recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žans Žoržs Vīberts. "Misionāra stāsts" (1883). Metropolitēna mākslas muzejs
**Misionārs** (no latīņu: *missio* — 'paka, pasūtījums') ir cilvēks, kas savā dzimtajā zemē vai citās zemēs izplata kādu reliģiju ar mērķi pievērst tai neticīgos vai citu reliģiju pārstāvjus. Parasti sastopams universālajās vispasaules reliģijās, un nav izplatīts nacionālajās reliģijās. Tiek nodalīta "ārējā" misija (citās valstīs) un "iekšējā" misija (starp neticīgajiem viņu pašu kanoniskajā teritorijā). Misionāru darbs dažkārt ir atšķirīgs no prozelītisma, tomēr nav skaidras atšķirības starp misionāru darbu un prozelītismu. Mēdz notikt, ka tie, kurus misionāri cenšas pievērst savai ticībai, šos mēģinājumus noraida, un dažreiz mēdz pat nogalināt tos, kas pie viņiem nākuši ar šādiem nolūkiem. Tā tas notika ar pieciem protestantu misionāriem no ASV 1956. gadā, kad tie mēģināja pievērst protestantismam vaorani cilts indiāņus Ekvadoras Amazones baseinā. Līdzīga traģēdija notika XIX gadsimta 30. gadu beigās Eromangas salā Jaunhebridu salās (tagad Vanuatu daļa), kad vietējie iedzīvotāji nogalināja misionārus un pēc tam apēda viņu līķus.

Atsauces
--------

1. ↑  Der gefährlichste Indianerstamm 16.05.09
2. ↑  «Туземцы попросили прощения за то, что съели миссионера». *NEWSru.com* (krievu). 2009-12-08. Skatīts: 2021-05-16.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Misionārs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Zante** ir ciems Tukuma novada Zantes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā Strautnieku strauta krastā pie autoceļa P109 34 km no novada centra Tukuma un 99 km no Rīgas. Zantē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru un vecmāšu punkts, aptieka, pasta nodaļa, veikali. 

Zantē ierīkots Kurzemes cietokšņa muzejs.

Vēsture
-------

Zantes muiža
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lielzantes muižas *(Groß-Santen)* centru, izaugusi pēckara gados kā ciema padomes un padomju saimniecības «Zante» ciemats. Zantes vējdzirnavas ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis, bet muižas apbūve — pils (mūsdienās — skola), klēts (kultūras nams), kalpu māja, parks un pienotava ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

Iedzīvotaji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 330 | —     |
| 1979 | 338 | +2.4% |
| 1989 | 420 | +24.3% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 287 | −31.7% |
| 2011 | 290 | +1.0% |
| 2021 | 245 | −15.5% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Zanti». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 656. lpp. ISBN 9984-00-436-8.
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Zantes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Jaundziras
* Mazplāņi
* Mazzante
* Miezāji
* **Zante**

 |

 |
**Hermanis Vrangelis** (vācu: *Hermann von Wrangel*, 1587–1643) bija vācbaltu diplomāts un valstsvīrs. Zviedru Prūsijas (1632-1637), vēlāk Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1643).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1587. gada 29. jūnijā muižnieka Hansa fon Vrangeļa (miris 1593) un viņa sievas Barbaras, dzimušas Anrepas (mirusi 1628), ģimenē. Viņa tēvam piederēja Elistvere (*Ellistfer*), Patsu (*Patz*), Valkla (*Wallküll*) un Rannamuiža (*Strandhof*) Igaunijas teritorijā. 
Dienēja Zviedrijas armijā, piedalījās Poļu—zviedru karā (1600—1629) un Ingrijas karā (1610—1617). 1612. gadā viņu iecēla par zviedru ieņemtā Ivangorodas cietokšņa komendantu. Tajā pašā gadā viņš apprecējās ar Zviedrijas valsts padomnieka meitu Magaretu fon Gripu (1586–1624).

1616. gadā Vrangeli iecēla par Kalmāras cietokšņa komendantu, 1619. gadā par dāņiem atņemtā (*Elvsborgas Älvsborg*) cietokšņa komendantu pie Gēteborgas. 1621. gadā viņu iecēla par feldmaršalu un 1625. gadā uzņēma Zviedrijas bruņniecībā un piešķīra titulu *Wrangel af Ellistfer*.

1627. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Vrangeli iecēla par zviedru ieņemtās Elbingas gubernatoru un zviedru karaspēka pavēlnieku Prūsijā. 1628. gadā viņš otro reizi apprecējās ar Katrīnu Gildenšernu (ap 1610–1629).
1629. gada februārī feldmaršals Vrangelis sakāva poļu karaspēku kaujā pie Gužno (*Gorzno*), kas noveda pie Altmarkas pamiera noslēgšanas tā paša gada 26. oktobrī.

1630. gadā viņu iecēla par valsts padomnieku un 1632. gadā par Zviedru Prūsijas gubernatoru. Pēc 1635. gada Štūmsdorfas miera līguma noslēgšanas viņš atkāpās no šī amata un nodeva savas pilnvaras Prūsijas hercogam Georgam Vilhelmam, kas ar savu galmu valdīja Kēnigsbergas pilī. 1636. gadā viņš trešo rezi apprecējās ar Nasavas-Zīgenes grāfa meitu Amāliju Magdalēnu (1613-1669), viņu laulībā piedzima septiņi bērni.
Trīsdesmitgadu kara pēdējā posmā viņš cieta sakāvi pret Svētās Romas impērijas karaspēku Pomerānijas austrumos un 1637. gadā atkāpās uz Greifsvaldes cietoksni. 1638. gadā viņš atvaļinājās no dienesta armijā un apmetās Skoklostera pilī Uplandē Zviedrijā.

1643. gadā viņu iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru, 3. septembrī viņš ieradās Rīgas pilī.
Miris 1643. gada 11. decembrī Rīgā, apglabāts Skoklostera baznīcā (*Skokloster*) tagadējās Upsālas lēnes teritorijā.

Literatūra
----------

* Henry von Baensch: *Geschichte der Familie von Wrangel*. books.google.de

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hermanis Vrangelis***.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Bengts Bengtsons Uksenšerna**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1643 | Pēctecis: **Ēriks Rinings**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 80807672
* ISNI: 0000 0004 8419 1333
* GND: 136469604

 |

 |
**Rudolfs Tešners** (vācu: *Rudolf Teschner*; 1922. gada 16. februāris Potsdama — 2006. gada 23. jūlijs Berlīne) bija Vācijas starptautiskais lielmeistars (1992).

Biogrāfija
----------

1942. gadā uzvarējis Frīdrihu Zēmišu ar 5:3 mačā par Berlīnes šaha čempiona nosaukumu. Turpmākajos gados vēl sešas reizes kļuvis par Berlīnes pilsētas šaha čempionātu uzvarētāju. 1946. gadā Leipcigā Padomju okupācijas zonas 1. šaha čempionātā ieņēmis 4. vietu (uzvarējis Bertolds Kohs). 1948. gadā uzvarējis Austrumvācijas šaha čempionātā. Vēlāk pārcēlies uz dzīvi Rietumvācijā. 1951. gadā Diseldorfā 
uzvarējis Vācijas šaha čempionātā, apsteidzot Gerhardu Pfeiferu.

