recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Madlēnas kultūra (rozā) un Epigravetes kultūra (sarkanā)
Madlēnas zirgs, *Musée d'Archéologie Nationale*
**Madlēnas kultūra** (franču: *Magdalénien*) ir vēlā paleolīta kultūra Rietumeiropā, kas tiek datēta ar 17 000 līdz 12 000 BP, pēdējā ledus laikmeta beigu posmā. Tā nosaukumu ieguvusi no Madlēnas grotas, kas atrodas *Vézère* ielejā, Tusakas komūnā, Dordoņas departamentā, Francijā. Madlēnas kultūra pazīstama pēc alu zīmējumiem un atrastajiem kaula un krama darbarīkiem. Starp medījamajiem dzīvniekiem dominēja zirgi, ziemeļbrieži, mamuti, vērši.

Tipoloģiski Madlēnas kultūru iedala sešās fāzēs. Agrākās fāzes raksturo dažādu proporciju griežņi un kasīkļi. Vidējās fāzēs parādās mikrolītiski komponenti (daļēji atšķirīgi zoboti mikrolīti). Pēdējās fāzes raksturo vienpusējās (5. fāze) un divpusējās (6. fāze) harpūnas, kas veidotas no kaula, raga vai ziloņkaula.

Madlēnas kultūras beigās akmens apstrādes tehnoloģija rāda izteiktu virzību uz mikrolītismu. Bez krama rīkiem Madlēnas kultūra ir labi zināma ar rūpīgi apstrādātajiem kauliem, ragiem un ziloņkaulu, kuriem bija gan funkcionāla, gan estētiska nozīme. Pārvietojamo mākslas objekti bija zižļi, statuetes, komplicēti gravētas sviežamsmailes, kā arī personālās greznumlietas: jūras gliemežvāki, caurdurti gaļēdāju zobi (parasti kā kaklarotas) un fosilijas.

Gliemežvāki un fosilijas, kas atrastas Madlēnas kultūras vietās, ļauj relatīvi precīzi uzzināt par to izcelsmes vietām. Tas ļāvis apstiprināt hipotēzi par Madlēnas kultūru kā mednieku—vācēju sabiedrību un iespējamiem tirdzniecības ceļiem. Ir saglabājušies daudzi alu gleznojumi, kas tiek saistīti ar Madlēnas kultūru. Spānijas ziemeļos Altamiras alā, kurā atklāti krāšņi dzīvnieku zīmējumi, izrakumos atrastie objekti tiek datēti arī ar Madlēnas kultūras sākuma periodu.

Līdz 20. gadsimta beigām par Madlēnas kultūras agrāko fāzi uzskatīja Badegulas kultūru, bet tagad tā ir atdalīta kā atsevišķa kultūra. Agrākās Madlēnas kultūras vietas visas ir atrastas Francijā. Epigravetes kultūra bija cita līdzīga kultūra tajā pašā laikā Itālijā, Rumānijā un Moldāvijā. Madlēnas kultūras pēdējās fāzēs sākās ziemeļrietumu Eiropas apdzīvošana pēc pēdējā leduslaikmeta maksimuma.

Ziemeļspānijā un Francijas dienvidrietumos Madlēnas kultūru aizstāja Azilijas kultūra. Savukārt zonā, kur atkāpās ledājs, no Ziemeļfrancijas līdz Polijai izveidojās Hamburgas kultūra.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Madlēnas kultūra*** |
**Blažena Janečkova** (čehu: *Blažena Janečková*; 1911. gada 3. februāris — 1961. gads) bija Čehoslovākijas šahiste.

Biogrāfija
----------

No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Čehoslovākijas šahistēm. 1937. gadā uzvarējusi Čehijas sieviešu šaha čempionātā. 1938. gadā bijusi otrā Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā kopā ar Paulu Švarcmani dalījusi 9.-10. vietu (uzvarēja Vera Menčika). Pēc atgriešanās mājās Otrā pasaules kara pārņemtajā Eiropā 1940. gadā uzvarējusi Bohēmijas un Morāvijas protektorāta sieviešu šaha čempionātā. 1941. gada sākumā Janečkovu arestējis gestapo kā Čehoslovākijas komunistiskās partijas biedri un Juliusa Fučika (čehu: *Julius Fučík*, 1903—1943) vadītās čehu inteliģences pretošanās grupas locekli. Četrus nākamos gadus Janečkova pavadījusi koncentrācijas nometnē.

Pēc atbrīvošanas un Otrā pasaules kara beigām strādājusi šaha žurnāla *Československý šach* redakcijā. Tāpat turpinājusi piedalīties šaha turnīros. 1946. gadā atkārtoti izcīnījusi otro vietu Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātā, bet 1952. gadā šajā turnīrā ieņēmusi 4. vietu. Pēc 1952. gada veselības problēmu dēļ pārtraukusi aktīvās šahistes gaitas un strādājusi Čehoslovākijas tirdzniecības pārstāvniecībā Riodežaneiro.

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  «Karel Opočenský, Jak jsem je znal, Československý sport 14.9.1974». Arhivēts no oriģināla, laiks: 29.03.2016. Skatīts: 12.09.2018.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Ritvars Dižkačs** (dzimis 1966. gadā) ir latviešu mūziķis un dziesmu tekstu autors.

Biogrāfija
----------

R. Dižkačs audzis Cēsīs, vēlāk kopā ar māti pārcēlies uz Salaspili. Mācījies Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā. 1980. gadu vidū viņš pievērsās rokmūzikai, piedalījās vairāku grupu darbībā, pirmo no tām sauca "Depo". Kopā ar Aigaru Grāveru viņš izveidoja projektu "Asociāciju sektors", tā bija viena no pirmajām *new wave* grupām Latvijā. Šajā laikā viņš izdeva neregulāru pagrīdes mūzikas izdevumu "Stieple", kuru pavairoja paša spēkiem kopā ar domubiedru Edgaru Beināru.

1987. gada beigās viņš sāka jaunu muzikālu projektu, kas 1988. gada sākumā kļuva par stabilu grupu — kopā ar ģitāristu Svenu Himleru un bundzinieku Edgaru Beināru viņš radīja grupu "Aurora", bija tās dziedātājs un tekstu autors. Grupā kādu laiku piedalījās arī Tālis Timrots (ģitāra), vēlāk ģitārists bija Jānis Dubavs. Populārākās grupas dziesmas bija "Sadauzītais bundzinieks" un "Barjera". Tolaik oficiāli izdotu ierakstu grupai nebija, izņemot izlasē "Ienāc ausīs" (1990) iekļauto dziesmu "Grūtas dejas ritmā" un izlasē "Zilās govs izlasīte Nr. 2" (1992) iekļauto dziesmu "Fetišists". Dziesma "Bundzinieks" iekļauta izlasē "Jaunais vilnis. 80tie" (2001). Grupa piedzīvoja sastāva maiņas, dažiem dalībniekiem sākās problēmas ar narkotiku atkarību. 1992. gadā tika mainīts grupas nosaukums, jo izrādījās, ka Vācijā jau pastāv grupa ar identisku nosaukumu — tā tika pārdēvēta par "88 auroras", piedalījās "Mikrofona" aptaujā ar dziesmu "Mazliet saules", tā iekļauta arī kasetē "Mikrofons '92". Tomēr drīz tās darbība izbeidzās.

