiem.

Izskats un īpašības
-------------------

Abiem Japānas jenotsuņiem kažoki ir daudz plānāki nekā pārējiem jenotsuņiem kontinentā. Tāpat atšķirībā no kontinenta radiniekiem Japānas jenotsuņi uzkrāj mazākas tauku rezerves, un to izmēri nav tik mainīgi. Japānā jenotsuņi ieradās no Korejas vai Sahalīnas pirms 18 000—12 000 gadiem, šajā laikā tie ir piemērojušies maigajam jūras klimatam un atšķirīgiem ēšanas paradumiem — Japānā jenotsuņiem barības daudzums nesvārstās tik izteikti atkarībā no sezonas kā kontinentā, kur ziemā ir auksts un maz barības, jenotsuņi aizmieg un iztiek no uzkrātajām tauku rezervēm.

Barība
------

Tanuki
Japānas jenotsuns pamatā pārtiek no cilvēku atkritumiem, tas medī putnus, vēžus, simtkājus un sliekas. Visbiežāk tiek medīti putni un vēži. Ir zinātniski datēts, ka tie ēd arī sēnes.

Tanuki un Japānas kultūra
-------------------------

Japānas jenotsuns jeb tanuki ir nozīmīgs dzīvnieks Japānas kultūrā. Dažādi Japānas reģioni dzīvnieku — jenotsuni sauc dažādos vārdos, vārds "tanuki" ir jenotsuņa apzīmējums Tokijas dialektā. Japānas folklora, māksla un daiļamatniecība lieto tieši tanuki vārdu, lai apzīmētu cilvēka veidoto un folklorizēto dzīvnieku. Bieži tulkojot tiek pieļauta kļūda, nosaucot tanuki par bebru vai jenotu.

Atsauces
--------

1. ↑  The Raccoon Dog: a successful canid
2. 1 2  Sillero-Zubiri, Claudio; Hoffman, Michael; and MacDonald David W. Canids: Foxes, Wolves, Jackals, and Dogs: Status Survey and Conservation Action Plan. Gland, Switzerland and Cambridge, UK: IUCN; 2004. p136.
3. ↑  Long-term Trends in Food Habits of the Raccoon Dog
4. ↑  The legend of the tanuki: the big bellied magical Japanese raccoon dog

Ārējās saites
-------------

* Japanese Raccoon Dog
* Differences in habitat use of the native raccoon dog (Nyctereutes procyonoides albus) and the invasive alien raccoon (Procyon lotor) in the Nopporo Natural Forest Park, Hokkaido, Japan
* Movements and Habitat Selection of Raccoon Dogs
Megalopoles senais teātris.
**Megalopoles vēsture** atspoguļo Megalopoles dibināšanu un attīstību visā tās pastāvēšanas laikā.

Antīkais periods
----------------

Pilsētu dibināja Arkādijas līga, apvienojot divdesmit līdz četrdesmit apdzīvotas vietas laika posmā starp 371. un 368. gadu pr.Kr. kā politisku pretspēku Spartai. Megalopole bija Arkādijas līgas locekle no tās dibināšanas brīža līdz tās likvidācijai 362. gadā pr.Kr. 331. gadā pr.Kr. Megalopolē ielauzās spartieši un notika kauja ar maķedoniešiem, kas atnāca palīgā Megalopolei. 317. gadā pr.Kr. Otrā Diadohu kara sākumā, Poliperhons, jaunais Maķedonijas impērijas reģents, aplenca Megalopoli, kas nostājās viņa ienaidnieka, Kasandra pusē. Aplenkums neizdevās. 270. gados pr.Kr. Aristodems Labais ar Maķedonijas atbalstu spēja paņemt pilsētu savā kontrolē kā tirāns. 235. gadā pr.Kr. otrais pilsētas tirāns, Lidiads, atteicās no kontroles pār Megalopoli, un pilsēta kļuva par Ahajas līgas locekli. 222. gadā pr.Kr. spartiešu valdnieks Kleomens III nodedzināja pilsētu, taču pēc vairākiem gadiem tā tika atjaunota. Kā Ahajas līgas loceklis, Megalopole atstāja lielu iespaidu uz federālo politiku un kļuva par dzimto pilsētu vairākiem slaveniem ahajiešu līderiem, tādiem kā Filopoemens, Likorts, Polībijs. Kad Roma iekaroja Grieķiju, pilsēta joprojām palika apdzīvota, taču 6. gadsimtā tika pilnībā pamesta.

Viduslaiki un mūsdienas
-----------------------

Bizantijas periodā un pēc tam osmaņu laikā pilsēta sāka saukties Sinano (*Σινάνο*). Pēc Grieķijas neatkarības kara 1836. gadā tā tika pārdēvēta senajā nosaukumā Megalopole. No 1834. gada tā kļuva par Megalopoles provinces administratīvo centru. 1960. gados šajā rajonā sāka iegūt brūnogles un uzcēla lielas termoelektrostacijas. 1965. gada 5. aprīlī Peloponēsā notika spēcīga zemestrīce. Vairāki cilvēki, ieskaitot bērnus, gāja bojā. No zemestrīces cieta 80% māju, kā arī tika iznīcināti apkārtnē esošie ciemi.
Vērpes svārsts darbībā
**Vērpes** (**griezes**) **svārsts** ir svārsts, kurš sastāv no ķermeņa, kurš ir iekārts tādā veidā, ka tā vienīgā iespējamā kustība ir griešanās ap kādu vienu asi.

Tas var būt disks, kurš iekārts elastīgā stieplē un kurš atrodas līdzsvara stāvoklī, kamēr stieple nav savērpta. Pagriežot šo disku par kādu leņķi \alpha , stieple savērpjas un tajā rodas spēka moments M, kas tiecas atgriezt disku līdzsvara stāvoklī un rada diska rotācijas svārstības ap rotācijas asi.