1960. gadā dalījis 2.-3. vietu Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Rietumeiropas zonas turnīrā un ieguvis tiesības spēlēt starpzonu turnīrā Stokholmā, kurā, lai gan nospēlējis neizšķirti ar turnīra uzvarētāju Robertu Fišeru, ierindojies 21. vietā.

Divas reizes uzvarējis Redžo Emīlijas starptautiskajos šaha turnīros (1963/1964, 1964/1965). 1967. gadā uzvarējis Monako šaha festivāla B turnīrā.

Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1952, 1956);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1957-1965);
* Klāras Benediktas kausa izcīņās piedalījies 2 reizes (1961, 1969). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1961) un bronzas (1969) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Tešneram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1992. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu.

No 1950. gada decembra līdz 1988. gadam bijis vācu šaha žurnāla *Deutsche Schachzeitung* redaktors. Sarakstījis vairākas grāmatas par dažādām šaha tēmām. Pazīstams arī kā šaha uzdevumu sastādītājs.

Atsauces
--------

1. ↑  «1. Meisterschaft der Sowjetischen Besatzungszone 1946 in Leipzig». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 10. janvārī.
2. ↑  Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1951 in Düsseldorf
3. ↑  1962 Stockholm Interzonal Tournament
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Rudolf Teschner
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Rudolf Teschner
6. ↑  OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: Rudolf Teschner
7. ↑  DNB, Katalog der Deutschen Nationalbibliothek

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Rudolfs Tešners šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"
**Šahīdminārs** (bengāļu: শহীদ মিনার) jeb **Mocekļu tornis** ir 1963. gadā uzcelts nacionālais piemineklis Bangladešas galvaspilsētā Dakā. Piemineklis veltīts 1952. gadā policijas nogalinātajiem Bengāļu valodas kustības manifestācijas dalībniekiem.

1952. gada 21. februārī šajā vietā Pakistānas policija (tolaik Bangladeša atradās Pakistānas sastāvā) atklāja uguni uz demonstrantiem, kuri pieprasīja oficiālu statusu bengāļu valodai, nogalinot vairākus desmitus demonstrantu. Dažas dienas pēc tam Dakas universitātes studenti šajā vietā uzstādīja pieminekli, ko policija nojauca. 1956. gadā bengāļu valodai oficiāls statuss tika piešķirts, bet 1963. gadā tika uzcelts Šahīdminārs. Bangladešas neatkarības kara laikā 1971. gadā pakisānieši pieminekli nojauca. Pēc Bangladešas neatkarības iegūšanas tas tika atjaunots, bet 1983. gadā — paplašināts.

Pie pieminekļa katra gada 21. februārī notiek svinīgie pasākumi.

1999. gadā ANO atzina 21. februāri par Starptautisko dzimtās valodas dienu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šahīdminārs***.
Karalis Nikola I Petrovičs ar karalieni Milenu Melnkalnes Karalistes proklamēšanas dienā 1910. gada 28. augustā
**Melnkalnes Karaliste** (serbu: *Краљевина Црна Гора*) bija Balkānu valsts, kas pastāvēja daļā no mūsdienu Melnkalnes teritorijas no 1910. līdz 1918. gadam. Piedalījās Balkānu karos. Tās galvaspilsēta bija Cetiņe, naudas vienība perpers.

Vēsture
-------

1910. gada 28. augustā Melnkalnes kņazs Nikola I Petrovičs pasludināja Melnkalnes Karalistes izveidi un 1912. gada 8. oktobrī pieteica karu Osmaņu impērijai, aizsākot Pirmo Balkānu karu, kura laikā Melnkalnes armija ilgstoši aplenca Škodras cietoksni. Otrajā Balkānu karā Melnkalnes Karaliste karoja pret Bulgārijas Karalisti.

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā Melnkalnes Karalisti ieņēma Austroungārijas karaspēks. Karalis Nikola devās trimdā uz Itāliju, vēlāk Franciju. Pēc Pirmā pasaules kara, nodibinoties Serbu, horvātu un slovēņu karalistei, Melnkalne 1918. gada 28. novembrī tika iekļauta Serbijā.

* Melnkalnes karaļa pils CetiņēMelnkalnes karaļa pils Cetiņē
* Melnkalnes Karalistes karogsMelnkalnes Karalistes karogs
* Melnkalnes Karaliste (sarkanā krāsā) pirms Pirmā Balkānu karaMelnkalnes Karaliste (sarkanā krāsā) pirms Pirmā Balkānu kara
* Melnkalnes Karaliste pirms Pirmā pasaules kara. Ar svītrojumu iezīmētas tās teritoriālās pretenzijas (1914)Melnkalnes Karaliste pirms Pirmā pasaules kara. Ar svītrojumu iezīmētas tās teritoriālās pretenzijas (1914)
* Melnkalnes Karalistes okupācija 1916. gadāMelnkalnes Karalistes okupācija 1916. gadā
**Augstā dižauza** (latīņu: *Arrhenatherum elatius*) ir mainīga izskata augu suga graudzāļu dzimtā. Tā ir sastopama Eiropā, tostarp nereti visā Latvijas teritorijā, Ziemeļāfrikā un Rietumāzijā. Daudzviet ieviesta kā lopbarības augs. Latvijā atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug pļavās un atmatās, ceļmalās un dažādos uzbērumos.

Apraksts
--------

Augstā dižauza ir daudzgadīgs, 60-130 cm garš lakstaugs ar skraju ceru un stāvu siebru. Stiebrs un lapu makstis ir kailas, mēlīte ir zobaina, 0,2-0,3 cm gara. Lapu virspuse ir skraji apmatota. Ziedu skara ir skraja, stāva un 15-20 cm gara, tai kopumā ir šauri piramidāls apveids. Vārpiņas ass ir skarbmataina. Vārpiņas šauras, 1-1,5 cm garas, vārpiņas plēksnes smailas, nevienāda garuma, ārējai viena, bet iekšējai trīs dzīslas. Katras vārpiņas augšējais ir divdzimumu zieds, bet apakšējais - vīrišķais zieds. Vīrišķā zieda ārējā zieda plēksne ar garu, lauzītu akotu, kas atiet no plēksnes apakšdaļas. Garāko akotu garums var sasniegt apmēram 4 cm, tomēr parasti ir 1,5-3 cm. Divdzimumu zieda ārējā zieda plēksne ar īsu akotu, kas atiet no plēksnes augšdaļas. Abu ziedu iekšējās zieda plēksnes ir īsākas. Kalluss ir īss, apmatots. Auglis ir 0,4-0,6 cm garš, apmatots grauds. Zied jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «augstā dižauza - Arrhenatherum elatius (L.) J. et C.Presl - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-10-14.
**Rietumu kiangs** (*Equus kiang kiang*) ir kianga (*Equus kiang*) viena no pasugām, kas apdzīvo Tibetas teritoriju Ķīnā un pieguļošās teritorijas Indijā. Tas nelielā skaitā ir sastopams arī Pakistānā un Nepālā. Rietumu kiangu populācija atšķirībā no Āzijas savvaļas ēzeļiem ir stabila un turpina pieaugt, lai arī tas konkurē ar lauksaimniecības dzīvniekiem uz tiem pašiem veģetācijas un ūdens resursiem, un vietējie zemnieki vēlētos ierobežot kiangu skaitu. Veids, kā zemnieki cīnās par ganībām, ir ganību iežogošana.

