recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heihe** (ķīniešu: 黑河, piņjiņs: *Hēihé*), agrāk arī **Aiguna** (mandžūru: ᠠᡳ᠌ᡥᡡᠨ, *Aigun*), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Heilundzjanas provincē Ķīnas ziemeļaustrumos. Izvietojusies provinces ziemeļos Amūras labajā krastā iepretī Krievijas Blagoveščenskas pilsētai. Robežojas ziemeļos ar Dasjinaņlinas prefektūru, rietumos — ar Krievijas Federācijas Amūras apgabalu, dienvidos — ar Ičuņu, Suihua un Cicikaru, bet rietumos — ar Iekšējo Mongoliju. Heihe ir viena no senākajām pilsētām Amūras krastos.

Vēsture
-------

Heihes priekštece bija Aigunas pilsētiņa, ko 17. gadsimta 50. gados Amūras krastā, apmēram 30 km no tagadējās pilsētas atrašanās vietas nodibināja vietējie dučeri. Pēc dučeru pārvietošanas uz iekšzemes rajoniem pilsētiņa tika pamesta, bet 1683.—1685. gados to atkal izmantoja mandžūri kampaņā pret krievu Albazinas cietoksni. Līdz 1690. gadam Aiguna bija Heilundzjanas kara gubernatora rezidence. Pēc Albazinas ieņemšanas Aiguna tika pārcelta nedaudz tālāk lejup pa upi un bija zināma galvenokārt kā **Sahaļana** (mandžūru: ᠰᠠᡥᠠᠯᡳᠶᠠᠨ  

ᡠᠯᠠ  
ᡥᠣᡨᠣᠨ) vai **Heilundzjana** (ķīniešu: 黑龍江城), kas abās valodās nozīmē ‘Melnā pūķa upes pilsēta’. Vēlāk gubernatora rezidence tika pārcelta uz Cicikaru, bet Aigunā palika fudutuna (ģenerālleitnanta vietnieka) birojs, kas pārraudzīja plašu apgabalu Amūras ielejā.

1858. gadā šeit tika parakstīts Aigunas līgums, ar ko plašas teritorijas Amūras kreisajā krastā tika nodotas Krievijas Impērijai. Pēc 1911. gada tika likvidēta fudutuna institūcija un izveidots Aigunas apriņķis. 1980. gadā tika izveidota Heihes pilsēta, ko 1993. gadā reorganizēja par prefektūras līmeņa municipalitāti, bet bijusī Aiguna kļuva par Aihui rajonu (爱辉区, *Àihuī Qū*).

Atsauces
--------

1. ↑  Ķīnas Tautas Republikas Sestā tautskaite 2020/2011.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Heihe***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Heilundzjanas administratīvais iedalījums |
| --- |
|  |
| Prefektūras līmeņa pilsētas | 
* Cicikara
* Cjitaihe
* Dacjina
* Dzjamusi
* Dzjisji
* **Harbina**
* Hegana
* Heihe
* Ičuņa
* Mudaņdzjana
* Suihua
* Šuanjašaņa

 |
|  |
| Prefektūra | 
* Dasjinaņlinas prefektūra

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 143511995
* LCCN: nr92021295
* NLA: 36699256

 |

 |
Šis raksts ir par 1944. gada notikumu. Par citām jēdziena **Kauja par Daugavpili** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kauja par Daugavpili** bija 1944. gadā veiktās Rēzeknes-Daugavpils operācijas sastāvdaļa Otrā pasaules kara Austrumu frontē, kurā PSRS Sarkanā armija pārrāva piecas Vērmahta aizsardzības līnijas un trīs stundu laikā ieņēma Daugavpili, kas bija stratēģiski svarīgs dzelzceļa mezgls. Kaujās Daugavpils apkārtnē krita aptuveni 2500 Sarkanās armijas un 1500 Vērmahta karavīru.

Karadarbība
-----------

*Pamatraksts: Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)* 
10.—13. jūlijā Sarkanā armija ieņēma Idricas un Drisas pilsētas Panteras pozīcijās, bet 14. jūlijā sākās kaujas pie otrās aizsardzības līnijas. 16. jūlijā notika smagas cīņas pie Latvijas-Krievijas robežas, kuru laikā kaujā pie Zilupes gandrīz pilnībā tika iznīcināts 15. divīzijas 32. pulks.

No 21. līdz 23. jūlijam notika smagas kaujas gar Ludzas upes—Rundēnu—Dagdas—Krāslavas aizsardzības līniju.
Pēc tās pārvarēšanas Sarkanās armijas 2. Baltijas frontes vienības 23. jūlijā ieņēma Krāslavu, bet 27. jūlijā 4. triecienarmijas 14. strēlnieku korpuss (239. 311. un 378. divīzijas), 83. strēlnieku korpuss (119. un 360. divīzijas) un trīs artilērijas pulki ieņēma Daugavpili. Sauszemes spēku kaujas operācijas sedza 336. kaujas aviācijas divīzija, kā arī 188. bumbvedēju, 305. un 214. uzbrukuma aviācijas divīzija.

Piemiņa
-------

1944. gada 27. jūlijā Dubrovina parkā apbedīja Daugavpils apkārtnes kaujās kritušo majoru Pavelu Kimu, ģenerālmajorus Jakovu Laodjuku, Tihonu Jegošinu un Ivanu Činnovu.
1968. gada 28. jūlijā atklāja pieminekli — tanku T-34 5. tanku korpusa tankistiem, kuri piedalījās kaujā par Daugavpili. 1973. gadā Daugavpils cietoksnī atklāja pieminekli — lidmašīnu *МИГ-19С*. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1992. gadā no postamenta noņēma tanku, bet 1993. gadā lidmašīnu.

Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā 30. oktobra vakarā nojauca divus padomju okupāciju cildinošus pieminekļus — pieminekli Slavas skvērā un pie 18. novembra un Vasarnīcu ielas krustojuma.

Atsauces
--------

1. ↑  Сайт «НашаПобеда.LV», 2010 — 2022. Arhivēts 2022. gada 9. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
Broņislavs Nagujevskis.
**Broņislavs Nagujevskis** (1874—1942) bija Latvijas poļu jurists, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1874. gada 10. augustā Rīgā profesora Darija Nagujevska un viņa sievas Viktorijas, dzimušas Glinskas, ģimenē.
1895. gadā absolvēja tieslietu studijas Kazaņas Universitātes Juridiskajā fakultātē un strādāja par Kazaņas apgabaltiesas tiesamatu kandidātu, 1899. gadā kļuva par Kazaņas Tiesu palātas sekretāra palīgu, 1900. gadā par Kazaņas apgabaltiesas sekretāru, 1902. gadā par Kazaņas guberņas Čistopoļas pilsētas miertiesnesi, 1904. gadā par Ufas apgabaltiesas prokurora biedru.
1908. gadā atgriezās dzimtenē, bija Rīgas apgabaltiesas prokurora biedrs un Rīgas apgabaltiesas loceklis (1915–1917). 1914. gadā viņu iecēla par valsts padomnieku.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 19. decembrī Nagujevskis kļuva par Tiesu palātas locekli, 1919.–1920. gadā
bija Tautas padomes loceklis no Poļu radas. No 1919. gada 15. decembra bija Latvijas Senāta Kriminālā kasācijas departamenta senators, no 1920. gada janvāra arī Kara virstiesas loceklis, no 1922. gada oktobra Augstākās disciplinārās tiesas loceklis.
1937. gada 16. septembrī Nagujevski atbrīvoja no senatora amata un 28. oktobrī ieskaitīja goda tiesnešos. Bija Augstākās izglītības veicināšanas biedrības Komerczinātņu institūta valdes priekšsēdētājs, Latvijas Saimniecības biedrības priekšsēdētājs.

