recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maikls Kolinss** (īru: *Mícheál Ó Coileáin*, dzimis 1890. gada 16. oktobrī, miris 1922. gada 22. augustā) bija īru revolucionārs, karavīrs un politiķis, kurš bija viena no vadošām figūrām 20. gadsimta sākuma cīņā par Īrijas neatkarību. Neatkarības kara laikā viņš bija Īrijas Republikāņu armijas (IRA) izlūkošanas dienesta direktors un pašpasludinātās Īrijas Republikas finanšu ministrs. Pēc tam viņš bija Īrijas brīvvalsts pagaidu valdības vadītājs no 1922. gada janvāra un Nacionālās armijas virspavēlnieks no jūlija līdz savai nāvei slazdā 1922. gada augustā, pilsoņu kara laikā.

Dzīvesgājums
------------

Maikls Kolinss piedzima Korkas grāfistē, netālu no Roskarberī, viņš bija jaunākais no astoņiem bērniem ģimenē. 1906. gadā viņš pārcēlās uz Londonu, lai kļūtu par pasta krājbankas ierēdni. Tur viņš kļuva par Londonas GAA biedru, caur kuru viņš kļuva saistīts ar Īru Republikāņu brālību un Gēlu līgu. 1916. gada janvārī viņš atgriezās Īrijā un piedalījies Lieldienu sacelšanās. Viņš tika saņemts gūstā un tika turēts Frongočas internēšanas nometnē kā kara gūsteknis, bet 1916. gada decembrī tika atbrīvots.

Pēc Kolinss pacēlās Sinn Féin rindās līdz līderiem un tika ievēlēts vietējā pašpārvaldē. Sinn Féin ievēlētie deputāti 1919. gada janvārī izveidoja Īrijas Pirmo Parlamentu un pasludināja Īrijas Republikas neatkarību. Kolinss tika iecelts par finanšu ministru. Sekojošajā Neatkarības karā viņš bija Īrijas brīvprātīgo organizācijas direktors un ģenerāladjutants, kā arī IRA izlūkošanas dienesta direktors. Viņš ieguva slavu kā partizānu kara stratēģis, plānojot daudzus veiksmīgus uzbrukumus britu spēkiem, piemēram, "Asiņainās svētdienas" slepkavības pret galvenajiem britu izlūkdienestiem 1920. gada novembrī.

Pēc 1921. gada jūlija pamiera Kolinss bija viens no pieciem pārstāvjiem, ko Deila kabinets pēc Īmona de Valeras lūguma nosūtīja, lai apspriestu miera nosacījumus Londonā. Rezultātā 1921. gada decembrī tika parakstītais Anglijas un Īrijas līgums, un tika nodibināta Īrijas brīvvalsts, taču tā bija atkarīga no uzticības zvēresta kronim. Viņa vadībā 1922. gada sākumā tika izveidota pagaidu valdība. Šajā laikā viņš slepeni sniedza atbalstu IRA Ziemeļīrijā. To drīz izjauca Īrijas pilsoņu karš, kurā Kolinss bija Nacionālās armijas virspavēlnieks. Kolinss tika nogalināts pretlīguma spēku slazdā 1922. gada 22. augustā.

Atsauces
--------

1. ↑  Meda Ryan. *Michael Collins and the Women Who Spied for Ireland* (2nd izd.). Cork : Mercier Press, 2006. 71. lpp. ISBN 978-1856355131.
2. ↑  «Michael Collins». *Oireachtas Members Database*. Skatīts: 2009. gada 1. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Maikls Kolinss***.
Eduards Reinke.
Reinkes rēderejas nams Ventspilī (pirms 1914).
**Eduards Reinke** (vācu: *Eduard Reincke*; 1875—1932) bija vācbaltiešu uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks. Ventspils pilsētas galva (1911-1915), vācu okupācijas laikā Ventspils birģermeistars (1915-1918). Kopā ar vecāko brāli Maksi Reinki (1865-1931) bija Ventspils kuģniecības (rēderejas) līdzīpašnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1875. gada 20. aprīlī Ventspils tirgotāja Eduarda Vilhelma Reinkes (1835-1891) ģimenē. Maksim un Eduardam Reinkēm piederēja kuģi *"Kurland", "Windau", "Libau", "Cito", "Dagmar", "Lookout", "Wilhelm Tell", "Nordsee"* un citi. Reinkes kuģi regulāri veica kravas un pasažieru reisus starp Ventspili, Liepāju, Rīgu un Pēterburgu.

1911. gadā Reinki ievēlēja par Ventspils pilsētas galvu. 
Pirmā pasaules kara laikā pēc Kurzemes okupācijas 1915. gadā viņu iecēla par Ventspils birģermeistaru, šo amatu viņš pildīja līdz Latvijas valsts pasludināšanai 1918. gada novembrī. 
1930. gada ekonomiskās krīzes laikā brāļiem Reinkēm piederošā kuģniecība bankrotēja. 

Miris 1932. gada 12. februārī Ventspilī.

Atsauces
--------

1. ↑  Ingrīda Štrumfa. "Ventspils grāmata"
2. ↑  biographien.lv
**Vasilijs Meļņiks** (*Василий Иванович Мельник*; dzimis 1967. gada 31. augustā) ir Latvijas uzņēmējs un politiķis, 1997. gadā nepilnu nedēļu bija Latvijas finanšu ministrs.

Biogrāfija
----------

Vasīlijs Meļņiks piedzima 1967. gada 31. augustā Rīgā. No 1984. līdz 1988. gadam studējis inženieriju Rīgas J. Alkšņa vārdā nosauktajā Kara aviācijas inženieru augstskolā. 1990. gadā absolvējis Maskavas Vissavienības tirdzniecības institūtu ekonomista specialitātē. No 1993. līdz 2001. gadam bija SIA "LaCon" prezidents. 1994. gadā ievēlēts Rīgas domē. No 1994. līdz 2002. gadam bijis AS "Baltijas Holdings" prezidents, no 1994. līdz 1997. gadam — Rīgas pilsētas īpašumu un privatizācijas komitejas loceklis. No 1995. līdz 1996. gadam — Ministru prezidenta biedra Ziedoņa Čevera padomnieks. Bijis vairāku uzņēmumu — AS "Latvijas Kuģniecība", AS "Kvadrāts", AS "Ogre" un AS "Latvijas Gāze" padomes loceklis.

1996. gadā kļuvis par finanšu ministra Aivara Kreitusa padomnieku. Pēc Kreitusa demisijas 1997. gada janvārī tika iecelts par finanšu ministru. Meļņika iecelšana bija skandaloza, jo viņš bija pārkāpis pretkorupcijas likumu, vienlaikus atrodoties Rīgas ostas valdē un būdams AS "Rīgas kuģu būvētava" valdes priekšsēdētājs. Neilgi pēc Meļņika iecelšanas Andris Šķēle atkāpās no Ministru prezidenta amata. Pēc nepilnas nedēļas amatā arī Meļņiks demisionēja.

Kopš 1995. gada Meļņiks ir AS "Rīgas kuģu būvētava" valdes priekšsēdētājs, kopš 1996. gada — AS "Remars-Rīga" padomes priekšsēdētājs, kopš 2001. gada — Latvijas Darba devēju konfederācijas viceprezidents, bet kopš 2002. gada — SIA "Eiroholdings" prezidents. No 2006. līdz 2009. gadam bija Ministru prezidenta padomnieks, bet kopš 2010. gada bija toreizējā Valsts prezidenta Valda Zatlera padomnieks.

