recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arturs Vaišļa** (dzimis 1970. gada 10. decembrī) ir latviešu jurists un rakstnieks, bijušais Latvijas Valsts policijas darbinieks. Viestura ordeņa virsnieks.

Dzīves gājums
-------------

### Izglītība

1988. gadā pabeidzis Mārupes vidusskolu. No 1991. līdz 1996. gadam studējis Latvijas Policijas akadēmijā un ieguvis jurista izglītību un tiesību zinātņu bakalaura grādu. No 1997. līdz 1999. gadam neklātienē mācījies šīs pašas augstskolas maģistratūrā un ieguvis tiesību zinātņu maģistra grādu.

### Darba pieredze

No 1996. līdz 1999. gadam A. Vaišļa bija Imigrācijas policijas pārvaldes Operatīvās nodaļas inspektors. No 1999. līdz 2003. gadam Narkotiku apkarošanas biroja Tikumības policijas nodaļas priekšnieks. No 2003. līdz 2012. gadam Organizētās noziedzības apkarošanas pārvaldes Cilvēku tirdzniecības un sutenerisma apkarošanas nodaļas priekšnieks. Kopš 2012. gada Arturs Vaišļa ir izdienas pensijā. Kopš 2013. gada strādā kā pašnodarbināts jurists. Kopš 2014. gada darbojas biedrības "Par brīvu Vidzemi no cilvēku tirdzniecības" valdē. Sadarbībā ar biedrību "Patvērums "Drošās mājas"" apmāca valsts un pašvaldību institūciju darbiniekus cilvēku tirdzniecības un fiktīvo laulību novēršanā.

Rakstniecība
------------

Pirmo grāmatu "Policista blēņu stāsti" Arturs Vaišļa izdeva 2006.gadā ar pseidonīmu Kaprālis Dāvis. Šī ir vienīgā grāmata, kura izdota ar šo pseidonīmu. Kopš 2011. gada Arturs Vaišļa humora un satīras žanra grāmatas izdod ar pseidonīmu A II Pozitīvs, savukārt pārējo žanru grāmatas tiek izdotas ar pseidonīmu Arturs Balts. Ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs. 

### Darbi

* "Policista blēņu stāsti" (īsstāsti). Rīga: Pētergailis, 2006.
* "Pogaino joku gabali" (īsstāsti). Rīga: Drukātava, 2011.
* "Mauzeru pavēlnieki" (romāns). Rīga: Drukātava, 2012.
* "Rūgtās mieles" (romāns). Rīga: Drukātava, 2012.
* "Murmuāri" (romāns). Rīga: Drukātava, 2013.
* "Ragnešu klubiņš" (romāns). Rīga: Drukātava, 2013.
* "Jansonu nerrīgie stāsti" (atmiņu grāmata). Rīga: Drukātava, 2013.
* "Neskaitāmās citzemes" (romāns). Rīga: Drukātava, 2013.
* "Būs aitas, būs cirpēji" (īsstāsti). Rīga: Drukātava, 2015.
* "Staro" (romāns). Rīga: Drukātava, 2016.
* "Sabiedrības dakteri" (romāns). Rīga: Drukātava, 2017.
* "Šausmīgās pasakas" (pasakas). Rīga:Drukātava, 2018.
* "Heijā" (romāns). Olaine:Drukātava, 2019.
* "Bzzz pasakas" (pasakas). Olaine:Drukātava, 2020.
* "Piektā"(romāns). Olaine:Drukātava, 2021.
* "Mazpilsēta" (romāns). Olaine:Drukātava, 2021.
* "Austris" (romāns). Rīga: Ezerrozes grāmatas, 2022.
* "Policistu pasakas"(pasakas). Rīga: Ezerrozes grāmatas, 2023.