Miris 1942. gada 2. novembrī Rīgā. Apbedīts Rīgas Miķeļa kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  LATVIJAS TIESNEŠI 1918-1940
2. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
3. ↑  biographien.lv
Rīgas Melnais balzams
**Balzams** ir dažādu ārstniecības augu spēcīga spirta tinktūra. Tas ir stiprs alkoholisks dzēriens (40-45 % alkohola) ar savdabīgu garšu, ko veido daudzu garšaugu, sēklu un aromātisko eļļu aromāts. 

Dažu balzamu receptēs ir līdz pat 40 sastāvdaļām, un visas tās parasti tiek turētas noslēpumā. Tas izskaidro šī dzēriena nelielo sortimentu un nelielo ražošanas apjomu.

Balzams Latvijā
---------------

*Pamatraksts: Rīgas Melnais balzams* 
1939. gadā, kad Latvijā sākās masveida vācu iedzīvotāju izceļošana, uz Vāciju devās arī Šrāderu ģimene, kas gadu desmitiem bija saglabājusi balzama recepti. Tas bija iemesls tam, ka balzama ražošana Rīgā tika pilnībā pārtraukta. Padomju tehnologu mēģinājumi atjaunot balzama recepti cita starpā pievērsās arī tautas receptēm, kas bija sākums daudzu tagad slavenu balzama zīmolu rūpnieciskai ražošanai. 1950. gadā balzama pagatavošanas noslēpums tika atjaunots.

Ārējās saites
-------------
***Yeti Airlines*** ir 1998. gadā dibināta Nepālas lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atrodas Katmandu un bāzes lidosta ir Katmandu Tribhuvanas lidosta. Nodrošina iekšzemes lidojumus. Kopš 2013. gada lidsabiedrībai aizliegts veikt lidojumus Eiropas Savienībā. 2019. gadā *Yeti Airlines* kļuva par pirmo klimatneitrālo lidsabiedrību Dienvidāzijā.

2023. gada 15. janvārī lidsabiedrības turbopropelleru lidmašīna "ATR 72" bija iesaistīta aviokatastrofā, kad lidaparāts, kas lidoja no galvaspilsētas Katmandu uz Pokharu, nolaišanās laikā strauji zaudēja augstumu un iegāzās aizā tikai dažu kilometru attālumā no lidostas. Katastrofā gāja bojā 72 cilvēki.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Yeti Airlines***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

Atsauces
--------

1. ↑  «Nepal crash: Dozens killed as plane crashes near Pokhara airport» (en-GB). 2023-01-15. Skatīts: 2024-01-09.
2. ↑  «Aviokatastrofā Nepālā vismaz 68 bojāgājušie». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-01-09.
**Alatskivi pils** (igauņu: *Alatskivi loss*, vācu: *Schloss Allatzkiwwi*) ir 19. gadsimta neogotiska muižas pils, kas atrodas Igaunijas austrumos, Tartu apriņķī, netālu no Peipusa. Pils atvērta apskatei.

Rakstos muiža pirmoreiz minēta 1601. gadā, kad Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs to piešķīra savam sekretāram Johanam Adleram Salvijam. 1642. gadā muiža nonāca Daugavgrīvas cietokšņa komendanta Joahima Kronmana īpašumā. 1753. gadā tā nonāca Stakelbergu, bet 1870. gadā Nolkenu īpašumā. No 1876. līdz 1885. gadam muižas kungu māja tika pārbūvēta un ieguva pašreizējo izskatu, par paraugu ņemot Balmoralas pili Skotijā. 1919. gadā pils tika nacionalizēta. Pēc tam tajā dažādos laikos darbojās skola, kavalērijas barakas, kolhoza kantoris, kino, bibliotēka. No 2005. līdz 2011. gadam pilī notika restaurācija, atjaunojot vēsturisko izskatu. Ap pili iekārtots parks ar dīķiem.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alatskivi pils***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Ādažu pagastā. Par citām jēdziena **Baltezers** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Baltezers** ir apdzīvota vieta Ādažu novada Ādažu pagastā. Izvietojies starp Lielo un Mazo Baltezeru pie autoceļa A1 4,4 km no novada un pagasta centra Ādažiem un 17 km no Rīgas centra.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 494 | —     |
| 1979 | 631 | +27.7% |
| 1989 | 516 | −18.2% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 607 | +17.6% |
| 2011 | 695 | +14.5% |
| 2021 | 807 | +16.1% |

 |
|  |

Vēsture
-------

Baltezers vēsturiski veidojies no Ādažu-Bukultu pils (*Neuermühlen*, 1287) apkārtnē veidotās Baltezera-Bukultu (*Neuermühlen*) draudzes baznīcas apkārtnes. 1562. gadā lēni ordeņa mestrs Ketlers nodeva burggrāfam Heinriham fon Donam (*Heinrich von Dohna*). 18. gadsimtā dzimtkungs bija Krievijas Impērijas virskambarkungs, landrāts Ernsts Reinholds fon Mengdens. Kopš 1734. gada draudzes mācītājs bija Baltazars Bergmanis (1703-1768). Esošo baznīcu no 1772. gada cēla meistars Bernhards Joahims no Mazungenas. 1823. gadā *Neuermühlen* draudzē bija astoņas muižas - Ādažu (Gaujas) muiža ar Baltezeru un Abgunsti (*Aahof mit Neuermühlen*), Berģi (*Bergshof*), Carnikava, Iļķene (*Hilchensfähr*), Remberģe un Vesterota privātmuiža (*Ringenberg mit Westerotten*), Štāles muiža (*Stahlenhof oder Hinzenberg*), Bonaventuras muiža un mācītājmuiža (pastorāts).

Apdzīvotā vieta izaugusi pēckara gados kā privātmāju apbūves ciems. Padomju laikā tur atradusies pamatskola. 20. gadsimta beigās Baltezers pārvērties par prestižu privātmāju ciemu. Baltezerā atrodas luterāņu baznīca, Rīgas ūdensapgādes muzejs (pie Baltezera sūkņu stacijas), kokaudzētava "Baltezers", kafejnīcas, veikali.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Baltezeru». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  OSP
3. 1 2  Hagemeister, Heinrich von. *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands.* Teil 1. Riga:Eduard Franzen's Buchhandlung, 1836. S.52-53.
4. ↑
5. ↑  Rīgas ūdensapgādes muzejs

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ādažu pagasta ciemi Ādažu pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* Alderi
* Āņi
* Atari
* Baltezers
* Birznieki
* Divezeri
* Eimuri
* Garkalne
* Iļķene
* Kadaga
* Stapriņi

 |

 |
**Strādnieku teātris** bija profesionāls teātra kolektīvs, kas darbojās Rīgā no 1926. līdz 1934. gadam un pulcēja kreisas ievirzes māksliniekus un skatītājus, kas atbalstīja sociāldemokrātijas idejas.

Vēsture
-------

Strādnieku teātrim bija saistības ar Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju. Teātri vadīja sabiedrība „Strādnieku teātris". Teātra izrādēm bija sabiedriski politisks un idejisks raksturs. Ievērojamākie teātra režisori bija Jurijs Jurovskis, Olga Bormane, Jānis Zariņš un Kārlis Veics. Teātri vadīja direktors Roberts Dukurs, tajā strādājuši arī dekorators Herberts Līkums, muzikālās daļas vadītājs O. Melli un kustību konsultants Sam-Hiors. Teātrī darbojās aktieri, kuri vēlāk bija pazīstami arī citos kolektīvos — Lūcija Baumane, Luijs Šmits, Leonīds Leimanis un citi. Par teātra padomes goda priekšsēdētāju tika iecelts Rainis.