{\displaystyle M=-D\alpha },

kur {\displaystyle D} vērpes modulis.

Vērpes svārsta harmonisko svārstību kinemātikas vienādojums:

{\displaystyle \alpha =\alpha \_{max}\cos(\omega \_{0}t+\varphi \_{0})},

kur {\displaystyle \alpha \_{max}} ir savērpes leņķa lielākā vērtība, {\displaystyle \omega \_{0}} ir svārstību leņķiskā frekvence, {\displaystyle t} ir laika moments, {\displaystyle \varphi \_{0}} ir svārstību sākumfāze.

Svārstību leņķiskā frekvence

{\displaystyle \omega \_{0}={\sqrt {\frac {D}{I}}}},

svārstību periods

{\displaystyle T\_{0}=2\pi {\sqrt {\frac {I}{D}}}},

kur {\displaystyle I} ir svārsta inerces moments.
Šiva ar trešo aci. (Kambodža).
**Trešā acs**, arī **iekšējā acs** hinduismā un citās tradīcijās esot mistisks "enerģijas centrs," kas simbolizējot garīgo uztveri. Senatnē acs bieži simbolizēja saules dievības.

Hinduisma Šivas mītā trešā acs izstaro postošu uguni. Tā parasti ir vertikāla viņa pieres centrā. Tas ienāca tantriskajā budistu mākslā un ir ierasta pazīme Budas, Bodisatvas un mazākās dievībās viņu nežēlīgajos aspektos; Avalokitešvara – tūkstoš acu devata ir aprakstīta, zīmēta tibetiešu mandalās ar acīm viņa/viņas daudzajās rokās un galvās, kam tāpat piemīt trešā acs.
Okultā trešā acs, simbolizējot garīgo uztveri, kas hinduismā saistās ar Šivas varu un uguns sintezējošo iedarbību, budismā – ar sevī vērstu redzējumu, kā iekšējā vērojuma simbols, bet islāmā – ar pārdabisku gaišredzību.

Skatīt arī
----------

* Hora acs

Atsauces
--------

1. ↑  Ilustrētā enciklopēdija Zīmes un simboli. Miranda Brūsa Mitforda, Zvaigzne ABC, Rīga
2. ↑  Zīmes un simboli no senajiem hieroglifiem līdz mūsdienu logotipiem, Zvaigzne ABC, Rīga, 2010
**Oskila** (ukraiņu: *Оскіл*) vai **Oskola** (krievu: *Оскол*) ir upe Krievijā un Ukrainā, Siverskijdonecas kreisā krasta un tās lielākā pieteka. Upes izteka ir Viduskrievijas augstienē pie Pogožejes ciema Krievijas Kurskas apgabalā, tālāk plūst dienvidu virzienā caur Belgorodas apgabalu un Ukrainas Harkivas apgabalu, kur lejpus Izjumas ietek Siverskijdonecā.

Upes gultnes platums 10—40 m, dažreiz sasniedzot 300 m. Dibens nelīdzens, dziļums no 0,4 m krācēs līdz 10 m dziļākajās vietās. Straumes ātrums no 0,2 m/s līdz 1,2 m/s pie Lisičanskas. Vidējais kritums ir 0,29 m/km. Aizsalst decembra sākumā, ledus iziet martā. Lielākā pieteka ir Valuja (68 km, kreisā) un Nižņa Dvorična (33 km, labā).

Lielākās pilsētas krastos ir Starijoskola, Novijoskola, Valuiki un Kupjanska. Upes ūdens tiek izmantots lauksaimniecībā un rūpniecībā. Lejtecē izbūvēta hidroelektrostacija un Oskilas ūdenskrātuve, kas ir daļa no Donbasa ūdensapgādes sistēmas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Oskola». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 535. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oskila***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Oskars fon Itjē** (vācu: *Oskar Emil von Hutier*, 1857. gada 27. augusts — 1934. gada 5. decembris) bija franču izcelsmes Vācijas Impērijas ģenerālis. 1917. gadā 22. aprīlī viņu iecēla par Vācijas 8. armijas virspavēlnieku, 1917. gada 1.—3. septembrī viņš vadīja Rīgas ieņemšanas operāciju.

Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas ģenerāli Itjē pārcēla uz Rietumu fronti, kur 1918. gada marta Pavasara ofensīvas laikā viņš komandēja Vācijas 18. armiju. 1919. gadā viņš atvaļinājās no armijas un vadīja Vācu virsnieku savienību (*Deutscher Offizier Bund*).

Vācu okupācijas laikā no 1942. līdz 1944. gadam 13. janvāra iela Rīgā bija pārdēvēta par Ģenerāļa fon Itjē ielu (vācu: *General von Hutier Strasse*)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oskars fon Itjē***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 47799379
* ISNI: 0000 0000 2698 5865
* GND: 127949240

 |

 |
2022. gada 24. februārī, dažas stundas pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā pie Krievijas vēstniecības Rīgā sāka pulcēties cilvēki, lai paustu atbalstu Ukrainai. Cilvēki pulcējās visas dienas garumā, visvairāk vakarpusē.

Sanākuši bija dažāda vecuma cilvēki, tostarp daudz jauniešu. Piketētāji ieradās ar karogiem un plakātiem, arī atskaņoja ukraiņu dziesmas un skanēja saucieni "Brīvību Ukrainai!". Garām braucošie autovadītāji signalizēja ar skaņu signāliem. Pie Krievijas vēstniecības bija vērojama pastiprināta policijas klātbūtne.