R. Dižkačs ir arī daudzu populāru grupas "Jumprava" dziesmu tekstu autors. Pirmā dziesma, kurai Grāvers izmantoja fragmentāros Dižkača lirikas pierakstus, bija "Lidmašīna". Vēlāk tapa vēl daudzas — "Vīrs ar suni", "Biedri", "Šeit lejā", "Lietus", "Pa vējam", "Zem diviem karogiem" u.c. Dziesma "Peldētājs" 1991. gadā uzvarēja "Mikrofona" aptaujā.

1992. gadā R. Dižkačs pārcēlās uz Kanādu, dzīvoja Oldsvilē, starp Hamiltonu un Toronto, un pelnīja naudu ar sienu apgleznošanu.

2014. gadā R. Dižkačs atjaunoja "Auroru", tā uzstājās Rīgas klubos un 2015. gada festivālā "Positivus". 2015. gada vasarā tika publiskots tikko ierakstītais singls "Mēs esam nulles", notika darbs pie grupas debijas albuma, kuru sākotnēji bija paredzēts izdot 2015. gada rudenī, taču projekts tika atlikts. "Aurora" ierakstīja dziesmu ar Aspazijas vārdiem "Tāltālu aiz laika", kas iekļauta izlasē "Pretējības" (2016).

2018. gada februārī tika izdots singls "Ko tu no manis gribi?". 1. maijā tam sekoja albums "Alma".

Atsauces
--------

1. 1 2  «Astoņdesmito dumpinieks - Ritvars Dižkačs». *TVNET*. 2005. gada 20. sept.
2. ↑  «Mūzika - Aurora - Biogrāfija». *www.draugiem.lv*.
3. ↑  «LIML atsauksmes par Latvijas mūziķiem A, Ā». *dziedava.lv*.
4. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 20. jūlijā.
5. ↑  "Aurora" - "Ko tu no manis gribi?". Bandcamp.com
6. ↑  «Alma, by Aurora». *GrupaAurora*.
Franču keramikas krūka
Krējuma krūka ar vāku, 1735. gads, sudrabs, Klīvlendas mākslas muzejs (ASV)
**Krūka** ir plats trauks ar kakliņu un rokturi (osu), ko izmanto ūdens un citu dzērienu pasniegšanai un glabāšanai. Tradicionāli izgatavots no keramikas (māls), vai arī no stikla, metāla, plastmasām.

Par krūkām dažreiz dēvē arī citāda izskata traukus, piemēram dažus pudeļu veidus sauc par krūkām, īpaši, ja pudelei ir šaura kakliņš un rokturis. Šiem mazumtirdzniecības iepakojumiem parasti ir aizdares, piemēram, korķi vai skrūvējami vāciņi.

Alus
----

Dažās valstīs, īpaši Jaunzēlandē un Austrālijā, ar vārdu "krūka" apzīmē plastmasas trauku, kas piepildīts ar divām pintēm (nedaudz vairāk par litru) alus. Parasti to pasniedz kopā ar vienu vai vairākām mazām glāzēm, no kurām tiek dzerts alus, lai gan dažos studentu bāros alus tiek dzerts tieši no krūkas, ko pasniedz bez glāzēm.

Lielbritānijā tajās valsts daļās, kur ir iespēja izvēlēties starp puslitra (20 šķidruma unces) alus kausu un taisnu alus glāzi, alus kausu mēdz dēvēt par "krūku". Alus krūka var attiekties arī lielāka tilpuma trauku.

Atsauces
--------

1. ↑  
Hall, James (12 January 2012), "Glass beer tankards make return", *Daily Telegraph*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krūka***.
**Sintētiska valoda** ir valoda, kas apvieno vairākas morfēmas, lai izveidotu vārdu. Sintētisko valodu pretstats ir analītiska valoda (izolējoša valoda), kur ir tendence uz vienu zilbi gariem vārdiem. Nav iespējams novilkt striktas robežas starp sintētiskām un analītiskām valodām.

Par sintētiskām valodām šaurākā nozīmē sauc lokāmās valodas (fleksīvās valodas), kur izmanto vārdu locīšanu, lai atspoguļotu gramatiskās attieksmes. Latviešu valoda ir sintētiska valoda gan pamatnozīmē (vārdi tiek darināti no vairākām morfēmām), gan šaurākajā nozīmē — latviešu valoda ir izteikti fleksīva. Vēl viena sintētisko valodu apakšgrupa ir aglutinējošas valodas, kur vārdu darināšanā pievieno afiksus, kurus var lietot arī kā patstāvīgus vārdus.

Fleksīvās valodas
-----------------

*Pamatraksts: lokāma valoda* 
Fleksīvās jeb lokāmās valodas ir sintētiskās valodas, tām raksturīga vārdu locīšana, tas ir, galotņu maiņa, lai norādītu gramatiskās vārdu kategorijas un sintaktiskās attieksmes. Analītiskajās valodās izmanto vārdu secības maiņu vai papildus vārdu pievienošanu locīšanas vietā. Pie lokāmajām valodām pieder indoeiropiešu un semītu valodas.

Aglutinējošas valodas
---------------------

*Pamatraksts: aglutinējoša valoda* 
Sintētisku valodu apakškategorija ir aglutinējošas valodas, kas pievieno aizvien jaunus afiksus (piedēkļus), lai atspoguļotu gramatisko attieksmju izmaiņas. Aglutinatīvu valodu vidū ir somugru, tjurku, japāņu un korejiešu valoda.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu literārās valodas vārdnīca. 1.–8. Rīga, Zinātne, 1972.–1996."**Sintētiska forma** — gramatiskā forma, kurā, formas celmam saistoties ar vienu vai vairākiem formveidošanas afiksiem, izteiktas vairākas gramatiskās nozīmes.",
2. ↑  Latviešu literārās valodas vārdnīca. 1.–8. Rīga, Zinātne, 1972.–1996."(val.) Tāds, kurā gramatiskās attieksmes starp vārdiem teikumā izsaka ar vārdu formu maiņu.",

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sintētiska valoda***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Feniletiķskābe** (alfa-toluilskābe, C6H5CH2COOH) pieder pie aromātiskajām karbonskābēm ar karboksilgrupu sānķēdē. Feniletiķskābe ir balta, kristāliska viela ar nepatīkamu aromātu, kas mazās koncentrācijās atgādina medus smaržu.

Atrašanās dabā
--------------

Atrodama augos kā vājas iedarbības augšanas hormons.

Feniletiķskābe, kas veidojas dzīvnieku organismā, savienojas ar glicīnu, rodoties fenacetūrskābei C6H5CH2CONHCH2COOH. Šādā veidā feniletiķskābe tiek izvadīta no organisma.