Īpaši daudz rietumu kiangu ir Indijas Ladakhas provinces austrumos Čangtangas plakankalnē, kas atrodas 4000—5500 metrus virs jūras līmeņa. Ladakhas provinces budistu mūki ir ļoti toleranti pret savvaļas kiangiem, tāpēc bieži var redzēt kiangu barus. Ladakhas provincē mīt apmēram 1500 rietumu kiangu. Vislielāko postu kiangu populācijai nodarīja 1962. gada karš starp Indiju un Ķīnu. Nav zināms, cik kiangu bija pirms kara, bet, sākot ar 1980.
gadiem, kiangu populācija ir atjaunojusies. Vēl viens iemesls, kādēļ kiangu populācija pieaug Ladakhas provincē, ir tas, ka kiangi pamet Tibetu.

Rietumu kiangs starp pārējiem kiangiem ir vidēja izmēra un ar vistumšāko apspalvojumu, austrumu kiangs ir lielākais, bet dienvidu kiangs ir mazākais.

Atsauces
--------

1. 1 2  Perceived Conflicts Between Pastoralism and Conservation of the Kiang Equus kiang in the Ladakh Trans-Himalaya, India
2. ↑  Kiang | The Mules[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* The Kiang
Juhans Banērs.
**Juhans (Jans) Banērs** (zviedru: *Johan Gustafsson Banér*, 1596–1641) bija zviedru valstsvīrs, feldmaršals (1634).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1596. gada 23. jūnijā Juršholmas pilī (*Djursholms slott*) Gustava Banēra (1547-1600) un viņa sievas Kristīnes Stūres ģimenē kā divpadsmitais bērns. Pēc tēva sodīšanas ar nāves sodu Juršholmas pili konfiscēja, taču 1603. gadā daļa no īpašuma atguva viņa māte Kristīne. 
19 gadu vecumā viņš piedalījās Pleskavas aplenkumā krievu-zviedru kara laikā. Poļu-zviedru kara laikā 1621. gadā Banēru iecēla par pulkvedi, 1623. gadā par ģenerālmajoru.

No 1625. līdz 1626. gadam viņš bija Rīgas komandants, pēc tam viņu pārcēla uz Dancigu par pilnvaroto komisāru Zviedrijas un Polijas pamiera sarunās, kas ilga no 1627. līdz 1629. gadam. Tajā gadā Banēru iecēla par Mēmeles gubernatoru.

1631. gada Breitenfeldes kaujā Trīsdesmitgadu kara laikā, viņš komandēja Zviedrijas karaspēka labo spārnu. 1634. gadā Banēru iecēla par feldmaršalu, 1636. gadā viņa vadītā zviedru armija izcīnīja uzvaru Vitstokas kaujā, 1637. gadā viņš aplenca Leipcigu un guva uzvaras Kemnicas un Melnicas kaujās 1639. gadā. 

Miris 1641. gada 10. maijā Halberštatē. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47503760
* LCCN: n2021046112
* ISNI: 0000 0000 5160 3988
* GND: 116048611
* SELIBR: 176972
* SUDOC: 233234705
* NKC: xx0247295

 |

 |
**Leonīds Judasins** (ivritā: ליאוניד גריגורייביץ' יודסין; krievu: *Леонид Григорьевич Юдасин*; dzimis 1959. gada 8. augustā Ļeņingradā) ir Krievijā dzimis Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (1990).

Biogrāfija
----------

1984. gadā uzvarējis Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā. 1984. gadā PSRS komandas *Trud* sastāvā uzvarējis Eiropas šaha kluba kausa izcīņā. 1989. gadā uzvarējis Ļeņingradas starptautiskajā šaha turnīrā. Piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1981, 1986, 1988, 1990, 1991). Labāko rezultātu sasniedzis 1990. gadā Ļeņingradā, kad dalījis 1.-4. vietu un pēc papildu koeficienta ieņēmis 2. vietu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Judasinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1990. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Pēc PSRS sabrukuma pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. 1994. gadā kļuvis par Izraēlas šaha čempionāta uzvarētāju. 1996. gadā atkārtojis šo panākumu. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Pamplonā (1990, 1991 - kopā ar Migelu Iljeskasu), Redžo Emīlijā (1998, 2000), Atēnās *Ano Liosia Open* (2001).

Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklos. 1990. gadā Manilā starpzonu turnīrā izcīnījis 9. vietu un iekļuvis pretendentu skaitā. 1991. gadā Rīgā pretendentu mačā pret Vasiļu Ivančuku cietis sagrāvi ar ½:4½. 1993. gadā Bīlē starpzonu turnīrā ieņēmis 6. vietu un atkal iekļuvis pretendentu skaitā. 1994. gadā pretendentu maču 1. kārtā piekāpies Vladimiram Kramņikam ar 2½:4½.

Pārstāvējis PSRS un Izraēlas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1990, 1994-1996). PSRS izlases sastāvā komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1990) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1990) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 1997. gadā.

Kopš 2000. gadu sākuma pārcēlies uz dzīvi ASV. Ir pazīstams kā Bruklinas šaha akadēmijas treneris.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Leningrad - 10.4-5.5.1984
2. ↑  OlimpBase :: 4th European Chess Club Cup, 1983/1984, Trud
3. ↑  International Tournament Leningrad 4-14.9.1989
4. ↑  57 Championship of USSR Leningrad 1990
5. ↑  Ano Liosia Open 2001
6. ↑  1990 Manila Interzonal Tournament
7. ↑  1991-93 Candidates Matches
8. ↑  1994-96 FIDE Candidates Matches
9. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Leonid Yudasin
10. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Leonid Yudasin

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Kukuļošana
Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija pret korupciju
**Kukuļošana** (korupcija) ir krimināli sodāms, noziedzīgs nodarījums, par kuru vairums pasaules valstu, tai skaitā arī Latvija, paredz kriminālatbildību. Ar kukuļošanu parasti saprot kukuļa došanu, kukuļa ņemšanu, starpniecību kukuļošanā, kā arī kukuļa piesavināšanos. Kukuļošanas mērķis ir panākt, lai piekukuļojamā persona (amatpersona) izmainītu savu rīcību vai attieksmi pret tās kompetencē esošām funkcijām vai darbībām kukuļa devēja interesēs pretēji tās juridiskās personas vai institūcijas interesēm, kuru pārstāv piekukuļojamā persona un, kura tādējādi pārkāpj savas dienesta vai attiecīgos normatīvos dokumentos noteiktās atbildības robežas vai funkcijas.

Kukulis var būt tiešs, naudas vai mantas formā, kā arī netiešs - pakalpojuma vai citā veidā, kuru kukuļotājs sniedz piekukuļojamai personai. Piemēram, apmaksāts ceļojums vai kāds cits labums.