Piketā piedalījās arī Eiropas Parlamenta deputāte Sandra Kalniete. "Sajūta ir, ka mēs visi esam vienoti, tomēr sajūta ir ļoti skumja," sacīja Kalniete. Viņa pauda, ka iedzīvotāji pulcējas, lai parādītu, ka mums nav vienalga, kas notiek Ukrainā. "Ka mēs saprotam, ka Ukrainā notiek karš arī par mums, tāpēc ka ar lielummāniju apsēstais Kremļa saimnieks zaudējis jebkādu mēra sajūtu, – ne jau velti viņš ir piedraudējis NATO un Eiropas Savienībai ar atgādinājumu, ka Krievija ir atomlielvara," norādīja Kalniete.

Tāpat daudzi ukraiņi piketā atbalstīja gan sev pazīstamos, gan nepazīstamos ukraiņus.

Tikmēr labdarības organizācija Ziedot.lv atvēra ziedojumu kontu palīdzībai Ukrainai.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. 1 2  «Rīgā piketā pauž atbalstu Ukrainai; atver ziedojumu kontu palīdzībai Ukrainas iedzīvotājiem». lsm.lv. Skatīts: 2022. gada 24. aprīlis.
**Starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā** ir tituls, ko pēc nacionālo šaha kompozīcijas organizāciju ieteikuma piešķir Pasaules šaha kompozīcijas federācija (līdz 2010. gadam FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija — PCCC) personām, kas tiesājušas vairākus šaha uzdevumu un etīžu konkursus, un kuri ir spējīgi spriežot pēc pašu iegūtām balvām, tiesāt turnīrus visaugstākā līmenī. Vispirms tiesneša statuss tiek attiecināts uz vienu šaha kompozīcijas žanru, bet pēc attiecīgo normatīvu izpildes arī uz vairākiem žanriem.[1]

Vēsture
-------

Nosaukums pirmo reizi tika piešķirts 1956. gadā. Agrāk vairāki slaveni spēlētāji ir bijuši arī starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā, piemēram, Mihails Botviņņiks, Vasilijs Smislovs, Dāvids Bronšteins, Pauls Keress, Jurijs Averbahs un citi. Mūsdienās daudzi ievērojami uzdevumu un etīžu komponisti ir arī starptautiskie tiesneši.

No Latvijas šo titulu ir bijis ieguvis tikai Alfreds Dombrovskis (1923—2000).

Atsauces
--------

1. ↑  Statutes of the World Federation for Chess Composition (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Starptautisko tiesnešu saraksts
Graptolīti silūra merģelī.
**Merģelis** ir mālains karbonātisks nogulumiezis, kas satur 50—75% kalcija karbonātu un 25—50% sālsskābē nešķīstošu atlikumu, ko veido silīcija dioksīds, alumīnija, dzelzs u.c. oksīdi. Ja no karbonātiem sastāvā ir dolomīts, tad iezi sauc par dolomītmerģeli jeb domerītu. Pretējā gadījumā tas ir kaļķa merģelis. Parastiem merģeļiem SiO2 attiecība pret pārējiem oksīdiem nepārsniedz vairāk kā četras reizes. Pretējā gadījumā tie ir attiecināmi pie silikātu grupas. 

Parasti merģeļiem ir gaiša krāsa, kuras nokrāsas ir saistītas ar piejaukumiem. Parasti dabā tie ir izplatīti dažāda biezuma slāņkopās, un ir sastopami dažāda vecuma nogulumos, sākot ar proterozoju un līdz mūsdienām. Raktuvēs to iegūst atklātā veidā.

Merģeļus nelielā daudzumā izmantoja senajā Grieķijā kā mēslojumu. Mūsdienās kaļķa merģeļi tiek izmantoti cementa rūpniecībā portlandcementa ražošanai. Latvijā merģeļu praktiskā nozīme ir neliela, jo biezi merģeļu slāņi atrodas tikai lielā dziļumā (>400 m) ordovika un silūra nogulumos. Līdz dažus desmitus centimetru biezi merģeļa starpslāņi ir arī nelielā dziļumā vai arī Zemes virspusē Latvijas austrumu daļas devona, Dienvidkurzemes perma, kā arī dažu holocēna saldūdens kaļķiežu bazālajā daļā. Taču to nelielais daudzums rūpnieciskai ieguvei nav pielietojams.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 3. sējums. Rīga : Preses nams. 1995. 227. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Merģelis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
**Daiga Rezevska** (dzimusi 1974. gada 18. februārī) ir latviešu juriste, augstskolas pasniedzēja, Satversmes tiesas tiesnese.

Biogrāfija
----------

1996. gadā ar izcilību absolvēja Latvijas Universitāti. 2004. gada 14. aprīlī aizstāvēja doktora grādu ar disertāciju "Vispārējo tiesību principu aksioloģiskā un funkcionālā nozīme Latvijas tiesiskās sistēmas transformācijā" (darba vadītājs Edgars Meļķisis).

2010. gadā ievēlēta par Latvijas Universitātes Juridiskās fakultātes profesori. No 2012. līdz 2014. gadam bijusi Latvijas Zinātnes padomes eksperte juridiskajā zinātnē.

2015. gada 15. oktobrī tika apstiprināta par Satversmes tiesas tiesnesi, amata pienākumus sāka pildīt 2016. gada 26. aprīlī. Tiesneša amats bija pieejams, jo to pēc savas vēlēšanās atbrīvoja tiesnese Kristīne Krūma.

2018. gada 3. maijā tika apbalvota ar Tieslietu sistēmas II pakāpes Goda zīmi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «Daiga Rezevska». *www.satv.tiesa.gov.lv*.
2. ↑  «Kopkatalogs - Sign-in». *kopkatalogs.lv*.[novecojusi saite]
3. ↑  «Amatā stājas Satversmes tiesas tiesnese Daiga Rezevska». *www.satv.tiesa.gov.lv*.
4. ↑  «Saeima Daigu Rezevsku apstiprina par Satversmes tiesas tiesnesi». *LA.LV*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305092250
* LCCN: n2007011704
* ISNI: 0000 0004 1712 8545

 |

 |
**Fore** (zviedru: *Fårö*) ir Zviedrijas sala Baltijas jūrā uz ziemeļiem no Gotlandes. Sala, kas no Gotlandes atdalīta ar no 1,5 līdz 4 kilometrus platu šaurumu, vasarā ir diezgan populārs tūrisma objekts. Līdz 20. gadsimta deviņdesmitajiem gadiem sala bija slēgta apmeklētājiem, jo šeit bāzējās Zviedrijas militārās struktūras.