Iegūšana
--------

Visvienkāršāk feniletiķskābi iegūt no benzilhlorīda, pārvēršot to par benzilcianīdu, ko pēc tam pārziepo:

C6H5CH2Cl → C6H5CH2CN → C6H5CH2COOH

Īpašības
--------

Feniletiķskābe ir nedaudz vājāka skābe par benzoskābi. Feniletiķskābes metilēngrupai piemīt augsta reaģētspēja, šo īpašību izmanto organiskajā sintēzē citu savienojumu iegūšanai.

Izmantošana
-----------

Feniletiķskābi un tās esterus lieto kā smaržvielas, ko pievieno vaskam.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās aromātiskās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Benzoskābe
* Toluilskābes
* Feniletiķskābe
* Kanēļskābe
* Ftalskābe
* Naftalskābe
* Melitskābe
* Salicilskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4174235-7

 |

 |
Felāfels, pasniegts ar mērci un dārzeņiem
**Felāfels** vai **falafels** (arābu: فلافل‎‎; IPA: [fæˈlæːfɪl]) ir tradicionāls arābu ēdiens — eļļā ceptas bumbiņas vai plācenīši. Tiek gatavots no sasmalcinātiem, iepriekš sagatavotiem aunazirņiem, cūkupupām, vai to maisījuma, pievienojot dažādas garšvielas — pētersīli, lapu un sēklu koriandru, ķiploku, sīpolu, sāli, piparus, ķimenes. Pasniedz kā pamatēdienu kopā ar dažādām mērcēm un dārzeņiem, vai arī kā ātro uzkodu, ievietojot to pitā ar dārzeņiem un mērcēm. Plaši izplatīts arābu valstīs Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā, Izraēlā, plaši lietots citur pasaulē veģetāriešu un vegānu ēdienkartē.

Atsauces
--------

1. ↑  Carlo Petrini, Watson, Benjamin. *Slow food : collected thoughts on taste, tradition, and the honest pleasures of food*. Chelsea Green Publishing, 2001. 55. lpp. ISBN 978-1-931498-01-2. Skatīts: 2011. gada 6. februāris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Felāfels***.
**Fengyun 1C** jeb **FY 1C** bija Ķīnas meteoroloģiskais pavadonis, kas palaists 1999. gada maijā.
Plašāk pazīstams ar to, ka 2007. gadā to iznīcināja Ķīnas pretpavadoņu ieroča izmēģinājumā un radīja daudz atlūzu.

Lidojuma gaita
--------------

*Fengyun 1C* tika palaists 1999. gada 10. maijā 01:33 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4B no Taijuaņas pavadoņu palaišanas centra.

2005. gadā tas beidza aktīvo darbību.

2007. gada 11. janvārī pret *Fengyun 1C* tika palaista Ķīnas raķete, kas to trāpīja aptuveni 865 km augstumā. Tas bija Ķīnas pirmais pretpavadoņu ieroča izmēģinājums.
Trieciena rezultātā radās daudz atlūzu, kas rada draudus citiem kosmiskajiem aparātiem. Šis gadījums radīja visvairāk kosmisko atkritumu kosmonautikas vēsturē. Reģistrēti vairāk nekā 3000 objekti, bet gabali lielāki par 1 cm varētu būt vairāk nekā 150 000. Atlūzu mākonis atrodas no 200 km līdz 3850 km augstumā virs Zemes virsmas. Vairākkārt, lai izvairītos no kādas *Fengyun 1C* atlūzas, Starptautiskajai kosmosa stacijai un citiem pavadoņiem nācies veikt iepriekš neplānotus manevrus.

2013. gada 22. janvārī aptuveni 07:57 UTC kāda atlūza no *Fengyun 1C* sadūrās ar Krievijas atstarotājpavadoni BLITS. Tas tika secināts pēc tam, kad *BLITS* orbītas parametri un tā rotācija bija strauji mainījusies. Tika pārbaudīts, ka pēc datubāzes datiem 10 sekundes pirms orbītas izmaiņas *BLITS* trajektoriju bija jāšķērso *Fengyun 1C* objektam.

Atsauces
--------

1. ↑  China's Anti-Satellite Test: Worrisome Debris Cloud Circles Earth Leonard David, Space.com, 2007-02-02, (angliski)
2. ↑  ISS crew take to escape capsules in space junk alert BBC, 2012-03-24, (angliski)
3. ↑  Russian BLITS Satellite hit by Space Debris Archived 2013. gada 16. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. spaceflight101.com, 2013-03-09 (angliski)
4. ↑  Российский спутник "Блиц", вероятно, столкнулся с обломком космического мусора Новости космонавтики, 2013-03-10 (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Fengyun 1 sinodefence.com
* FY 1A, 1B, 1C, 1D Gunter Dirk Kreb
**Pezinoka** (slovāku: *Pezinok*) ir pilsēta Slovākijas rietumos, Pezinokas apriņķa centrs. Atrodas Mazo Karpatu kalnu piekājē. Sens vīnkopības un keramikas ražošanas centrs.

Vēsture
-------

Pezinoka rakstos pirmoreiz minēta 1208. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Pezinoka līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Bazina (*Bazin*). Attīstījās kā vīna ražošanas centrs. No 1647. gada - karaļa brīvpilsēta. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

Absolūtais vairākums (96,51 %) pilsētas iedzīvotāju ir slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (64,83 %), nereliģiozi (21,02 %), luterisms (8,22 %).

Pezinokā dzimuši gleznotājs Jans Kupeckis (*Ján Kupecký*, 1667 – 1740), šahists Rihards Rēti (*Richard Réti*, 1889 – 1929) un komponists Eigens Suhoņs (*Eugen Suchoň*, 1908 – 1993).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pezinoka***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 156119336
* LCCN: n98087982
* GND: 4280992-7
* NKC: ge130411

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Igors Polovodins** (krievu: *Игорь Алексеевич Половодин*; 1953. gada 23. marts Vologda — 2005. gada 22. jūnijs Sanktpēterburga) bija PSRS un Krievijas starptautiskais meistars šahā (1984).

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt piecu gadu vecumā. 1969. gadā kļuvis par Krievijas PFSR skolēnu čempionu šahā U14 vecuma grupā. 1970. gadā Viļņā izcīnījis 3. vietu PSRS jauniešu šaha čempionātā. Beidzis Vologdas Valsts tehnisko universitāti, pēc profesijas bijis inženieris celtnieks. Pēc dienesta Padomju armijā dzīvojis Ļeņingradā. 1976. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1979. gadā uzvarējis Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā. Vairāku starptautisko šaha turnīru dalībnieks, kuros labākos rezultātus sasniedzis 1980. gadā Nalenčovā un 1984. gadā Asenovgradā (Bulgārija), kad dalījis pirmo vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1984. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Maijas Čiburdanidzes sekundants 1981. gada mačā par pasaules čempiones titulu, 1986. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1988. gada mačā par pasaules čempiones titulu. Kā treneris palīdzējis Valērijam Salovam, Andrejam Sokolovam un Gata Kamskim. Tāpat bijis Anatolija Karpova sekundants 1993. gada mačā ar Janu Timmanu par FIDE pasaules čempiona nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  ИГОРЬ ПОЛОВОДИН

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par upi. Par pētniecisko staciju skatīt rakstu Čauna (pētniecības stacija).