Skatīt arī
----------

* Transparency International

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4144934-4
* BNF: cb12011363m (data)
* NDL: 00574114

 |

 |
**Viktors Čokiltja** (rumāņu: *Victor Ciocâltea*; 1932. gada 13. janvāris Bukareste — 1983. gada 10. septembris Manreza) bija Rumānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1978).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu sākuma līdz 1970. gadu beigām bija viens no vadošajiem Rumānijas šahistiem. Astoņas reizes uzvarējis Rumānijas šaha čempionātos (1952, 1959, 1961, 1969, 1970, 1971, 1975, 1979). Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīros, kuros labāko rezultātu sasniedzis 1972. gadā Vrnjačka Banjā (tagad Serbija), kad dalījis 5.-7. vietu, tomēr nevienu reizi nav kvalificējies starpzonu turnīriem.

Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks, kuros izcīnījis 3. vietu Drēzdenē (1956, aiz Jurija Averbaha un Ratmira Holmova), dalījis 1.-2. vietu Sofijā (1962), dalījis 3.-4. vietu Belgradā (1962), dalījis 1.-2. vietu Redžo Emīlijā (1966/67, kopā ar Dragoļubu Čiriču), dalījis 1.-4. vietu Redžo Emīlijā (1968/69), dalījis 3.-4. vietu Malagā (1971), uzvarējis Tunisā (1973), dalījis 1.-2. vietu Dortmundā (1974, kopā ar Lāslo Sabo), uzvarējis Bukarestē (1975), Satumarē (1980), Kelimenešti (1980), Valtoransā (1981), dalījis 2.-4. vietu Barselonā un bijis 3. vietā Salonikos (1983).

Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Čokiltjam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1978. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Pārstāvējis Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 11 reizes (1956, 1962-1974, 1978-1982);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1965, 1973-1977);
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātos piedalījies 12 reizes (1971-1982). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1971, 1977), 5 sudraba (1973, 1974, 1978, 1980, 1981) un 5 bronzas (1972, 1975, 1976, 1979, 1982) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1977), 7 sudraba (1971, 1973, 1974, 1975, 1978, 1979, 1981) un 2 bronzas (1972, 1980) medaļas.

17. šaha olimpiādē Havanā nospēlējis savu ievērojamāko partiju, kurā guvis uzvaru pār Robertu Fišeru. Miris šaha turnīra laikā Barselonas provinces pilsētā Manrezā. Godinot Čokiltjas piemiņu kopš 1984. gada Bukarestē notiek viņam veltīti memoriālie turnīri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Federaţia Română de Şah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2017. gada 22. martā.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Victor Ciocâltea
3. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Victor Ciocâltea
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Balkaniads :: Victor Ciocâltea
5. ↑  Ciocaltea vs Fischer, Varna 1962, 1-0

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***WebGL*** (***Web Graphics Library***) ir *JavaScript* API 3D grafikas attēlu renderēšanai jebkurā saderīgā tīmekļa pārlūkprogrammā, neizmantojot spraudņus. WebGL ir integrēts pilnīgi visos tīmekļa pārlūka standartos, ļaujot paātrināt GPU darbību fizikas un attēlu apstrādes laikā. WebGL elementi var tikt izmantoti kopā ar citiem HTML elementiem, un izvietoti dažādās vietās. WebGL programmas sastāv no kontroles koda, kas rakstīts JavaScript valodā, un no ēnotāja koda, kas rakstīts OpenGL Shading valodā (GLSL). Šī valoda ir līdzīga C vai C++ un tiek izpildīta uz datora grafiskā procesora.
WebGL izstrādājusi un uztur bezpeļņas organizācija *Khronos Group*.

Dizains
-------

WebGL 1.0 ir balstīts uz OpenGL ES 2.0 un nodrošina 3D grafikas saskarni. Tas izmanto HTML5 canvas elementu un tam var piekļūt, izmantojot Dokumentu Objektu Modeļa (DOM) saskarni.

WebGL 2.0 ir balstīts uz OpenGL ES 3.0 un nodrošina daudzu WebGL 1.0 paplašinājumu pieejamību.

Atsauces
--------

1. ↑  Gregg Tavares. «WebGL Fundamentals». HTML5 Rocks, 2012-02-09.
2. ↑  Tony Parisi. «WebGL: Up and Running». O'Reilly Media, Incorporated, 2012-08-15. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013-02-01. Skatīts: 2013-02-01.
**Frīdrihs Ferdinands Morics** (vācu: *Friedrich Ferdinand Moritz*; 1866—1947) bija vācu gleznotājs, Rīgas pilsētas mākslas skolas docētājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1866. gada 25. jūnijā Pēterburgā ārsta Emanuela Kārļa Johana Morica (1836—1908) un viņa sievas Emīlijas (Emijas) Henrietes, dzimušas Meijeres (1841—1919), deviņu bērnu ģimenē. Mācījās privātģimnāzijā (1879—1885), sāka studēt fiziku Tērbatas Universitātē (1885—1886), tad glezniecību Pēterburgas Mākslas akadēmijā (1887—1890), Diseldorfas Mākslas akadēmijā (1891—1893) un Minhenes Karaliskajā Tēlotājmākslas akadēmijā (1894).

1895. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā, mācīja zīmēšanu Elīzes Jungas-Štillingas privātajā zīmēšanas un gleznošanas skolā, vēlākajā Rīgas pilsētas mākslas skolā. Līdztekus no 1897. gada docēja Rīgas Politehniskajā institūtā un Rīgas Biržas komitejas komercskolā. 1897. gadā apprecējās ar Elizabeti Vegeneri (1878—1964).

1905. gadā pācēlās uz dzīvi Vācijā, līdz Otrajam pasaules karam dzīvoja Berlīnē. Miris 1947. gada 8. janvārī Mindenē.

Atsauces
--------

1. ↑  Baltische Historische Kommission

Literatūra
----------

* Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 25: Moehring—Olivié. E. A. Seemann, Leipzig 1931, S. 157.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 81743175
* GND: 137568770

 |

 |
**Dmitrijs Petrenko** (dzimis 1981. gada 1. maijā Rīgā) ir krievu izcelsmes latviešu teātra režisors un žurnālists.

D. Petrenko mācījies Rīgas 53. vidusskolā. 2004. gadā ieguvis bakalaura grādu komunikācijas zinātnē Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē, 2006. gadā ieguvis maģistra grādu socioloģijā. Strādājis Latvijas Televīzijas Ziņu dienestā, bijis politikas analītiķis biedrībā „Latvijas Cilvēktiesību centrs" un portāla "Politika.lv" galvenais redaktors. Pasniedzis žurnālistiku Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē. Bijis televīzijas raidījuma "100 g kultūras" vadītājs un redaktors. 2012. gadā beidzis Latvijas Kultūras akadēmijas Teātra režijas mākslas maģistra programmu (vadītājs Mihails Gruzdovs).