Salai ir īpaša vieta kino vēsturē, jo šeit dzīvojis, miris un apglabāts Ingmars Bergmans. Šeit filmētas daudzas no Bergmana filmām. Arī Andrejs Tarkovskis šeit gribēja uzņemt filmu "Upurēšana", tomēr armija to neatļāva, tāpēc tā tika uzņemta Gotlandes dienvidos, Nerā. Katru gadu vasarā šeit notiek kinorežisoram veltīts festivāls Bergmana nedēļa.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fore***.
* Bergmana nedēļa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 11166110520786100000
* GND: 4540259-0
* NDL: 001321648

 |

 |
**Daina Andersone** (1948) ir latviešu ārste reimatoloģe, Latvijas Universitātes (LU) profesore.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1948. gada 26. jūnijā Rīgā. Studēja Rīgas Medicīnas institūtā (RMI) līdz 1972. gadam. Bija RMI klīniskajā ordinatūrā (1977-1980), 1981. gadā Lietuvas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā Viļņā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju "Lizosomālo fermentu aktivitātes noteikšanas asins plazmā un limfocītos klīniski diagnostiskā nozīme pacientiem ar infekciozi alerģisku miokardītu".

Strādāja par asistenti (1980-1983), tad par docenti (1983-1998) RMI Iekšķīgo slimību katedrā. Papildinājās Hanoveras Medicīnas Augstskolā (1993) un Kārļa Frīdriha Nirnbergas Universitātē (1995). 
1995. gadā Latvijas Medicīnas akadēmijā (AML) aizstāvēja disertāciju habilitētā medicīnas doktora grāda iegūšanai "Jauni aspekti jautājumā par reaktīvā artrīta etiopatoģenēzi", bija AML P. Stradiņa klīniskās slimnīcas Reimatoloģijas centra vadītāja (1993-1999).

Pēc konflikta ar AML vadību 1999. gadā pārgāja strādāt par reimatologu Rīgas Pilsētas 1. klīniskajā slimnīcā, vēlāk atgriezās Paula Stradiņa klīniskajā universitātes slimnīcā kā Reimatoloģijas centra vadītāja, bija LU Medicīnas fakultātes Internās medicīnas katedras asociētā profesore, tad profesore (2013). Latvijas Reimatologu asociācijas prezidente.

Atsauces
--------

1. ↑  lu.lv[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Godīga spēle medicīnā. Reimatoloģe Daina Andersone Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. L. Lūse doctus.lv. 2009. gada jūnijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305072619
* LNB: 000089403
* ISNI: 0000 0004 1693 0958

 |

 |
**Zaļā eiglēna** (*Euglenus viridis*) ir mikroskopisks vienšūnas organisms, kas barojas miksotrofi.

Uzbūve
------

Zaļajai eiglēnai ir vārpstveida ķermenis, kurš pakaļgalā ir smails un priekšgalā noapaļots. Eiglēnu klāj plāns, blīvs un elastīgs apvalks (pelikula).
Eiglēnas priekšgalā atrodas rīkle, kas ved noapaļotā rezervuārā, un vica, kuru veido divi saplūstoši zari.
Blakus rīklei atrodas sarkans, gaismasjutīgs laukums — stigma. Stigma kopā ar fotoreceptoru (paraflagelārais ķermenis) palīdz meklēt gaismas avotus.
Zaļajai eiglēnai ir organoīdi, kurus sauc par hromatoforiem. Tajos veidojas hlorofils un notiek fotosintēze.

Barošanās
---------

Zaļā eiglēna barojas miksotrofi, t. i. tā uzņem gatavas organiskās vielas un arī tās ražo fotosintēzes procesā no neorganiskajām vielām. Fotosintēzes procesā zaļajai eiglēnai rodas paramila graudiņi — ogļhidrāti, kas ir pēc uzbūves tuvi cietei, bet nekrāsojas joda ietekmē. Minerālsāļi un slāpekļa savienojumi nokļūst organismā osmotiski. Eiglēna barojas gan ar fagocitozi, gan ar pinocitozi. Tai veidojas vakuolas, kurās barības vielas tiek sagremotas. Atkritumprodukti tiek izvadīti caur vakuolām vai caur ķermeņa virsmu.

Vairošanās
----------

Zaļā eiglēna vairojas bezdzimumiski. Tā vairojas, gareniski daloties. Vispirms kodols dalās mitozes procesā, un pēc tam eiglēna sāk dalīties no priekšējās ķermeņa daļas. Priekšējā daļā izveidojas padziļinājums, tiek nomesta vica, un veidojas bazālais ķermenis. Bazālie ķermeņi attālinās viens no otra, tiem sākt augt jaunas vicas, un arī visi organoīdi sāk dalīties. Dalīšanās notiek no ķermeņa priekšgala līdz pakaļgalam, un izveidojas divas meitšūnas.
Dzimumvairošanās notiek ļoti reti, un nav tikusi novērota.

Ekoloģija
---------

Zaļā eiglēna dzīvo saldūdenī. Pārsvarā tā dzīvo seklos saldūdeņos, kas ir stipri piesārņoti ar organiskajām vielām, kuras viegli noārdās. Lielos daudzumos to var atrast peļķēs, grāvjos, u.c. Eiglēnas ir visbiežāk sastopamie zaļie vicaiņi saldūdeņos. Nereti tās savairojas tik lielā daudzumā, ka izveido zaļu plēvīti ūdens virskārtā.
Nelabvēlīgos apstākļos eiglēna spēj iecistoties. Iecistējoties tā nomet vicu, noapaļojas un izdala ap sevi blīvu apvalku, kas to pasargā no nelabvēlīgiem ārējiem apstākļiem (no izžūšanas).