**Čauna** (krievu: *Чаун*), arī **Čāna** (čukču: *Чаан*) ir upe Krievijas Federācijas ziemeļaustrumos, plūst pa Čukotkas autonomā apvidus teritoriju. Nosaukums cēlies no evenu valodas *чаан* — ‘tālā’. Līdz 18. gadsimta vidum saukta kazaku dotajā vārdā par **Koviču** (*Ковыча*).

Sākas Akadēmiķa Obručeva kalnos Anadiras plakankalnē kā **Mazā Čauna**, plūst ziemeļu virzienā pa Anadiras un Čaunas rajonu teritoriju. Augštecē tipiska kalnu upe ar izteiktu ieleju. Noplūstot Čaunas zemienē kļūst par tipisku līdzenumu upi ar meandrām un nepastāvīgām attekām. Kopējais garums 205 km. Ietek Austrumsibīrijas jūrā pa vairākām attekām. Lielākās pietekas ir Paļavāma (labā, 416 km gara, divreiz garāka par pašu Čaunu) un Ugatkina (kreisā, 184 km gara). Pārsvarā sniega barošanas režīms. Upes lejtecē Čaunas līča ornitoloģiskais liegums.

Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta ir Ritkuču ciems upes grīvā, tam līdzās kopš 1944. gada darbojas Ustjčaunas meteostacija. Upes grīvā esošajā Ajopečanas salā no 1970. līdz 1995. gadam darbojās Čaunas helmintoloģiskais stacionārs, kopš 2011. gada — ornitoloģiskā pētniecības stacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Вода России. Чаун
2. ↑  Леонтьев В. В. Новикова К. А. Топонимический словарь Северо-Востока СССР
3. ↑  Поиск по данным государственного водного реестра. Река Чаун (в верховье Мал. Чаун)
4. ↑  Метеорологическая станция М-2 УСТЬ-ЧАУН
5. ↑  Чаунский стационар
6. ↑  «Институт биологических проблем Севера. Стационары». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 25. februārī. Skatīts: 2021. gada 13. martā.
**Anadiras līcis** (krievu: *Анадырский залив*) ir Beringa jūras līcis tā ziemeļrietumos no Čukču raga ziemeļaustrumos līdz Navarina ragam dienvidrietumos. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomajā apvidū. Pirmie no eiropiešiem līci atklāja Semjona Dežņova ekspedīcija 1648. gadā. Nosaukts pēc līcī ietekošās Anadiras upes.

Anadiras līcis iekļauj sevī vēl citus līčus, lielākie no kuriem ir Kresta līcis un Anadiras limāns. Ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Anadira, Veļikaja un Kančalana.

Līča krasti mazapdzīvoti. Vienīgās pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Anadira, Ugoļnije Kopi, Beringovska, Egvekinota, Provideņija, Ueļkaļa, Sireņiki, Koņergina, Enmeļena, Nunligrana.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 43. lpp.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 294912802
* GND: 1030162166

 |

 |
**Edvards Grūbe** (dzimis 1935. gada 3. novembrī, miris 2022. gada 17. maijā) bija latviešu gleznotājs un pedagogs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1935. gada 3. novembrī Rīgā. 1955. gadā absolvēja Rīgas Jaņa Rozentāla mākslas vidusskolu, bet 1961. gadā studijas Latvijas Mākslas akadēmijas (LMA) Glezniecības nodaļā ar diplomdarbu — gleznu "Rīts". Strādāja par Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolas pasniedzēju (1960—1971), tad par pasniedzēju LMA Sagatavošanas kursos (1964—1971), vēlāk bija LMA Pedagoģijas nodaļas pasniedzējs (1971—1973) un katedras vadītājs (1973—1979) un LMA Glezniecības nodaļas profesors (1979—2000). 1992. gadā Edvards Grūbe ieguva Humanitāro zinātņu maģistra grādu mākslās.

Miris 2022. gada 17. maijā.

Dalība izstādēs
---------------

Pirmā Grūbes personālizstāde notika 1974. gadā Rojā. Vēlāk personālizstādes notika Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā (1985, 1995, 2000) un izstāžu zālē "Arsenāls" (2010). Mākslinieka darbi eksponēti ASV, Armēnijā, Austrijā, Baltkrievijā, Beļģijā, Francijā, Japānā, Polijā, Krievijā, Lietuvā, Somijā, Šveicē, Vācijā, Zviedrijā u.c.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2008)
* VKKF mūža stipendija (2001)

Atsauces
--------

1. ↑  Mūžībā aizsaukts gleznotājs Edvards Grūbe lsm.lv 2022. gada 18. maijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 6537000
* LNB: 000142736
* LCCN: n89613675
* ISNI: 0000 0000 4256 899X
* GND: 1020951524

 |

 |
**Kazimirs fon Meijendorfs** (vācu: *Gerhard Konrad Kasimir von Meyendorff*, krievu: *Казимир Иванович Мейендорф*; 1749—1813) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas kavalērijas ģenerālis (1799), Mazstraupes pilsmuižas īpašnieks. Rīgas vietniecības pārvaldnieks (1795-1797). Somijas guberņas kara gubernators (1803—1807).

Dzīves gājums
-------------

Cēlies no Meijendorfu dzimtas. Dzimis Mazstraupes pilī 1749. gada 15. oktobrī atvaļināta Krievijas Impērijas armijas virsnieka Georga Johana fon Meijendorfa (1718–1771) ģimenē.

1765. gadā iestājās Krievijas Impērijas militārajā dienestā, 1773. gadā paaugstināts par Ingermanlandes karabinieru pulka majoru, 1776. gadā par apakšpulkvedi, 1787. gadā par brigadieri. Krievu-turku kara (1787—1792) laikā piedalījās Očakovas cietokšņa ieņemšanā, paaugstināts par ģenerālmajoru. 
No 1792. gada komandēja Jekaterinoslavas kirasieru pulku, paaugstināts par ģenerālleitnantu (1792), tad par ģenerālporučiku (1794). 1795. gadā viņu iecēla par Rīgas vietniecības pārvaldnieku. 1799. gadā viņu paaugstināja par kavalērijas ģenerāli. 
Napoleona karu laikā ģenerālis K. Meijendorfs bija Somijas guberņas (*Финляндская губерния*) kara gubernators (1803—1807) Viborgā.

Pēc atvaļināšanas no militarā dienesta 1807. gadā apmetās uz dzīvi savā Mazstraupes pilī.
Miris 1813. gada 29. janvārī.