Atsauces
--------

1. .
2. 
3. 
4. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305098234
* LNB: 000198932
* LCCN: n2006088395
* ISNI: 0000 0004 1703 2762

 |

 |
**Valkas pilsētas teātra** pirmsākumi meklējami 1871. gada 10. maijā, kad pirmo reizi Valkā latviešu valodā tika izspēlēta izrāde. Teātra attīstībā lielu ieguldījumu deva Jāņa Cimzes Vidzemes skolotāju semināra audzēkņi. Kopš tā laika teātra dzīve šajā mazajā Ziemeļvidzemes, Tālavas novada pilsētiņā nav pārtrūkusi nevienu gadu.

Attīstība
---------

Valkas pilsētas teātris ir projektu teātris, viens no Latvijas pilsētu amatierteātriem. Teātra finansējumu veido dažādu kultūras fondu atbalsts un sponsoru līdzekļi.
Šobrīd Valkas pilsētas teātrim ir divi stacionāri spēles laukumi: Lielā zāle ar 400 skatītāju vietām un Kamerzāle — 30 skatītājiem. 
1982. gadā par Valkas pilsētas teātra māksliniecisko vadītāju kļuva režisors Aivars Ikšelis, turpinot teātra izaugsmi radošās individualitātes virzienā.
1998. gadā tika izveidots jauns aktieru ansamblis. 2009. gadā teātra trupā iesaistījās pirmie profesionālie aktieri, kas beiguši Krievijas teātru augstskolas.
Šodien teātra trupā ir 13 aktieri un tehniskais personāls.

Starptautiskā darbība
---------------------

Valkas pilsētas teātra iestudētās izrādes ir atzinīgi novērtētas Starptautiskajos teātru festivālos Latvijā, Bulgārijā, Vācijā, Lietuvā, Austrijā, Igaunijā, Krievijā, Gruzijā, Venecuēlā un Izraēlā.
Teātra radošā trupa vienmēr ir iesaistījusies starptautiskajos projektos Latvijā, Igaunijā, Lietuvā, Austrālijā, Krievijā, Izraēlā un arī citās Eiropas valstīs.

Festivāls „Tālvils"
-------------------

1. starptautiskais teātru festivāls „Tālvils" Valkā notika 1996. gadā, tam sekojošie festivāli 1998. 2001. 2003. 2005. 2006. 2007. 2009. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Valkas pilsētas teātra mājaslapa
Sudetu apgabala vācieši pēc Sudetu pievienošanas nacistiskajai Vācijai 1938. gada oktobrī aizkrāso Šumperkas ceļa zīmes nosaukumu čehu valodā
**Pārvācošana** jeb **ģermanizācija** (vācu: *Germanisierung*) ir vācu valodas un kultūras izplatīšana nevācu tautu vidū brīvprātīgas vai piespiedu pārtautošanas ceļā.

Vācu ordenī, Austrijas Impērijā, Prūsijā un Vācijas Impērijā pārvācošana bieži vien bija valsts politika, un nevācu mazākumtautībā neļāva vai pat aizliedza lietot dzimto valodu, kā arī apspieda to tradīcijas un kultūru. Nacistiskajā Vācijā vācu valodas uzspiešanu nomainīja genocīda politika pret atsevišķām jau vācvalodīgām nevācu tautām.

Pārvācošana Latvijā
-------------------

Darbojoties vāciskajā saimnieciskajā vidē, Rīgas latvieši pārvācoja kristīšanas dokumentos fiksētos vienkāršos latviskos vārdus — Jānis (Janne), Līze, Ede u.tml. sākās arī uzvārdu vāciskošana, piemēram, Jānis Reņģītis parakstījās kā *Johann Rengiet*, Sīmanis Raņķis kā *Simon Ranck*. Lielākā daļa šajā laika posmā radušos latviešu uzvārdu bija vāciskas, zviedriskas vai poliskas cilmes, piemēram, Jānis Šteinhauers (vācu: *Steinhauer* — 'akmeņkalis').

Pēc neatkarīgās Latvijas Republikas dibināšanas sākās pretējs process, kad vācbaltiešu minoritāte zaudēja līdz šim priviliģēto statusu.