Privātā dzīve
-------------

Vasīlijs Meļņiks ir precējies, ir divi bērni. Brīvajā laikā nodarbojas ar ceļošanu un makšķerēšanu.

Apbalvots ar Latvijas Pareizticīgā Baznīcas Svētā svētmocekļa Rīgas arhibīskapa Jāņa ordeņa I šķiru.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «MEĻŅIKS Vasilijs». Eiroholdings. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 22. februārī. Skatīts: 2012.12.28.
2. ↑  Sandris Točs. «Grūti balsot par Meļņiku». Diena, 1997. gada 15. janvārī. Skatīts: 2012. gada 28. decembrī.
3. ↑  «Demisija dod cerību». Diena. 1997. gada 21. janvārī. Skatīts: 2012. gada 28. decembrī.
4. ↑  Nellija Ločmele. «Meļņiks vairs nav ministrs». Diena, 1997. gada 23. janvārī. Skatīts: 2012. gada 28. decembrī.
5. ↑  Vivanta Volkova. «Pareizticīgā baznīca apbalvo mērus un uzņēmējus. Kas saņēmis svētmocekļa ordeni, kas medaļu?». *LA.LV* (latviešu), 2020. gada 27. septembrī. Skatīts: 2020-07-26.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Aivars Kreituss**  |  **Latvijas finanšu ministrs** 1997. gada 17. — 22. janvāris | Pēctecis: **Roberts Zīle**  |
**Frīdrihs Šefels** (vācu: *Friedrich Scheffel*, 1865—1913) bija vācbaltiešu arhitekts un tehniķis, viens no ievērojamākajiem 19. gadsimta beigu Rīgas arhitektiem, būvfirmas „Šēls un Šefels" līdzīpašnieks. Šefels pamatā darbojās jūgendstilā, projektējis aptuveni 35 dzīvojamās un sabiedriskās ēkas.
F. Šefela projektiem raksturīgi asimetriski fasāžu risinājumi, plānojuma struktūras racionalitāte un to atbilstība ēkas funkcionālajam risinājumam.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1862. vai 1865. gadā Liepājā. Mācījās Ekernfērdes būvniecības skolā (*Baugewerkschule Eckernförde*) Šlēzvigas hercogistē.
Šefela būvtiesības apstiprināja 1899. gadā Sanktpēterburgā, Iekšlietu ministrijas tehniskajā komitejā. 1899. gadā par Šefela kompanjonu kļuva Heinrihs Šēls un viņi kopīgi izveidoja būvfirmu "Šēls un Šefels" (*Scheel&Scheffel*), kas bija starp jūgendstila pionieriem Rīgā. 1904. gadā viņš uzsāka patstāvīgu būvpraksi Rīgā. 

Birojā projektētās ēkas nebija stilistiski vienādas, tajā tika projektētas arī ēkas, kas stilistiski atbilst historismam – viena no tādām ir 1899. gadā projektētā bijušās elektrotehniskās sabiedrības "Union" fabrikas galvenā montāžas halle Brīvības ielā ar Zeva figūru centrā, vēlāk - VEF galvenās ēkas.
Miris no sirdstriekas 1913. gadā, braucot uz Lībeku, viņa atraitne Luīze ar bērniem palika dzīvot Liepājā.

* Frīdriha Šefela un Heinriha Šēla projektētie Krievijas Elektrotehniskās sabiedrības "Unions" korpusi (1899)Frīdriha Šefela un Heinriha Šēla projektētie Krievijas Elektrotehniskās sabiedrības "Unions" korpusi (1899)
* Tirgoņu iela 4 (1900)Tirgoņu iela 4 (1900)
* Alberta iela 1 (1901)Alberta iela 1 (1901)
* Smilšu iela 8 (1902)Smilšu iela 8 (1902)
* Teātra iela 9 (1903—1904)Teātra iela 9 (1903—1904)
* Blaumaņa iela 12а (1908)Blaumaņa iela 12а (1908)
* Meistaru iela 10 (1909) Meistaru iela 10 (1909)
* Baznīcas iela 5Baznīcas iela 5

Literatūra
----------

* Jānis Krastiņš. Vācu arhitekti Latvijā : Vācu kultūra Latvijā, ISBN 9789984496719, 2013

Atsauces
--------

1. ↑  Iveta Sproģe (redaktors).. *Brīnumainā pasaule: simboliskās pārvērtības jūgendstilā* (latviešu, angļu). Rīgas pašvaldības kultūras iestāžu apvienība. ISBN 9789934141829. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 3. janvārī. Skatīts: 2018. gada 3. janvārī.
2. 1 2  «Būvbirojs H. Šēls un F. Šefels». *makslasvesture.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 21. augustā. Skatīts: 2018. gada 2. janvārī.
3. ↑  «Rīgas Jūgenstila centra mājas lapa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 2. janvārī. Skatīts: 2018. gada 3. janvārī.
4. ↑  Muzejs saņem vērtīgu dāvinājumu par arhitektu Frīdrihu Šefelu Arhivēts 2020. gada 19. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. irliepaja.lv 27.06.2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 7424157828051654550000
* GND: 1202364144

 |

 |
**Tiegaži** (agrāk arī **Tiegažu muiža**) ir ciems Limbažu novada Katvaru pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P13 7,5 km no pagasta centra Pociema, 8 km no novada centra Limbažiem un 97 km no Rīgas.

Vēsture
-------

Tiegažu muiža.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Tiegažu (*Tegasch*) muižas centru.
1772. gadā muižas īpašniece bija Barbara Helēna Zasa ( *Saβ*, dzimusi *Hirscheydt*), 1795. gadā Elizabete Mollere (*Moller*, dzimusi *Timm*). 1807. gadā ģenerālmajors Andreass fon Zass muižu par 33 000 dālderiem pārdevis Rīgas tirgotājam Teodoram Šrēderam (*von Schröder*), kurš to ieķīlāja ārstam Johanam Frīdriham Bēmam (*Böhme*). 1827. gadā muiža ieķīlāta Rīgas tirgotājam Robertam Holstam (*von Holst*), 1838. gadā muiža norakstīta Holsta atraitnei Anetei un meitai Annai Vilhelmīnei. 1857. gadā to iegādājās Frīdrihs fon Palmštrauhs (*von Palmstrauch*), 1871. gadā to mantoja viņa atraitne Sofija un trīs meitas — Leontīne Sofija, Paulīne Anna un Anna Aleksandra, kuras muižu ieķīlāja Aleksandram Palmštrauham. Pēc viņa nāves muiža kā kopīgs ķīlas īpašums tika norakstīta viņa mantiniekiem. Pēc tam muiža vairākas reizes tika likta vairāksolīšanā un tās īpašnieki mainījās.

1905. gada revolūcijas laikā 1906. gada 6. jūlijā revolucionāri nogalināja muižas īpašnieku Heinrihu Gotlību Maksimiliānu fon Kampenhauzenu.
Latvijas PSR laikā izveidojās padomju saimniecības «Katvari» ciemats.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSB datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 122 | —     |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 145 | +18.9% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2007 | 145 | +0.0% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Tiegažiem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑
3. ↑  limbazubiblioteka.lv
4. ↑  Geschichte des Geschlechts der von Campenhausen (1908)
5. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
6. ↑  CSB

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Katvaru pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Baloži
* Katvari
* Līcīši
* **Pociems**
* Priedes
* Stirnas
* Tiegaži
* Upēni
* Viekaži

 |

 |
**Vasaras jānītis** (latīņu: *Erigeron annuus*) ir kurvjziežu dzimtas suga. Tās dabiskais izcelsmes areāls ir Ziemeļamerikā, taču kopš 18. gadsimta šī suga ir ieviesusies Centrāleiropā un turpinājusi izplatīties citviet.