Iestudējumi: A. Upīša „Peldētāja Zuzanna" (rež. O. Bormane, 1931), E. Tollera „Katlu ugunis" (rež. J. Jurovskis, 1931), F. Volfa „Kataras matroži" (rež. J. Jurovskis, 1932), R. Štemles „Cīņa ap sēnalām" (rež. O. Bormane, 1932), H. Kesera „Bezdarbs" (rež. J. Zariņš, 1932), P. Mohmaņa „Robinsons" (pēc D. Defo romāna; rež. J. Jurovskis, 1932), Ž. Ofenbaha „Ju-Ju (Perikola)" (rež. J. Jurovskis, 1932), M. Konelli „Melnā bībele" (rež. J. Jurovskis, 1933) u.c.

Teātris tika likvidēts pēc Kārļa Ulmaņa organizētā valsts apvērsuma 1934. gada 15. maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Klauverts, Spodris. Teātri Latvijā 1933. un 1973. gadā. *Jaunā Gaita*, Nr. 118, 1978.
2. ↑  Sniedze, Evita. *Latviešu teātra hronika (1919-1944)*. Rīga: Zinātne, 2006.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Bijušie teātri Rīgā |
| --- |
|  |
| 
* Rīgas 1. pilsētas teātris 1782-1919:
* Rīgas Latviešu teātris 1868-1918:
* Jaunais latviešu teātris 1902-1905:
* Apollo 1906-1908:
* Jaunais Rīgas teātris 1908-1914:
* Padomju Latvijas Strādnieku teātris 1919. gada 23. februāris-30. novembris:
* Intīmais teātris 1923-1925:
* Vācu drāma 1924-1939:
* Ebreju teātris 1926-1934; 1936-1938:
* Strādnieku teātris 1926-1934:
* Pārdaugavas teātris 1929-1934:
* Tautas teātris 1932-1934:
* Rīgas Mazais teātris 1934-1937:
* Jaunatnes teātris 1941-1992:
* Valsts Rīgas Operetes teātris 1945/1963-1992/1996

 |

 |
**Sam-Hiors** (īstajā vārdā Volfs Frīdlenders, dzimis 1906. gadā Liepājā, miris 1955. gadā Rīgā) bija ebreju izcelsmes latviešu dejotājs un horeogrāfs, viens no modernās dejas pionieriem starpkaru Latvijā.

Biogrāfija
----------

Sam-Hiors dzimis 1906. gada 6. janvārī Liepājā ebreju ģimenē. Pirmā pasaules kara gados ģimene devās evakuācijā uz Krieviju. 20. gados Sam-Hiors apguva moderno deju pēc horeogrāfa Rūdolfa fon Lābana metodēm. No 1926. gada darbojies modernajā dejā. No 1927. gada sniedzis solokoncertus Latvijā, bijis Annas Ašmanes mūzikas un ritmoplastikas skolas pedagogs. 

Sniedzis solokoncertus, kuros interpretējis dažādu laikmetu un kultūru mūziku. Dejas tematikā dominē gan sociāla protesta motīvi, gan arī „ekstāzes dejas", kurās izmantoti austrumu kultūru dejas elementi. Vadījis amatieru kolektīvu, t.s. „deju kori", ar kuru iestudējis plastiskas kompozīcijas. Horeogrāfijā ietekmējies no Lābana metodes, atsakoties no mūzikas ritma diktētām kustībām un veidojot patstāvīgu, psiholoģiski pamatotu kustību partitūru. Sam-Hiora uzskati par kustības nozīmi pausti viņa rakstā „Modernā ķermeņa kultūra" žurnālā „Signāls".

No 1929. līdz 1934. gadam Strādnieku teātra kustību konsultants un plastikas pedagogs, veidojis horeogrāfiju daudzām šī teātra izrādēm. Kad 1934. gadā teātris tika likvidēts, uzstājies galvenokārt ārpus Latvijas, no 1936. līdz 1938. gadam strādājis dažādos Polijas teātros.

No 1940. līdz 1941. gadam vadījis amatieru deju kolektīvus. No 1941. līdz 1945. gadam atradies evakuācijā KPFSR, Mahačkalā (Dagestānas APSR), strādājis par horeogrāfu Dagestānas teātrī. 1945. gadā atgriezies Latvijā, veidojis horeogrāfiju dažādiem iestudējumiem Jaunatnes teātrī, Jelgavas teātrī un Valmieras teātrī. Publicējis recenzijas par deju iestudējumiem, vadījis amatieru deju trupas. No 1948. gada Valsts teātra institūta pedagogs, baletmeistars.

Atsauces
--------

1. ↑  Sam-Hiors. Modernā ķermeņa kultūra. *Signāls*, 1930, Nr. 1, 20.-21. lpp.
2. ↑  Vērdiņš, Kārlis. Sam-Hiors, modernās dejas pionieris Latvijā. *Dzimtes konstruēšana IV*. Rīga: Avens, 2016, 167.-194. lpp.
**Teodors Ķirsis** (dzimis 1942. gada 25. novembrī Jelgavā, miris 2003. gada 9. decembrī Jaunzēlandē) bija latviešu uzņēmējs, sabiedriskais darbinieks un alpīnists. Sarakstījis divas grāmatas par alpīnismu.

Dzīves laikā vadīja apmēram 50 kalnu ekspedīciju.

Dzīvesgājums
------------

Mācījās Jaunpils vidusskolā, studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (RPI). Studiju laikā 1968. gadā T. Ķirsis sāka nodarboties ar alpīnismu.

Kopš 1970. gada strādāja RPI Mašīnbūves iekārtu katedras laboratorijā par asistentu, vēlāk docentu, kļuva par katedras vadītāju un Industriālā biznesa sistēmu institūta direktoru. Līdztekus vadīja augstkalnu ekspedīcijas, uzkāpa visās PSRS virsotnēs, kas augstākas par 7000 metriem (Komunisma, Uzvaras, Koržeņevska, Ļeņina, Hantengri smailēs), par ko saņēma "Sniega leoparda" titulu.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas strādāja zviedru kompānijas *NCC Industry Latvija* būvniecības servisa centrā, sākotnēji par direktoru, vēlāk — viceprezidentu.

1993. gada 10. oktobrī viņš kopā ar I. Zaulu un Ilgvaru Paulu uzkāpa 8167 metrus augstajā Dhaulāgiri virsotnē, kā arī vairākās citās Himalaju virsotnēs. 1995. gada 14. maijā kopā ar Imantu Zaulu kā pirmie Latvijas alpīnisti uzkāpa pasaules augstākajā virsotnē Everestā (8848 m).