Literatūra
----------

* *Волков С. В.* Генералитет Российской империи. Энциклопедический словарь генералов и адмиралов от Петра I до Николая II. Том II. Л—Я. М. 2009

Atsauces
--------

1. ↑  *Adelsvapens genealogi Wiki* (zviedriski)
2. ↑  Astaf von Transehe-Roseneck. Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften. Teil 1, 1: Livland, Görlitz 1929; S. 514

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 89897769
* ISNI: 0000 0000 6229 2409
* GND: 13834325X

 |

 |
**Aleks Krstulovičs** (ungāru: *Krstulović Alex*; dzimis 2003. gada 10. septembrī Budapeštā) ir Ungārijas FIDE meistars šahā (2011).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā, bet no sešu gadu vecuma sācis piedalīties šaha turnīros. Daudzkārtējais Ungārijas jauniešu šaha čempionātu laureāts, tajā skaitā uzvarējis U10 vecuma grupā (2012, 2013) un U12 vecuma grupā (2015).

Pārstāvējis Ungāriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros labāko panākumu guvis 2011. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  ALEX KRSTULOVIC, CHESS PRODIGY FROM HUNGARY
2. ↑  HUN U10 Boys Ch. Final 2012
3. ↑  HUN Youth Ch U10 Boys Final 2013
4. ↑  Youth Ch. U12 Boys 2015 Magyar Korcsoportos Sakkbajnokság
5. ↑  European Youth Chess Championship Albena 2011 - Boys Under 8

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Kazimirs Jasens ar Latvijas un Lietuvas ordeņiem (pirms 1940).
**Kazimirs Jasens** (lietuviešu: *Kazimieras Jasėnas*, 1867—1950) bija lietuviešu izcelsmes Romas katoļu teologs, mākslas vēsturnieks un sabiedrisks darbinieks. Vadīja katoļu baznīcu celtniecību Tukumā, Brunavā un Jelgavā.

Dzīvesgājums
------------

1867. gada 30. septembrī Velžu ciemā (tagad Pasvales rajona pašvaldības teritorijā Lietuvā).
Mācījās Kauņas Garīgajā seminārā (1884—1889), 1889. gadā viņu iesvētīja par priesteri un noturēja primiciju Saloču baznīcā pie vēlākās Latvijas-Lietuvas robežas.
1892. jadā viņu iecēla par vikāru Jelgavas draudzē, 1893. gadā par prāvestu Lamiņu draudzē, 1902. gadā par Jelgavas Romas katoļu baznīcas prāvestu. 1917. gadā viņš bija Kurzemes Zemes sapulces deputāts.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas Jasens palika dzīvot Jelgavā, kļuva par katoļu baznīcas monsinjoru (1929), bija Hercoga Pētera ģimnāzijas skolotājs, Jelgavas Lietuviešu biedrības priekšsēdētājs.

Otrā pasaules kara laikā, Jelgavas kaujas laikā 1944. gada jūlijā sadega K. Jasena bibliotēka,
Viņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā, tad Liepājā.
Miris 1950. gada 15. novembrī Liepājā.

Darbi
-----

* *Visuotinė meno istorija* (1923)
* Vispārīgā mākslas vēsture trīs sējumos. Jelgava, 1927 — 1937

Apbalvojumi
-----------

* Ģedimina ordenis
* Triju Zvaigžņu ordenis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 8558154260451124480004

 |

 |
**Edvards Gereks** (poļu: *Edward Gierek*; dzimis 1913. gada 6. janvārī, miris 2001. gada 29. jūlijā) bija Polijas Apvienotās strādnieku partijas Centrālās komitejas pirmais sekretārs (faktiski Polijas Tautas Republikas vadītājs) no 1970. līdz 1980. gadam.

Dzimis 1913. gadā ogļraču ģimenē. Četru gadu vecumā nelaimes gadījumā šahtā zaudēja tēvu. 1923. gadā kopā ar māti emigrēja uz Francijas ziemeļiem, kur strādāja par ogļraci. 1931. gadā iestājās Francijas Komunistiskajā partijā. Par piedalīšanos streikā 1934. gadā deportēts uz Poliju, kur veica armijas dienestu Strijā. No 1934. gada līdz 1948. gadam strādāja šahtās Beļģijā, darbojās Beļģijas Komunistiskajā partijā un Pretošanās kustībā Otrā pasaules kara laikā.

1948. gadā atgriezās Polijā. No 1957. līdz 1970. gadam bija PASP Katovices vojevodistes līderis. Kļuva par Polijas vadītāju 1970. gadā, kad pēc nemieriem valsts ziemeļos no amata atkāpās Vladislavs Gomulka.

Centās realizēt ekonomiskas reformas, kuras veica ar ārvalstu aizņēmumu palīdzību. 1979. gadā, pretēji Leonīda Brežņeva ieteikumiem, atļāva pāvesta Jāņa Pāvila II vizīti Polijā. 1980. gadā tika veikta cenu paaugstināšana precēm, kas noveda pie nemieriem valstī un arodapvienības "Solidaritāte" nodibināšanās 1980. gada augustā. Tā paša gada septembrī Gereks tika nomainīts ar Staņislavu Kaņu kā valsts vadītāju. 1981. gada decembrī, kad valsts vadītājs bija Vojcehs Jaruzeļskis, Gereks uz gadu tika ieslodzīts cietumā kā vainīgais par ekonomikas slikto stāvokli. Miris valsts dienvidos 2001. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Edvards Gereks***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Vladislavs Gomulka**  |  **PASP CK Pirmais sekretārs(*I sekretarz KC PZPR*)** 1970—1980 | Pēctecis: **Staņislavs Kaņa**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 109329752
* LCCN: n50028021
* ISNI: 0000 0001 0932 9732
* GND: 118694715
* SUDOC: 030273560
* BNF: cb12172463j (data)
* NDL: 00440874
* NKC: jn20000601799
* BNE: XX1651659
* CiNii: DA0189951X

 |

 |
**Iza Beatrise Bīne** (dzimusi 1928. gada 13. oktobrī Rīgā, mirusi 2006. gada 28. jūlijā Rīgā) bija latviešu teātra un kino aktrise.

Biogrāfija
----------

Dzimusi Rīgā gleznotāja Jēkaba Bīnes un leļļu teātra dramaturģes Antonijas Bīnes ģimenē. 1949. gadā beigusi Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolu. Paralēli no 1946. līdz 1949.gadam mācījusies Dailes teātra 2. studijā. No 1959. gada bija Liepājas teātra aktrise, kur nospēlējusi vairāk nekā 100 lomu. 1980. gadā filmējusies Dzidras Ritenbergas filmā "Vakara variants", kur attēloja fizikas skolotājas. Iza Bīne trīsdesmit piecus gadus spēlējusi Pindacīšu Rūdolfa Blaumaņa lugā "Skroderdienas Silmačos".

Mirusi 2006. gada 28. jūlijā ceļā uz "Atštauku" koncertu Nīcā. Apbedīta Rīgā, Raiņa kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mirusi Liepājas teātra aktrise Iza Bīne». delfi.lv. Skatīts: 2018. gada 4. novembrī.
2. ↑  «Liepājas Virtuālais Kino muzejs papildina materiālu par Izu Bīni». liepajniekiem.lv. Skatīts: 2018. gada 4. novembrī.[novecojusi saite]
3. ↑  «Pirms 85 gadiem dzimusi aktrise Ize Bīne». irliepaja.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 13. augustā. Skatīts: 2018. gada 4. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 311479705

 |

 |
**Aleksandra Kislova** (krievu: *Александра Владимировна Кислова*; dzimusi 1946. gada 20. decembrī Frunzē) ir PSRS un Krievijas starptautiskā meistare šahā (1966).