Izmantošana
-----------

Eiglēnas ir iespējams izmantot kosmētikā, piemēram, sugu *E. gracillis*.
Eiglēnas arī izmanto kā izejvielu biomateriāliem, kā pārtiku dažādiem mājlopiem un ūdensdzīvniekiem. Tās izmanto arī netīru un piesārņotu ūdenstilpju attīrīšanai.
Japānā tās arī izmanto uzturā. *Euglena Company* Tokijā kultivē šo mikroorganismu tādos daudzumos, ka to var komerciāli izmantot. Notiek arī izpēte, vai no eiglēnas var ražot biodegvielu.

Atsauces
--------

1. ↑  Study.com
2. ↑  "Zooloģija I — Bezmugurkaulnieki", G. Abrikosovs, E. Bekers, L. Levinsons, B. Matvejevs, A. Paramonovs, Rīga, Latvijas Valsts Izdevniecība, 1964. g. 39-41 lpp.
3. ↑  Science Direct raksts[novecojusi saite]
4. ↑  Euglena Company in Tokyo: eiglēna kā cilvēku pārtika

Ārējās saites
-------------

* Algaebase: *Euglena* Ehrenberg
* Study.com *Euglena*
*
**Jeļena Jakovļeva** (dzimusi 1974. gada 20. februārī Liepājā) ir Latvijas tenisa trenere, bijusī tenisiste. Trenē savu meitu Aļonu Ostapenko, 2017. gada Francijas atklātā čempionāta vienspēļu turnīra uzvarētāju un 2018. gada Vimbldonas čempionāta pusfināla dalībnieci.

Biogrāfija
----------

Jeļena Jakovļeva ar tenisu sāka nodarboties Liepājas Tenisa sporta skolā. Vēlāk pārcēlusies uz Rīgu. No 1994. gada strādā par tenisa treneri.

Laulībā ar Jevgēniju Ostapenko, bijušo ukraiņu futbolistu, 1997. gadā dzimusi Aļona Ostapenko, kuru J. Jakovļeva jau no piecu gadu vecuma virzījusi tenisā un trenējusi. Lai arī A. Ostapenko ir bijuši vairāki treneri ar starptautisku pieredzi, J. Jakovļeva vienmēr palikusi viņas pamattrenere.

2011. gadā Latvijas Olimpiskās komitejas Ģenerālajā asamblejā J. Jakovļeva tika nosaukta par Latvijas gada jaunatnes treneri pēc A. Ostapenko uzvaras Eiropas Jaunatnes olimpiādē. Tobrīd viņa bija arī Latvijas U-14 tenisa izlases trenere.

Pēc A. Ostapenko triumfa *Roland Garros* turnīrā 2017. gadā Latvijas Tenisa savienība nosauca J. Jakovļevu par Gada treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Svētku sveiciens no Latvijas čempioniem» (lv-LV). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-21. Skatīts: 2019-04-21.
2. ↑  Artis Kamals. «Kā izaudzināt čempionu?». *Sportland Magazine* (lv-LV), 2018-01-09. Skatīts: 2019-04-21.
3. ↑  «Jeļena Ostapenko - Biogrāfija | Biografijas.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-21. Skatīts: 2019-04-21.
4. ↑  «Nosaukti 2011. gada labākie jaunie treneri olimpiskajos sporta veidos». *TVNET* (latviešu). 2012-03-23. Skatīts: 2019-04-21.
5. ↑  «LTS Gada noslēguma balles atskaņas». *Latvijas tenisa savienība / Latvian Tennis Union* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-21. Skatīts: 2019-04-21.
**Jeļizaveta Malahova** (ukraiņu: *Ліза Хікматівна Малахова*; dzimusi kā **Solovjova** (ukraiņu: *Соловйова*) 1993. gada 13. martā Ļvivā) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (2010).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt izcīnījusi medaļas Ukrainas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās: 2 zelta (U12 - 2005. gadā, U14 - 2007. gadā) un 3 sudraba (U10 - 2003. gadā, U14 - 2006. gadā, U18 - 2008. gadā). 2007. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2014. gadā bijusi trešā Maskavas šaha festivāla *Moscow Open* studenšu turnīrā. 2016. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Malahovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2010. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Ukrainian Chess Championship 2016
2. ↑  Title Applications (WGM): Soloviova, Liza

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jānis Gregors** (dzimis 1893. gada 2. aprīlī, miris 1944. gada 20. novembrī) bija virsleitnants, 5. Zemgales strēlnieku pulka komandieris (1918-1920), Kureļa grupas štāba adjutants.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 2. aprīlī Jaunpiebalgas pagastā mācītājmuižas kalpa ģimenē. 1914. gadā beidzis Valmieras skolotāju semināru.

1914. gadā mobilizēts Krievijas armijā. 1916. gadā Petrogradā beidza Vladimiras karaskolu. Pēc tam kā virsnieks pārcelts uz 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulku. 1917. gadā pēc latviešu strēlnieku piesliešanās lieliniekiem palicis pulkā. 1918. gadā kļuvis par 5. Zemgales strēlnieku pulka (vēlāk 5. atsevišķā latviešu pulka) komandieri. Par dienestu Sarkanajā armijā saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā, apbalvots ar zelta pulksteni, bet 1919. gada 1. novembrī - ar Sarkanā Karoga ordeni. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām izdevis pavēli par sava vadītā pulka demobilizāciju, uzdot strēlniekiem atgriezties Latvijā. Sakarā ar šo pavēli lielinieki izsludinājuši 10 000 rubļu godalgu par Gregora notveršanu.