Līdz 2001. gada janvārim viņš bija sasniedzis visu kontinentu augstākās virsotnes. 2003. gada 9. decembrī programmas "7 virsotnes Latvijai" ietvaros, kāpjot Kuka kalnā Jaunzēlandē (3754 m vjl), viņš un pārējie trīs ekspedīcijas dalībnieki (Ilmārs Bernāns, Evija Ķirse, Aivars Prošenkovs) gāja bojā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, trešā šķira (1996)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Latvijas enciklopēdija*. 3. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2005. 617.—618. lpp. ISBN 9984-9482-3-4.
2. 1 2 3  «Gājuši bojā četri Latvijas alpīnisti, viņu vidū Teodors Ķirsis». Tvnet.lv. Skatīts: 2012. gada 10. aprīlī.
3. 1 2 3  «Portrets. Katram alpīnistam kāds kalns ir pēdējais. Kādi bija viņi?». Apollo.lv. Skatīts: 2012. gada 10. aprīlī.[novecojusi saite]
4. 1 2  «"Latvijas ļaudis" profils». Gramata21.lv. Skatīts: 2012. gada 10. aprīlī.[novecojusi saite]
5. ↑  «Noslēpumainais Lielais Melnais». Sporto.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. decembrī. Skatīts: 2012. gada 10. aprīlī.
6. ↑  «'Evijai tur nevajadzēja būt...' Kādēļ pirms 20 gadiem notika Latvijas alpīnisma lielākā traģēdija». *www.delfi.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-01-04.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 63378145
* LCCN: n2003003113
* ISNI: 0000 0000 3412 2429

 |

 |
Esteru vispārīga struktūrformula; esteris radies no skābes R−COOH un spirta R'−OH)
**Esteri** ir skābju un spirtu savienošanās reakcijas produkti. Skābe var būt gan organiskā skābe, gan arī neorganiskā skābe. Estera molekulā izšķir skābes atlikumu un spirta atlikumu. Skābekļa atoms, kas saista šos divus atlikumus, ir no spirta. Esteru nosaukumus veido no spirta atlikuma nosaukuma un skābes atlikuma nosaukuma (kā sāļiem), piemēram, etilacetāts: *etil-* ir no etilspirta un *-acetāts* ir no etiķskābes. Etilacetāts ir etiķskābes un etilspirta esteris, jeb etiķskābes etilesteris. Ja esteris ir veidojies no vairākvērtīgas skābes (piemēram, ftalskābes), tas var saturēt vairākus spirta atlikumus un attiecīgi, ja tas ir veidojies no vairākvērtīga spirta (piemēram, glicerīna), tas var saturēt vairākus skābes atlikumus.

Iegūšana
--------

* Skābei reaģējot ar spirtu ūdeni atņemošas vielas klātbūtnē (par ūdeni atņemošo vielu parasti lieto sērskābi, dažreiz lieto fosfora pentoksīdu). To sauc par esterificēšanas reakciju.
* Skābes anhidrīdam vai halogēnanhidrīdam reaģējot ar spirtu.

Īpašības
--------

Lielmolekulārie esteri ir taukaini. Mazmolekulārie esteri bieži vien ir smaržīgas vielas. Tos lieto par sintētiskajām smaržvielām. Mazmolekulāros esterus lieto arī par šķīdinātājiem (etilacetāts, butilacetāts). Esteri reaģē ar sārmiem (veidojot skābes sāli un brīvu spirtu), tā ir pārziepošanās reakcija, tādā veidā iegūst arī ziepes (taukskābju nātrija un kālija sāļi). Esteri var reaģēt arī ar citām skābēm, veidojot šo skābju esterus un brīvu skābi, kā arī ir iespējamas esteru reakcijas ar citiem spirtiem, veidojot citu esteri un brīvu spirtu (šādā veidā iegūst biodīzeļdegvielu, kas ir taukskābju metilesteris (vai retāk etilesteris)).

Dabā izplatītākie esteri ir dzīvajos organismos esošie lipīdi. Nitroglicerīns ir slāpekļskābes esteris. Visplašāk pazīstamie lipīdi ir tauki un augu eļļas, kas ir glicerīna un taukskābju esteri.

Skatīt arī
----------

* Laktoni

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85044949
* GND: 4153062-7
* BNF: cb11970080s (data)
* NDL: 00562050
* NKC: ph827243

 |

 |
**Vienkrāsas baltegle** (latīņu: *Abies concolor*) ir priežu dzimtas suga. Tā ir sastopama Ziemeļamerikā ASV rietumu štatos un ziemeļu Meksikā, savvaļā tīras audzes atrodamas reti.

Apraksts
--------

Vienkrāsas baltegle ir mūžzaļš skujkoks, kurš dabiskajā izplatības areālā var sasniegt 30–75 m augstumu. Stumbra diametrs ir 1–2,75 m. Dzīvo līdz 350 gadiem. Salcietīgs. Nepieciešams daudz gaismas. Dod priekšroku svaigām, auglīgām augsnēm, un akmeņainām augsnēm. Nelabvēlīgas ir mālainas augsnes, kuras uztur pārmērīgu mitrumu.

Vainags ir konusveida, paliek trulāks, kad kļūst vecāks. Zari piestiprināti taisnā leņķī. Miza ir pelēka, gluda, ar sveķu ailēm, vēlāk nelīdzena, biezāka (līdz 18 cm bieza), stīva, korķaina un ugunsdroša, pelnu pelēka. Dzinumi pirmajā gadā brūngani zaļi, skuju pamatus ieskauj brūns riņķis. Otrā gada dzinumi zaļgani pelēki. Skujas diezgan asas, bez šķēluma, nav smailas, 3–7,5 cm garas un 2–3 mm platas, blāvi zilgani pelēkas līdz pelēcīgi zaļas no abām pusēm, tām ir atvārsnītes un vasks abās pusēs, nedaudz izliektas. Vīrišķie čiekuri zaļgani vai violeti. Čiekuri cilindrveida, 7–13 cm gari un 3–4,5 cm plati, ar apaļu galu un pamatu, vasaras laikā zaļi, var būt arī violeti, pelēcīgi brūni, kad gatavi. Aizsargājošās bruņas nav redzamas. Sēklu bruņas 2,5–3 cm platas, nedaudz īsākas, platas, izliektas un matainas.

Izmantošana
-----------

Nav indīgs, un tiek audzēts kā dekoratīvs augs. Koksne tiek izmantota kā zāģmateriāls, konstrukcijās, lai izgatavotu finieri. Tā ir izplatīta Ziemassvētku eglīte Kalifornijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vienkrāsas baltegle***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Vienkrāsas baltegle». *database.smartgardens.eu*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-06-09. Skatīts: 2022-06-09.
**Bastarda āboliņš** (*Trifolium hybridum*) ir mainīga izskata augu suga āboliņu ģintī. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā sastopama visā valsts teritorijā, kur atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas aug atklātos biotopos: pļavās, atmatās, ceļmalās, nezālienēs un aizaugušos uzbērumos.

Apraksts
--------

Bastarda āboliņš ir divgadīgs vai daudzgadīgs, 20—50 cm garš lakstaugs ar stāvu vai pacilu, vienkāršu vai nedaudz zarainu, kailu un ieapaļu stublāju. Parasti vienam augam ir daudz stublāju. Apakšējām lapām ir garš kātiņš, augšējām — īss, lapas ir trīslapiņu saliktas no plati eliptiskām lapiņām ar aptuveni 20 sāndzīslu pāriem. Lapiņas gals ir strups, mala sīkzobaina. Pielapes gari nosmailotas. Ziedi ieapaļās galviņās, ziedu daudz, ziedkopas kāts garš. Ziedkopas pa vienai lapas žāklē. Kauss kails, īss, zobiņi smaili. Vainags ir bāli sārts, pārziedot tumšāks, brūnsārts.

Atsauces
--------

1. 1 2  «bastarda āboliņš - Trifolium hybridum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2024-01-25.
**Modelēšanas māls** ir jebkura veidojamo materiālu grupa, ko izmanto veidošanā, tostarp tēlniecībā (skulptūru veidošanā). Materiālu sastāvs un ražošanas procesi ievērojami atšķiras. Ir keramikas māls, eļļas bāzes māls, polimēru māls, papīra māls.

Keramikas māls
--------------

Vāzes izveidošana no keramikas māla.
Keramikas māls ir uz ūdens bāzes izgatavota viela, kas sastāv no māla minerāliem un citiem izejmateriāliem. Tie tiek karsēti augstā temperatūrā, lai radītu keramiku, piemēram, terakotas keramikas izstrādājumus un porcelānu. Papīra māls, ko ražo keramikas māla ražotāji, ir māla struktūra, kurai pievienots nedaudz apstrādātu celulozes šķiedru. Ievietojot krāsnī, šis papīra māls izdeg, atstājot to, kas izveidots no keramikas māla.