Biogrāfija
----------

1962. gadā ieņēmusi 4. vietu PSRS junioru šaha čempionātā. 1966. gadā pirmo reizi piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionāta finālā, kurā nospēlējusi ļoti veiksmīgi, izcīnot sudraba medaļu aiz uzvarētājas Nanas Aleksandrijas. 1966. gadā FIDE viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Piedalījusies 1967. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Suboticā, kurā ierindojusies augstajā 5. vietā (uzvarēja Alla Kušnira). Šajā laikā Kislova bijusi viena no pasaules pirmā desmitnieka šahistēm. 

Diemžēl vēlākajos gados šos panākumus nav izdevies atkārtot. PSRS sieviešu šaha čempionātos Kislova vairs neizcīnīja godalgotās vietas: 1971. gadā viņa dalīja 6.-8. vietu, 1972. gadā dalīja 9.-12. vietu, 1973. gadā dalīja 8.-10. vietu, 1974. gadā bija 13. vietā, 1976. gadā palika 18. vietā, bet 1977. gadā ieņēma 10. vietu. Divas reizes pēc kārtas viņa uzvarēja Krievijas PFSR sieviešu šaha čempionātos (1974, 1975). Krievijas PFSR komandas sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha čempionātā 1975. gadā un bijusi otrā 1967. gadā. Kopā ar sporta biedrības *Trud* komandu izcīnījusi sudraba (1966) un bronzas (1974) medaļas PSRS komandu kausa izcīņā šahā. Starptautiskajos sieviešu šaha turnīros bijusi 3. vietā Petrozavodskā (1966), 2. vietā Ļipeckā (1974) un dalījusi 2.-3. vietu Čerepovecā (1975).

Kopš 1992. gadā nav piedalījusies šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  «Championship of USSR juniors- Moscow January 1962».
2. ↑  «1967 Candidates Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 15. novembrī. Skatīts: 2018. gada 20. septembrī.
3. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Soviet Team Chess Championship :: Alexandra Kislova». *www.olimpbase.org*.
4. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Soviet Team Chess Cup :: Alexandra Kislova». *www.olimpbase.org*.
5. ↑  Elo: Kislova, Alexandra

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Staraiņi** (*Radiata*) ir dzīvnieku nodalījums, kas iekļauj sevī primitīvākos eimetazojus ar diviem šūnu slāņiem ektodermu un endodermu jeb gastrodermu, starp kuriem ir recekļaina viela — mezogleja — kas satur atsevišķas izkliedētas šūnas un kolagēnās šķiedras. Vēl to raksturo ķermeņa formas radiālā simetrija, kaut arī ir izņēmumi. Gāzu apmaiņa notiek difūzijas ceļā. Bezdzimuma vai dzimumvairošanās (izogāmija). Kādreiz šo organismu grupu pārstāvēja zarndobumaiņu tips.

Galvenās īpašības:

1. Embrijam ir divi šūnu slāņi: ektoderma un endoderma,
2. Dominē radiāla simetrija,
3. Ir tikai mutes atvere, bet nav anālās atveres,
4. Nav elpošanas un asinsrites sistēmu,
5. Nervu sistēma tikai izkliedētā nervu tīkla veidā.

Sistemātika
-----------

**Nodalījums** Staraiņi (*Radiata*)

* tips Dzēlējzarndobumaiņi (*Cnidaria*)
* tips Ktenoporas (*Ctenophora*)

Agrāk nodalījumā bija viens tips - Zarndobumaiņi (*Coelenterata*), bet Dzēlējzarndobumaiņi un Ktenoporas bija apakštipi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Staraiņi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Vinilhlorīds** (hloretilēns, hloretēns, CH2=CHCl) ir bezkrāsaina, relatīvi viegli sašķidrināma gāze. Tas ir vienkāršākais nepiesātinātais halogēnogļūdeņradis.

Īpašības
--------

Vinilhlorīda kritiskā temperatūra ir 158,4 °C, bet īpatnējā siltumietilpība 858 J/(kg·K) (pie 25 °C).

Iegūšana
--------

Vinilhlorīdu iegūst, hlorējot etilēnu. Reakcijas gaitā rodas dihloretāns, kurš lielā temperatūrā un spiedienā sadalās par vinilhlorīdu un hlorūdeņradi.

Vinilhlorīdu iespējams iegūt arī tiešā veidā no acetilēna un sālsskābes dzīvsudraba sāļu klātienē:

CH≡CH + HCl → CH2=CHCl

Izmantošana
-----------

Vinilhlorīdu lieto svarīga polimēra - polivinilhlorīda iegūšanai, jo vinilhlorīds viegli polimerizējas, tāpat kā visi citi savienojumi, kas satur vinilgrupu CH2=CH—. No vinilhlorīda iegūst arī daudzus citus hlorētos ogļūdeņražus.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie halogēnogļūdeņraži |
| --- |
|  |
|  | 
* Hlormetāns
* Jodmetāns
* Metilēnhlorīds
* Hloroforms
* Bromoforms
* Jodoforms
* Tetrahlorogleklis
* Dihloretāns
* Vinilhlorīds
* Hlorbenzols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85143414
* GND: 4188331-7
* BNF: cb119665347 (data)
* NDL: 01048640

 |

 |
**Starijkrima** (ukraiņu: *Старий Крим*, krievu: *Старый Крым*) jeb **Eski Kirima** (Krimas tatāru: *Eski Qırım*) ir pilsēta Krimas Autonomajās Republikas, Kirovskas rajonā. Izvietojusies Krimas pussalas dienvidaustrumos 89 km no republikas galvaspilsētas Simferopoles.

Vēsture
-------

Sena apdzīvota vieta, arheoloģiskajos izrakumos pilsētā un tās apkārtnē atradumi datēti līdz pat 4. gadsimtam p.m.ē. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1. gadsimtā kā tauru pilsēta **Karija**. Vēlākos laikos bija nozīmīgs tirdzniecības centrs un bija zināma kā **Surhata**, **Solhata**. Pēc Krimas nonākšanas Zelta Ordas pakļautībā pilsētu dēvēja par **Kerimu** un tā bija Krimas Jurtas arministratīvais centrs. Pēc Krimas hanistes izveidošanās pilsēta zaudēja savu nozīmi un tika dēvēta par Eski Kirimu — ‘Veco Krimu’. Pēc Krimas iekļaušanas Krievijas Impērijā gandrīz visi tās iedzīvotāji emigrēja (1805. gadā tautskaitē reģistrēti 114 iedzīvotāji), un pilsētai tika piešķirts preidogrieķisks nosaukums **Leukopole** — ‘Klusā pilsēta’, bet tas neiedzīvojās, un pilsētu turpināja saukt par Starijkrimu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 658. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Starijkrima***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 7668806-9

 |

 |
**Reinhards Slenska** (vācu: *Reinhard Slenczka*, dzimis 1931. gada 16. februārī) ir vācu luterāņu mācītājs, teologs un akadēmisks darbinieks. Dzimis Kaselē, mācītāja ģimenē. Studējis Marburgā, Tībingenē, Heidelbergā un Parīzē pie ievērojamiem teologiem - Rūdolfa Bultmaņa, Gerharda Ebelinga, Pētera Brunnera un Edmunda Šlinka. Akadēmiskā darbība Heidelbergā, Bernē un Erlangenē saistīta ar dogmatisko/sistemātisko teoloģiju un ētiku. Ordinēts 1959. gadā. Līdz emeritūrai pildījis Erlangenes Universitātes teoloģijas fakultātes dekāna pienākumus.