Pēc atgriešanās Latvijā Gregors no 1921. gada strādāja par skolotāju Limbažu vidusskolā. 1924. gadā izturēja Izglītības ministrijas rīkotos eksternu pārbaudījumus vidusskolas kursa apjomā. Kopš 1925. gada strādāja Rīgas Skolotāju institūtā, no 1934. gada - par Jelgavas-Bauskas apriņķu tautskolu inspektoru. 1929. gadā iestājās Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes Tiesību zinātņu nodaļā, ko beidza 1939. gadā, iegūstot *mag. iur.* grādu. Kopš 1940. gada strādājis par skolotāju Rīgas komercskolā.

Vācu okupācijas laikā 1942. gadā iecelts par Pašpārvaldes vidusskolu vicedirektoru. Kopš 1944. gada 28. jūlija bija Kureļa grupas štāba adjutants. 1944. gada 14. novembrī kopā ar visu Kureļa grupas štābu tika arestēts. 19. novembrī XVI SS un policijas tiesa Liepājā viņam un vēl septiņiem Kureļa grupas virsniekiem piesprieda nāvessodu nošaujot, ko izpildīja 20. novembra naktī.

Atrodoties Kureļa grupas štābā, rakstījis dienasgrāmatu, ko pēc Kureļa grupas likvidācijas uzglabājusi Biruta Kaģe, kas to 1945. gada 14. maijā pārvedusi to uz Zviedriju un nodevusi Leonīdam Siliņam.

Informācijas avoti
------------------

* Gregors, Jānis, Historia.lv

Ārējās saites
-------------

* Virsleitnanta Jāņa Gregora dienasgrāmata (28.07.1944.-10.11.1944.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305071925

 |

 |
**Rolfs Serensens** (dāņu: *Rolf Sørensen*; dzimis 1965. gada 20. aprīlī) ir bijušais profesionālais dāņu šosejas riteņbraucējs. Viņš ir visvairāk uzvaras guvušais Dānijas riteņbraucējs — 17 profesionāļa sezonu laikā guvis 53 uzvaras. Šobrīd Serensens strādā par riteņbraukšanas komentētāju un aģentu. Dzimis Helsingē, Dānijā, Serensens 17 gadu vecumā pārcēlās uz Itāliju, kur dzīvo līdz šim brīdim. Viņš sadarbojās ar pazīstamajiem sporta ārstiem Frančesko Konkoni un Luidži Čekīni, kuri izmantoja dažādas dopinga metodes. Savu blondo matu dēļ viņš ieguva iesauku *Il Biondo*. Precējies ar Suzannu Serensenu.

Sasniegumi
----------

Serensens uzvarējis tādās klasiskās viendienas sacensībās kā Flandrijas tūre, Ljēža—Bastoņa—Ljēža, Parīze—Brisele, Parīze—Tūra un Milāna—Turīna, kā arī mazāka prestiža sacensībās, kā *Coppa Bernocchi* (divreiz) un *Rund um den Henninger Turm*. Vairākas reizes viņš ir bijis Pasaules kausa līdera godā, 1989. un 1991. gada sezonu noslēdzot trešajā vietā, bet 1997. gadā palika otrais, kad lauztas kājas dēļ nevarēja startēt pēdējās divās Pasaules kausa sezonas sacensībās.

Serensens uzvarēja arī 1994. un 1996. gada Tour de France individuālajos posmos un 1991. gadā valkāja dzelteno krekliņu kā līderis pēc komandu brauciena, kurā uzvarēja viņa Itālijas komanda *Ariostea*. Viņš to saglabāja četras dienas, līdz salauza atslēgas kaulu.

Rolfs Serensens Tūrē piedalījās septiņas reizes, pēdējoreiz 2001. gadā. Viņš ir uzvarējis atsevišķos posmos arī citās daudzdienu sacensībās, ieskaitot 1995. gada *Giro d'Italia* 9. posmu, trīs posmus *Vuelta al País Vasco*, sešus posmus *Tirreno–Adriatico*, divus *Tour de Suisse* un divus *Tour de Romandie*.

Dopings
-------

Visas savas karjeras laikā Serensens noliedza dopinga lietošanu. Tomēr 2013. gada 18. martā viņš Dānijas TV2 kanālā atzinās EPO un neregulārā kortizona lietošanā.

Atsauces
--------

1. ↑  cyclingnews

Ārējās saites
-------------

* DCU profils (dāniski)
* Rolfs Serensens profils *Trap-Friis.dk*. Arhīva kopija *Wayback Machine* (arhivēts 2011. gada 24. maijā)
**Miroslava Litmanoviča** (poļu: *Mirosława Litmanowicz*; dzimusi kā **Kaļecka** (poļu: *Kałęcka*) 1928. gada 6. septembris Varšava — 2017. gada 18. augusts) bija Polijas starptautiskā meistare šahā (1967).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu vidum līdz 1970. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Polijas šahistēm. No 1951. līdz 1972. gada 16 reizes piedalījusies Polijas sieviešu šaha čempionātu finālos un izcīnījusi 10 medaļas: zelta (1968), 5 sudraba (1957, 1958, 1964, 1969, 1972) un 2 bronzas (1961, 1967). Tāpat viņa 3 reizes (1953, 1956, 1964) uzvarējusi Polijas komandu šaha čempionātos.

Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībniece, tajā skaitā piedalījusies četros Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas zonas turnīros. Uzvarējusi vai dalījusi pirmo vietu šaha turnīros Bledā (1957), Portorožā (1958), Pjotrkova Tribunalskā (1969) un Emenā (1970). Par panākumiem turnīros FIDE 1967. gadā Litmanovičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Vairākkārt pārstāvējusi Polijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1957-1972). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1963) medaļu.

1974. gada februārī beigusi aktīvās šahistes gaitas un veltījusi sevi literārajam darbam. Pazīstamākie viņas darbi bija šaha mācību grāmatas bērniem un jaunatnei.