Eļļas bāzes māls
----------------

Eļļas bāzes māls ir izgatavots no māla, dažādu kombināciju eļļām, vaskiem, un mālu minerāliem. Eļļas bāzes māls ir veidojams pat tad, kad ilgāku laiku atstāts sausā vidē. Tas ir populārs materiāls animācijas māksliniekiem, kuriem vajag locīt un kustināt savus modeļus. Tas ir pieejams visdažādākās krāsās un nav toksiskis. Piemērs eļļas bāzes mālam – plastilīns. Tā galvenās sastāvdaļas ir sērs un tīras augu eļļas.

Polimēru māls
-------------

Polimēru māls ir modelēšanas materiāls, kuru karsējot 129 °C - 135 °C, tas būtiski nesamazina vai nemaina formu procesa laikā. Neskatoties uz to, ka to sauc par "mālu", tas parasti nesatur mālu minerālus. Polimēra māls ir pieprasīts hobiju, amatniecības un mākslas veikalos, un to izmanto ne tikai mākslinieki, bet arī bērni. Polimēra māls ir arī populārs animācijā, jo tas ļauj manipulēt ar tā izskatu kadru pēc kadra.

Papīra māls
-----------

Papīra māls ir paštaisīts vai komerciāli pieejams māls, kuru nelielā daudzumā papildina pārstrādātas celulozes šķiedras. Ja pievieno tipogrāfijas papīru, skulptūra žāvēšanas procesa laikā sarūk.  Papīra mālu var izmantot leļļu darināšanā, taču lielākoties lieto keramikas darbnīcās, lai iegūtu nevainojamas keramikas skulptūras.

Atsauces
--------

1. ↑  Brenda Putman. *The Sculptor’s Way: A Guide to Modelling and Sculpture*. New York : Farrar & Rinehart, Inc. 1939. 8. lpp.
2. ↑  Harbutt, W. «An Improved Plastic Composition». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 25. septembrī.
3. ↑  Graham Hay. «A Paperclay Update».
Alunāna teātris bija neliels profesionāls teātris, kas Jelgavā darbojās no 1896. līdz 1904. gadam Latviešu teātra tēva Ādolfa Alunāna vadībā. Teātra trupa uzstājās ne tikai Jelgavā, bet arī citās pilsētās un lauku centros.

Mūsdienās Jelgavā darbojas Ādolfa Alunāna Jelgavas teātris, Ādolfa Alunāna vārdu ieguva līdz ar Tautas teātra nosaukumu 1959. gadā.

„Jelgava ir cieši saistīta ar latviešu teātra tēva Ādolfa Alunāna vārdu. Tā ir viņa dzimtā pilsēta, kurā pagājuši bērnības un skolas gadi, šeit Vācu teātrī mazais Ādolfs iepazīst un iemīl teātri. Uz Jelgavu viesizrādēs savu trupu ved Rīgas Latviešu biedrības teātra vadonis Ād.Alunāns, labprāt palīdz vietējiem teātra entuziastiem izrāžu sagatavošanā un piedalās tajās arī pats. Jelgavā Ādolfs Alunāns atgriežas pēc atteikšanās no Rīgas Latviešu teātra vadītāja pienākumiem, izveido savu profesionālo teātra trupu un darbīgi nodzīvo līdz mūža galam, un tiek apbedīts Jāņa kapos."
Maija Matisa, vēsturniece, ilggadēja Ādolfa Alunāna memoriālā muzeja vadītāja

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
***Ammonia beccarii*** ir foraminīferu suga rotaliīdu kārtā un amoniīdu dzimtā. Sugu 1758. gadā aprakstīja zviedru zoologs Kārlis Linnejs kā *Nautilus beccarii*, bet 1772. gadā dāņu zoologs Mortens Brunnihs to iedalīja jaunizveidotajā amoniju ģintī. *Ammonia beccarii* ir amoniju ģints tipiskā suga. Tā ir izplatīta Vidusjūrā, Melnajā un Azovas jūrā, Atlantijas okeānā, pie Kubas, Indijas okeānā, Persijas līcī, pie Ķīnas krastiem u.c. Sugai ir zināma viena izmirusi apakšsuga *Ammonia beccarii subsp. pohangensis* Kim, 1965.

Apraksts
--------

Čaula divpusēji izliekta, zema, trohospirāliska. Uz evolūtās, spiraliskās puses ir redzami 3,5-4 vijumi, umbilikālā puse ir involūta. Čaulas virsma spiraliskajā un umbilikālajā pusē nosēta ar raksturīgu ornamentējumu (šķērseniskiem valnīšiem un pumpām). Sabiezinātās šuves spirāliskajā pusē nav perforētas. Starpkameru daļu umbilikālajā pusē veido šķēlumi. Ārējā mala ir noapaļota un tās sieniņas ir perforētas. Primāro atveri veido interiomargināls, ārpusumbilikāls loks, kas stiepjas no perifērijas apkārt trīsstūrainām lapiņām.

Atsauces
--------

1. ↑   WoRMS, World Register of Marine Species.
2. ↑  Franc Cimerman in Martin R. Langer. Mediterranean Foraminifera, Ljubljana, 1991. 76. lpp. ISBN 86-7131-053-1
**Barova rags** (angļu: *Point Barrow*) vai **Nuvuks** (iņupiatu: *Nuvuk*) ir zemesrags ASV piederošajā Aļaskas pavalstī, Amerikas Savienoto Valstu galējais ziemeļu punkts. Izvietojies Ziemeļu Ledus okeāna krastā, atdala Čukču jūru rietumos no Boforta jūras austrumos. Zemesragu veido smilšu strēle, kas no okeāna atdala Elsona lagūnu. Dienvidaustrumos no zemesraga atrodas inuitu ciems Utkiarvika un Barova observatorija.

Nosaukts par godu britu politiķim un Admiralitātes ģeogrāfam Džonam Barovam (*John Barrow*); nosaukumu 1826. gadā devis angļu Arktikas pētnieks Frederiks Bīčijs. Barova rags bijis sākuma punkts vairākām Arktikas ekspedīcijām. 1882.—1883. gadā zemesragā darbojās Pirmā Starptautiskā polārā gada Pointbarovas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 96. lpp.
2. ↑  USGS Geographic names database

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 247298228
* LCCN: sh87001671
* SUDOC: 16737110X

 |

 |
**Františeks Prokops** (čehu: *František Josef Prokop*; 1884. gada 7. jūnijs, Prāga — 1966. gada 6. janvāris, Prāga) bija Čehoslovākijas meistars šaha kompozīcijā un šaha teorētiķis.

Biogrāfija
----------

Studējis Čehijas Tehniskajā universitātē, kur mācījies jurisprudenci un dabaszinātnes, tomēr beigās kļuvis par žurnālistu. Ilgus gadus bijis redaktors laikrakstā *Národní listy*, vēlāk — galvenais redaktors laikrakstos *České slovo* un *Lidové noviny*. Paralēli aizrāvies arī ar šahu. Piedalījies daudzos klātienes turnīros, tomēr sākot ar 1924. gadu vairāk uzmanības pievērsis šaha kompozīcijai. Jau viņa pirmās šaha etīdes izpelnījušās augstu novērtējumu. Bijis viens no tā sauktās "Čehu skolas" pārstāvjiem, atklājis mūžīgā pata tēmu, viņa etīdes bijušas nozīmīgas arī galotņu teorijā. 1943. gadā izdevis savu šaha kompozīciju grāmatu ar 212 etīdēm. Publicējies ar pseidonīmiem *A. Sedláček* un *Pražský*. 1956. gadā kļuvis starptautisko tiesnesi šaha kompozīcijā.