Iestudējis izrādes *Dirty Deal Teatro*: V. Majakovska „Mākonis biksēs" (2011), T. Manna „Tonio" (2012), S. Kozlova „Sen jau tā vajadzēja, Zaķi" (2013). Piedalījies Nacionālā teātra izrādēs: D. Harmsa „Vecene" (rež. V. Nastavševs, 2012; kompozīcija „Piemiņas diena", rež. M. Gruzdovs, 2013). Iestudējumi Dailes teātrī: R. Bugavičutes "Biedre Zariņa" (2013), J. Kļavas "Visas viņas grāmatas" (2014), A. Jugova "Čuhņas jociņi" (2015), M. Tvena "Toma Sojera piedzīvojumi" (2016).

2015. gadā nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai kategorijā "Gada mazās formas izrāde" par iestudējumu "Visas viņas grāmatas". Tajā pašā gadā saņēmis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā "Gada izrāde bērniem vai pusaudžiem" par Leļļu teātrī iestudēto izrādi "Neglītais pīlēns". 2017. gadā šajā nominācijā izvirzīta D. Petrenko Leļļu teātrī iestudētā izrāde "Kaštanka".

Atsauces
--------

1. ↑  Dmitrijs Petrenko

Ārējās saites
-------------

* Dmitrijs Petrenko  izrades.lv

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 306294581

 |

 |
**Bat-Erdena Mengenzula** (mongoļu: *Бат-Эрдэнийн Мөнгөнзул*; dzimusi 2005. gada 7. janvārī) ir Mongolijas šahiste. 2022. gada šaha olimpiādes individuālās zelta medaļas ieguvēja.

Biogrāfija
----------

Piedzimusi sešu bērnu ģimenē. Šahu iemācījis spēlēt tēvs, kad meitai bija 5 gadi.

2015. gadā Suvonā piedalījusies Āzijas jauniešu čempionātā šahā un izcīnījusi sudraba medaļu U10 meiteņu vecuma grupā.

2019. gadā Mumbajā piedalījusies Pasaules jauniešu čempionātā šahā U14 meiteņu vecuma grupā un ilgu laiku bijusi turnīra līdere, taču kopvērtējumā ierindojusies augstajā 4. vietā.

2022. gada vasarā Bat-Erdena Mengenzula Mongolijas izlases sastāvā piedalījās 44. šaha olimpiādē Indijas pilsētā Čennai, kurā izcīnīja 1. vietu pie 4. galdiņa.

Atsauces
--------

1. ↑  Mongolian athletes won 11 medals from The Asian Youth Chess Championship 2015
2. ↑  Six new World Champions crowned at the World Youth 2019
3. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Women

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Aiva Brauna** ir latviešu dziedātāja, kas pazīstama kā rokgrupas "Sīpoli" soliste.

A. Brauna ir uzaugusi Kandavā, kur beigusi vidusskolu un mācījusies klavierspēli bērnu mūzikas skolā. 70. gados viņa iesaistījās grupā "Sīpoli", kura Tukumā pastāvēja no 1974. gada un uzplaukumu piedzīvoja, kad 1978. gadā tajā iesaistījās Mārtiņš Brauns, kurš, par spīti uzvārdam, nav A. Braunas radinieks. 

Turpmākos gadus A. Brauna kopā ar Niku Matvejevu bija "Sīpolu" soliste, un viņas sniegums vairākkārt izpelnījies atzinību republikas ansambļu skatēs. 1983. gadā žurnāliste Gunta Prape rakstīja: "Aiva Brauna īsti labi laikam jūtas tikai priecīgos, roka un blūza intonācijām bagātos "grāvējos". Lai gan publikai parasti labāk patīk lēnie un klusie Aivas dziedātie "gabali". 80. gados paralēli dziedāšanai grupā A. Brauna studēja Latvijas Valsts Universitātes Svešvalodu fakultātē neklātienē. Viņa piedalījusies "Sīpolu" albumu "Sīpoli" (1985) un "Viena asins" (1987) ierakstos, bet viņas populārākā dziesma "Sīpolu" repertuārā ir M. Brauna dziesma "Daugaviņa" ar Viļa Plūdoņa dzeju, kas 1984. gada "Mikrofona" aptaujā ieguva 5. vietu. 1988. gadā "Sīpoli" piedalījās festivālā "Liepājas dzintars", kur izpildīja N. Matvejeva dziesmu ciklu "Indriķa Latvieša piezīmes uz Livonijas hronikas malām" ar Vizmas Belševicas dzeju. A. Brauna un N. Matvejevs ieguva festivāla balvas kā labākie vokālisti, bet "Sīpoli" ieguva festivāla *Grand Prix*.

Drīz pēc tam "Sīpoli" beidza savu pastāvēšanu, un A. Brauna pēc tam ar mūziku vairs nenodarbojās. Līdz 2022. gadam strādāja Rīgas Centra daiļamatniecības pamatskolā par angļu valodas skolotāju.

Atsauces
--------

1. ↑  "Zibens pa dibenu" - #56 "Sīpoli" albums "Sīpoli" (1987)
2. ↑  Gunta Prape. Kamēr tu šo spēli spēlē... *Liesma*, 1983, Nr. 10.
3. ↑  Magda Priedīte. Estrādei un mīlestībai. *Zvaigzne*, 1984, 20. decembrī.
4. ↑  Egils Līcītis. Mēs esam stipri. *Padomju Jaunatne*, 1988, 27. augusts.
**Mihails Judovičs** (krievu: *Михаил Михайлович Юдович*; 1911. gada 8. jūnijs Roslavļa — 1987. gada 19. septembris Maskava) bija PSRS starptautiskais meistars šahā (1950), ICCF starptautiskais lielmeistars (1973).

Biogrāfija
----------

Ar šahu nopietni sācis nodarboties 14 gadu vecumā. 1930. gadā dalījis 5.-9. vietu Maskavas pilsētas šaha čempionātā. Pēc gada bijis ceturtais Maskavas pilsētas šaha čempionātā, kā arī dalījis 3. vietu PSRS šaha čempionāta finālā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1951. gadā kļuvis arī par FIDE starptautisko arbitru.
Vēlākajos gados nopietni pievērsies korespondencšaham. Uzvarējis 7. PSRS korespondencšaha čempionātā (1965—1966). PSRS izlases sastāvā kļuvis par pieckārtējo Pasaules korespondencšaha komandu čempionāta uzvarētāju. 1961. gadā kļuvis par ICCF starptautisko meistaru (IMC), bet 1973. gadā par ICCF starptautisko lielmeistaru korespondencšahā (GMC).
Bijis pazīstams kā šaha žurnālists. No 1945. līdz 1987. gadam strādājis par PSRS šaha žurnāla *Shakhmaty v SSSR* galvenā redaktora vietnieku. Daudzu šaha grāmatu autors.
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Jeļizavetas Bikovas sekundants 1953. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1959. gada mačā par pasaules čempiones titulu. 1958. gadā apbalvots ar Krievijas PFSR nopelniem bagātā trenera nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «11 Championship of Moscow - 1930». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 1. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 21. septembrī.
2. ↑  «12 Championship of Moscow - 1931». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 6. martā. Skatīts: 2018. gada 21. septembrī.
3. ↑  7 Championship of USSR Moscow 24.10-14.11.1931
4. ↑  Персона Дня - 08.06.2012

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
**Joahims Baumanis** (vācu: *Joachim Baumann*, 1712–1759), arī **Jukums Baumanis**, bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs, Jelgavas vācu draudzes virsmācītājs un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents (1747-1759).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1712. gadā 9. janvārī Kretingas (*Deutsch-Krottingen bei Memel*) muižas īpašnieka ģimenē. Mācījās pie privātskolotājiem un Liepājas pilsētas skolā, studēja teoloģiju Halles universitātē. Bija mācītājs Gramzdas (1733–1734), Jaunpils, Annasmuižas un Blīdienes draudzēs (1734–1741) un Liepājas latviešu draudzē (1741–1745). Durbes vācu draudzes mācītāja adjunkts (1745–1747), arī Grobiņas diecēzes prāvests (1746–1747). 1746. gadā rediģēja un izdeva G. Manceļa "Jaunu latviešu sprediķu grāmatu" (*Lettische Postille*).