Bijusi precējusies ar Polijas šahistu un žurnālistu Vladislavu Litmanoviču (1918—1992).

Atsauces
--------

1. ↑  Mirosława Litmanowicz (1928-2017)
2. ↑  OlimpBase :: Polish Team Chess Championship :: Mirosława Litmanowicz
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Mirosława Litmanowicz
4. ↑  ChessBooks #1 by Mirosława Litmanowicz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par Abula pieteku. Par citām jēdziena **Lisa** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Lisa** (arī **Lisas upe**) ir Abula kreisā krasta pieteka Cēsu, Smiltenes un Valmieras novados. 

Izteka — uz dienvidiem no Gaiķiem. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Abulā augšpus Trikātas. Lielākās pietekas — Kaivu grāvis, Kaņupīte, Sīkuļu grāvis, Sužupīte, Vaiģupu upīte un Veģupīte. Tā caurtek Kāpiņu dīķim, Rozes dzirnavezeram, Dutkas ezeram, Pannas ezeram un Baznīcas ezeram. Lisu šķērso valsts autoceļi V298 (Cimze—Lisa), V323 (Liepa—Smiltene), P18 (Valmiera—Smiltene) un V196 (Valmiera—Brenguļi—Biksēja), tās krastos atrodas Rozes, Dzirkaļi, Dutka.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Lisa». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2017. gada 14. februārī.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Abula pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Dranda
* Lazdu grava
* Lisa
* Mažupe
* Nigra
* Storupīte
* Vīksnene

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Mailīte
* Melderupīte
* Nārvelis
* Puju strauts

 |

 |
**Lipīgā sveķene** (latīņu: *Viscaria vulgaris*) ir neļķu dzimtas suga, kas plaši aug Eiropā un Rietumāzijā, tostarp Latvijā diezgan bieži visā valsts teritorijā. Augu grupas aug pļavās, skrajos mežos un krūmājos, upju krastos un pauguru nogāzēs. 

Sugas ietvaros nodala vairākas pasugas.

Apraksts
--------

Lipīgā sveķene ir daudzgadīgs, velēnu veidojošs, 30—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, brūnsarkanu stublāju, kas parasti nezaro un augšdaļā ir ļoti lipīgs. Lapas ir lineāri lancetiskas vai lancetiskas, 2—7 cm garas un 0,2—0,5 cm platas, gandrīz kailas (retumis skropstainas pie pamata), pie stublāja pamata kātainas, veido rozeti. Lapas uz stublāja ir pretēji sēdošas. Lapu plātnes mala ir gluda un gals smails. Ziedi ir izvietoti blīvā dihāzijā stublāja galotnē. Vainaglapas ir veselas, tumši sarkanas, garākas nekā saaugušās, stobrveidīgās un sarkanīgās kauslapas. Kauslapu galā ir pieci trīsstūraini zobiņi. Ziedam ir 10 putekšņlapas, no kurām 5 garākas un 5 — īsākas. Auglis ir pieccirkņu pogaļa, kas atveras ar 5 zobiņiem. Augs zied no maija beigām līdz jūlijam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «lipīgā sveķene - Viscaria vulgaris Bernh. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-06-25.
Koordinātas: 50°12′25″N 16°50′56″E﻿ / ﻿50.206944°N 16.848889°E﻿ / 50.206944; 16.848889

**Krālīku Snežnīks** (čehu: *Králický Sněžník*) jeb **Klodzko Sņežņiks** (poļu: *Śnieżnik Kłodzki*) ir kalns, Sudetu Snežnīku masīva augstākā virsotne (1424 metri virs jūras līmeņa) uz Čehijas un Polijas robežas. Kalns nosaukts tuvējās pilsētas Krālīku (poļu nosaukuma gadījumā — Klodzko) vārdā, lai atšķirtu kalnu no Dečīnas Snežnīka, kas atrodas uz Čehijas — Vācijas robežas.

Kalns ir daļa no Baltijas jūras, Ziemeļjūras un Melnās jūras ūdensšķirtnes. Krālīku Snežnīka dienvidu nogāzē sākas Morāvas upe. Gan Čehijas, gan Polijas pusē ap kalnu izveidota aizsargājamā dabas teritorija. Nogāzēs izvietotas slēpošanas trases. Starp 1899. un 1973. gadu kalna virsotnē atradās mūra skatu tornis, mūsdienās tā vietā atrodas ziloņa skulptūra.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krālīku Snežnīks***.
* Krāliku Snežnīks summitpost.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge137991

 |

 |
***1-Wire*** ir vienkārša vedējsekotāja kopnes tīkla sistēma, kas nodrošina pusdupleksus divpusējus sakarus starp vienu kopnes vedēju un vienu vai vairākiem kopnes sekotājiem. To 1990. gados izstrādāja ASV uzņēmums *Dallas Semiconductor*, bet tagad attīsta *Maxim Integrated*. *Dallas* ar *1-Wire* ierīkotu tīklu nosaucis par ***MicroLAN***.

Kopnei datu pārraidei nepieciešams viens vads; tādējādi tas atšķiras no citām līdzīgām kopnes sistēmām, kas izmanto vairākas datu līnijas.

*1-Wire* ir līdzīga *I²C* kopnes sistēmai, bet ar zemāku datu pārraides ātrumu, toties spēj darboties garākās līnijās.

Katrā *1-Wire* komponentē ir iestrādāts unikāls identifikācijas numurs.

Produktu funkcijas:

* 64 bitu identifikators katras mikroshēmas drošai autentificēšanai;
* ievadizvades kanāli;
* analogciparu pārveidotāji;
* energoneatkarīgas atmiņas (*EEPROM*, *EPROM*);
* temperatūras sensori, termopāra pārveidotāji;
* datu reģistrētāji (*iButton*);
* saskarnes ar citām sistēmām (*I²C*, *UART*);
* kriptogrāfiskas jaucējfunkcijas (*SHA-256*, *ECDSA* līdzprocesori);
* akumulatoru bateriju stāvokļa uzraudzība;
* reāllaika pulksteņi.