Etīdes
------

 Žurnāls *Шахматный листок*, 1925  
III-IV godalga
 **Neizšķirts** (3 + 5)
**1. Lh4!! L:h4**  

**2. T:g4**, tālāk iespējami divi varianti:  

(A) **2… Lf2**  

**3. T:g2 d2**  

**4. Tg5! d1D**  

**5. Td5+! D:d5** pats.  

(B) **2… Lf1**  

**3. T:h4 d2+**  

**4. Ka5! d1D**  

**5. Td4+! D:d4** pats.

Literatūra
----------

* *Prokop, František Josef.* 212 Endspielstudien. A. Lapáček, Prag 1943.
* *Prokop, František Josef.* Zauber des Schachdiagramms. Ústřední dům děti a mládeže Julia Fučika, Prag 1968.

Atsauces
--------

1. ↑  INTERNATIONAL JUDGES FOR CHESS COMPOSITIONS

Ārējās saites
-------------

* Františeks Prokops šahista profils vietnē chessgames.com
* Františeks Prokops šahista profils vietnē 365chess.com
* Františeks Prokops šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 83872739
* ISNI: 0000 0001 0830 7574
* GND: 1055352090
* BNF: cb16756172t (data)
* NKC: jk01101300

 |

 |
***Five Nights at Freddy's*** ir 2014. gada izdzīvošanas šausmu datorspēle no pirmās personas skatpunkta, kuru izstrādāja un 2014. gada 8. augustā izdeva neatkarīgais spēļu izstrādātājs Skots Kavtons. Šai spēlei ir vēl 5 daļas - Five Nights at Freddy's 2, Five Nights at Freddy's 3, Five Nights at Freddy's 4, Five Nights at Freddy's: Sister Location, un Five Nights at Freddy's 6 vai Freddy Fazbear's Pizzaria Simulator.

2023. gadā izdota tāda paša nosaukuma filma, kas ir balstīta uz spēles motīviem.

Sižets
------

Spēles galvenais varonis Maiks Šmidts iegūst nakts maiņas apsarga darbu Fredija Fazbēra picērijā. Ierodoties savā darba vietā, Maiks saņem ierakstītu ziņojumu no iepriekšējā apsarga, kurš pastāsta, ka picērijas robotizētajiem talismaniem tiek ļauts pa nakti staigāt pa restorānu, lai nenobloķētos to servodzinēji. Viņš arī atklāj, ka kopš "1987. gada sakošanas" (angļu: *Bite of '87*) starpgadījuma tiem pa dienu restorānā vairs neļauj brīvi pārvietoties. Vēl viņš brīdina, ka sastopoties ar cilvēku, robotizētais talismans to uztvers kā vēl neietērptu robotu un ar varu iestūķēs to brīvajā talismana tērpā, cilvēku nogalinot.

Spēle
-----

Spēlē ir jāizdzīvo no pusnakts līdz sešiem rītā. Pa šo laiku ir jāizmanto pēc iespējas mazāk enerģijas (parādīta procentos ekrāna kreisajā augšējā stūrī), kas attiecīgi nozīmē, ka vajag mazāk izmantot pieejamos aizsargrīkus — kameras, ar kurām var redzēt talismanu atrašanos dažādās telpās un aizveramas metāla durvis. Spēlē ir 5 talismani- Fredijs Fazbērs, Bonijs, Čika, Foksijs un noslēpumainais Zeltainais Fredijs. Talismani sākumā atrodas telpā, kura redzama ar "CAM 1A" kameru, bet Foksijs sākumā atrodas CAM 1C kamerā. Pēc kāda laika tie viens pēc otra pamet savu vietu un sāk staigāt pa restorānu, tuvojoties arī apsarga telpai. Par talismanu atrašanos blakus liecina seju parādīšanās labajā pusē esošajā logā, kā arī dīvainu aprišu parādīšanās aiz sienas un paskatīšanos cauri durvīm (kreisā puse). Spēles ieraksti mēdz pateikt priekšā, kādas ir katra talismana īpatnības un kas jāizdara, lai izvairītos no konkrētā talismana. Zaudēt var divējādi:

1. Kāds no talismaniem iekļūst apsarga telpā un tevi noķer;
2. Beidzas enerģija pirms sešiem no rīta un talismans tevi noķer.

Spēlē ir piecas naktis un katra nākamā ir arvien grūtāka. Izdzīvojot visas naktis, spēle ir izieta.

Atsauces
--------
**Aleksandrs** (no grieķu: *Αλέξανδρος* — 'ļaužu aizstāvis') ir populārs vīriešu personvārds. Popularitāti ieguvis no maķedoniešu ķēniņa un karavadoņa Aleksandra Lielā vārda. Latviešu kalendārā Aleksandra vārdadiena ir 18. novembrī.

Izplatība Latvijā
-----------------

Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2016. gada 31. decembrī Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 35 537 personas ar vārdu *Aleksandrs*.

Varianti
--------

* Alexander, Alex (angļu, vācu)
* Iskandar (arābu الإسكندر)‎
* Sándor (ungāru)
* Alejandro (spāņu Alehandro)
* Alessandro (itāļu)
* Aleksander (poļu)
* Олександр, Лесь (ukraiņu)
* Aleksanteri (somu)
* Alexandre (franču)

Cilvēki ar šādu vārdu
---------------------

*Pamatraksts: Aleksandrs*

Atsauces
--------

1. ↑  pmlp.gov.lv Arhivēts 2020. gada 4. augustā, *Wayback Machine* vietnē. datu bāzes stāvoklis uz: 31.12.2016.

Ārējās saites
-------------

* vardadienas.lv
**Datuodinsinsuata** (filipīniešu: *Bayan ng Datu Odin Sinsuat*, angļu: *Municipality of Datu Odin Sinsuat*, magindanaju: *Inged nu Datu Odin Sinsuat*) ir municipalitāte Filipīnās, Bangsamoro autonomajā reģionā, Ziemeļmagindanao provinces galvaspilsēta. Atrodas provinces dienvidaustrumos pie robežas ar Dienvidmagindanao provinci. Lielākā daļa iedzīvotāju ir magindanaji. Municipalitātes teritorijā atrodas Kotabato Avangas lidosta.

Vēsture
-------

**Dinaigas** (*Dinaig* — ‘nevaldāmā’) municipalitāte dibināta 1947. gada 18. augustā, tās teritorija plešas uz dienvidiem no Mindanao attekas Tamontakas, bet municipalitātes centrs atrodas tās pašos austrumos. 1955. gadā no Dinaigas atdalīja Upi municipalitāti. 1994. gadā municipalitāte pārdēvēta tagadējā vārdā par godu pirmajam mēram datu Odinam Sinsuatam. No 2006. līdz 2008. gadam Datuodinsinsuata bija Šarifkabunsuanas provinces galvaspilsēta, bet kopš Magindanao provinces sadalīšanas 2023. gadā — Ziemeļmagindanao provinces galvaspilsēta.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Datuodinsinsuata***.
**Ķeizaru kapenes** (vācu: *Kaisergruft*) jeb **Kapucīnu kapenes** (vācu: *Kapuzinergruft*) ir Hābsburgu dzimtas kapi Vīnes Kapucīnu baznīcā Austrijas galvaspilsētas Vīnes centrā.