Skatīt arī
----------

* Pārkrievošana
* Polonizācija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85054460
* GND: 4272020-5
* NKC: ph120554

 |

 |
Berlīnes dalījums okupācijas zonās
**Rietumberlīne** bija brīvpilsēta un politisks anklāvs, kas pastāvēja līdzās Austrumberlīnei, robežojoties ar Vācijas Demokrātiskās Republikas teritoriju, no 1949. līdz 1990. gadam.

Pēc Otrā Pasaules kara Berlīne tika sadalīta četrās okupācijas zonās. Rietumberlīni veidoja ASV, Lielbritānijas un Francijas sektori. Pilsēta bija politiski un ekonomiski saistīta ar Vācijas Federatīvo Republiku, lai arī oficiāli tā atradās okupācijas spēku pārvaldībā.

1948. gadā padomju okupācijas armija mēģināja izspiest rietumu sabiedrotos no Rietumberlīnes uzsākot zemes ceļu blokādi. Berlīnes blokāde turpinājās līdz 1949. gada maijam. Visu šo laiku rietumu sabiedrotie pa atļautajiem gaisa koridoriem veica pārtikas piegādes ar lidmašīnām.

Lai izbeigtu nepārtrauktu VDR iedzīvotāju masveida bēgšanu uz rietumiem, no 1961. gada līdz 1989. gadam Rietumberlīni apjoza Berlīnes mūris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rietumberlīne***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: n79013828
* GND: 4069304-1
* BNF: cb15328381c (data)
* NLA: 36559094
* NKC: ge134014

 |

 |
**Oksana Vozovika** (ukraiņu: *Оксана Возовик*; dzimusi 1985. gada 8. decembrī) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (2003) un kikboksere.

Šahistes karjera
----------------

2002. gadā kļuvusi par FIDE starptautisko sieviešu meistari (WIM). 2003. gadā ieņēmusi 3. vietu starptautiskā šaha turnīrā Nikolajevā. Par šo panākumu tajā pašā gadā viņai piešķirts FIDE starptautiskās lielmeistares nosaukums (WGM). 2005. gadā dalījusi 
pirmo vietu divos starptautiskos turnīros Harkivā: Rektora kausā  un Temīda-2005. 2006. gada Ukrainas sieviešu čempionātā dalījusi pirmo vietu ar Annu Ušeņinu, taču uzvarējusi papildmačā un kļuvusi par Ukrainas čempioni. Tajā pašā gadā uzvarējusi Rektora kausā Harkivā. 2007. gadā Ukrainas sieviešu izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules komandu šaha čempionātā Jekaterinburgā. Piedalījusies arī 2009. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Mežezerā (Aizkraukles novads), kur uzrādīja labāko rezultātu dāmu konkurencē. Pēdējos gados šaha turnīros piedalās reti.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Chess News - The kick boxing women's chess champion». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 9. novembrī. Skatīts: 2013. gada 27. maijā.
2. ↑  Nikolaev 2003
3. ↑  VII Rector Cup 2005
4. ↑  Femida 2005 Intl. Women
5. ↑  Rector Cup Women 2006
6. ↑  World Women's Team Chess Championship: Oksana Vozovic

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jaroslavs Obšuts** (slovāku: *Jaroslav Obšut*; dzimis 1976. gada 9. martā) ir bijušais slovāku hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis septiņas spēles Nacionālajā hokeja līgā. Vairākas sezonas aizvadījis Zviedrijas hokeja līgā, Kontinentālajā hokeja līgā un Slovākijas Ekstralīgā. Slovākijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī divos pasaules čempionātos.

Spēlētāja karjera
-----------------

1995. gada NHL draftā Obšutu izvēlējās Vinipegas "Jets" vienība, taču tā vietā, lai spēlētu NHL vai AHL, jaunais slovāku aizsargs vēl nākamās divas sezonas aizvadīja Rietumu hokeja līgā. Nacionālajā hokeja līgā Obšuts debitēja vien 2000.—01. sezonā, aizvadot četras spēles Sentluisas "Blues" rindās. Nākamajā sezonā Obšuts nospēlēja četras spēles Kolorādo "Avalanche" vienības sastāvā. No 2002. līdz 2004. gadam Obšuts spēlēja AHL klubā Manitobas "Moose", taču tad atgriezās Eiropā.