*OSI* slāņu realizācija
-----------------------

### Fizikālais slānis

*1-Wire* fizikālo slāni veido kopne ar datu līniju, kopējo vadu (zemējumu) un elektrobarošanu.

Datu līnijai jābūt pievilktai pie barošanas ar 4,7 kΩ rezistoru. Garākās līnijās pievilkšanas rezistora pretestībai jābūt mazākai.

Minimālajām prasībām atbilst datu vads un kopējais vads, bez atsevišķas barošanas līnijas. Enerģijas uzkrāšana datu signāla laikā notiek ar kondensatoru. Ne visas *1-Wire* ierīces var izmantot parazītisko barošanu. Turklāt kopnei var pievienot tikai nelielu skaitu ierīču ar parazītisko barošanu.

Ārējās saites
-------------

* 1-Wire Maxim Integrated
* Dallas Semiconductor's 1-Wire Protocol arduino.cc
Termodinamikā ar **entropiju** mēra enerģijas daudzumu fiziskā sistēmā, ko nevar izmantot, lai veiktu darbu. To apzīmē ar S. Tā ir arī mērvienība "nekārtībai" kādā daudzelementu sistēmā.

Entropijas idejas autors ir Rūdolfs Klauziuss 1865. gadā. Entropijai viņš deva nosaukumu pēc grieķu valodas vārda, kas nozīmē "pārvērtība".

Parasti ar vārdu "entropija" saprot "nekārtība". Entropijas princips pamatā nozīmē, ka jebkurā izolētā sistēmā entropija (nekārtība) tiecas palielināties, bet nekad - samazināties. Šis princips attiecas tikai uz izolētām sistēmām (ΔS ≥ 0). Zeme, piemēram, nav izolēta sistēma, jo to nepārtraukti sasniedz Saules gaisma (enerģija). Vispārpieņemts ir uzskats, ka Visums savukārt ir izolēta sistēma, tāpēc, tā kā entropija tajā nepārtraukti palielinās vai vismaz nesamazinās, tas varētu piedzīvot t.s. karsto nāvi (*heat death*), kad visa enerģija kļūst par termālo enerģiju un vairs nav iespējams veikt nekādu darbu.

Eksperimentāli entropiju ir grūti izmērīt. Entropijas termodinamiskā izpratnē mērīšana balstās uz ļoti rūpīgu kalorimetriju.

Paaugstinoties temperatūrai, entropija parasti palielinās, jo intensīvākā daļiņu siltumkustība sistēmu padara nesakārtotāku. Amorfu cietvielu entropija ir lielāka nekā kristālisku vielu entropija.

Skatīt arī
----------

* Sociālā entropija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85044150
* GND: 4014894-4
* BNF: cb12099111d (data)
* NDL: 00562019
* NKC: ph119950
* BNE: XX528989

 |

 |
Ungārijas teritorijas sadalījums Trianonas līguma rezultātā
**Trianonas līgums** ir 1920. gada 4. jūnijā parakstīts miera līgums starp Pirmajā pasaules karā uzvarējušo Antanti un Ungārijas Karalisti, kā sabrukušās Austroungārijas mantinieci. Līgums formāli stājā spēka 1921. gada 31. jūlijā un noteica Ungārijas Karalistes jaunās robežas, reparācijas un armijas lielumu, kuru samazināja līdz 35 000 kareivju. Līguma tekstu sagatavoja franču, angļu, itāļu valodās un to parakstīja netālu no Versaļas, Lielajā Trianonas pilī, no kā cēlies tā nosaukums.

Līguma rezultātā, pirmskara feodālās daudznāciju Ungārijas Karalistes 325 411 km lielo teritoriju oficiāli sadalīja starp vairākām reģiona valstīm, Ungārijai atstājot 93 073 kv.km (28,6% no iepriekšējās teritorijas). Lai arī Trianonas līgums centās jaunās valstu robežas vilkt pēc etniskās pašnoteikšanās principa, līguma rezultātā 3,3 miljoni (31%) no visiem etniskajiem ungāriem palika kaimiņvalstīm piešķirtajās teritorijās. Piecas no desmit lielākajām karalistes pilsētām tika zaudētas kaimiņvalstīm - Rumānijas Karalistei, Čehoslovākijai un Serbu, horvātu un slovēņu karalistei.

Ungāri līgumu uztvēra kā nacionālo pazemojumu, un vēlme atgūt zaudētās zemes lielā mērā noteica vēlāko Ungārijas tuvināšanos ar Nacistisko Vāciju.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trianonas līgums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Stefka Savova** (bulgāru: *Стефка Савова*; dzimusi 1958. gada 28. novembrī Pazardžikā) ir Bulgārijas starptautiskā meistare šahā (1983).

Biogrāfija
----------

1977. gadā Novisadā izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas šaha čempionātā juniorēm vecuma grupā līdz 20 gadiem. 1980. gados kļuvusi par vienu no vadošajām Bulgārijas šahistēm. Bulgārijas sieviešu šaha čempionātā ieguvusi visu medaļu komplektu: zeltu (1986), sudrabu (1988) un bronzu (1982). Par panākumiem turnīros FIDE 1983. gadā Savovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 1986. gadā Atēnās uzvarējusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā *Acropolis*. Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla zonas turnīros (1987, 1989). 2002. gadā Stambulā izcīnījusi 3. vietu Balkānu valstu šaha čempionātā sievietēm. 2005. gadā kļuvusi par Bulgārijas sieviešu šaha čempionāta sudraba medaļas ieguvēju.

Pārstāvējusi Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1984-1988). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1984) medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Stefka Savova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)