1747. gadā iecelts par Jelgavas vācu draudzes mācītāju un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendentu.
1754. gadā atkārtoti izdeva luterāņu baznīcas "Jaunu un pilnīgu latviešu dziesmugrāmatu" un "Jaunu un pilnīgu latviešu baznīcas agendu" (*Lettische neuverbesserte und vollständige Kirchenagende*). 1756. gadā organizēja G. F. Stendera "Svētu stāstu" izdevumu.

Miris 1759. gada 1. janvārī Jelgavā. Viņa dēls Johans Heinrihs Baumanis kļuva par ievērojamu gleznotāju.

Darbi
-----

* Kurzemes jauna un pilnīga dziesmugrāmata. Jukuma Baumaņa redakcijā. Königsberg, 1754. ap 740 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
2. ↑  LNB Reto grāmatu un rokrakstu nodaļa
Šis raksts ir par skujkokiem. Par citām jēdziena **Tūjas** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Tūjas** ir mūžzaļu skujkoku ģints, kas pieder pie ciprešu dzimtas. Tūju ģintī izšķir piecas sugas, no kurām divas atrodamas Ziemeļamerikā un trīs Tuvajos Austrumos. Tūjas mēdz saukt arī par **dzīvības kokiem** (*arbor vitae*).

Mūsdienās tūjas tiek visbiežāk izmantotas dzīvžogos, kā arī dārzu apstādījumos.

Pielietojums
------------

Visbiežāk tūjas tiek izmantotas un audzētas, kā krāšņumkoki dārzos vai dzīvžogos. Privātmāju īpašnieki tās mēdz izmantot, lai aizsegtu savu teritoriju no kaimiņiem. 

Koksne ir viegla, mīksta un aromātiska. Tā viegli šķeļas un tai ir labas pretpuves īpašības. Vēsturiski tūjas ir tikušas izmantotas tautas medicīnā, piemēram, odu atbaidīšanā vai jostas rozes ārstēšanā. Kanādas pirmiedzīvotāji kādreiz lietoja *Thuja occidentalis* adatas, lai pagatavotu tēju ar augstu C vitamīna saturu, ko izmantoja cingas ārstēšanai vai profilaksei pret cingu. *Thuja plicata* koksne tiek izmantota arī ģitāru ražošanā.Tūjas sastāvā ir aktīva viela — tujons (GASS receptora antagonists).

Ekoloģija
---------

Tūju skujas mēdz ēst brieži, kas var nelabvēlīgi ietekmēt jauno tūju augšanu un sēklu izplatīšanos.

Raksturojums
------------

Tūjas ir mūžzaļi skujkoki, kas var izaugt līdz 3m (atsevišķas sugas pat līdz 61 metram). Miza ir šķiedraina un sarkanīgi brūna, kas jaunākiem augiem var plaisāt saules staru ietekmē. Skujas ir 1—10mm garas un ir plakanas. Izņēmums ir pavisam jaungadīgas tūjas — tām skujas ir adatveida. Vīrišķie čiekuri ir mazi, neuzkrītoši un atrodas dzinumu galos. Sievišķie čiekuri sākotnēji ir līdzīgi, bet tad izaug 1—2 cm gari 6—8 mēnešu laikā. Tūjas aug vidēji skābā un mitrā augsnē — ap 5,5—6,5 pH.

Sugas
-----

1. *Thuja koraiensis* Nakai — Korejas tūja
2. *Thuja occidentalis* L. — Austrumu tūja
3. *Thuja plicata* Donn ex D.Don — Rietumu sarkanais ciedrs
4. *Thuja standishii* (Gordon) Carrière — Japāņu tūja
5. *Thuja sutchuenensis* (Gordon) Carrière — Sičuaņas tūja

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Grieve, M. (1931). *A Modern Herbal*. London: Jonathan Cape. p. 177.
3. ↑  Bucur, Voichita. 1995. *Acoustics of wood.* Boca Raton: CRC Press.
4. ↑  Farjon, A. (2005). *Monograph of Cupressaceae and Sciadopitys*. Royal Botanic Gardens, Kew. ISBN 1-84246-068-4
5. ↑  «Derīgi padomi - Kā stādīt tūju dzīvžogu?». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 9. februārī. Skatīts: 2017. gada 30. martā.
6. ↑  U.S. National Plant Germplasm System
**Agrais grīslis** (latīņu: *Carex praecox*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā (neiekļaujot Eiropas ziemeļu, rietumu un dienvidu daļu).

Agrais grīslis ir sastopams visā Latvijas teritorijā — visbiežāk Daugavas ielejā un tai tuvos apvidos — skrajos mežos, pļavās un gar dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Agrais grīslis ir daudzgadīgs, 15-50 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai tā tievo, garo sakneņu dēļ.

Augs veido skraju, irdenu ceru. Lapas ir šauri lineāras, 0,1-0,2 cm platas, atrodas pie stublāja pamata un gandrīz sasniedz stublāja garumu. Lapas mala ir asa. Visām vārpiņām augšdaļā ir sievišķie ziedi, apakšdaļā — vīrišķie ziedi. Ziedkopa ir blīva, to veido 3—6 vārpiņas. Sievišķo ziedu plēksnes ir rūsganbrūnas. Augļa pūslītis ir iegareni olveidīgs, 0,2-0,4 cm garš un spārnains. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «agrais grīslis - Carex praecox Schreb. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Agrais grīslis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Makss (Massimiliano) Romi** (itāļu: *Max (Massimiliano) Romih (Romi)*; horvātu: *Maksim Romić*; 1893. gada 22. maijs Buzeta — 1979. gada 24. aprīlis Florence) bija horvātu izcelsmes Itālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Dzimis horvātu ģimenē Austroungārijai piederošajā Istras pussalā (tagad Horvātija). Pēc Pirmā pasaules kara šī teritorija nonāca Itālijas jurisdikcijā. No 1922. gada Itālijā valdošā fašisma ideoloģija tostarp prasīja arī visu valstī dzīvojošo vārdu *italizāciju*, un Makss Romi pēc 1930. gada Sanremo starptautiskā šaha turnīra kļuva par Massimiliano Romi.