2004. gada vasarā Obšuts pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam HK Luleo, tā sastāvā aizvadot nākamās piecas sezonas. 2009. gadā Obšuts pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Maskavas "Spartak". Sezonas gaitā viņš pat tika izvēlēts dalībai 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlei, taču tajā traumas dēļ nepiedalījās. 2010.—11. sezonas gaitā Jaroslavs no "Spartak" rindām tika atlaists un pievienojās Mitišču "Atlant" vienībai.

2012. gada vasarā hokejists pievienojās Doneckas "Donbass" sastāvam. Turpmākajās sezonās spēlēja dažādos Slovākijas un Rumānijas klubos, līdz 2018. gadā noslēdza karjeru.

Slovākijas izlasē Obšuts debitēja 2002. gada Olimpiskajās spēlēs. Ir piedalījies arī 2005. un 2009. gada Pasaules čempionātos.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jaroslavs Obšuts***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
* KHL profils (angliski)
**„Dzintarjūra"** bija Ventspils zvejnieku kolhoza „Sarkanā bāka" lielais zvejas saldētājtraleris.

Vēsture
-------

Uzbūvēts 1967. gadā Nikolajevā, Ukrainas PSR, kopš 1967. gada zvejnieku kolhoza „Sarkanā bāka" kuģis. Piedalījies tāljūras zvejas ekspedīcijās Atlantijas okeāna ziemeļrietumu rajonos Amerikas piekrastē — Ņūfaundlendas, Džordža sēkļa rajonā, Ziemeļjūrā, Āfrikas rietumu piekrastē. Bija zivju apstrādes kuģis līdz 1979. gadam, pēc tam zivju ieguves kuģis. 1994. gadā sagriezts metāllūžņos Turcijā.

Kapteiņdirektori
----------------

Vilnis Otomers (1967—1970), Harijs Austrums (1968—1970), Georgijs Durmanovs (1968—1971; 1973—1978), Kārlis Harps (1973), Zandars Balodis (1973—1977), Guntis Tīrmanis (1979), Ivans Fomičevs, Valerijs Gavriščuks, Juris Reķis (1983—1984), Nikolajs Fedosejevs (1990—1991), Kārlis Kukarāns (1992—1993).

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas jūrniecības vēsture. 1950—2000. 214.lpp.
2. ↑  «Суда проект 394 тип МАЯКОВСКИЙ, Черноморский з-д (бывший Носенко)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 15. jūlijā.
3. ↑  Latvijas jūrniecības vēsture. 1950—2000.
**Leonīds Jarošs** (krievu: *Леони́д Влади́мирович Я́рош*; dzimis 1957. gada 22. jūnijā ir padomju un krievu šaha problēmists.

R. Nežmetdinova vārdā nosauktā Kazaņas šaha un dambretes kluba pirmais direktors.

Šaha kompozīcija
----------------

Jarošs bija pirmais pasaulē, kam 1983. gadā izdevās sastādīt legālu Babsona taska tiešā mata uzdevumu. Šī uzdevuma 2. versija, kas publicēta 1983. gada augustā žurnālā *Шахматы в СССР № 8*, atzīta par vienu no labākajiem uzdevumiem šaha kompozīcijas vēsturē..

**Leonīds Jarošs**  
 *Шахматы в СССР № 8*, 1983  
1. godalga**Mats 4 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1.a7
1. ... axb1D 2.axb8D Dxb2 (2. ... De4 3. Dxf4 Dxf4 4. Txf4 #) 3. Dxb3 Dc3 4. Dbxc3 #
1. ... axb1T 2.axb8T Txb2 3. Txb3 Kxc4 4. Da4 #
1. ... axb1L 2.axb8L Le4 3. Lxf4 Lxa8 4. Le3 #
1. ... axb1Z 2.axb8Z Zxd2 3. Dc1 Ze4 4. Zc6 #
Šis uzdevums ieguvis 1.-2. vietu PSRS 17. individuālā šaha kompozīcijas čempionātā.