Latvijā vasaras jānītis ir rets adventīvs (ievazāts) augs. Dažviet lokāli var būt diezgan masveidīgs. Iespējams, tā sastopamība valstī palielinās un variē pa gadiem.

Dažāda lieluma grupas aug nezālienēs, ceļmalās un gar dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Vasaras jānītis ir divgadīgs, 40—120 (dažreiz 180) cm garš lakstaugs ar stāvu, augšdaļā zarojošu stublāju. Stublājs un lapas ir ar matiņiem. Lapu forma ir no iegareni olveidīgas līdz lancetiskas, tās ir 5—9 cm garas un 1,5—4 cm platas; to mala ir lielzāģzobaina vai gluda (augšējām lapām). Ziedu kurvīši ir 1,5—2 cm plati un ir izvietoti vairogveidīgās ziedkopās stublāja un zaru galā. Parasti sānzari mazliet garāki nekā centrālais stublājs. Kurvīšu daudz, to ārmalā gaišvioleti vai balti mēlziedi, centrā dzelteni stobrziedi. Mēlziedi apmēram divreiz garāki nekā stobrziedi. Vīkallapas apmatotas, jumstiņveidīgi vairākās rindās. Auglis ir aptuveni 0,2 cm garš, apmatots sēklenis. Zied no jūnija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «vasaras jānītis - Erigeron annuus (L.) Pers. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-25.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vasaras jānītis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Bulgārijas cariste ap 900. gadu
Bulgārijas cariste ap 960. gadu
**Pirmā Bulgārijas cariste** bija bulgāru valsts, kas pastāvēja Balkānu pussalā no 681. gada līdz 1018. gadam. Valsts radās, kad hana Asparuha vadītie protobulgāri, kas šajā laikā bija tjurku tauta, no tagadējās Ukrainas teritorijas ielauzās Austrumromas impērijas teritorijā un apmetās uz dzīvi Donavas lejtecē, laika gaitā sajaucoties ar vietējiem slāviem, pieņemot viņu valodu un ortodoksālo kristietību. 

Lai arī 718. gadā bulgāri palīdzēja sakaut Konstantinopoli aplenkušos arābus, Bulgārijai strauji izplešoties, Balkānos saasinājās cīņa ar Austrumromas impēriju, kas noveda pie pakāpeniskas Bulgārijas vājināšanās un sabrukuma 1018. gadā. Valsts ziemeļos Bulgārija veiksmīgi karoja ar klejotājtautām pečeņegiem, kumāniem un maģāriem. Bulgārijas cariste savu lielāko varenību sasniedza Simeona I (893-927) valdīšanas laikā, kad 913. gadā viņš sāka saukties par imperatoru un 923. - 924. gados neveiksmīgi mēģināja iekarot Konstantinopoli. 

Līdz 864. gadam bulgāri piekopa šamaņu tengrismu, pēc tam notika pāreja uz ortodoksālo kristietību. 919. gadā tika izveidots Bulgārijas patriarhāts, kura neatkarību 927. gadā atzina arī Konstantinopoles patriarhs. No 893. gada par oficiālo valsts valodu tika pasludināta vecslāvu valoda un Bulgārija izveidojās par dienvidu slāvu kultūras centru. 

1014. gadā bulgāri cieta smagu sakāvi un 1018. beidzās pēdējā pretošanās, kad bulgāru augstmaņi atzina Austrumromas imperatora virskundzību.

Nosaukums
---------

Bulgārijas nosaukums mainījās līdz ar tās pārvaldes formu. No 681. līdz 864. gadam to sauca par Bulgāriju, Bulgārijas hanisti vai Donavas bulgāru hanisti, lai atsķirtu no Volgas Bulgārijas, kur atradās vēl viena bulgāru valsts. Starp 864. un 917./27. gadu to sauca par Bulgārijas kņazisti. Pēc tam Bulgārijas valdnieki izmantoja cara vai imperatora titulu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pirmā Bulgārijas cariste***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85017862

 |

 |
**Lorenco Patane** (itāļu: *Lorenzo Patané*; dzimis 1976. gada 20. novembrī Katānijā) ir itāļu izcelsmes aktieris, kurš strādā Vācijā.

Dzīvesgājums
------------

Patane ir sicīliešu vecāku dēls, bet kopš agras bērnības dzīvo Vācijā. Jaunību pavadījis Frankfurtē pie Mainas, Štutgartē un Kīmgavā. Tur viņš apmeklēja *Valdorfskolu* (Waldorfschule) un guva pirmo praktisko teātra spēlēšanas pieredzi.

Pēc vidusskolas beigšanas Patane vispirms mēģināja universitātē studēt modes dizainu. Viņš pameta studijas par labu aktiermākslai un sāka mācīties aktiermeistarības skolā Štutgartē. Šajās mācībās Patane spēlēja mazas lomas dažādās īsfilmās. Viņš piedalījās arī vairākās mazākās teātra lomās. Viņš priekšlaicīgi pameta skolu, jo debitēja vācu televīzijas seriālā *Ein Fall für Zwei*. Plašākai auditorijai viņš kļuva pazīstams galvenokārt ar ziepju operu *Mīlas viesulis*, kurā viņš 2. un 6. sezonā atveidoja galvenā šefpavāra *Roberta Zālfelda* galveno lomu. Patanem bija neliela loma spēlfilmā *All the money in the world,* kuras režisors ir Ridlijs Skots. 2018. gadā viņam bija neliela karabiniera (itāļu policista) loma seriāla *Tatort: Kopper* un kā filmu producentam seriālā *Tatort: Meta*.

Patanem kopā ar māti Štutgartē pieder itāļu restorāns un vīna bārs. Kopš 2017. gada ir precējies ar itālieti, kuru viņš satika 2008. gadā.

Filmogrāfija
------------

* 2008: *Harry & Bo*
* 2013: *L' Ultimo Weekend*
* 2013: *Selene*
* 2014: *Child K*
* 2014: *The Gypsy Angel*
* 2016: *Schnell wie der Wind*
* 2016: *In Guerra per Amore*
* 2017: *Alles Geld der Welt*
* 2018: *La promessa*
* 2019: *Memory Island*

### TV

* 1999: *Ein Fall für zwei* (kriminālseriāls)
* 2001: *Fabrixx* (bērnu un jauniešu seriāls)
* 2004: *Verflixte Begegnung im Mondschein*
* 2005–2007, 2010–2011, 2017, 2018–: "Mīlas viesulis" (ziepju opera)
* 2008: *Agrodolce*
* 2012: *Kubrick - Una Storia Porno* (3 sērijas)
* 2013: Darbība TV kanālā *Alice Kochen*
* 2014: *Il Candidato* (1 sērija)
* 2018: *Tatort: Kopper*
* 2018: *Tatort: Meta*
* 2021: *Wer weiß denn sowas?* (Viktorīna)

### Teātris

* 2001: *Viel Lärm um nichts*
* 2003: *Fisch und Fisch*
* 2004: *Die Stunde, da wir nichts voneinander wussten*
* 2004: *Viel Lärm um nichts*
* 2005/2006: *Was ihr wollt*
* 2009: *Mondscheintarif*

Atsauces
--------

1. ↑  bella italia weine
2. ↑  "Sturm der Liebe"-Star Lorenzo Patané: Seltenheit: Hier spricht er liebevoll über seine Frau
3. ↑  *Harry & Bo* Arhivēts 2022. gada 17. augustā, *Wayback Machine* vietnē. harryundbo.de

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* Lorenco Patane Arhivēts 2017. gada 1. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. vietnē *mr-management.de*
**Valdis Bumbērs** (1891—1974) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, apgāda vadītājs, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1891. gada 24. decembrī Lielsesavā. Mācījās Jelgavas reālskolā, 1907. gadā pieslējās sociāldemokrātu kustībai, 1908. gadā viņu apcietināja un 10 mēnešus ieslodzīja Jelgavas cietumā. 