1996. gadā uzaicināts kalpot Latvijas evaņģēliski luteriskajā baznīcā par teoloģiskās augstskolas - Lutera akadēmijas - rektoru un mācībspēku. Pildījis rektora pienākumus līdz 2005. gada vasarai. Lekciju temati: Dogmatika/sistemātika, Romiešu vēstules eksegēze, Mārtiņa Lutera dzīve un darbi, Ētika, Filozofijas ievads teologiem. Bijis biežs viesmācītājs daudzās Latvijas draudzēs, piedalījies zinātniskās konferencēs un vadījis dažādas izglītojošas un akadēmiskas diskusijas. Arvien uztur ciešu saikni ar Latvijas evaņģēliski luterisko baznīcu.

Daudzu grāmatu un rakstu autors.

Pašlaik uzturas Erlangenē (Vācijā). Precējies ar Gīzelu Slensku.

Atsauces
--------

* Slenska Reinhards. Baznīcas teoloģiskā atbildība, Pamati, Kritēriji, Robežas [Kirchliche Entscheidung in theologischer Verantwortung, Grundlagen. Kriterien. Grenzen.]. — Rīga: Luterisma mantojuma fonds, 2003. — p.352
* Slenska Reinhards. Jēzus Kalna sprediķis [Die Bergpredigt Jesu]. — Rīga: Luterisma mantojuma fonds, 2000. — p.140

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 32012738
* LNB: 000032972
* LCCN: n84078502
* ISNI: 0000 0000 2663 5806
* GND: 119321238
* SUDOC: 028536304
* BNF: cb12035262c (data)
* BIBSYS: 90202515
* NKC: xx0197746
* CiNii: DA11181949

 |

 |
**Aleksandra Dimitrova** (krievu: *Александра Николаевна Димитрова*; dzimusi 2000. gada 15. decembrī) ir Krievijas starptautiskā meistare šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Kostromas apgabala šaha skolas audzēkne, vēlāk pārcēlusies uz dzīvi Maskavā. 2017. gadā izcīnījusi 3. vietu Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātā. 2017. gada augustā "RTU Open" "A" turnīrā izpildījusi starptautiskās meistares normu. 2018. gadā uzvarējusi Krievijas jauniešu šaha čempionātā meiteņu G19 vecuma grupā.

Pārstāvējusi Krieviju dažādos Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2017. gadā uzvarējusi Pasaules skolēnu šaha čempionātā meiteņu G17 vecuma grupā. 2018. gada augustā Rīgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā G18 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Димитрова Александра Николаевна Dimitrova, Aleksandra
2. ↑  Championship Moscow women 2017
3. ↑  Riga Technical University Open 2017 - Tournament A
4. ↑  Russian Championship G19 2018
5. ↑  World Schools Girls U17
6. ↑  «European Youth Chess Championship G-18 - 2018». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 10. septembrī. Skatīts: 2018. gada 31. augustā.
7. ↑  88th FIDE Congress 2017, 7-15 October, Goynuk, Antalya, Turkey

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Starjauda** ir vairāku fizikālu lielumu nosaukums.

Fotometriskā starjauda
----------------------

Fotometrijā starjauda ir gaismas lielums, kas raksturo starojuma gaismas plūsmas attiecību pret šī gaismas avota laukuma vienību.

{\displaystyle M\_{v}={\frac {\mathrm {d} \Phi \_{v}}{\mathrm {d} S}}},
kur dΦv ir gaismas plūsma, kuru izstaro virsma ar laukumu d*S*.
Starjauda SI sistēmā tiek mērīta lm/m². 1 lm/m² atbilst starjaudai, kur 1 m2 izstarojošā laukuma vienība izstaro 1 lm lielu gaismas plūsmu.

Starjaudas analogs enerģētisko fotometrisko lielumu sistēmā ir enerģētiskā starjauda (izstarotspēja). Tā tiek noteikta analoģiski starjaudai, tikai gaismas plūsmas vietā Φv tiek izmantota izstarojuma plūsma Фe. Enerģētisko starojumu SI sistēmā mēra W/m².

Debess ķermeņu starjauda
------------------------

Starjauda astronomijā ir pilnā enerģija, ko zvaigzne vai cits kosmiskais objekts izstaro laika vienībā. Astronomijā par starjaudas mērvienību parasti izmanto Saules starjaudu. Viena Saules starjauda ir 3,86×1026 W (SI) jeb 3,86×1033 erg/s (CGS).

Astronomiskā objekta starjauda atšķirībā no redzamā zvaigžņu lieluma nav atkarīga no attāluma līdz objektam. Starjauda ir viens no svarīgākajiem zvaigžņu raksturlielumiem, kas ļauj salīdzināt savā starpā dažādu zvaigžņu tipus "spektrs — starjauda", "masa — starjauda".

Galvenās secības zvaigžņu starjaudu var aptuveni aprēķināt pēc formulas:

{\displaystyle L=4\pi R^{2}\cdot \sigma T^{4},}
kur *R* — zvaigznes rādiuss, *T* — tās fotosfēras temperatūra, σ — Stefana—Bolcmaņa konstante.

Pašu spožāko zvaigžņu starjauda miljoniem reižu pārsniedz Saules starjaudu.

Paātrinātāja starjauda
----------------------

Eksperimentālajā elementārdaļiņu fizikā par starjaudu sauc paātrinātāja parametru, kas raksturo daļiņu kūļa sadursmju intensitāti ar fiksētā mērķa daļiņām (kolaideru gadījumā divu pretimnākošo kūļu sadursmju intensitāti).

Starjauda L tiek mērīta cm−2·s−1. Reizinot reakcijas griezumu ar starjaudu sanāk šī procesa darbības vidējais biežums dotajā kolaiderā {\displaystyle {\dot {N}}\_{\text{process}}=L\cdot \sigma \_{\text{process}}}.

Lielā hadronu kolaidera starjauda pirmo nedēļu paātrinājuma darba laikā bija ne vairāk par 1029 daļiņas/cm²·s, bet tā turpina pakāpeniski palielināties. Mērķis ir sasniegt nominālo starjaudu 1,7×1034 daļiņas/cm²·s apmērā, kas pēc lieluma pakāpes atbilst BaBar (SLAC, ASV) un Belle (KEK, Japāna) starjaudām.