Piedalījies vairākos Itālijas šaha čempionātos: 1921. gadā Viaredžo dalījis 5.-6. vietu, 1931. gadā Milānā izcīnījis 2. vietu, 1934. gadā Milānā ieņēmis 3. vietu, 1935. gadā Florencē dalījis 2. vietu. Pēc Otrā pasaules kara 1948. gadā Florencē bijis 16. vietā, 1951. gadā Venēcijā ieņēmis 9. vietu, 1954. gadā Triestē bijis 3. vietā, 1956. gadā Rovigo izcīnījis 2. vietu. Savā pēdējā Itālijas šaha čempionātā piedalījies 1970. gadā 77 gadu vecumā un dalījis 12.-15. vietu.

Starptautiskajos šaha turnīros lielākos panākumus guvis 1925. gadā Skarboro (Anglija, 1. vieta), 1926. gadā Jērā (Francija, 3. vieta) un 1947. gadā Redžo Emīlijā (2. vieta).

Pārstāvējis Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1927, 1931, 1935);
* neoficiālajās Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1924, 1936).

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Massimiliano Romi
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Massimiliano Romi

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Kukunors** (no mongoļu: *Хөхнуур*), arī **Cjinhai** (ķīniešu: 青海湖; *Qīnghǎi Hú*) vai **Chononpo** (tibetiešu: མཚོ་སྔོན་, *mtsho sngon po*), ir lielākais ezers Ķīnā (Cjinhai province), sālsezers. Augstkalnu ezers Tibetas plakankalnē.

Kukunora putnu sala
Ezerā ietek 23 upes un strauti, iztekas nav. Līdz 1960. gadiem ezerā ietecēja 108 upes, taču lielākā daļa tagad ir izsīkušas. Ezers ir izsīkstošs, caurmērā krītas par 10 cm gadā. Laikaposmā no 1908. līdz 2000. gadam ezera platība kritās par 11,7%. 1960. gados atdalījās 48,9 km² lielais Gahai ezers. Vēlāk notika tālāka Kukunora sadalīšanās mazākos ezeros. Pašreizējā Kukunora platība - 4 460 km² (citi avoti - 4 635 km², 5 694 km²).

Par spīti sāļumam, ezerā dzīvo zivis, kuras tiek zvejotas. Ezers atrodas gājputnu migrācijas ceļu krustpunktā un ezeru atpūtai izmanto daudz putnu sugu. Ezera ziemeļaustrumu piekrastē atrodas "Putnu Salas" (Kormorāna sala un Olu sala). Šīs salas kopš 1997. gada tiek aizsargātas. Ezers ziemā bieži aizsalst līdz trīs mēnešus ilgi.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 397. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kukunors***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Putnu salu attēli
* Ezera satelītattēli
**Hermanis Juliuss Oberts** (*Hermann Julius Oberth*; dzimis 1894. gada 25. jūnijā, miris 1989. gada 28. decembrī) bija vācu fiziķis, viens no raķešbūves un kosmonautikas pamatlicējiem. Veicis pētījumus raķešu lidojuma teorijā. Devis nozīmīgu ieguldījumu raķešdzinēju attīstībā.

Biogrāfija
----------

Oberts dzimis vāciešu ģimenē Transilvānijā, Sibiu pilsētā (tagad Rumānijā).

1912. gadā Oberts sāka studēt medicīnu Minhenē, bet, sākoties Pirmajam pasaules karam, viņš tika iesaukts armijā un kājnieku bataljonā nosūtīts uz Austrumu fronti. Pēc ievainojuma 1915. gadā viņš tika pārvietots uz sanitāro daļu hospitālī Sigošoarā.

1918. gada 6. jūlijā viņš apprecējās ar Matildi Hummelu, ar kuru viņiem bija četri bērni.

1919. gadā Oberts pārcēlās uz Vāciju, lai studētu fiziku, sākumā Minhenē, bet vēlāk Getingenē.

Viņš kļuva par Kosmisko lidojumu biedrības (*Verein für Raumschiffahrt*) biedru, kur tika būvētas amatieru raķetes. Pirmā viņa būvētā raķete tika palaista 1929. gadā.

No 1924. līdz 1938. gadam H. Oberts strādāja par fizikas un matemātikas profesoru koledžā Rumānijas pilsētā Mediašā, arī Vīnes tehnoloģiskajā augstskolā.

1938. gadā Oberts pārcēlās uz Vāciju; 1940. gadā viņš saņēma Vācijas pilsonību. Strādāja par profesoru Drēzdenē.

No 1941. līdz 1943. gadam Hermanis Oberts bija konsultants raķešu izpētes centrā Pēnemindē; piedalījās V-2 raķetes izstrādē Vernera fon Brauna vadībā.
1943. gadā Hermanis tika pārcelts uz Reinsdorfu, kur strādāja sprāgstvielu rūpnīcās pie cietās degvielas raķešu konstruēšanas pretgaisa aizsardzībai.

Pēc kara viņš dzīvoja Foihtā, netālu no Nirnbergas. 1948. gadā Oberts pārcēlās uz Šveici, kur darbojās kā neatkarīgs konsultansts un rakstnieks. No 1950. līdz 1953. gadam viņš dzīvoja Itālijā, kur izstrādāja raķetes jūras kara flotei.
1955. gadā pēc Vernera fon Brauna uzaicinājuma Oberts pārcēlās uz ASV un strādāja Redstonas armijas arsenālā Hantsvilā (Alabamas štatā) pie raķešu konstruēšanas.

1958. gadā viņš atgriezās Vācijā.

Piemiņa
-------

* Foihtā ir Hermaņa Oberta kosmisko ceļojumu muzejs.
* Mēness krāteris ir nosaukts Oberta vārdā.

Oberta grāmatas
---------------

* "Raķete starpplanētu telpā" (*Die Rakete zu den Planetenräumen*, 1923);
* "Kosmisko lidojumu ceļi" (*Wege zur Raumschiffahrt*, 1929);
* "Cilvēki pasaules telpā" (*Menschen im Weltraum*, 1954);
* "Matērija un dzīve" (*Stoff und Leben*, 1959).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 112197465
* LCCN: n84187432
* ISNI: 0000 0001 0936 3324
* GND: 118589229
* SELIBR: 304504
* SUDOC: 119971100
* BNF: cb11491876j (data)
* BIBSYS: 3082638
* NLA: 35934898
* NDL: 00472473
* NKC: jn19990006211
* CiNii: DA06066045

 |

 |
**Muzikālā notācija** ir zīmju sistēma vizuālai mūzikas attēlošanai.

Vēsture
-------

Mūsdienu nošu pierakstīšanas sistēma radās viduslaiku Eiropā, taču jau ilgi pirms tam atšķirīga nošu pierakstīšana tika lietota dažādās zemēs.
Mūsdienu nošu nosaukumus radīja itāļu benediktiešu mūks Gvido no Areco, kurš dzīvoja apmēram no 991. līdz 1033. gadam. Nosaukumi radīti no Jānim Kristītājam veltītas dziesmas pirmajām zilbēm:

**Ut** queant laxis  

**re**sonare fibris,  

**Mi**ra gestorum  

**fa**muli tuorum,  

**Sol**ve polluti  

**la**bii reatum,  

**S**ancte **I**ohannes.

17. gadsimtā vairumā zemju "ut" tika nomanīts ar skanīgāko "do".