Studēja Maskavas Komercinstitūtā (1913-1818), darbojās LSDSP. Pēc atgriešanās dzimtenē bija Tautas padomes deputāta aizvietotājs (substitūts) no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas.
Līdz 1934. gada apvērsumam bija valsts darbinieku arodbiedrības priekšsēdis un Latvijas arodbiedrību centrālbiroja padomes un sekretāriāta loceklis. 

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur nodibināja apgādu "Burtnieks". Bija sociāldemokratu Vācijas centra loceklis un viņa apgādā 1948 augustā iznāca laikraksta "Brīvība" pirmais numurs. 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi Zviedrijā, kur nodibināja Latvijas brīvo arodnieku trimdas kopu un bija tās priekšsēdis un trimdas laikraksta "Arodnieks" redaktors. 1957. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, miris 1974. gada 3. janvārī Silverspringsā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Jelgavas pilsētas bibliotēka
Spiediens kā daļiņu sadursmes noslēgtā konteinerā
Mēģene satur šķidru etanolu un gaisu, tā ir aiztaisīta ar korķi. Sildot etanolu, mēģenē palielinās etanola tvaika spiediens, līdz korķis izsprāgst
**Spiediens** ir perpendikulārs spēks, kas iedarbojas uz virsmas laukuma vienību. SI spiedienu mēra ņūtonos uz kvadrātmetru jeb paskālos. 1 Pa = 1N/m2. Parasti spiedienu mēra arī atmosfērās, kas ir apmēram Zemes atmosfēras spiediens jūras līmenī, kura vērtība ir 101325 Pa. Plaši lieto arī citas spiediena mērvienības.

Mērvienības
-----------

* bārs (bar) - 100000 Pa
* tehniskā atmosfēra (at) - 1 kg/cm2 - 98066 Pa
* fizikālā atmosfēra (atm) - 101325 Pa (parasti ar atmosfēru saprot šo)
* tors (dzīvsudraba staba milimetrs) (mm Hg) - 133,322 Pa - lieto gaisa spiediena mērīšanai meteoroloģijā
* mārciņa uz kvadrātcollu (psi)(*pound*/*square inch*) - 6894,76 Pa - lieto ASV un citur, kur attālumu mēra collās, un masu — mārciņās.

#### Spiediena mērīšana

Spiedienu var mērīt attiecībā pret spiedienu, kas atbilst absolūtam vakuumam, vai arī no līmeņa, kas atbilst atmosfēras spiedienam. Mērot pret vakuumu, iegūst absolūto spiedienu. Mērot spiedienu pret esošo atmosfēras spiedienu, iegūst manometrisko spiedienu jeb virsspiedienu. Mehāniskie manometri parasti rāda virsspiedienu, elektroniskos manometrus var iestatīt gan manometriskā, gan absolūtā spiediena mērīšanai, bet barometri vienmēr rāda absolūto spiedienu.

*Spiediena mērvienības*|   | Paskāls(Pa) | Bārs(bar) | Tehniskā atmosfēra(at) | Fiziskā atmosfēra(atm) | Dzīvsudraba staba milimetrs(dz. st. mm; mm Hg; Torr) | Ūdens staba metrs(ūd. st. m; m H2O) |
| 1 Pa | ― |  10−5 |  10,197×10−6 |  9,8692×10−6 | 7,5006×10−3 |  1,0197×10−4 |
| 1 bar |  105 | ― |  1,0197 |  0,98692 |  750,06 |  10,197 |
| 1 at |  98066,5 |  0,980665 | ― |  0,96784 |  735,56 |  10 |
| 1 atm |  101325 |  1,01325 |  1,033 | ― |  760 |  10,33 |
| 1 mm Hg |  133,322 |  1,3332×10−3 |  1,3595×10−3 |  1,3158×10−3 | ― |  13,595×10−3 |
| 1 m H2O |  9806,65 |  9,80665×10−2 |  0,1 |  0,096784 |  73,556 | ― |

Parciālspiediens
----------------

Gāzu maisījumos kādas noteiktas komponentes daudzumu dažreiz izsaka kā **parciālo spiedienu**. Tas ir gāzes moldaļas reizinājums ar kopējo gāzu maisījuma spiedienu. Pēc daltona likuma, ja gāze ir ideāla un atrodas termodinamiskā līdzsvarā, tad visu parciālo spiedienu summa ir kopējais spiediens. Šis lielums ir ekvivalents koncentrācijai šķidrumos.

Skatīt arī
----------

* Hidrostatiskais spiediens
* Spēks
* Laukums

Atsauces
--------

1. ↑  «Fizikas rokasgrāmata | LNB Digitālā bibliotēka - DOM PIEEJA». *dom.lndb.lv*. 120.–121.. lpp. Skatīts: 2023-06-20.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85106531
* GND: 4013083-6
* BNF: cb11966704v (data)
* NDL: 00560407
* NKC: ph602155
* BNE: XX529337

 |

 |
**Ēriks Tomsons** (1918—2022) bija latviešu jūrnieks, viens no pārcēlājiem, kas Otrā pasaules kara beigās palīdzēja bēgļiem no Kurzemes nokļūt Gotlandes salā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1918. gada 31. decembrī Vecsalacas pagasta „Lielpuru" mājās Eduarda un Elmīnes Tomsonu ģimenē. Mācījās Kocēnu pamatskolā, tad Lauksaimniecības skolā Lucas muižā Valmierā.

No 1937. gada viņš mācījās Rīgas jūrskolā un 1943. gada maijā ieguva otrā mehāniķa diplomu, strādāja Mērsraga ostā. 1944. gada vasarā iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) dalībnieka Eduarda Andersona organizētajā bēgļu laivu akcijā. No 1944. gada augusta līdz novembrim viņš kā motorists parasti kopā ar Žani Fonzovu astoņas reizes veda pāri Baltijas jūrai uz Gotlandi bēgļu pārpildītas laivas, pēc tam divus gadus strādāja uz zviedru kuģiem par matrozi un stūrmani.

1946. gada augustā Tomsons LCP uzdevumā atkal brauca uz Latviju atjaunot slepenos radio sakarus ar Zviedriju. 1947. gada augustā pēc izsekošanas viņu Rīgā apcietināja un piesprieda 25 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnēs. 1949. gadā uz Amūras apgabalu izsūtīja arī viņa vecākus kopā ar jaunāko brāli Pēteri un māsu Elvīru. Pēc 10 gadu spadu darbiem Kolimā un Noriļskā Tomsonu atbrīvoja 1957. gada novembrī. Pēc atgriešanās dzimtenē viņš strādāja Valmieras ugunsdzēšanas iekārtu rūpnīcā.

2018. gada 31. decembrī viņš radu un draugu pulkā Valmieras Drāmas teātrī nosvinēja savu 100 gadu jubileju.

Miris 2022. gada 22. septembrī Valmierā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis

Literatūra
----------

* Pārcēlāji. Mansards, 2021.

Atsauces
--------

1. ↑  "Pāri Jūrai: 44./45." Valentīnes Lasmanes sakārtotā 130 liecinieku atmiņu grāmata (1993)
2. ↑  ĒRIKAM TOMSONAM 100 08.01.2019
3. ↑  Ja devi jūrnieka goda vārdu dzivesstasts.lv (2018)
4. ↑  timenote.info
**Viļums (Vilis) Skubiņš**, arī **Vasīlijs Skubiņš** (1876—1951) bija latviešu agronoms un sabiedriskais darbinieks, Rīgas Lauksaimniecības Centrālbiedrības priekšnieks (1906), Baltijas mašīnu izmēģināšanas stacijas Priekuļos dibinātājs un vadītājs (1911—1918). Baltijas latviešu bēgļu apgādāšanas komitejas valdes priekšsēdētājs, Vidzemes Zemes padomes valdes priekšsēdētājs un Latviešu Pagaidu Nacionālās Padomes Aizsardzības un atjaunošanas nodaļas loceklis (1917). Viens no 1917. gada 2. decembra deklarācijas par Latvijas autonomiju un 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda par Latvijas neatkarības atjaunošanu parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1876. gada 13. janvārī Sarkaņu pagasta "Buliņos". Studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības nodaļā. Pēc 1905. gada revolūcijas 1906. gadā dibināja Rīgas latviešu lauksaimniecības centrālbiedrību, bija Baltijas mašīnu izmēģināšanas stacijas Priekuļos dibināšanas iniciators, tās organizētājs un pirmais vadītājs (1911—1918). Zināšanas lauksaimniecības mašīnu būvē viņš papildināja Pēterburgā. Pirmā pasaules kara laikā V. Skubiņš kopā ar Vili Olavu organizēja Latviešu palīdzības komiteju karā iesauktajiem, vēlāk bija Baltijas latviešu bēgļu apgādāšanas komitejas valdes priekšsēdētājs. Pēc Februāra revolūcijas viņu ievēlēja par 1917. gada 23. aprīlī izveidotās Vidzemes Pagaidu zemes padomes valdes priekšsēdētāju. Kā Vidzemes Zemes padomes pārstāvis viņš 1917. gada 2. decembrī parakstīja Latviešu Pagaidu Nacionālās Padomes deklarāciju par Latvijas autonomiju. Pēc tam, kad Vidzemi 1918. gadā okupēja vācieši, bija Vidzemes latviešu palīdzības komitejas priekšnieks Valmierā, komitejas sekretārs bija Kārlis Ulmanis. 1919. gadā bija Latvijas delegācijas padomnieks Versaļas miera konferencē Parīzē.

Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām politikā vairs neiesaistījās, nodarbojās ar organizatorisko darbu lauksaimniecības jomā, 1920. gadā bija Latvijas Lauksaimniecības darbinieku biedrības (no 1923. gada Latvijas Agronomu biedrības) loceklis. Zemkopības ministrijas lauksaimniecības departamenta direktors 1921. gadā, parakstīja rīkojumu par Latgales lauksaimniecības vidusskolas dibināšanu Malnavas muižā. Zemgales izstādes direktors rīkotājs 1937. gadā.

Pēc Otrā pasaules kara V. Skubiņš uzturējās Priekuļos, kur izveidoja pirmo lauksaimniecības tehnikas muzeju (1949—1950). Miris 1971. gada 16. decembrī Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Piemiņa
-------

Priekuļos Viļuma Skubiņa vārdā nosaukta iela.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 163. lpp. ISBN 9789934827051.
3. ↑  Baiba Rivža, Sigizmunds Timšāns. Dzimšana, izaugsme, pretrunas, mūžs Par izglītības un zinātnes centru Priekuļos jau 170 gadu ilgumā. Latvijas Vēstnesis 2001. gada 9. novembrī
4. ↑  Miris agr. V. Skubiņš. - Laiks. - 1971.g. 29.decembris
Valdemārs Jurjaks.
Latviešu pārcēlāji Laimons Pētersons, Eduards Andersons, Valdemārs Jurjaks, Kārlis Prulis un Jānis Priedoliņš Gotlandē 1945. gada aprīlī.
**Valdemārs Jurjaks** (1914—1988) bija latviešu jūrnieks un nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kas 1944. un 1945. gadā organizēja bēgļu laivas uz Zviedriju.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1914. gada 21. aprīlī Ventspilī. Mācījās Ventspils arodskolas mehānikas nodaļā, tad Krišjāņa Valdemāra Rīgas jūrskolā, kuru absolvēja 1937. gadā.

Otrā pasaules kara laikā strādāja uz tvaikoņa "Rīga", kuru vācu karaspēks pārņēma pēc Liepājas ieņemšanas 1941. gada jūlijā, atlaižot kuģa komandu. 1942. gadā strādāja Mežu departamentā Ventspilī un 1943. gadā iesaistījās Latvijas Centrālās padomes organizētajā bēgļu pārcelšanā no Kurzemes piekrastes. 1944. gada maijā pārveda uz Gotlandi LCP locekli Fēliksu Cielēnu.
Pēc kara dzīvoja Zviedrijā, 1949. gadā vadīja vecu angļu karakuģi zem Latvijas karoga ar 263 bēgļiem pāri Atlantijas okeānam uz Halifaksas ostu Kanādā.

Miris 1988. gada 6. martā Kalifornijā ASV.

Atsauces
--------

1. ↑  "Pāri Jūrai: 44./45." Valentīnes Lasmanes sakārtotā 130 liecinieku atmiņu grāmata (1993)
2. ↑  locatefamily.com
**Usji** (ķīniešu: 无锡, piņjiņs: *Wúxī*) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjansu provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces dienvidos starp Jandzi upi ziemeļos un Taihu ezeru dienvidos. Robežojas rietumos ar Čandžou, ziemeļos — ar Taidžou, austrumos — ar Sudžou, bet dienvidos ar Džedzjanas provinci. Municipalitātē ietilpst trīs pilsētas ar vairāk kā miljonu iedzīvotājiem — pati Usji (3 542 319), kā arī apriņķa līmeņa pilsētas Dzjanjina (1 594 829) Jandzi krastā un Isjina (1 235 476) Taihu krastā. Sens Ķīnas kultūras un ekonomiskais centrs.

Vēsture
-------

Pilsēta dibināta Haņu dinastijas laikā 202. gadā p.m.ē. Tās nosaukums burtiski nozīmē ‘bez alvas’, kas norāda uz kādreiz šajā apvidū plaukušo alvas ieguvi un apstrādi. Pilsētā plauka lauksaimniecība un zīda ieguve. Pēc Lielā Ķīnas kanāla atklāšanas 609. gadā Usji kļuva par nozīmīgu transporta centru un bija zināma kā viens no lielākajiem Ķīnas rīsu tirgiem. Juaņu dinastijas laikā (1206-1368) pilsēta kļuva par prefektūras centru. Cjinu dinastijas laikā pilsētā plauka kokvilnas un zīda audzēšana. 19. gadsimtā Usji kļuva par Ķīnas tekstilindustrijas centru. Pilsēta smagi cieta Taipinu sacelšanās laikā — tika nogalinātas 2/3 iedzīvotāju. Pēc 2. Pasaules kara Usji ekonomiskā nozīme mazinājās, bet tā joprojām bija nozīmīgs reģionālais centrs.

Mūsdienās nozīmīgākās jomas pilsētā ir elektrotehniskā, farmaceitiskā rūpniecība, kā arī IT industrija. Usji tradicionāli ir nozīmīgu snukera sacensību rīkošanas vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  Beverly World Cup

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Usji***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzjansu prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Čandžou
* Džeņdzjana
* Huaiaņa
* Jaņčena
* Jandžou
* Liaņjuņgana
* **Naņdzjina**
* Naņtuna
* Usji
* Sjuidžou
* Sucjaņa
* Sudžou
* Taidžou

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 157108574
* LCCN: n80132275
* GND: 4286276-0
* BNF: cb137354430 (data)
* NDL: 01059403
* NKC: ge808413

 |

 |
**Lennarta Meri Tallinas lidosta** (igauņu: *Lennart Meri Tallinna lennujaam*; IATA: **TLL**, ICAO: **EETN**), iepriekš **Ilemistes lidosta**, ir lielākā lidosta Igaunijā. Tallinas lidosta apkalpo gan vietējos, gan starptautiskos reisus. Tā atrodas aptuveni 4 km no Tallinas centra, Ilemistes ezera austrumu krastā.

Lidostā ir viens 3070 metrus garš un 45 metrus plats asfaltbetona seguma skrejceļš (pietiekami liels tādām platām lidmašīnām kā *Boeing 747*), pieci piebraucamie ceļi  un četrpadsmit terminālu izejas.

Vēsture
-------

Pirms Igaunijas neatkarības atjaunošanas lidostā darbojās pārtvērējlidmašīnu bāze 384. pārtvērēju pulkam (384 IAP), kas izmantoja MiG-23P lidmašīnas.

2009. gada 29. martā lidostu oficiāli nosauca par Lennarta Meri Tallinas lidostu, par godu Igaunijas neatkarības kustības vadītājam un otrajam Igaunijas prezidentam Lennartam Meri.
Līdz 2015. gadam tā bija Igaunijas nacionālās lidsabiedrības *Estonian Air* mājas bāze.

Atsauces
--------

1. ↑  Eesti Ekspress 19 March 2009:Lennart Meri nimi lennujaama katusel maksnuks miljon krooni Arhivēts 2009. gada 22. martā, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tallinas lidosta***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
**Melnceru meldrs** (latīņu: *Scirpus holoschoenus*) ir grīšļu dzimtas augu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas dienvidu daļā, Āzijā un Ziemeļāfrikā. Dabiskās izplatības apvidos suga aug ūdenstilpju krastos, grāvjos un palienēs. Suga ir sastopama arī Latvijā, lai gan valsts ir tālu ziemeļos no vienlaidu izplatības apvidiem. Latvijā melnceru meldrs ir uzskatāms par adventīvu (ievazātu), reti sastopamu augu.

Apraksts
--------

Melnceru meldrs ir daudzgadīgs, 40—120 cm garš, ceru veidojošs lakstaugs. Tam ir daudz stublāju, un spēcīgs, ložņājošs saknenis. Stublājs ir stāvs, stingrs, ieapaļš, pie pamata ar brūnām, cietām lapu makstīm. Lapu makstis ir šauri īlenveidīgas, stāvas. Stublāja augšdaļā zem ziedkopas ir gara, atstāvoša seglapa (10—25 cm gara), kas tālu pārsniedz ziedkopu. Ziedkopa ļoti raksturīga (mazliet līdzīga terasskarai): to veido ieapaļā galviņā blīvi satuvināti daudzi ziedi (galviņas diametrs 0,5—1,5 cm). Vidējā galviņa parasti lielāka, sēdoša, bet malējās galviņas resnkātainas; dažāda garuma kātos starveidīgi atstāv no stublāja dažādos virzienos. Ja atstāvošās ziedu galviņas ir 2, tās atstāvot savstarpēji parasti veido taisnu leņķi. Riekstiņš iegareni olveidīgs, brūns, mazliet trīsšķautņains. Apziedņa matiņi zaļganbrūni, olveidīgi, ar nosmailotu galu, aptuveni riekstiņa garumā. Zied no jūnija beigām līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «melnceru meldrs - Scirpus holoschoenus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Melnceru meldrs***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Zilganais meldrs** (latīņu: *Scirpus tabernaemontani*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā. Ziemeļu un rietumu Eiropā galvenokārt aug jūras un okeāna piekrastē sāļainā augsnē. Latvijā zilganais meldrs sastopams nevienmērīgi — diezgan bieži jūras un Rīgas līča piekrastē, retumis Daugavas ielejā, pārējā teritorijā ļoti reti vai nav sastopams.

Suga veido saaudzes jūras piekrastē, miklos smiltājos, piejūras ezeru palienē un upju sērēs.

Apraksts
--------

Zilganais meldrs ir daudzgadīgs, 1-2,5 m garš grīšļu dzimtas lakstaugs, kurš veido ceru. Stublājs ir apaļš, bezlapains, zilganzaļš, ar lapu makstīm pie pamata. Ziedkopa ir salikts čemurs, kurš ir izvietots stublāja galā. Pie ziedkopas pamata stāva seglapa, kas apmēram ziedkopas garumā vai to mazliet pārsniedz. Ziedkopa ir diezgan blīva (ga 2—5 cm), zari ir dažāda garuma, vārpiņas rūsganbrūnas, ziedplēksnes sīkkārpainas. Ziedam ir 2 drīksnas (būtiska atšķirības pazīme no ezera meldra). Auglis ir vienpusēji plakani uzpūsts riekstiņš (ap 0,2 cm garš). Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «zilganais meldrs - Scirpus tabernaemontani C.C.Gmel. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zilganais meldrs***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Krievijas iekarojumi reģionā pēc Gulistānas un Turkmenčajas miera līgumiem.
Krievijas Impērijas teritoriālie ieguvumi pēc Turkmenčajas miera līguma (dzeltneni svītroti) un Adrianopoles miera līguma (zaļi svītroti)
**Turkmenčajas miera līgums** parakstīts 1828. gada 21. februārī. Tas izbeidza krievu-persiešu karu, kuru Kādžāru dinastija sāka 1826. gadā, lai atgūtu ar 1813. gada Gulistānas miera līgumu zaudētās Aizkaukāza provinces. Karš beidzās kādžāriem neveiksmīgi. Tā atteicās no zemēm uz ziemeļiem no Araksas upes (Erevānas, Nahčivanas un Tališas hanistes). Kādžāru dinastija arī piešķīra krievu tirgotājiem tirdzniecības privilēģijas, atzina Krievijas flotes kontroli Kaspijas jūrā, atļāva Krievijas pilsoņus tiesāt pēc Krievijas likumiem, kā arī samaksāja 20 miljonus sudraba monētu lielu kontribūciju. Līgums sadalīja azerbaidžāņu apdzīvotās zemes.

Atsauces
--------

1. ↑  Turkmanchai, Treaty of (1828)

Ārējās saites
-------------

Līguma teksts
**Centrālā Kordiljera** (no spāņu: *Cordillera Central* — ‘centrālā grēda’) ir kalnu grēda Filipīnās. Stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā 320 km garumā gar Lusonas salas ziemeļrietumu krastu no Centrālās Lusonas zemienes dienvidos līdz Babujanas šaurumam ziemeļos starp Kagajanas ieleju austrumos un Dienvidķīnas jūru rietumos. Karabaljo kalni dienvidaustrumos Centrālo Kordiljeru savieno ar Sjerramadres grēdu. Augstākā grēdas virsotne ir Pulags (2928 m vjl), kas ir arī Lusonas salas augstākā virsotne. Grēdā vairāki potenciāli aktīvi vulkāni. Attīstīta kalnrūpniecība. 

Administratīvi lielākā daļa grēdas ietilpst Kordiljeras administratīvajā reģionā, bet austrumu un rietumu priekškalnes ietilpst Ilokosas un Kagajanas Ielejas reģionos. Centrālo Kordiljeru apdzīvo igorotu tautas, kas sadzīvē un valodās atšķiras no zemienēs dzīvojošajiem ilokiem, tagaliem un citām Filipīnu tautām. Lielākā pilsēta ir Bagio grēdas dienvidos.

Grēdas teritorijā vairākas aizsargājamās dabas teritorijas. Filipīnu Kordiljeru rīsa lauku terases iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  Rice Terraces of the Philippine Cordilleras

Ārējās saites
-------------
Baltijas jūras divīzija Hanko ostā 1918. gada 3. aprīlī
Golcs un Mannerheims Mikeli
**Baltijas jūras divīzija** (vācu: *Ostsee-Division*) bija Vācijas Impērijas bruņotā vienība Pirmā pasaules kara beigās, kura piedalījās Somijas pilsoņu karā Balto somu pusē. To komandēja ģenerālmajors Rīdigers fon der Golcs un tā bija 9500 — 12 000 vīru liela.

Divīzijas kodols sastāvēja no Vācijas austrumu frontes divām armijas brigādēm: 95. rezerves kājnieku brigādes (komandieris pulkvedis K. Volfs [*K. Wolff*]) un 2. gvardes kavalērijas brigādes (komandieris pulkvedis H. fon Čirskis un Bēgendorfs [*H. von Tschirsky und Bögendorff*]).

1918. gada 14. februārī Somijas Senāta pārstāvji Berlīnē oficiāli lūdza Vācijai palīdzību, un Vācijas Impērijas militārā padome nolēma sūtīt karaspēku uz Somiju.

20. martā uz 12. Landvēra divīzijas pamata tika saformēta divīzija cīņai Somijā pret Sarkanajiem gvardiem. 30. martā Dancigā karaspēka vienība iekāpa kuģos. 3. aprīlī tā izcēlās Hanko pussalā, kur nesastapa pretestību.

Pēc dažām nelielām sadursmēm 11. aprīlī vācieši nonāca pie Helsinkiem. Pilsētu jau bija pametusi Sarkano vadība un Krievijas jūras flotes kuģi, bet bija palikuši daudzas Sarkanās gvardes vienības. 12. aprīļa rītā 2000—3000 karavīru liela vācu brigāde fon Čirska vadībā no ziemeļrietumiem sāka uzbrukumu Helsinkiem. Viņiem pievienojās vietējie Baltie gvardi, kuri kara laikā bija slēpušies. Kaujā krita 100—200 vācu karavīru. 14. aprīlī Helsinki bija atbrīvoti.

18. aprīlī Golca spēki sāka virzīties tālāk ziemeļu virzienā uz Rīhimeki.

Savukārt 7. aprīlī krastā, 87 km uz austrumiem no Helsinkiem, izcēlās Vācijas 8. Armijas 3000 vīru vienība Oto fon Brandenšteina vadībā un ieņēma Lovīsu. 18. aprīlī pēc smagām kaujām Brandenšteina brigāde ieņēma Lahti. Nākamajā dienā tā sastapās ar Balto somu Rietumu armiju, tādējādi pārraujot Sarkano gvardu teritoriju divās daļās. Brigāde tika pievienota Baltijas jūras divīzijai.

Golca spēki virzījās uz ziemeļiem un no 21. līdz 22. aprīlim ieņēma Hivinkē un Rīhimeki. Ciešot lielus zaudējumus, pirmoreiz sastopoties ar Sarkano frontes daļām, 26. aprīlī Golca spēki ieņēma Hemēnlinnu. Nākamajā dienā tie sastapās ar Balto somu Rietumu armiju.

Ielenkti no visām pusēm, Sarkanie centās izlauzties. Golca divīzija nodrošināja rietumu un dienvidu pusi, bet Brandenšteina brigāde — austrumus. 2. maijā Sarkanie padevās.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baltijas jūras divīzija*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 309659474
* GND: 1054820422

 |

 |
Koordinātas: 16°35′01″N 120°53′01″E﻿ / ﻿16.58361°N 120.88361°E﻿ / 16.58361; 120.88361

**Pulags** (filipīniešu: *Bundok Pulag*, angļu: *Mount Pulag*, ilokanu: *Bantay Pulag*) ir aprimis stratovulkāns Lusonas salā Filipīnās, valsts trešā augstākā virsotne. Atrodas salas ziemeļdaļā Centrālajā Kordiljerā, administratīvi atrodas uz Bengetas, Ifugao un Nuevaviskajas provinču robežas. Apkārtnē dzīvojošajās igorotu tautas kalnu uzskata par svētu; alās tā pakājē ierīkoti seni apbedījumi, tā sauktās Kabajanas mūmijas.

Kalna savdabīgie klimatiskie apstākļi rada tā sauktās «mākoņu jūras» efektu — pakājē valda augstienes subtropu klimats, bet virsotnē — subpolārais okeāniskais klimats ar vasaras vidējo temperatūru ap 10° C. Klimata zonu kontrasts rada mākoņu jūras efektu, kas rezultējas ievērojamā nokrišņu daudzumā kalna pakājē — gadā nolīst vidēji 4489 mm, bet augusta mēnesī — vidēji 1135 mm. Kalna virsotnē nereti novērojams sals un krusa, bet sniegs pēdējoreiz novērots 19. gadsimta beigās.

Kopš 1987. gada kalns un tā apkārtne 115,5 km² platībā iekļauti Pulaga nacionālā parka teritorijā. Populārs tūrisma galamērķis.

Atsauces
--------

1. ↑  Mt. Pulag freezes below zero
2. ↑  PROCLAMATION NO. 75 DECLARING AS MOUNT PULOG NATIONAL PARK CERTAIN PARCELS OF LAND OF THE PUBLIC DOMAIN EMBRACED AND SITUATED IN THE MUNICIPALITIES OF BUGUIAS AND KABAYAN IN BENGUET, KIANGAN IN IFUGAO AND KAYAPA IN NUEVA VISCAYA, ISLAND OF LUZON.

Ārējās saites
-------------
**"Fantomass"** (franču: *Fantômas*) ir 1964. gada Francijas piedzīvojumu kinokomēdija, pirmā filma no triloģijas par kriminālnoziedznieka Fantomasa un viņa vajātāja policijas komisāra Živa piedzīvojumiem. Filmas režisors ir Andrē Junabels. Scenārijs veidots kā parodija par Pjēra Suvestra un Marsela Alēna 1911. gadā sarakstīto grāmatu tēlu Fantomasu. Īpašus panākumus filma guva Eiropā, Padomju Savienībā un Japānā. Padomju Savienībā filma tika dublēta kinostudijā *Sojuzmuļtfiļm* un iznāca uz ekrāniem 1967. gadā.

Galvenās lomas filmā atveido Žans Marē (Fantomass, žurnālists Fandors, lords Šeltons) un Luijs de Finess (komisārs Živs). Citas lomas atveido Milēna Demonžo (Elēna), Žaks Dināms (inspektors Mišels Bertrāns), Robērs Dalbāns (laikraksta redaktors), Marī Elēna Arno (lēdija Beltama).

Sižets
------

Fantomasa kostīms, kas valkāts Belfortas karnevālā 2013. gadā
Fantomass ir nenotverams noziedznieks, kura īsto seju neviens nav redzējis, jo tas to slēpj zem zilganas maskas. Lai realizētu savus noziedzīgos plānus, viņš prasmīgi atveido citus cilvēkus, izmantojot dažādas sarežģītas maskas un kostīmus. Šis laupītājs un zaglis, kas terorizē visu Franciju, var atveidot praktiski ikvienu, radot apjukumu policijas rindās.

Laikraksta redaktors uzdod žurnālistam Fandoram uzrakstīt rakstu par Fantomasu. Fandors kopā ar savu līgavu Elēnu izdomā un publicē viltus interviju ar Fantomasu, kurš par to sadusmojas un liek viņam viltus interviju atsaukt. Fandoru nolaupa, viņam draud ar izrēķināšanos, taču vispirms Fantomass grib paveikt ko vēl nekaunīgāku — pazudināt Fandora reputāciju, izdarot sensacionālu noziegumu tā, lai visi turētu aizdomās pašu Fandoru. Fantomasa vajātājs policijas komisārs Živs tur aizdomās Fandoru par sadarbību ar Fantomasu un žurnālistu arestē. Živs sarīko Fantomasam slazdus — dārglietu izstādi, kuru Fantomass noteikti gribēs aplaupīt. Tomēr Fantomass ir veiklāks, nolaupa dārglietas un aizbēg ar helikopteru.

Vēlāk, uzlicis Živa masku, Fantomass aplaupa kazino. Tagad arestēts tiek pats Živs. Vēlāk Fantomasu vajā gan Živs, gan Fandors un Elēna, tomēr Fantomass aizbēg ar zemūdeni. Abus slīkstošos — komisāru un žurnālistu jūras vidū izglābj daiļā fotogrāfe Elēna, kura viņus panākusi ar mazu gumijas airu laivu.

Skatīt arī
----------

* "Fantomass trako"
* "Fantomass pret Skotlendjardu"

Atsauces
--------

1. ↑  «1964 French box office». Box Office Story.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fantomass***.
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
**"Fantomass trako"** (franču: *Fantômas se déchaîne*) ir 1965. gada Francijas piedzīvojumu kinokomēdija, otrā filma no triloģijas par kriminālnoziedznieka Fantomasa un viņa vajātāja policijas komisāra Živa piedzīvojumiem. Filmas režisors ir Andrē Junabels. Scenārijs veidots kā parodija par Pjēra Suvestra un Marsela Alēna 1911. gadā sarakstīto grāmatu tēlu Fantomasu. Īpašus panākumus filma ieguva Eiropā, Padomju Savienībā un Japānā. Padomju Savienībā filma tika dublēta kinostudijā *Sojuzmuļtfiļm* un uz ekrāniem iznāca 1967. gadā.

Galvenās lomas filmā atveido Žans Marē (Fantomass, žurnālists Fandors, profesors Lefēvrs) un Luijs de Finess (komisārs Živs). Citas lomas atveido Milēna Demonžo (Elēna), Žaks Dināms (inspektors Mišels Bertrāns), Robērs Dalbāns (laikraksta redaktors), Olivjē de Finess (Elenas brālis Mišū).

Sižets
------

Fantomasa kostīms, kas valkāts Belfortas karnevālā 2013. gadā.
Fantomass ir nenotverams noziedznieks, kura īsto seju neviens nav redzējis, paslēpjot to zem zilganas maskas. Lai realizētu savus noziedzīgos plānus, viņš prasmīgi atveido citu cilvēku sejas, uzliekot dažādas sarežģītas maskas un kostīmus. Šis laupītājs un zaglis, kas terorizē visu Franciju, var atveidot praktiski ikvienu, radot apjukumu policijas rindās.

Policijas komisārs Živs tiek pagodināts par ļaunā briesmoņa pieveikšanu. Komisārs ir pārliecināts, ka uzveicis sen meklēto ļaundari. Vēlāk Fantomass nolaupa izcilo zinātnieku — profesoru Maršānu ar mērķi izstrādāt superieroci, kas viņam ļautu apdraudēt pasauli. Fantomass plāno nolaupīt arī otru zinātnieku — profesoru Lefēvru.

Fantomasa transportlīdzeklis *Citroën DS*, kas prezentēts Parīzes auto izstādē 2016. gadā.
Žurnālists Fandors izstrādā ģeniālu shēmu, kurā viņš pārģērbjas par Lefēvru un dodas apmeklē zinātnes kongresu Romā, lai pievilinātu Fantomasu un tas mēģinātu viņu nolaupīt. Nepieļaujot Fantomasam nolaupīt īsto profesoru, pirms tam komisārs izveido savu novērošanas sistēmu. Profesors televizorā ierauga savu dvīni — Fandoru, kurš intervijā sastāsta muļķības un neizturējis izlemj doties uz kongresu, bet beigās tiek nolaupīts. Živs, Fandors un Elēna turpina dzīties pakaļ Fantomasam no zinātnes konferences gaiteņiem līdz vulkāna krāterim. Neiztiekot bez starpgadījumiem, komisāram ar īpašas ierīces palīdzību izdodas atbrīvot slavenos zinātniekus un arī Elenas brāli Mišū. Tomēr Fantomass, izmantojot savu mašīnu *Citroën DS* ar izvelkamiem spārniem, kas pārvēršas lidmašīnā, atkal aizbēg.

Skatīt arī
----------

* "Fantomass"
* "Fantomass pret Skotlendjardu"

Atsauces
--------

1. ↑  «1965 French box office». Box Office Story.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
**Ramzess II Lielais** (ap 1300. p.m.ē. — 1213. p.m.ē.) bija Senās Ēģiptes karavadonis un politiķis, deviņpadsmitās dinastijas trešais faraons. Tronī kāpa 1279. gadā p.m.ē un valdīja aptuveni 66 gadus. Tiek uzskatīts par vienu no varenākajiem un ietekmīgākajiem Senās Ēģiptes faraoniem.

Vadījis vairākus karagājienus Tuvajos austrumos atgriežot Ēģiptes kontroli par seno Kanaānas zemi un iekarojot lielu daļu Sīrijas teritoriju. Par ievērojamāko militāro uzvaru tiek uzskatīta kauja pie Kadešas pret Hetu impēriju, savas valdīšanas piektajā gadā. Par spīti hetu pārspēkam un ielenkumam, Ramzesa vadītā armija spēja doties pretuzbrukumā un sakaut pretinieku. Sekojošais Ēģiptes un Hetu miera līgums ir vecākais miera līgums, kas saglabājies līdz mūsdienām. Tāpat arī vadījis karagājienus uz dienvidiem, senās Nūbijas teritorijā.

Izvērsis aktīvu tempļu celtniecību visā Ēģiptē, kā arī dibinājis vairākas pilsētas, tostarp arī jaunu galvaspilsētu Nīlas deltā. Viens no ievērojamākajiem celtniecības objektiem bija Abū Simbelas tempļu komplekss pie Asuānas.
Miris aptuveni 90 gadu vecumā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ramzess Lielais***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7363190
* LCCN: n50054443
* ISNI: 0000 0000 8842 369X
* GND: 118598171
* SUDOC: 027503658
* BNF: cb11952902j (data)
* NDL: 00621345
* NKC: jn20000720239

 |

 |