L. Jarošs sastādījis apmēram 60 šaha kompozīcijas, daži viņa darbi publicēti FIDE albumos. Viņš ir pasaules čempions (4. WCCT, 2004) Krievijas komandas sastāvā.

Tatarstānas Nopelniem bagātais sporta meistars..

Bibliogrāfija
-------------

* Л. В. Ярош. *Поле чудес — 64* (krievu). Казань : Татарское кн. изд-во, 2003. 327. lpp. ISBN 5-298-01177-2.

Atsauces
--------

1. ↑  L. Jaroša profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)
2. ↑  Babsona taska vēsture (angliski)
3. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 467. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
4. ↑  Pasaules komandu čempionātu rezultāti
5. ↑  Jaroša uzdevums 4. čempionātā
6. ↑  Аксенов Е. «Наследники Наима аль-Хадима». // «Вечерняя Казань», № 115 (2845). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-06-25. Skatīts: 2012-4-13.

Ārējās saites
-------------

* L. Jaroša šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Mūsdienu šaha problēmisti. Leonīds Jarošs. (krieviski)
Šis raksts ir par ezeru Latgalē. Par kalnu grēdu Pamirā skatīt rakstu Rūšons.

**Rušons** (**Rušiuns**, **Rušonu ezers**, **Rušānu ezers**) ir ezers Preiļu novada Aglonas un Rušonas pagastos, Krāslavas novada Kastuļinas pagastā un Rēzeknes novada Feimaņu pagastā. Astotais lielākais ezers Latvijā.

Ģeogrāfija
----------

Ezeram sarežģīta konfigurācija, saposmota krasta līnija. Krasti pārsvarā zemi, vietām staigni, dažviet augsti. Ziemeļu piekrastē pārsvarā meži, rietumu un dienvidu piekrastē — lauki. Ezers atrodas subglaciālajā vagā. No 1987. līdz 1999. gadam liegums "Rušonu ezera salas" aizsargāja 10 salas. Kopumā ezerā 34 salas ar kopējo platību 62,8 ha. Uz austrumiem sašaurinās, pāriet līkumainajā Ūbeļu līcī, kam daudz līcīšu, saliņu. Eitrofs ezers, regulāra ūdens ziedēšana. Konstatētas 11 zivju sugas.

Ietek Pušica, Rušenica un vairāki grāvji no apkārtējiem ezeriem (Zolvas ezera, Gardinkas ezera, Mušas ezera, Geraņimovas Ilzas ezera, Bieržgaļa ezera u.c). 1940.—1950. gados uz iztekas Tartaka tika uzcelts aizsprosts, bet uz mākslīgi izraktā kanāla — Kameņecas HES. Ezera ūdens līmenis pazemināts par 0,4 metriem. 1930. gadā ezera platība bija 24,4 km².

Rušona vietvārdi
----------------

* Apaļā sala
* Blaževiču pussala (te atrodas Blaževiču pilskalns)
* Bērzu sala (5,6 ha)
* Diunoklis (līcis)
* Kostulinas sala (Kastulinas sala, Robežsala, 0,6 ha)
* Kunga sala (Liepsala, Krodzinieka sala, Govsaliņa, Pakalnu sala, 0,3 ha)
* Lielā sala (Akmeņu sala)
* Liepu sala (Priežu sala, 2,0 ha)
* Mazā Teļu sala (2,8 ha)
* Ozolu sala (11,6 ha)
* Priežu sala (Lielā sala, Upursala) (6 ha) - uz salas arheoloģiskais piemineklis - Upurkalns ar akmeni, Kristapiņu senkapi
* Sekstu līcis
* Spička (Buksti, Bukštu sala) - sala, 0,9 ha
* Teļa sala (Teļu sala, Lielā Teļu sala, Boļšojteļatņika sala, 4,2 ha)
* Ūbeļu līcis

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv datubāze
* Blaževiču pilskalns

Skatīt arī
----------

* Latvijas lielākie ezeri
**Elizbars Ubilava** (gruzīnu: ელიზბარ უბილავა; dzimis 1950. gada 27. augustā Tbilisi) ir Gruzijas starptautiskais lielmeistars šahā (1988), kas kopš 2005. gada šaha turnīros pārstāv Spāniju.