Nošu nosaukumi un izvietojums
-----------------------------

Uz pirmās palīglīnījas-"Do"
Zem nošu līnijām-"Re"

Uz 1. nošu līnijas-"Mi"

Starp 1. un 2. nošu līniju atrodas "Fa"

Uz 2. nošu līnijas-"Sol"

Starp 2. un 3. nošu līniju atrodas "La"

Uz 3. nošu līnijas-"Si"

Starp 3. un 4. nošu līniju atrodas "Do\*"

Uz 4. nošu līnijas-"Re\*"

Starp 4. un 5. nošu līniju atrodas "Mi\*"

Uz 5. nošu līnijas-"Fa\*"

* — 2. pakāpes oktāva, bieži vien lieto liekot diēzus.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85089012
* GND: 4135339-0
* BNF: cb11936523z (data)
* NDL: 00565733
* NKC: ph120919
* BNE: XX525789

 |

 |
**Pēteris Apkalns**  (dzimis 1882. gada 10. oktobrī, miris 1942. gada 4. februārī) bija latviešu luterāņu mācītājs, militārais kapelāns Latviešu nacionālajos bruņotajos spēkos un Latvijas Bruņotajos spēkos.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1882. gadā Bērzaunē. 1910. gadā beidza Tērbatas Universitātes Teoloģijas fakultāti, 1913. gada 14. jūlijā kļuva par Cēsu lauku draudzes mācītāju. 

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā kļuva par Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona mācītāju, no 1916. gada septembra līdz 1917. gada decembrim bija 2. latviešu strēlnieku brigādes pulku mācītājs, cīņu un svinību brīžos strēlnieku iemīļotais iedvesmotājs, par ko viņam piešķirts III šķiras Lāčplēša Kara ordenis.

1918. gadā viņš atgriezās Cēsīs un strādāja Cēsu Valsts vidusskolā par reliģijas skolotāju, no 1926. līdz 1929. gadam kalpoja Latgales divīzijā, no 1929. gada bija Cēsu un Valmieras garnizona, kā arī 10. Cēsu aizsargu pulka mācītājs, no 1935. līdz 1940. gadam Rīgas Māras draudzes un Rīgas garnizona mācītājs. Pēdējos neatkarības gados bija arī armijas štāba štatu sarakstā kā mācītājs.

Otrā pasaules kara laikā izceļoja uz Vāciju, kur 1942. gadā mira Gotā, Tīringenes zemē.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša kara ordeņa III šķira,
* Triju Zvaigžņu ordeņa IV (1929) un III (1936) šķira,
* Aizsargu Nopelnu krusts,
* Polijas ordenis "*Polonia Restituta*",
* Krievijas Jura krusts un Zelta amata krusts.

Bibliogrāfija
-------------

Sarakstījis atmiņas par pulkvedi F. Briedi. Izdots atmiņu krājums "Dievam. Tēvzemei. Brīvībai." (1939, 19842)

Avoti
-----

* LKV — 699. 700.
* Latvijas enciklopēdija, 1.sējums. — R: Valērija Belakoņa izdevniecība, 2002. — 261. 262.lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  «Lāčplēša Kara ordeņa stāsti. Pēteris Apkalns – vienīgais apbalvotais mācītājs». lsm.lv. 2019. gada 7. novembrī. Skatīts: 2019. gada 7. novembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305088433
* LNB: 000145393
* ISNI: 0000 0004 1695 8440

 |

 |
Viens no antiamerikānisma simboliem
**Antiamerikānisms** jeb **amerikanofobija** ir termins, ar kuru apzīmē vairākus uzskatus un viedokļus, tostarp naidu pret Amerikas Savienotajām Valstīm, to valdību, ārpolitiku vai amerikāņiem kopumā.

Diskusijās par antiamerikānismu vairumā gadījumu trūkst precīza paskaidrojuma par to, ko šis noskaņojums nozīmē (izņemot vispārēju nepatiku), tāpēc šis termins tiek lietots plaši un impresionistiski, radot neprecīzus iespaidus par daudzām izpausmēm, kas tiek dēvētas par antiamerikānismu. Negatīvs vai kritisks viedoklis par ASV vai to ietekmi ir plaši izplatīts Krievijā, Ķīnā, Serbijā, Pakistānā, Bosnijā un Hercegovinā, Baltkrievijā un Tuvajos Austrumos.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Antiamerikānisms***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh88003543
* GND: 4122802-9
* BNF: cb150294058 (data)
* NKC: ph284010

 |

 |
**Piejūras baltegle** (latīņu: *Abies holophylla*) ir priežu dzimtas suga, kas savvaļā sastopama Krievijas Piejūras novada dienvidos, Korejas pussalas ziemeļu un centrālajā daļā un Ķīnas ziemeļaustrumu provincēs — Heilundzjanā un Dzjiliņā. Visvairāk aug Sihotealina un Changbai kalnos. Izolētas populācijas ir arī ziemeļaustrumos Ķīnā Dunlina kalnos. Dažreiz novērojamas tīraudzes, bet parasti aug jauktajos mežos.

Apraksts
--------

Piejūras baltegle ir mūžzaļš skuju koks, kas parasti sasniedz līdz pat 50 m augstumu. Stumbra diametrs ir 1—1,5 m. Koka mūžs parasti ir līdz 400 gadiem. Pieaugušie koki ziemās necieš (var panest līdz —25...-34 °C), bet jauno koku dzinumiem nopietni var kaitēt vēlā pavasara salna. Labi aug vietās ar caurlaidīgām, mēreni mitrām brūnajām meža augsnēm, arī brūnajām podzolētajām augsnēm. Priekšroku dod auglīgām ielejām un zemu pauguru nogāzēm. Var paciest sausumu, bet ļoti slikti aug pārāk mitrās augsnēs.

Vainags ir biezs, un tam ir plata konusa forma. Jauniem kokiem miza ir pelēka, bet vecākiem kokiem kļūst tumšāka un brūnāka, kā arī nedaudz plēkšņaina. Jaunie dzinumi ir dzeltenbrūni, pūkaini un dzīsloti. Skujas ir asas, plakanas, 2,5—4 cm garas, ar diviem sveķu kanāliņiem. Vīrišķās ziedkopas ir 10—15 mm garas, rūsganas. Čiekuri ir 8—12 (14) cm gari, ar 2,5—4 cm diametru. Tie ir zaļi vai purpurzaļi, bet nogatavojušies — gaiši brūni, sveķaini, un sēklzvīņa nav redzama. Sēklas ir 7—10 mm garas. Sēklas spārns ir 1,5 reizes garāks par sēklas miziņu.

Izmantošana
-----------

Piejūras baltegle nav toksiska. To izmanto kokmateriāliem un celulozes iegūšanai. Sēklās esošā eļļa noder ziepju ražošanai, bet no skujām iegūst aromātiskās eļļas.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Piejūras baltegle». *database.smartgardens.eu*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-06-10. Skatīts: 2022-06-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Piejūras baltegle***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)