Kopš 1633. gada, kad kapenes tika ierīkotas, tajās apglabāti 145 dzimtas piederīgie, to skaitā 12 imperatori un 18 imperatores. Kapenēs atrodas 107 metāla sarkofāgi, daudzi ar māksliniecisku vērtību. Pēdējais apbedījums kapenēs notika 2011. gadā, kad šeit tika apglabāts Oto fon Hābsburgs. Kapenes vēl aizvien pārrauga Kapucīnu ordeņa brāļi. Impērisko bēru gadījumā tradīcija liek heroldam trīs reizes klauvēt pie kapeņu vārtiem. Divreiz viņš nosauc imperatora vārdu ar visiem tituliem, uz ko mūks atbild "Tādu mēs nezinām". Trešajā reizē herolds nosauc vārdu bez tituliem un procesija tiek ielaista.

Attēlu galerija
---------------

* Imperatora Kārļa VI sarkofāgsImperatora Kārļa VI sarkofāgs
* Marijas Terēzes sarkofāgsMarijas Terēzes sarkofāgs
* Franča Jozefa sarkofāgsFranča Jozefa sarkofāgs

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ķeizaru kapenes***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
* Oto fon Hābsburga bēru procesijas rituāla video

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 240450117
* GND: 4272994-4
* NKC: ko20201080440

 |

 |
Saulstaru klintis un ala
**Saulstaru klintis un ala**, arī **Runtiņupes ala**, **Mežabrāļu ala** ir smilšakmens atsegums ar tajā esošu alu, kas atrodas mežā, Runtiņupītes kreisajā krastā, aptuveni 500 metru pirms tās ietekas Gaujā. Aizsargājams ģeoloģisks objekts.

Dabas piemineklis aplūkojams no Kubeseles lokveida dabas takas. Netālu no tā starp kokiem saskatāmi seno baltu (t.s. "Gaujas zemgaļu") un līvu uzkalniņkapi.

Nosaukums
---------

Iezis savu nosaukumu ieguvis no tuvējām "Saulstariņu" mājām. Ar alu saistīti nostāsti par mežabrāļiem, kas ieža alā patvērušies pēc Otrā pasaules kara. Pēc citām ziņām, alā 1944. gadā slēpušies Sarkanās armijas diversanti.

Apraksts
--------

### Iezis

Smilšakmens iezis stipri sadēdējis, kā arī tas ir kārtains, birstošs un vāji cementēts.

### Ala

Ala atrakta un attīrīta 1990. gadā. Pēc 1990. gada mērījumiem alas garums ir 25 m, platums — 2,4 m, augstums — 2,8 m. Dziļumā ala sadalās divos šauros atzaros, tās dibenā 4 m augsts vertikāls "skurstenis". Runtiņupes alā ir bīstami uzturēties, jo alas griesti nobrūk, kas arī samazina alas augstumu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Runtiņupes ala». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 22. martā.
2. ↑  «Kubeseles dabas takas karte, gnp.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 5. augustā. Skatīts: 2015. gada 22. martā.
3. 1 2  «Vietas.lv objekts: Saulstaru iezis, ala». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. jūlijā. Skatīts: 2015. gada 22. martā.
4. ↑  «Dziedava.lv objekts: Saulstaru iezis un ala». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 23. martā. Skatīts: 2015. gada 22. martā.

Guntis Eniņš. Latvijas dabas brīnumi.2019. 185-190. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Kubeseles dabas taka
**Aleksandrs Kociņš** bija Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas armijas virsnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris, Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētājs un akadēmiskās vienības Austrums biedrs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 21. decembrī Rīgā skolotāja ģimenē. Mācījās ģimnāzijā, pēc tās beigšanas iestājās Maskavas universitātes Juridiskajā fakultātē.

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada 1. jūnijā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā un nosūtīja uz Alekseja karaskolu Maskavā. Pēc mācību beigšanas tā paša gada 1. decembrī viņu iedalīja Rezerves latviešu strēlnieku pulkā, bet vēlāk 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā. Kociņš piedalījās Ziemassvētku kaujās 1917. gada janvārī un tika apbalvots ar Staņislava ordeņa III šķiru. 
1917. gada vasarā iestājās 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulka "Dzelzs rotā". Pulku virsnieku delegātu sapulcē tika ievēlēts Latvju kareivju nacionālās savienības prezidijā. Pēc oktobra apvērsuma aizbrauca uz Vitebsku, bet vēlāk uz Maskavu, kur uz neilgu laiku atsāka studijas. Iestājās pulkveža Brieža vadītajā kontrrevolucionārajā grupā, piedalījās sacelšanās organizēšanā Jaroslavļā.

1918. gada septembrī atgriezās Latvijā un 1918. gada 10. decembrī iestājās Latvijas armijāun Cēsu rotas sastāvā piedalījās kaujās no Skrundas līdz Kalnciemam. 1919. gada 24. martā nosūtīts no Atsevišķā latviešu bataljona štāba uzturēt sakarus ar Cēsu rotu. Neskatoties uz spēcīgo apšaudi no Kalnciema puses, varonīgi izpildīja uzdevumu un, lai gan tika ievainots, nogādāja svarīgas ziņas bataljona komandierim, tā sekmēdams Kalnciema ieņemšanu. 22. maijā tika paaugstināts par kapteini un pēc izveseļošanās 1919. gada vasarā pildīja Latviešu atsevišķās brigādes apcietinātā rajona (Lubāna ezers - Atašiene) štāba priekšnieka amatu. Augustā tika iecelts par 2. Ventspils kājnieku pulka adjutantu un piedalījies kaujās pie Līvāniem.

1920. gada janvārī tika iecelts par Kara muzeja pārzini, atradās dažādos amatos Kara tiesā. No 1922. gada septembra bija kara tiesnesis. 1923. gadā beidza LU Tiesību zinātņu fakultāti. 
1925. gadā tika paaugstināts par pulkvedi-leitnantu un 1. decembrī atvaļināts. Vēlākos gados tika paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Rīgas apgabaltiesas locekli, tad par Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētāju.

1941. gada 14. jūnijā viņu deportēja uz PSRS un tiesāja. Mira 1942. gada 12. jūlijā Vjatlagā.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira (1921)
* Triju Zvaigžņu ordenis, III un IV šķira (1936, 1928).

Atsauces
--------

1. ↑  LKOK nr.3/646 : Kociņš, Aleksandrs
2. ↑  Latvijas pilsoņu martiroloģijs Vjatlagā 1938–1956 Sastādītāji Heinrihs Strods, Vladimirs Veremjevs. Latvijas Universitātes žurnāla "Latvijas Vēsture" fonds, 2006

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2346152502758710800004

 |

 |
**Mazais zīriņš** (Sternula albifrons) ir kaiju dzimtas jūras putns.

Izskats un īpašības
-------------------

Mazais zīriņš ir neliels, 21—28 cm garš putns, tā spārnu plētums 41—55 cm. Putnam ir plāns, ass knābis, tas ir dzeltens ar melnu galu. Putna kājas ir dzelteni oranžas, bet spārni balti pelēki. Piere un josliņas virs uzacīm ir baltas. Ziemā piere ir plašāki balta, spārni ir tumšāki un kājas blāvākas, bet knābis kļūst pilnīgi melns. Abu dzimumu mazie zīriņi izskatās vienādi. Putna balss ir melodiska.

Izplatība
---------

Ligzdošanas apgabals aptver lielāko daļu Eiropas, daļēji Āfriku un Āziju, Austrālijas ziemeļus un Okeāniju.

Ziemo jūru un okeānu piekrastēs. Vislabprātāk ligzdo smilšainos krastos vai lielu upju līdzenos grants krastos un uz saliņām.

20. gadsimtā piekrastes teritorijās mazo zīriņu populācijas samazinājās biotopu zuduma, piesārņojuma un cilvēku traucējumu dēļ. Arī aizsprostu, upju regulēšanas un nogulumu ieguves dēļ tie ir zaudējuši lielāko daļu savu bijušo biotopu. Mazo zīriņu populācija daudzās Eiropas valstīs ir samazinājusies vai izzudusi.