Kolaideram KEKB pieder starjaudas pasaules rekords paātrinātājiem ar pretimnākošajiem kūļiem — 2,11×1034 cm−2·s−1.

Atsauces
--------

1. ↑  Starjauda astronomijā
**Retās slimības** ir tās slimības, kuru statistika Eiropā parasti nepārsniedz 1 gadījumu uz 2000 iedzīvotāju, bet ASV, kad tās skar mazāk nekā 200 000 valsts iedzīvotāju, tas ir, vienu no 1500. Uz 2014 gadu pasaulē ir zināmas 6000—8000 reto slimību. Eiropas Savienībā ar tām sirgst apmēram 30 miljoni iedzīvotāju. Pēc epidemioloģiskiem datiem, Latvijā varētu būt ap 160 000 cilvēku ar retām slimībām. Apmēram 80% šo slimību ir ģenētiskas, - pārmantotas vai sporādiskas. Pārējas (ap 20%) ir reti sastopami ļaundabīgo audzēju veidi, autoimūnās slimības, iedzimtas malformācijas, toksiskas un infekcijas slimības. Aptuveni 75% no tām skar bērnus, no kuriem aptuveni 30% mirst, nesasniedzot 5 gadu vecumu. 65% no retajām saslimšanām ir raksturojamas kā ļoti smagas, hroniskas. Dažu reto slimību cēlonis joprojām nav noskaidrots.

Ikdienas medicīnas praksē reto slimību problemātika izpaužas nepietiekamajā speciālistu sagatavotībā, lai tās laikus un precīzi diagnosticētu. Dažas patoloģijas ir tik retas, ka vairums ārstu nesaskaras ar tām medicīnas skolā vai saskaras tik maz, ka neatpazīst to simptomus. Nereti slimniekiem aiziet vairāki gadi, pirms viņi tiek pie pareizas diagnozes. Piemēram, Arnolda—Kiari malformācijas gadījumā tam aiziet vidēji 5 gadi un puse gadījumu sākotnēji tiek pieskaitīta pie psihosomatiskiem traucējumiem. Gadās arī, ka ar nediagnosticētu nepilnīgo osteoģenēzi slima mazuļa vecāki, griežoties slimnīcā pēc palīdzības, tiek apsūdzēti vardarbībā. Cita nopietna problēma šajā nozarē ir medicīnas pētniecības nerentabilitāte. Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 141/2000 par zālēm medikamentiem tiek piešķirts zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanas statuss, ja tie ir paredzēti tādām diagnozēm, dzīvību apdraudošu vai hroniski novājinošu saslimšanu profilaksei vai ārstēšanai, kas skar ne vairāk kā 5 no 10 000 Kopienas iedzīvotāju.

Katru gadu visā pasaulē 28.februārī atzīmē Starptautisko Reto slimību dienu.

Atsauces
--------

1. ↑  Mary Kugler. «Rare Diseases Legislation Passed». *About.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 11. jūlijā. Skatīts: 2014.
2. ↑  «Latviešu valodā izdota unikāla grāmata par retajām slimībām.». Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīca. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 8. jūlijā.
3. 1 2 3  «28.februāris - Reto slimību diena». Latvijas Republikas Veselības Ministrija. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 25. augustā. Skatīts: 2014. gada 8. jūlijā.
4. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 16. jūnijā. Skatīts: 2014. gada 8. jūlijā.
5. ↑  «OI Issues: Is this an abused Child ?». Osteogenesis Imperfecta OI Foundation. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 7. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 8. jūlijā.
6. ↑  «Research in Rare diseases». IRDiRC International Rare Diseases Research Consortium. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 4. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 8. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Reto slimību portāls
* EURORDIS Eiropas reto slimību pacientu organizāciju apvienība

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh92005613
* NDL: 00568025
* NKC: ph683786

 |

 |
Indijas plātne saskaras ar Eirāzijas, Āfrikas un Arābijas plātnēm. Tā atbilst Indijas subkontinentam.
**Subkontinents** ir liela daļa no kontinenta. Nepastāv universāla vienošanās par šī termina lietošanu, taču parasti subkontinentu no pārējā kontinenta nošķir, piemēram, kalnu grēda vai tektonisko plātņu robeža. Subkontinentus izdala arī pēc nozīmīgām kultūras atšķirībām. Visbiežāk teminu "subkontinents" lieto attiecībā uz Indijas subkontinentu, kas šai nozīmei lieliski atbilst gan no ģeoloģijas, gan arī no kultūras viedokļa.

Subkontinents ģeoloģijā un ģeogrāfijā
-------------------------------------

Plātņu tektonikā mazāka kontinentālā plātne, kas savienota ar lielu kontinentālu plātni ir subkontinents. Šādi var nodalīt, piemēram, Indijas subkontinentu, jo tas atrodas uz Indijas plātnes vai arī Arābijas subkontinentu, jo tas sauvkārt atrodas uz Arābijas plātnes.

Ģeogrāfiski Eiropu bieži dēvē par Eirāzijas subkontinentu, tā nodalās arī kultūras jomā. Austrāliju nereti dēvē par subkontinentu tās salīdzinoši mazākā izmēra dēļ. Arī pasaules lielāko salu Grenlandi paretam sauc par subkoninentu.

Ziemeļamerika un Dienvidamerika paretam tiek uzskatīti par Amerikas kontinenta diviem subkontinentiem, jo tās savieno tikai šaurs zemesšaurums.

Subkontinents kultūrā
---------------------

Termins "Indijas subkontinents" tiek lietots arī kultūras un politikas nozīmē. Šajā reģionā ir daudzu valodu, atsevišķu kultūru un dažādas dabas ainavas, taču tam ir vienojošas pazīmes, kas to atšķir no pārējās pasaules. Nereti kontinenta apakšreģions, piemēram, Vidējie Austrumi vai Tuvie Austrumi arī tiek dēvēts par subkontinentu.
**Suats Ataliks** (turku: *Suat Atalık*; dzimis 1964. gada 10. oktobrī Stambulā) ir Turcijas starptautiskais lielmeistars šahā (1994), kas ir pārstāvējis arī Franciju (1984–1986) un Bosniju un Hercegovinu (2000–2004).

Biogrāfija
----------

Divkārtējs Turcijas šaha čempionāta uzvarētājs (1987, 1988). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis Budapeštā (1992), Aluštā (1999), Vidusjūras valstu šaha čempionātā (2006), Grieķijas turnīrā *Negroponte Open* (2010). 2001. gadā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā izstājies 1. kārtā.

Pārstāvējis Turcijas un Bosnijas un Hercegovinas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 9 reizes (1984-1988, 1992-1994, 1998, 2002-2006). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1988) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1997-1999, 2003, 2007). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1997) un bronzas (1999) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Atalikam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1994. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais turku šahists, kas saņēmis šo nosaukumu.

2005. gada novembrī apprecējies ar Krievijas šaha lielmeistari Jekaterinu Polovņikovu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE rating history :: Atalik, Suat
2. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Suat Atalik
4. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Suat Atalik
5. ↑  World Championships and wedding ceremony in Istanbul

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)