Biogrāfija
----------

Divas reizes uzvarējis Gruzijas šaha čempionātos (1974, 1986). 1967. gadā vienīgo reizi piedalījies PSRS šaha čempionāta finālā. Gruzijas PSR šaha izlases sastāvā sešas reizes piedalījies PSRS komandu šaha čempionātos (1969-1983) un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1983) un bronzas (1981) medaļas.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Trenčanske Teplicē (1985), Tbilisi (1988), Benaske (2001, 2005), Almērijā (2008). 

1992. gadā Manilā Gruzijas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē.

Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1988. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 

Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Nanas Joseliani sekundants 1988. gada mačā par pasaules čempiones titulu, kā arī Anatolija Karpova treneris 1987. gada mačā par pasaules šaha čempiona titulu. 2004. gadā kļuvis par FIDE vecāko treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  Chess Players who changed federations in 2005
2. ↑  Campeonato de Georgia siendo Rep. soviética
3. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Championship :: Elizbar Ubilava
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Elizbar Ubilava

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Pašreizējais stāvoklis
**Tigrajas karš** (tigriņu: வேகை தேக்கை) ir karš Etiopijā, kas sākās 2020. gada 3. novembrī Tigrajas reģionā, vēlāk karadarbība notika arī Amharas un Afāras reģionos. Tigrajas Tautas atbrīvošanās frontes karaspēks cīnījās pret Etiopijas Nacionālajiem aizsardzības spēkiem un Eritrejas aizsardzības spēkiem. Tigrajas Tautas atbrīvošanās fronte 2021. gada novembrī vienojās ar deviņām citām pretošanās grupām dažādos Etiopijas reģionos, izveidojot pret centrālo valdību vērstu Etiopijas federālistu un konfederālistu spēku apvienoto fronti.

Priekšvēsture
-------------

2018. gadā par Etiopijas premjerministru ievēlētais Abijs Ahmeds izveidoja Labklājības partiju ar mērķi veicināt vienotas etiopiešu nacionālās identitātes un pilsoniskas sabiedrības veidošanu. Tigrajas tautas atbrīvošanās frontes līderi atteicās iekļauties jaunveidojamajā spēkā un sāka īstenot no centrālās valdības faktiski neatkarīgu politiku Tigrajas reģionā.

Norise
------

2020. gada novembrī Etiopijas Nacionālie aizsardzības spēki iebruka Tigrajā, taču līdz 2021. gada jūlijam tika izspiesti no reģiona. Nākamajos mēnešos Tigrajas Aizsardzības spēki iebruka kaimiņos esošajos Amharas un Afāras reģionos un 2021. gada novembra sākumā nonāca 190 kilometru attālumā no galvaspilsētas Adisabebas. Premjerministrs Ahmeds izsludināja ārkārtas stāvokli un vadīja pretuzbrukumu. 20. decembrī Tigrajas spēki atkāpās no kaimiņu provincēm un pauda gatavību uzsākt pamiera sarunas.

Visa bruņotā konflikta laikā no karadarbības zonas pienākušas ziņas par daudziem abu pušu veiktiem noziegumiem: civiliedzīvotāju masu slepkavībām, izvarošanām, spīdzināšanām, etnisko tīrīšanu, civilo objektu bombardēšanu. Tiek lēsts, ka konflikta laikā dzīvību zaudējuši vismaz 10 000 civiliedzīvotāju, taču Tigrajas puse min pat piecreiz lielāku skaitli.

2022. gada 24. martā Etiopijas valdība izsludināja humāno pamieru uz nenoteiktu laiku, tomēr pēc miera sarunu neizdošanās 2022. gada 24. augustā atsākās karadarbība.