Latvijā mazais zīriņš ir samērā rets ligzdotājs un caurceļotājs, novērojams apmēram no aprīļa vidus līdz septembra vidum. 2021. gadā Latvijā ligzdoja 70—100 pāri mazo zīriņu. Ligzdo jūras piekrastē un Daugavas ielejā.

2024. gadā Latvijas Ornitoloģijas biedrība izraudzījās mazo zīriņu par Gada putnu Latvijā.

Ligzdošana
----------

Mazo zīriņu ligzdas ir bedrītes zemē. Maija vidū putni izdēj 2—3 smilšu krāsas olas, tās ir labi nomaskētas. Olas pārmaiņus perē abi putni — gan tēviņš, gan mātīte. Diemžēl tikai neliela daļa dējumu tiek veiksmīgi izperēta, jo sugu apdraud plēsīgie putni un zīdītāji, daļa jauno putnēnu iet bojā vētru un uzplūdu laikā, kad to ligzdas tiek noskalotas. Ja pirmais perējums ir gājis bojā, mazie zīriņi var jūlija sākumā ligzdot vēlreiz. Līdz mēneša beigām mazie putnēni jau ir lidot spējīgi.

Taksonomija un sistemātika
--------------------------

Mazo zīriņu 1764. gadā aprakstīja vācu dabaszinātnieks Pēteris Simons Pallass, un tam tika dots nomenklatūras nosaukums *Sternula albifrons*. Sugas nosaukums radies no vārda *Sterna* deminutīva un latīņu valodas vārdiem *albus* (balts) un *frons* (piere).

Barošanās
---------

Seklās un klusās upēs barojas ar sīkām zivīm, vēžveidīgajiem, gliemjiem un kukaiņiem. Bieži uzturas jūras piekrastē, kur koncentrējas zivju mazuļi. Mazie zīriņi tos medī ar piķēšanas paņēmienu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Par 2024. gada putnu Latvijā kļuvis mazais zīriņš». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-01-03.
2. ↑  «2024. gada putna godā iecelts mazais zīriņš». *www.santa.lv*. Skatīts: 2024-01-03.
3. ↑  «Little Tern».
4. 1 2  «Latvijas Ornitoloģijas biedrība 2024. gada putna godā ieceļ mazo zīriņu». *Latvijas Ornitoloģijas biedrība* (en-US). 2024-01-02. Skatīts: 2024-01-03.
5. ↑  «Mazais zīriņš - apraksts, biotops, interesanti fakti». *howtogetrid.techinfus.com*. Skatīts: 2024-01-03.
Džinsiem raksturīgās kniedes ieviesis Džeikobs Deiviss
**Džeikobs Deiviss** (*Jacob Davis*, dzimis **Jākobs Jufess** (*Jacob Youphes*) 1831. gadā, miris 1908. gadā) bija Rīgā dzimis ebreju izcelsmes ASV šuvējs, izgudrotājs un uzņēmējs.

Biogrāfija
----------

Jākobs Jufess dzimis Rīgā ebreju ģimenē.

Uz ASV emigrēja 1854. gadā, kur nomainīja vārdu uz Džeikobs Deiviss. Dzīvojis Ņujorkā, Sanfrancisko, Kanādā. 1869. gadā Rīno, Nevadā atvēra šūšanas darbnīcu.

1871. gadā Džeikobs Deiviss izgudroja veidu, kā pastiprināt bikšu izturību. Viņš bikšu kritiskākajos punktos, kā arī kabatu stūros izmantoja vara kniedes. Vēlāk šādas bikses tika nodēvētas par "džinsiem".

Tajā laikā Deiviss šuva teltis un ratu pārsegus no brezenta auduma, kuru piegādāja *Levi Strauss & Co.* no Sanfrancisko. Viņa šūtās bikses no brezenta un vēlāk arī no denima ar vara kniedēm kļuva ļoti pieprasītas. Baidoties, ka kāds varētu nozagt viņa ideju, bet trūkstot nepieciešamajiem līdzekļiem, Džeikobs Deiviss vērsās pie Līvaja Strosa (*Levi Strauss*), lai tas palīdz patentēt šo risinājumu. Deiviss piekrita dalīt patenta tiesības ar *Levi Strauss & Co.* Patents tika iegūts 1873. gada 20. maijā. Deiviss pārcēlās uz Sanfrancisko un kļuva par *Levi Strauss & Co.* vara kniežu apģērbu ražošanas menedžeri. Džeikobs Deiviss 1907. gadā pārdeva savas tiesības uz patentu *Levi Strauss & Co.*, bet uzņēmumā turpināja strādāt līdz pat savai nāvei 1908. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Davis, Jacob W. and Levi Straus & Co. «Improvement in fastening pocket-openings. US Patent 139121». Skatīts: 2014-02-11.
2. ↑  Levi Strauss & Co. «Jacob Davis: His Life and Contributions». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-02-25. Skatīts: 2014-02-11.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 250611157
* LCCN: no2012064068
* ISNI: 0000 0003 7113 0446

 |

 |
**Beverīnas aplenkums** notika 1208. gada ziemā igauņu atbildes karagājienā pēc letgaļu un krustnešu iebrukuma Ugaunijā un Otepē pils nodedzināšanas.

Tālavas letgaļi nocietinājās savās pilīs un gatavojās igauņu karaspēka iebrukumam. Ugauņu un sakaliešu karavīri izpostīja Trikātas pilsnovadu, sagūstīja un nogalināja tās iedzīvotājus, ieskaitot vienu no letgaļu vecākajiem - Vardeku. 
Tad igauņi uzbruka Tālavas galvenajai pilij Beverīnai, bet to ieņemt nespēja. Katoļu priesteris Indriķis uzkāpa uz pils aizsargsienas un, kamēr citi cīnījās, skandināja kādu mūzikas instrumentu un dziedāja lūgšanu dziesmas. Igauņi pārtrauca cīņu, jo domāja, ka kristiešu dievs palīdz letiem kaujā. 
Letgaļi nepiekrita miera sarunu uzsākšanai, pieprasot igauņiem atdot kara laupījumu un pieņemt katoļu ticību. Igauņi sašutumā nolēma atkāpties. Zobenbrāļu ordeņa mestrs Venno kopā ar letgaļu karaspēku devās vajāt igauņus, bet nespēja tos panākt stiprā sala dēļ.

### Ausekļa "Beverīnas dziedonis" (1876)

1876. gadā Indriķa hronikā aprakstīto notikumu iespaidā Auseklis uzrakstīja nacionālromantisku dzejoli , kurā viņu priesteris attēlots kā sirms senlatviešu vaidelotis. 1891. gadā Jāzeps Vītols sacerēja kora dziesmu "Beverīnas dziedonis".

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Beverīnas staltā pilī, 
Tālivaldis valdīja.
Viņa slava tālu tālu
Visās zemēs izpaudās.
Igaunīši, bālenīši,
Naidu cēla Latvijā:
Viņas pilij virsū mācās,
Skaudras bultas šaudīja. | Kara vētra, kara vētra
Pili gāzīs gruvekļos!
Ozolrungas,egļu vāles
Galvas skaldīs varoņiem!
Augstu, augstu vaļā logā
Vaidelotis parādās:
Sirmiem matiem,baltu bārzdu,
Vaidu kokles rociņā. | Strinkšēja kokles,
Dziedāja vecais,
Igauņiem vāles
Iz rokās šļuka;
Nu vairs nerūca
Kara bungas,
Nu vairs nekvieca
Somu dūkas. | Dziesmu vairogs atsita bultas,
Dziesmu skaņa pārņēma troksni,
Dziesmu vara aizdzina karu,
Tautu izglāba dziesmu gars! |

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari