recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Augusts Blaus** (1863—1920) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Ventspils pilsētas galva (1903-1905).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1863. gada 13. maijā Ērgļu muižas "Jaundalbēs" zemnieka ģimenē. Tāpat kā vecākais brālis Kārlis Blaus (1853–1906) viņš studēja medicīnu Tērbatas Universitātē, iestājās studentu korporācijā *Lettonia*. 1897. gadā apprecējās ar Elizabeti Krauli. No 1901. gada strādāja par Ventspils dzelzceļu ārstu.
No 1903. līdz 1904. gadam Blaus bija Ventspils pilsētas galva, pēc tam turpināja strādāt par dzelzceļa ārstu un skolas ārstu, vadīja Ventspils Šaha biedrību. Viņa brāļadēls Haralds Blaus piedalījās 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Augusts Blaus 1914. gadā devās bēgļu gaitās uz Pleskavu, kur turpināja ārsta praksi. 1918. gadā atgriezās dzimtenē, 1919. gadā bija Ventspils 1. vidusskolas pedagogs. Latvijas brīvības cīņu laikā nokļuva Pleskavā, kur 1920. gada 26. jūnijā lielinieki viņu nošāva.

Dr. Blaua nams atrodas Kuldīgas un Lielā prospekta stūrī, kur mūsdienās atrodas Rīgas Tehniskās universitātes filiāle.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
2. ↑  Rīgas Politehnikuma Arhitektūras nodaļas students Haralds Blaus – pirmais latvietis – olimpisko spēļu medaļas ieguvējs Latvijas sporta vēsturē Rita Apine. Latvijas Universitātes Raksti. 2008. 716. sēj. Zinātņu vēsture un muzejniecība, 182.–186. lpp.
3. ↑  Jaunākās Ziņas, nr. 170. 29.07.1920.
**Civiliedzīvotāji** ir iedzīvotāji, kas atrodas karojošo pušu teritorijā, bet nepieder pie kaujiniekiem, nekalpo nevienas karojošās puses regulārajos bruņotajos spēkos un tieši nepiedalās militārās (kaujas) darbībās.

Starptautisko tiesību normas aizsargā civiliedzīvotāju intereses un tiesības. Vispārīgākie tiesiskā regulējuma mērķi ir, lai karojošās puses veicinātu ar karu saistīto ciešanu un civiliedzīvotāju upuru skaita samazināšanu, nekādā veidā nediskriminējot personas rases, tautības, reliģijas vai politisko uzskatu dēļ.

Civiliedzīvotājiem tiek piešķirta imunitāte pret militārām darbībām, viņiem ir tiesības uz cieņu pret savu personu, godu, ģimenes tiesībām, reliģiskajiem uzskatiem utt. Pienākumi, ko karojošā puse uzliek civiliedzīvotājiem, nedrīkst būt tādi, kas viņus vervē piedalīties karā ienaidnieka pusē.

Nav pieļaujama arī pilsētu un apdzīvotu vietu ar civiliedzīvotājiem bombardēšana.

Ārējās saites
=============

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Civiliedzīvotāji***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4190984-7

 |

 |
**Sirdarja** (kazahu: *Сырдария*; tadžiku: *Сирдарё*; uzbeku: *Sirdaryo*; persiešu: سيردريا) ir upe Centrālāzijā, kādreiz saukta arī kā **Jaksarta** (no sengrieķu vārda *ὁ Ιαξάρτης*). Grieķu nosaukums ir cēlies no seno persiešu *Yakhsha Arta* ("Liela pērļainā"), kas ir norāde uz upes ūdens krāsu. Viduslaiku islāma rakstos upi pazīst ar nosaukumu **Sajona** (سيحون) - viena no četrām Paradīzes upēm. (Amudarja līdzīgi tika saukta par Džahonu, kā vēl viena no četrām).

Nosaukums nāk no persiešu valodas un jau ilgi ir ticis lietots Austrumu pasaulē, bet Rietumu pasaulē ienācis samērā nesen. Pirms 20. gadsimta upi pazina pēc tās senajiem grieķu nosaukumiem. Tā iezīmēja Maķedonijas Aleksandra iekarojumu ziemeļu robežu. Grieķu vēsturnieki ir izteikuši apgalvojumu, ka šeit 329 p.k. viņš nodibināja pilsētu Aleksandrijas Eshātu (*Ἀλεξάνδρεια Εσχάτη*, burtiski, "Tālākā Aleksandrija") ar pastāvīgu garnizonu. Pilsētu tagad sauc par Hudžandu. Patiesībā viņš tikai pārsauca un iespējams, paplašinaja Kiropoles pilsētu, ko dibināja Persijas karalis Kīrs Lielais divus gadsimtus iepriekš.

Upe rodas, satekot Narinai un Karadarjai Fergānas ielejā Uzbekistānā. Tā plūst 2212 kilometrus uz rietumiem caur Tadžikistānu, Uzbekistānu un dienvidu Kazahstānu uz Arāla jūru. Sirdarja apūdeņo 800000 kvadrātkilometru platību, bet ūdeni ņem ne vairāk kā 200000 kvadrātkilometros. Tās notece ir samērā nelieli 28 kubikkilometri gadā - puse no tās "māsas" upes Amudarjas.

Savā tecējumā tā nodrošina ar ūdensapgādi pašu auglīgāko kokvilnas plantāciju reģionu Centrālāzijā pie Kokandas, Hudžandas, Kizilordas un Turkestānas pilsētām.

Visas upes plūsmas garumā plešas plaša kanālu sistēma. Daudzus no tiem uzcēla 18. gadsimtā uzbeku Kokandas hanistes laikā. Liela apjoma paplašināšana padomju laikā, lai apūdeņotu kokvilnas laukus, noveda pie ekoloģiskas katastrofas, upei izžūstot pirms Arāla jūras sasniegšanas. Šobrīd tur uz dzīvi apmetušies miljoniem cilvēku un Kazahstānas un Uzbekistānas politisko režīmu dēļ nav skaidru risinājumu, kas ļautu šo situāciju labot.

Skatīt arī
----------

* Amudarja
* Arāla jūra

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sirdarja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 235647842
* GND: 4343480-0

 |

 |
**Mihails Platovs** (krievu: *Михаил Николаевич Платов*; dzimis 1883. gada 5. jūnijā, miris 1938. gada augustā vai septembrī) bija Rīgā dzimis krievu šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Rīgā tirgotāja ģimenē. 1900. gadā beidzis ģimnāziju. Iestājies Rīgas politehniskajā institūtā un 1906. gadā, to beidzot, ieguvis inženiera—tehnologa specialitāti. Pirmā pasaules kara laikā evakuējies uz Krieviju. 1930. gados strādājis par vadošo inženieri kādā Serpuhovas rūpnīcā. Lielā terora laikā 1937. gada naktī uz 4. oktobri arestēts un notiesāts uz 10 gadiem. Izsūtīts uz Kargopoles gulagu Arhangeļskas apgabalā, kur 1938. gada augusta beigās vai septembrī miris.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1903. gada publicējis vairāk nekā 200 etīdes, vairākumam no tām līdzautors ir brālis Vasilijs (1881—1952). Konkursos brāļi piedalījušies reti, ieguvuši tikai 30 atzinības, tai skaitā 4 pirmās godalgas.

Šaha etīdes piemērs
-------------------

**№ 1.** **V. un M. Platovi**  
 *Rigaer Tageblatt*, 1909  
1. godalga**Uzvara**
**Etīdes risinājums**
**1. Lf6 d4** (2.Zf3? a1D 3.Lxd4+ Dxd4 4.Zxd4 Kxd4 5.Kg4 Kxd3=) **2. Ze2!! a1D 3. Zс1! Da5 4. Lxd4+! Kxd4 (Kd2) 5. Zb3+** ar dāmas ieguvumu.

Bibliogrāfija
-------------

* В. и М. Платовы. *Сборник шахматных этюдов* (krievu). Москва, Ленинград : Государствкенное издательство, 1928.

Atsauces
--------

1. ↑  Половодин, Игорь (1990). "О судьбе Платовых". *64 — Шахматное обозрение* (№ 13): 12—14. стр..

Ārējās saites
-------------

* Mihaila Platovs šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 56514046
* LCCN: nr97007198
* ISNI: 0000 0000 4953 790X

 |

 |
**Gordons Deivids Strehens** (angļu: *Gordon David Strachan*, dzimis 1957. gada 9. februārī) ir Skotijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Skotijas futbola izlases dalībnieks.

Savas spēlētāja karjeras laikā Strehens kopumā nospēlēja 635 līgas mačus, kopumā gūstot 138 vārtus. 21 no 25 sezonām pavadījis Skotijas un Anglijas augstākajās futbola līgās.

Karjera
-------

Savu debiju piedzīvojis 1974. gadā *Dundee* komandā. Vēlāk septiņas sezonas pavadījis *Aberdeen*. Spēlējot *Aberdeen*, Strehems izcīnīja vairākus titulus, tostarp Eiropas Kausu ieguvēju kausu un Eiropas Superkausu. 1984. gadā pievienojies Anglijas komandai *Manchester United*, kur izcīnījis FA kausu. 1989. gadā pārcēlies uz *Leeds United*, kur pavadījis septiņas sezonas, esot komandas kapteinis. 1992. gadā kļuvis par Anglijas čempionu. Karjeru beidzis *Coventry City*.

Skotijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1980. līdz 1992. gadam, nospēlējot 50 mačus. Piedalījies 1982. un 1986. gada FIFA Pasaules kausā.

Savu trenera karjeru sācis *Coventry City*. 2001. gadā ticis atlaists, kad komanda pirmo reizi 34 gadu laikā izkrita no Premjerlīgas. No 2001. līdz 2004. gadam vadījis Premjerlīgas komandu *Southampton*. 2005. gadā atgriezies Skotijā, kļūstot par *Celtic* galveno treneri, kur viņš izcīnīja trīs Skotijas Premjerlīgas titulus. No 2013. līdz 2017. gadam bijis Skotijas futbola izlases galvenais treneris.

Sasniegumi
----------

### Spēlētāja karjera

**Aberdeen**

* Skotijas Premjerlīga: 1979–80, 1983–84
* Skotijas kauss: 1981–82, 1982–83, 1983–84
* Eiropas Kausu ieguvēju kauss: 1982–83
* Eiropas Superkauss: 1983

**Manchester United**

* FA kauss: 1984–85

**Leeds United**

* Anglijas līgas Pirmā divīzija: 1991–92
* Anglijas līgas Otrā divīzija: 1989–90
* FA Charity Shield: 1992

### Trenera karjera

**Celtic**

* Skotijas Premjerlīga: 2005–06, 2006–07, 2007–08
* Skotijas kauss: 2006–07
* Skotijas Līgas kauss: 2005–06, 2008–09

Ārējās saites
-------------

* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* spēlētāja profils (angliski)
* *Soccerbase* trenera profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *Eu-football.info* profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
**Mihails Svečņikovs** (*Михаил Степанович Свечников*, dzimis 1881. gada 30. septembrī [v.s. 18. septembrī], miris 1938. gada 26. augustā) bija Krievijas impērijas virsnieks, padomju karavadonis, militārais vēsturnieks un teorētiķis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Ustjmedvedickā Donas karaspēka apgabalā (tagad pilsēta Serafimoviča) kazaku virsnieka ģimenē. 1901. gadā absolvēja Mihailovas artilērijas skolu. Nosūtīts dienēt Aizbaikālā. 1901. gadā Svečņikovs piedalījies Bokseru sacelšanās apspiešanā Ķīnā. No 1904. līdz 1905. gadam piedalījās Krievijas—Japānas karā.

1911. gadā Mihails Svečņikovs pabeidza Ģenerālštāba akadēmiju. No 1913. gada dienēja Osovecas cietoksnī (tagadējā Polijas teritorijā). 
1916. gadā ar apakšpulkveža pakāpi dienēja 38. armijas korpusa štābā, vēlāk — 47. armijas korpusā. 

1917. gada sākumā Svečņikovs iecelts par 106. kājnieku divīzijas štāba priekšnieku Tamperē. 1917. gada maijā iestājās boļševiku partijā. Mihails Svečņikovs piedalījās Ziemas pils ieņemšanā Petrogradā, ar ko sākās Oktobra revolūcija un boļševiku nākšana pie varas Krievijā. 1917. gada decembrī Svečņikovu ievēlēja par 106. kājnieku divīzijas priekšnieku.

Sākoties Somijas pilsoņu karam 1918. gada janvārī, Svečņikovs tika norīkots par somu Sarkano gvardu militāro speciālistu. Drīz viņš komandēja Sarkanos Tamperē un Turku. 19. februārī viņš iecelts par ziemeļu frontes virspavēlnieku. Februāra beigās pārcelts uz Helsinkiem par padomdevēju. Kad karš bija zaudēts, devās uz Padomju Krieviju.

No 1918. gada maija komandēja 1. Petrogradas strēlnieku divīziju. No 1918. gada decembra līdz 1919. gada martam Svečņikovs bija Kaspijas—Kaukāza frontes virspavēlnieks. Pēc tam karoja Kazaņas un Tulas aizsardzības rajonos. 
No 1920. gada Mihails Svečņikovs bija Donas, vēlāk Kubaņas—Melnās jūras kara komisariātu militārais vadītājs.

1922. gadā viņš sāka militārā pasniedzēja darbu. 1934. gadā kļuva par Frunzes kara akadēmijas kara mākslas katedras priekšnieku.
1935. gadā Svečņikovam piešķirta kombriga dienesta pakāpe.

Staļina tīrīšanu laikā 1937. gada 31. decembrī Mihails Svečņikovs tika arestēts. 1938. gada 26. augustā viņam piesprieda nāves sodu, apsūdzot viņu fašistiskā sazvērestībā.

Reabilitēts 1956. gada 8. decembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  Свечников Михаил Степанович
**Nikolajs Štelbaums** (krievu: *Николай Штельбаумс*; dzimis 1933. gadā Užavas pagastā, miris 2008. gadā Omskā) bija latviešu ātrslidotājs, sporta treneris. Pasaules rekordists 10 000 m distancē, PSRS čempions ātrslidošanā (1959). PSRS komandas sastāvā piedalījās 1960. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Skvoveli (*Squaw Valley*), Kalifornijā, ASV.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1933. gada 13. oktobrī Užavas pagasta "Dižķeižu" saimnieka Nikolaja Štelbauma ģimenē. Mācījās Užavas septiņgadīgajā skolā, 1949. gada deportāciju laikā 15 gadīgo Nikolaju kopā ar ģimeni izsūtīja uz Omskas apgabala Marjanovkas rajonu Sibīrijā. Tur viņš 1951. gadā sāka mācības Omskas autotransporta tehnikumā un nodarbojās ar slēpošanu un riteņbraukšanu. 1952. gadā uzvarēja PSRS tehnikuma audzēkņu čempionātā slēpošanā, ieguva 2. vietu riteņbraukšanas sacensībās trekā Krievijas PFSR spartakiādē. 1953. gadā sāka nodarboties ar ātrslidošanu trenera Borisa Cibina, vēlāk Aleksandra Golovčenko vadībā. No 1957. gada studēja Omskas Valsts fiziskās kultūras institūtā, 1959. gadā uzvarēja PSRS čempionātā 10 000 m distancē un 1959. gada daudzcīņā sasniedza labāko rezultātu pasaulē. Arī 10 000 m distancē divas reizes pārsniedza pasaules rekordu (1959. gadā 16:31,4; 1960. gadā 16:18,3).

1960. gadā piedalījās 10 000 m ātrslidošanas sacensībās ziemas olimpiskajās spēlēs Skvoveli (ASV), taču tika diskvalificēts. Pēc tam ilgus gadus strādāja Omskā par treneri un Valsts fiziskās kultūras institūta pasniedzēju. Precējies ar sporta vingrošanas treneri Veru Štelbaumu, arī viņa meita Jeļena Ārājs (*Елена Арайс*) kļuva par sporta vingrošanas treneri.

Miris 2008. gada 3. aprīlī Omskā, apglabāts Novojužnajas kapsētā (*Ново-Южноe кладбищe*).

Atsauces
--------

1. ↑  Štelbaums Nikolajs Nikolaja d. dz. 1933 Arhivēts 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. 1949. g. izsūtīto iedzīvotāju saraksts pa apriņķiem
2. ↑  Nikolajs Štelbaums Arhivēts 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Olimpiskā komiteja
3. ↑  Штельбаумс Николай Николаевич (1933-2008) Arhivēts 2014. gada 23. februārī, *Wayback Machine* vietnē. Спортивный некрополь (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* LOK profils
* Николай Штельбаумс - омский конькобежец Raksts par Štelbaumu *Наш Омск-55.ru* (krieviski)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvijas PSR Latvijas sportisti 1960. gada ziemas olimpiskajās spēlēs |
| --- |
|  |
| Norises vieta — Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Skvoveli, ASV |
|  |
| Valsts karogs: Padomju Savienība  Padomju Savienības sastāvā | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Ātrslidošana | Nikolajs Štelbaums1 |

 |
|  |
| 1 Olimpisko spēļu laikā pārstāvēja Krievijas PFSR |

 |
**Kauja pie Bukultiem** (vācu: *Schlacht bei Neuermühlen*) bija kauja Livonijas pilsoņu kara otrajā gadā pie Bukultu pils, kurā Vācu ordenis uzvarēja Rīgas pilsētas karaspēku.

Priekšvēsture
-------------

Kara sākumā 1297. gadā Livonijas ordenis pie jaunajām dzirnavām uz Rīgas-Vidzemes ceļa uzcēla pili.
Dižkunigaitis Vītenis kopā ar Rīgas pilsētas karaspēku 1298. gada pavasarī devās karagājienā uz ordeņa valdījumiem tagadējās Igaunijas dienvidos, kur nopostīja ordeņa Karkuses pili un saņēma gūstā vietējos iedzīvotājus. Atceļā Vīteņa vadītajam karaspēkam pie Turaidas pils 1298. gada 1. jūnijā uzbruka Livonijas mestra Brūno vadītais ordeņa karaspēks, bet kaujā pie Turaidas tas tika sakauts.

Kaujas norise
-------------

Arhibīskapa vasaļu karavīri un Rīgas pilsoņi Sv. Pētera un Pāvila dienā 28. jūnijā aplenca ordeņa pili Bukultos (*Neuermühlen*). Tomēr kaujā uzvarēja ordeņa karaspēks, kam palīgā ieradās Prūsijas ordeņa papildspēki Kēnigsbergas komtura Bertolda no Brīhafenas (*Brühaven*) valdībā. Kaujā gāja bojā ap 400 rīdzinieku.

Sekas
-----

Ordeņa karaspēks gatavojās uzbrukt Rīgai, bet pēc tam, kad Dānijas karalis Ēriks VI draudēja iesaistīties karā Rīgas arhibīskapa pusē, tika noslēgts pamiers un arhibīskaps Johans III atbrīvots no Vīlandes gūsta.

Atsauces
--------

1. ↑  Rusova Livonijas hronika Arhivēts 2013. gada 19. februārī, *Wayback Machine* vietnē. (tulkojums latviešu valodā)
2. ↑  Johannes Voigt. Geschichte Preussens: Bd. IV. Die Zeit von der Unterwerfung der Preussen 1283 bis zu Dieterichs von Altenburg Tod 1341. Koenigsberg: Verlage der Gebrüder Bornträger, 1830[novecojusi saite]
**Eduards Liepiņš** (1897—1938) bija latviešu izcelsmes Sarkanās armijas gaisa spēku darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima 1897. gadā Vestienas pagastā kalpa ģimenē, bija divas māsas. 1912. gadā pabeidza draudzes skolu Vestienas muižā, pēc tam tajā pašā muižā strādāja par melnstrādnieku, vasarā — par kalpu.

1916. gadā mobilizēts, līdz 1917. gada decembrim dienēja 12. armijā: vispirms bija ierindnieks 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā, 1917. gada maijā nozīmēts par šoferi 12. armijas aviācijas vienībā. Pēc tam turpināja dienestu kā šoferis 2. Sociālistiskajā sarkangvardes aviācijas vienībā Petrogradā. 1919. gadā pabeidza lidotāju novērotāju skolu Petrogradā, kā lidotājs novērotājs piedalījās karadarbībā Poļu frontē. Traumējās avārijā ar neveiksmīgu nosēšanos. 1919. gada maijā iestājās KK(b)P.

Pēc Pilsoņu kara dienēja par lidotāju novērotāju Rietumu kara apgabalā. 1921. gadā piedalījās Kronštates dumpja apspiešanā. Pēc kursiem Izlūkošanas pārvaldē (1924—1925) turpināja dienestu tajā pašā kara apgabalā. Bija 4. aviācijas vienības štāba priekšnieks, pēc tam komandieris. 1928. gadā nosūtīts uz komandējošā sastāva pilnveidošanas kursiem Žukovska Gaisa spēku akadēmijā Maskavā, pēc kuriem mācījās vēl 1. pilotu kara skolā Kačā (tagad Sevastopolē, 1930—1932) un Augstākajā lidošanas taktiskajā gaisa spēku skolā Ļipeckā (1935—1936). Bija Kačas kara skolas štāba priekšnieks, Maskavas kara apgabala 2. vieglo bumbnesēju eskadriļas komandieris un komisārs.

1936. gada maijā iecelts par jaunveidojamās 15. lidotāju novērotāju kara skolas (Urālu kara apgabals, mūsdienu Čeļabinskā) priekšnieku un komisāru.

1937. gadā arestēts. Apsūdzēts spiegošanā un kaitniecībā Latvijas labā. 1938. gada 1. februārī Iekšlietu TK komisija piesprieda E. Liepiņam nāvessodu, kurš izpildīts 18. februārī.

1956. gada jūlijā Čeļabinskas Iekšlietu ministrijas nodaļa paziņoja E. Liepiņa sievai Zinaīdai (dzimusi Sokolova), ka viņas vīrs miris ieslodzījumā 1945. gadā. Tā paša gada augustā viņa nosūtīja iesniegumu PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģijai, kurā lūdza reabilitēt viņas vīru pēc nāves, kas tika panākts, pēc tā, kad kara prokurors iesniedza protestu Liepiņa lietā Urālu kara apgabala Kara tribunālā.

Atsauces
--------





1. ↑  «Полковник Лепин Эдуард Юрьевич». *Сайт выпусников Челябинского высшего военного авиационного Краснознаменного училища штурманов*.
**Aleksandrs Rusteiķis** (dzimis 1882. gada 1. janvārī, miris 1958. gada 27. februārī) bija Latvijas filmu režisors un aktieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis Rīgā. Mācījies A. Suvorina teātra skolā Sanktpēterburgā. 1914. gadā angažēts Maskavas Dailes teātrī. Filmējies galvenajā lomā krievu filmā "Bēglis" (1914, režisors A. Volkovs). No 1918. līdz 1922. gadam dzīvojis Taškentā, kur izveidoja un vadīja teātra studiju. 1922. gadā kopā ar ģimeni devās uz Lietuvu. Bijis Lietuvas Valsts operas teātra režisors Kauņā.

No 1924. gada dzīvojis Latvijā, režisors Rīgas Krievu kamerteātrī un Krievu drāmas teātrī. 1925. gadā piedalījies vairākās epizodiskās lomās Francijas filmā "Mihails Strogovs".
Pasniedzis aktiera meistarību kinomākslas studijās "Stars", "Sfinkss", "Latkino". 

Filmu "Par tēvu zemi", "Lāčplēsis", "Daugava", "Dzimtene sauc", "Aizsprosts" u.c. režisors. Pēc Otrā pasaules kara fotogrāfs Jūrmalā. Apglabāts Vecdubultu kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Inga Pērkone. *Kino Latvijā 1920-1940*. Rīga : Zinātne, 2008. 246. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Aleksandrs Rusteiķis
* Aleksandrs Rusteiķis filmas.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305100723
* LNB: 000188753
* LCCN: nb2017008155

 |

 |
Nezināma vērtība "Bērni"

**Aldis Drēģeris** (dzimis 1966. gada 10. augustā Bulduros, miris 2005. gada 20. janvārī Rīgā) bija latviešu mūziķis, vokālists, taustiņinstrumentālists, arī dziesmu autors. Darbojies šlāgermūzikas žanrā, plaši izmantojis akordeonu, vēlāk arī sintezatoru.

Bērnība un jaunība
------------------

Bērnību pavadījis Rīgā, kur beidzis Rīgas 50.vidusskolu, kā arī ģimenes mājā Saulkrastos. Vidusskolas laikā apguvis akordeona spēli pie pasniedzēja VEF kultūras pilī.

Muzikālā darbība
----------------

Muzikālo karjeru uzsācis 1987. gadā ar muzicēšanu kāzās, 1988. gadā iznāca pirmā Alda Drēģera audiokasete, kā arī sākās aktīva koncertdarbība ar programmu "Latvju brīvības cīņu dziesmas". Nodibinājis mūzikas izdevniecību "AD Show and Rec.", karjeras laikā izdevis vairāk nekā 30 audiokasetes un kompaktdiskus. Aktīvi koncertējis visā Latvijas teritorijā, 2004. gadā trīs mēnešu laikā uzstājies 68 kultūras namos. Tematiski savā mūzikā aptvēris dažādus tematus, taču īpaši pazīstams ar dziesmām par alkoholu un sievietēm. Vērtīgākais ieguldījums ir albumi "Veltījums Rīgai" un "Manas dvēseles caureja" - dziesmas ar Aleksandra Čaka, Austras Skujiņas, Imanta Ziedoņa vārdiem.

Nāve
----

2005. gada janvārī ievietots Madonas slimnīcā ar plīsušu apendiksu un smagu asins saindēšanos. Pārvests uz Rīgas 1. slimnīcu, miris 2005. gada 20. janvārī.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «ARHĪVA PERSONĪBA: Aldis Drēģeris (21:41)». spotnet. 2006. gada 19. oktobris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 29. augustā. Skatīts: 2011. gada 25. oktobris.
2. 1 2 3  «Nevaru skatīties. Vēl ne.». Laikraksts Diena. 2006. gada 22. aprīlis. Skatīts: 2011. gada 25. oktobris.
3. ↑  «Miris Aldis Drēģeris». Delfi. 2005. gada 21. janvāris. Skatīts: 2011. gada 25. oktobris.
4. ↑  «ARHĪVA PERSONĪBA: Aldis Drēģeris». spotnet. 2006. gada 19. oktobris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 29. augustā. Skatīts: 2011. gada 25. oktobris.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305068173
* LNB: 000070579
* ISNI: 0000 0004 1673 6629

 |

 |
**Marija de Dominiči** (itāļu: *Maria de Dominici*, dzimusi 1645. gada 6. decembrī, mirusi 1703. gada 18. martā) bija Maltas gleznotāja, tēlniece un karmelītu ordeņa mūķene.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi Vittorozijas pilsētā (tagadējā Birgu), viņas tēvs bija juvelieris, kas dievināja Maltas Bruņinieku ordeni. Ģimenē bija daudz mākslinieku, Marijas brāļi Raimondo un Frančesko arī kļuva par pazīstamajiem gleznotājiem. Mācījās pie mākslinieka un tēlnieka Matia Pretti, kas bija Valettas Svētā Jāņa katedrāles noformētājs. Tiek uzskatīts, ka laikaposmā no 1661. līdz 1666. gadam palīdzēja Pretti attēlot fresku ar Jāņa Kristītāja dzīvi un nāvi, kas attēlota uz katedrāles velves.

Bija karmelītu ordeņa locekle. 1682. gadā kopā ar Bruņinieku ordeņa lielmeistara brālēnu un viņa sievu pameta Maltu un pārvācās uz Romu, kur Marijai bija sava darbnīca, kur viņa nodarbojās ar skulptūru izgatavošanu un radīja gleznas pēc pasūtījuma. Marijas māja atradās netālu no *Chiesa di San Giovanni dei Fiorentini* baznīcas.

Mirusi 1703. gadā. Apbedīta *Santa Maria in Traspontina* baznīcā.

Darbi
-----

Izņemot Maltas Svētā Jāņa katedrāles sienu un velves apgleznošanu, bija pazīstama kā vairāku svēto skulptūru autore, kurus izmantoja reliģijas svētkos un ielu gājienu dienās. Marijas vislabāk pazīstamie darbi ir "Apmeklēšana" (Zebučas draudzē), "Beato Franko" Valletas karmelītu baznīcā un "Pasludināšana" Valletas katedrālē.

Piemiņa
-------

Marija ir minēta grāmatā *Dictionary of Women Artists*. 2010. gadā viņas vārdā tika nosaukts krāteris uz Merkurija. Šis fakts tika iekļauts grāmatā *Malta: Women, History, Books and Places*.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Delia Gaze. *Dictionary of Women Artists*, 1997. 462. lpp.
2. 1 2 3  Susanna Hoe. *Malta: Women, History, Books and Places*. HOLO Books. ISBN 978-0-9572153-5-1.
3. ↑  Fr Mark Cauchi, OSA Valletta. «Mattia Preti, a friend of the poor and needy». Times of Malta, 2013-02-16.
4. ↑  «Gazetteer of Planetary Nomenclature». USGS Astrogeology Science Center.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 4172167807412818130001
* LCCN: no2023021396

 |

 |
**Dāvids Cimze** (1822—1872) bija latviešu pedagogs un komponists. Jāņa Cimzes jaunākais brālis, viens no pirmajiem latviešu tautasdziesmu apdarinātājiem.

Strādāja Vecgulbenes draudzes skolā (1843—1845), dažādās skolās Pēterburgā, palīdzēja brālim Jānim Cimzem sastādīt un izdot krājumu „Dziesmu rota".

Miris 1872. gada 16. oktobrī. 

Jau pēc viņa nāves Dāvida Cimzes apdare „Kas tie tādi, kas dziedāja" izskanēja 1873. gada I Vispārējo latviešu Dziedāšanas svētku Laicīgās mūzikas koncertā.

Auseklis viņam pēc nāves veltīja šādas rindas:

"Kas tas tādis, kas koklēja  
 
sērdienīšiem dziedājot?   

Tas ir tautas vaidelotis,   

grūtdienīšu gaudulis.   
  

Tas aizgāja Saules namā,   

Gaismas piles pagalmes;   

Tur vairs nebirst asariņas,   

tur vairs nevaid koklītes.   
  

Tevi apģērbj Dievu dēli   

sarkanbaltiem palagiem,   

Tevi pušķo Saules meitas   

zelta staru vaiņagiem".

Pazīstamākās tautasdziesmu apdares
----------------------------------

* Div' dūjiņas gaisā skrēja,
* Maza biju, neredzēju
* Saulīt tecēj' tecēdama
* Meitiņ' sēdēj' aiz ūdeņa
**Andrejs Bubinduss** (1891—1942) bija Latvijas armijas ģenerālis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1891. gada 12. augustā Kuldīgā. Mācījās Kuldīgas pilsētas skolā, pēc tās beigšanas 1908. gadā iestājās Krievijas Impērijas armijas 65. Leibgvardes pulkā bet 1909. gadā viņu nosūtīja mācīties uz Odesas junkurskolu. 1912. gadā podporučika pakāpē viņš tupināja dienestu 335. kājnieku pulkā.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā saņēma poručika dienesta pakāpi, bet pēc gada štābkapteiņa dienesta pakāpi, bija rotas komandieris, no 1917. gada maija pulka saimniecības priekšnieks.

Krievijas pilsoņu kara laikā no 1918. gada februāra līdz aprīlim A. Bubinduss komandēja 4. musulmaņu strēlnieku divīzijas (komandieris Eduards Aire) 15. pulku. 1918. gada augustā viņš iestājās Sibīrijas (vēlākas Kolčaka) armijas 26. Šadrinskas kalnu strēlnieku pulkā kā bataljona komandieris, bet vēlāk pulka saimniecības priekšnieks. 1919. gada 10. oktobrī A. Bubinduss iestājās 1. Latviešu (Troickas) strēlnieku bataljonā, kur ieguva kapteiņa dienesta pakāpi.

1920. gada novembrī kapteinis Bubinduss caur Vladivostokas ostu atgriezās dzimtenē. No 1921. gada dienēja 1. Latvijas strēlnieku pulkā, bija saimniecības priekšnieks. 1922. gadā A. Bubinduss saņēma pulkveža-leitnanta dienesta pakāpi un stājās Jātnieku pulka saimniecības priekšnieka amatā, bet no 1924. gada – pulka komandiera palīgs. 1926. gadā A. Bubindusu iecēla par 11. Dobeles kājnieku pulka bataljona komandieri.
Pēc Virsnieku akadēmisko kursu pabeigšanas pulkvedis A. Bubinduss 1927. gadā kļuva par Virsnieku kursu priekšnieku, bet 1930. gadā par Kurzemes divīzijas štāba priekšnieku.
1934. gadā A. Bubindusu iecēla par 12. Bauskas kājnieku pulka komandieri, 1935. gadā – par Zemgales divīzijas štāba priekšnieku, bet 1939. gadā – par Vidzemes divīzijas štāba priekšnieku. No 1939. gada novembra A. Bubinduss bija 8. Daugavpils kājnieku pulka komandieris.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā A. Bubinduss saņēma ģenerāļa dienesta pakāpi, kļuva par Latvijas Tautas armijas Vidzemes divīzijas komandiera palīgu, un augustā uz īsu brīdi – par Augstākās kara skolas priekšnieku. Pēc 24. latviešu strēlnieku korpusa izveides 1940. gada septembrī viņu atvaļināja no dienesta.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā A. Bubindusu apcietināja un izsūtīja uz Soļikamskas soda nometni Krievijā. 1942. gada 18. maijā viņam nometnē izpildīja nāvessodu.

Apbalvojumi
-----------

Savas militārās karjers laikā A. Bubinduss saņēma Latvijas 3. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2. šķiras Viestura ordeni, Aizsargu Nopelnu krustu; Krievijas 2. un 3. šķiras Sv. Staņislava ordeni, 2. 3. un 4. šķiras Sv. Annas ordeni.

Atsauces
--------

1. ↑  Ģenerālis Andrejs Bubinduss (1891–1942) Arhivēts 2019. gada 14. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Kara muzejs
**Dubrovina parks** ir parks, kas atrodas Daugavpilī, netālu no pilsētas centra, starp Rīgas, Teātra, Parādes un Daugavas ielu.

Dubrovina parks ierīkots 1882. gadā pēc toreizēja pilsētas mēra Pāvela Dubrovina iniciatīvas, kas par saviem līdzekļiem izpirka trīs hektārus zemes un aktīvi piedalījās parka izveidē. Parkā tika iestādīti Latvijā reti sastopami koki un krūmi: dzeltenie bērzi, Tatārijas kļavas, zaļas duglāzijas. Parkam dots Pāvela Dubrovina vārds un tajā uzstādīts viņa piemineklis – aptuveni divus metrus augstā bronzas figūra uzstādīta speciāli izveidotā laukumā netālu no strūklakas. Pieminekli darinājis pazīstamais Maskavā dzīvojošais tēlnieks Aleksandrs Tartinovs. Padomju laikos parkā izveidots Padomju armijas karavīru piemiņas memoriāls. 1967. gadā parkā tika izveidota strūklaka, 2017. gadā notika jaunās strūklakas konstrukciju izgatavošana un montāža, strūklakas baseina remontdarbi. Atjaunotā strūklaka kļuvusi kuplāka un divas reizes augstāka – tās centrālā strūkla sasniedz 12 metrus lielu augstumu. Atšķirībā no vecās, jaunā strūklaka ir izgaismota.

Atsauces
--------

1. ↑  «DUBROVINA PARKS». latgale.travel. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 13. decembrī. Skatīts: 2018. gada 20. decembrī.
2. ↑  «DUBROVINA PARKS». visitdaugavpils.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 5. decembrī. Skatīts: 2018. gada 20. decembrī.
3. ↑  «Dubrovina parks Daugavpilī». redzet.lv. Skatīts: 2018. gada 20. decembrī.[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dubrovina parks***.
**Toms Komass** (dzimis 1986. gada 6. jūlijā Aizkrauklē) ir latviešu inženieris un vieglatlēts, specializējies ultragaro distanču skriešanā.

T. Komass nāk no Valles, pabeidzis Valles vidusskolu. Augstāko izglītību ieguvis Rīgas Tehniskajā universitātē (bakalaura grāds un inženiera kvalifikācija mehatronikā, maģistra grāds siltuma, ūdens un gāzes tehnoloģijās). Studējis doktorantūrā Latvijas Lauksaimniecības universitātē. Strādā par robotikas inženieri.

T. Komass ir skrējiensoļojuma Rīga—Valmiera visu laiku labākā rezultāta īpašnieks (7.41:38, uzstādīts 2023. gadā). Uzvarējis šajās Latvijā prestižākajās ultragaro distanču skriešanas sacīkstēs trīs gadus pēc kārtas (2021—2023). Šajās sacensībās uzrādījis arī personisko rekordu 100 km skriešanas distancē 7 stundas 12 minūtes un 49 sekundes. 2023. gadā uzstādījis personiskos rekordus arī maratona un pusmaratona distancēs.

Personiskie rekordi
-------------------

| Disciplīna | Rezultāts | Datums | Vieta |
| --- | --- | --- | --- |
| Pusmaratons | 1.11:00 | 2023. gada 19. februāris | Valsts karogs: Spānija Barselona, Spānija |
| Maratons | 2.29:36 | 2023. gada 23. aprīlis | Valsts karogs: Vācija Hamburga, Vācija |
| 100 km | 7.12:49 | 2023. gada 3. jūnijs | Valsts karogs: Latvija Valmiera, Latvija |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vecumnieku novada ziņas, 2014. gada marts».
2. ↑  «LVS | Toms Komass».

Ārējās saites
-------------
**Konstantīns Mateuss** (1895—1941) bija Latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas armijas pulkvedis. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Latvijas Kara skolas priekšnieks (1939—1940). Pēc Latvijas okupācijas apcietināts un nošauts.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1895. gada 24. aprīlī Pleskavā lielgruntnieka ģimenē. 1914. gadā beidza Jaroslavļas hidrotehnisko skolu un Pirmā pasaules kara sākumā iesaukts Krievijas Impērijas armijā. 1916. gadā beidza Alekseja karaskolu Maskavā. Dienēja 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā, piedalījās Ziemassvētku un janvāra kaujās, arī 1917. gada augusta cīņās pie Olaines.

Oktobra revolūcijas laikā 1917. gada oktobrī pulku atstāja un decembrī veselības stāvokļa dēļ atvaļināts. 
Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 25. novembrī iestājās Latvijas armijā, kopā ar Cēsu rotu piedalījies kaujās pret lieliniekiem Kurzemē. Izcēlies ar varonību 1919. gada 3. martā uzbrukumā Skrundas Jaunmuižai, par ko vēlāk apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. 1919. gadā 9. martā iecelts par Saldus pilsētas komandantu, saformējis Saldus brīvprātīgo rotu un jātnieku eskadronu. Pēc Cēsu kaujām un Strazdumuižas pamiera 1919. gada augustā iedalīts 9. Rēzeknes kājnieku pulkā, paaugstināts par kapteini. Bermontiādes laikā 9. Rēzeknes kājnieku pulka rindās piedalījās kaujās pret bermontiešiem Pārdaugavā un Jūrmalā. Iecelts par Jelgavas pilsētas komandantu, vēlāk par Daugavgrīvas mācību bataljona komandieri. 1920. gadā ieskaitīts Latgales partizānu pulkā, piedalījās Latgales atbrīvošanā.

Pēc Brīvības cīņām dienēja 7. Siguldas kājnieku pulkā, bija Vecgulbenes robežsardzes garnizona priekšnieks. 1924. gadā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1925. gadā pārcelts uz 3. Jelgavas kājnieku pulku, bija bataljona komandieris, vēlāk saimniecības daļas priekšnieks. 1936. gada 1. oktobrī paaugstināts par pulkvedi. 

Latvijas kara skolas priekšnieks pulkvedis Konstantīns Mateuss, "Tautas valdības" Ministru Prezidents Kirhenšteins (vidū), armijas politiskais vadītājs Kalniņš (pa kreisi) un kara ministrs Dambītis (labajā pusē) pēdējā Latvijas Kara skolas izlaidumā 1940. gada 27. jūlijā.
1939. gada 1. septembrī iecelts par Latvijas Kara skolas priekšnieku. Pēc Latvijas okupācijas turpināja darboties savā amatā Sarkanās armijas teritoriālajā korpusā līdz 1940. gada decembrim.

1941. gada 21. janvārī apcietināts un pēc pratināšanām 1941. gada 12. aprīlī Baltijas Sevišķā kara apgabala kara tribunāls viņam piesprieda nāvessodu.

Nošauts Rīgā 1941. gada 20. jūnijā, līķis nav atrasts.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Annas ordenis IV šķ. par kaujām Pirmā pasaules kara laikā
* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira par kaujām pie Skrundas pagasta Gravenieku un Spales mājām 1919. gada 3. martā
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira Nr. 846 (1929)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira Nr. 1161 (1938)
* Viestura ordenis

Ārējās saites
-------------

* L.k.o.k. biogrāfija
**Gints Ceplenieks** (dzimis 1976. gada 6. maijā) ir latviešu diriģents, pedagogs un Dziesmu svētku virsdiriģents.

Biogrāfija
----------

Pēc Liepājas mūzikas skolas absolvēšanas turpinājis studijas Jāzepa Vītola Mūzikas akadēmijā, iegūstot maģistra grādu kordiriģēšanā.

Diriģenta gaitas sācis jau studiju laikā — sākumā kā kormeistars Priekules jauktajā korī, vēlāk kā diriģents jauktajā korī "Rīdzene" un sieviešu korī "Vaiva". Pašlaik diriģenta pārziņā ir Talsu 2. vidusskolas zēnu un jauktais koris, Rīgas Biznesa skolas koris, Rīgas Amatniecības vidusskolas koris un Rīgas Tehniskās universitātes jauktais koris "Vivere" (kopš 2007). Kolektīvi piedalījušies daudzos starptautiskos kormūzikas konkursos, festivālos, projektos un forumos Eiropā un ASV, gūstot ievērojamus panākumus.

Bijis Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolas diriģēšanas pedagogs un diriģēšanas programmas vadītājs, Rīgas Doma kora skolas jauktā kora diriģents, un pašreiz ir šīs skolas vadītājs. Piedalījies 2014. gada Pasaules koru olimpiādes žūrijas darbā, ir ikgadējo koru konkursu žūrijas komisijas loceklis, kā arī Talsos rīkotā zēnu koru saieta "Zaļā bumba" idejas autors un mākslinieciskais vadītājs.

XXV-XXVII Vispārējo latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents, XXIV Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģenta asistents un koru koordinators, XI Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku noslēguma koncerta mākslinieciskais vadītājs (2015), Talsu, Rojas un Dundagas novadu (2010—2021) un Talsu novada (kopš 2021) koru virsdiriģents.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Dziesmu svētku krātuve». *dziesmusvetki.lndb.lv*. Skatīts: 2024-01-19.
Šis raksts ir par LaTS mazumtirdzniecības viekala uzņēmumu. Par bijušo Latvijas naudas vienību skatīt rakstu Lats.

**LaTS** ir Latvijas mazumtirdzniecības tīkls, kas darbojas Latvijā kopš 2007. gada. To pārvalda uzņēmums SIA "Latvijas tirgotāju savienība".

SIA "Latvijas tirgotāju savienība" ir organizācija, kas strādā ar piegādātājiem, veido kopīgos mārketinga pasākumus un nosaka cenu politiku.
"LaTS" preču zīmes lietošanas tiesības iegūst, kļūstot par SIA "Latvijas tirgotāju savienība" biedru.
Grupa apvieno aptuveni 270 uzņēmumus ar vairāk kā 700 tirdzniecības vietām visā Latvijā. Tie ir gan veikali, gan kafejnīcas, gan specializētie veikali, gan degvielas uzpildes stacijas, gan tirgus laukumi.

SIA "Latvijas tirgotāju savienība" īpašnieki 2023. gada maijā bija: Raimonds Okmanis (42,99 %), Inga Tunste (39,02 %), Agita Vanaģele (10,02 %), Ēriks Pīlādzis (2 %), Velga Kalniņa (2 %), Rauls Baumanis (2 %), Arnolds Taukulis (0,98 %) un Jeļena Okmane (0,98 %).

Vēsture
-------

SIA "Latvijas tirgotāju savienība" tika dibināta 2007. gada 10. oktobrī.

2013. gada 9. oktobrī "Latvijas tirgotāju savienība" saņēma atzinības rakstu no Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra Edmunda Sprūdža par aktīvu līdzdalību ekonomikas attīstības veicināšanā Latvijas reģionos.

2021. gadā "LaTS" sāka piedāvāt saviem klientiem internetviekalu.
2023. gada decembrī darbu sāka jauni alkohola tirdzniecības koncepcijas veikali "Alko LaTS".

Atsauces
--------

1. ↑  «"LaTS" veikalu tīkls skaidro pircēju uzvedības izmaiņas krīzes apstākļos».  (latviešu). Skatīts: 2024-03-18.
2. ↑  Tikai ar atļauju SANDA KRAUKLE, la.lv, 16. jūnijs 2014
3. 1 2  «LaTS Par uzņēmumu». *Lats*. Skatīts: 2024-03-18.
4. ↑  Veikalu ķēdes "LaTS" pārvaldītāja apgrozījums pērn pieaudzis par 7,3% LETA, 11.05.2023
5. ↑  Latvijas tirgotāju savienība, Sabiedrība ar ierobežotu atbildību Lursoft
6. ↑  "LaTS" tīklā darbu sākuši jauni koncepta veikali "Alko LaTS" LaTS, 27.12.2023

Ārējās saites
-------------

* LaTS mājas lapa
* LaTS e-veikals

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Mazumtirdzniecības veikalu ķēdes Latvijā |
| --- |
|  |
| Esošās | 
* Aibe
* Beta
* CITRO
* Elvi
* LaTS
* Lidl
* Maxima
* Mego
* Rimi
* Sky
* SPAR
* top!
* Vesko

 |
|  |
| Bijušās | 
* Cento
* Citymarket
* IKI
* Nelda
* Prisma
* Saules veikals
* Saulīte
* Selver
* Supernetto
* T-Market

 |

 |
**Antra Grūbe** (dzimusi 1963. gada 4. aprīlī Talsos) ir latviešu politiķe, vēsturniece, pedagoģe un rakstniece, kas izdevusi vairākas grāmatas par Talsu un Talsu novada vēsturi.

Strādā par vēstures, filozofijas, politikas un tiesību skolotāju Talsu Valsts ģimnāzijā, vienlaikus nodarbojas ar novadpētniecību.

1981. gadā Grūbe pabeidza Talsu 2. vidusskolu. Pēc mācībām uzsākusi darbu šūšanas cehā "Rīgas apģērbs", kā gatavās produkcijas kontroliere. Pēc tam uzsākusi mācības Latvijas Universitātē (LU) vēstures specialitātē. Pēc augstskolas absolvēšanas (1992. gadā) uzsāka darbu kā skolotāja Mērsraga un Dundagas vidusskolās, bet 1995. gadā sāka strādāt Talsu Valsts ģimnāzijā (tolaik Talsu 1. vidusskola). Regulāri nodarbojas ar rakstu publicēšanu Talsu novada laikrakstā "Talsu Vēstis".

1998. gadā LU iegūts vēstures maģistra grāds, 2009. gadā — sociālo zinātņu maģistra grāds politikas zinātnē.

2008. gadā saņēmusi nomināciju "Gada skolotājs", 2010. gadā — titulu "Gada talsinieks".

Kā vēsturniece pēc izglītības, sarakstījusi vairākas grāmatas, kas saistītas ar vēstures notikumiem un kultūru Talsos un Talsu novadā. Grāmatu rakstīšana aizsakās 2003. gadā ar grāmatu "Talsu vēsture no vissenākajiem laikiem līdz 19. gadsimta beigām". Par saviem darbiem — "Kino un dzīve Talsos (1902—1939)" un "Talsu ebreji" autore saņēmusi Talsu novada domes piešķiramo Aleksandra Pelēča literāro prēmiju. Šī pati prēmija saņemta 2022. gadā kā vienai no autorēm grāmatai "Savs nams, sava pils: Talsu Tautas namam 110". Savukārt par grāmatu "Ne pa jokam: Talsi pirms 1/2 gadsimta" A. Grūbe saņēma Talsu novada pašvaldības simpātiju balvu. 2010. gadā par grāmatu "Talsu un apvidus vēsture: no 1900. gada līdz 1. pasaules kara sākumam" autore saņēma lasītāju simpātiju balvu.

2022. gadā kļuvusi par deputāti Talsu novada pašvaldībā no saraksta "Mēs – Talsiem un novadam", aizstājot Saeimā ievēlēto Edgaru Zelderi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Talsu novada domē darbu sāk deputāte Antra Grūbe | Talsi». *www.talsunovads.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-14.
2. 1 2  «Antra Grūbe - "Mēs - Talsiem un novadam" / Pašvaldību vēlēšanas 2021». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-14.
3. 1 2 3  «Dižļaudis - Grūbe Antra». *dizlaudis.mozello.lv*. Skatīts: 2023-07-14.
4. ↑  «Gada talsinieka titulu ieguvusi skolotāja Antra Grūbe». *Pilseta24.lv* (latviešu). 2010-11-22. Skatīts: 2023-07-14.
5. ↑  Literatūra. «Antra Grūbe». *Literatūra* (lv-LV). Skatīts: 2023-07-14.
6. ↑  «Aleksandra Pelēča literārā prēmija tiek grāmatai "Savs nams, sava pils" – Talsu Galvenā bibliotēka» (lv-LV). 2023-04-18. Skatīts: 2023-07-14.
7. ↑  «Dome | Talsi». *www.talsunovads.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-14.
**Aleksandrs Sorokins** (lietuviešu: *Aleksandras Sorokinas*; dzimis 1981. gada 30. martā) ir Lietuvas vieglatlēts, specializējies ultragaro distanču skriešanā. Viņš ir pasaules rekordists 100 km distancē, kā arī daudzu citu Eiropas un pasaules rekordu īpašnieks ultragarajās skriešanas distancēs.

Pirms pievērsies garo distanču skriešanai, A. Sorokins nodarbojās ar smaiļošanu un kanoe airēšanu, ko bija spiests pārtraukt 25 gadu vecumā pleca traumas dēļ. Skriešanai pievērsies vien 31 gada vecumā, lai atgrīvotos no liekā svara, taču ātri progresēja, jau tajā pašā 2013. gadā startējot savā pirmajā 100 km skrējienā.

2015. gadā viņš laboja Lietuvas rekordus 100 km distancē un 24 stundu skrējienā. 2019. gadā viņš uzvarēja IAU 24 stundu Pasaules čempionātā Francijā.

2022. gadā A. Sorokins pirmo reizi laboja pasaules rekordu 100 km skrējienā, distanci veicot 6 stundās 5 minūtēs un 41 sekundē. 2023. gadā Viļņā, 41 gada vecumā, viņš uzlaboja savu pasaules rekordu, sasniedzot 6.05:35.

Personiskie rekordi
-------------------

| Disciplīna | Rezultāts | Datums | Vieta |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 km | 6.05:35 | 2023. gada 14. maijs | Valsts karogs: Lietuva Viļņa, Lietuva |

Atsauces
--------

1. ↑  Sarah Brady. «Looking Forward: An Interview With Aleksandr Sorokin About His 100k World Record». *iRunFar* (angļu), 2022-04-27. Skatīts: 2024-04-03.
2. ↑  Bryon Powell. «Aleksandr Sorokin Sets 100k World Record in 6:05:41». *iRunFar* (angļu), 2022-04-23. Skatīts: 2024-04-03.

Ārējās saites
-------------
**Volodimirs Komanovs** (ukraiņu: *Володимир Геннадійович Команов*; dzimis 1938. gada 19. jūnijā, miris 2019. gada 12. decembrī) bija Ukrainas inženieris, tehnisko zinātņu kandidāts. Viņš ir bijis Konstruktoru biroja *Južnoje* raķešu kosmiskā novirziena galvenais konstruktors, *Sea Launch* programmas Ukrainas puses direktors.

1960. gadā viņš absolvēja Dņepropetrovskas Valsts universitāti mehānikas inženiera specialitātē. Pēc tam Komanovs sāka strādāt konstruktoru birojā *OKB-586* (tagad Konstruktoru birojs ''Južnoje'') par inženieri. 1966. gadā viņš kļuva par vadošo konstruktoru. 1986. gadā Komanovs kļuva par raķešu kosmiskā novirziena galveno konstruktoru. Volodimirs Komanovs piedalījās jaunu metožu un telemetrijas mērījumu izstrādē, palaižot šahtās bāzētās raķetes. Viņš veica kosmisko raķešu kompleksu *Ciklon-2*, *Ciklon-3*, *Zenit-2*, *Energija* — *Buran* izstrādes, eksperimentālās pilnveidošanas, lidojumu izmēģinājumu un nodošanu ekspluatācijā tehnisko vadību.

1996. gadā Komanovu iecēla par Konstruktoru biroja *Južnoje* galvenā konstruktora vietnieku *Sea Launch* programmā. Viņš nodrošināja sauszemes raķešu kompleksa *Zenit-2* pielāgošanu jūras apstākļiem (*Zenit-3SL*). Viņš bija KB *Južnoje* pārstāvis starptautiskā uzņēmuma *Sea Launch* vadības grupā. Viņš vadīja *Zenit* sasaistīšanas darbus ar dzinēju bloku un kosmiskajiem aparātiem.

No 2003. līdz 2007. gadam Volodimirs Komanovs bija valsts uzņēmuma *Južmaš* ģenerāldirektora palīgs.

Volodimirs Komanovs bija Ukrainas republikāniskās partijas Dņepropetrovskas apgabala organizācijas vadītājs. 2006. gadā viņš kandidēja Augstākās Radas vēlēšanās no Opozīcijas bloka "Ne tak!", bet vēlēšanu apvienība nepārvarēja ievēlēšanas slieksni.

Ārējās saites
-------------

* Умер выдающийся украинский конструктор Владимир Команов Arhivēts 2020. gada 2. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
**Žaks Roge** (*Jacques Count Rogge*; 1942. gada 2. maijs—2021. gada 29. augusts) bija sporta funkcionārs, burātājs un regbists. Viņš bija astotais Starptautiskās Olimpiskās komitejas (SOK) prezidents.

Personīgā dzīve
---------------

Dzimis Gentē, Beļģijā, Nacistskās Vācijas okupācijas laikā.

Pēc profesijas Žaks Roge ir ārsts, ortopēds, viņš mācījies Gentes Universitātē. 1968. 1972. un 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš piedalījās burāšanas sacensībās. Roge ir pārstāvējis arī Beļģijas regbija izlasi.

Viņš bijis Beļģijas Olimpiskās komitejas prezidents no 1989. līdz 1992. gadam. Prezidenta amatā Roge strādājis arī Eiropas Olimpiskajā komitejā no 1989. līdz 2001. gadam. Par SOK locekli Žaks Roge kļuva 1991. gadā, bet komitejas valdē iekļuva 1998. gadā. Brīvajā laikā viņš lasa vēstures un zinātnisko literatūru.

2001. gada 16. jūlijā Žaks Roge tika ievēlēts par SOK prezidentu. Viņš ir Huana Antonio Samaranča pēctecis, kurš bija SOK prezidents kopš 1980. gada. Soltleiksitijas olimpiskajās spēlēs Roge kļuva par pirmo SOK prezidentu, kurš apmeties olimpiskajā ciematā. To viņš darīja, lai pietuvinātos sportistiem.

Roge aktīvi iesaistījies darbībās, lai beisbols un softbols tiktu svītroti no olimpisko spēļu programmas. 2005. gada SOK kongresā lēmums tika apstiprināts, un šie sporta veidi jau 2012. gada Londonas olimpisko spēļu programmā vairs nebija. Viņš gan nenoliedz iespēju, ka nākotnē šie sporta veidi varētu atgriezties olimpiādē.

Roge nav izticis arī bez krietnas devas kritikas. Viņš pārmeta Useinam Boltam par viņa gavilēm pēc izcīnītās zelta medaļas sprinta distancē. Žurnālisti ar to nebija mierā un nosodīja SOK prezidenta rīcību. Arī grieķu sabiedrība nav apmierināta ar Roges izteicieniem, piemēram, "grieķi ieguvuši zelta medaļu dopingā".[*nepieciešama atsauce*]

Atsauces
--------

1. ↑   "2007 impressions", *Het Laatste Nieuws*, 31 December 2007
2. ↑  «*Sports Illustrated*, 2008». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 27. augustā. Skatīts: 2009. gada 28. februārī.
3. ↑  "Beijing Olympics’ winners and losers", *Yahoo Sports!*, 24 August, 2008

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žaks Roge***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* ISAF profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Starptautiskās Olimpiskās komitejas prezidenti |
| --- |
|  |
| 
* Dimitrijs Vikels (1894–1896)
* Pjērs de Kubertēns (1896–1925)
* Anrī de Bajē-Latūrs (1925–1942)
* Sīgfrids Ēdstrems (prezidenta vietas izpildītājs: 1942–1946, ievēlēts: 1946–1952)
* Everi Brendidžs (1952–1972)
* Maikls Moriss (1972–1980)
* Huans Antonio Samarančs (1980–2001)
* Žaks Roge (2001–2013)
* Tomass Bahs (2013–pašlaik)

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 163063177
* LNB: 000309714
* LCCN: nr2002016054
* ISNI: 0000 0001 1482 9264
* GND: 132568292
* SUDOC: 068974345
* BNF: cb15622949m (data)

 |

 |