Atsauces
--------

1. ↑  Iekšējais konflikts Etiopijā nenorimst. Eiropa omikrona zīmē 2021. gada 23. decembrī
Karaļa meitu ierašanās Kvebekā
**"Karaļa meitas"** (franču: *Les filles du roi*) bija sieviešu grupa, kas pēc karaļa Luija XIV pavēles un ar viņa finansiālu atbalstu emigrēja no Eiropas (galvenokārt Francijas) uz Kvebeku (Jaunfranciju).

No 1663. līdz 1673. gadam uz Kvebeku izceļoja no 700 līdz 1000 jaunu, neprecētu sieviešu, lai apprecētos ar tur dzīvojošajiem franču kolonistiem. Sieviešu migrācijas uz Kanādu mērķis bija palielināt sieviešu skaitu šajā pārsvarā vīriešu apdzīvotajā kolonijā un palielināt kopējo frančvalodīgo iedzīvotāju skaitu Amerikā, ņemot vērā straujo iedzīvotāju skaita pieaugumu diezgan agresīvajās britu kolonijās, kas apdraudēja Jaunfranciju no dienvidiem un austrumiem. Augstās auglības dēļ "Karaļa meitas" veidoja mūsdienu franču-kanādiešu genofonda pamatu.

Iedzīvošanās
------------

Ne visas ieceļojušās sievietes bija gatavas Kanādas skarbajiem dzīves apstākļiem, un dažas nomira jau ceļā vai pirmajos Kanādā pavadītajos gados. Saskaņā ar vietējo reģistru datiem 737 sievietes apprecējās, bet no 200 līdz gandrīz 300 dažādu iemeslu dēļ to vai nu nespēja vai nevēlējās. Lielākā daļa no tām vai nu devās uz klosteriem, bet daļa atgriezās Francijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karaļa meitas***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2008007304

 |

 |
***Ptychodictyon rimosum*** ir diplakantīdu akantodu suga. Tās pārstāvji bija izplatīti vidusdevonā, narvas un arukilas svītās, Galvenajā devona laukā (Baltija, Ļeņingradas apgabals, Baltkrievija) un Vācijas ziemeļos. Šīm zivīm ir zināmas tikai zvīņas. Veseli ķermeņi nav atrasti. *Ptychodictyon rimosum* ir ptihodiktionu ģints tipveida suga.

Apraksts
--------

Zivis bija klātas zvīņām (izmēros 0,1-1,3 mm) ar dažāda izmēra gludu vainagu. Vainaga virsējā augšanas plātnē ir sarežģīta tīklveida gļotu un poru kanālu sistēma ar daudzskaitlīgām sīkām porām, kas iziet virspusē. Lielie augšupejošie kanāli ir savienoti ar šauriem dentīna izaugumiem. Vainaga horizontālajās plātnēs dentīna kanāli izvietoti paralēli, un tiem ir vertikāli uz augšu vērsti īsi izaugumi. Pamatne ir caurausta ar dažāda lieluma kanāliem.

Atsauces
--------

1. ↑  Ю.Ю.Валюкявичюс, Акантоды наровского горизонта Главного Девонского поля, Вильнюс, Мокслас, 1985. г. 30. lpp
**Moršina** (ukraiņu: *Моршин*) ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā Karpatu piekalnēs. Kūrortpilsēta, minerālūdens atradnes.

### Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1482. gadā. Ietilpa Žečpospolitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā. 19. gadsimta beigās pilsēta sāka attīstīties kā balneoloģisks kūrorts.

Pēc Pirmā pasaules kara Moršina neilgu laiku ietilpa Rietumukrainas Tautas republikā, tomēr vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī, un bija populārs kūrorts. Sākoties Otrajam pasaules karam , pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Moršinā iegāja PSRS spēki. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Moršinu ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Moršina bija Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Moršina***.

Atsauces
--------

1. ↑  .

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļvivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Belza
* Bibrka
* Borislava
* Brodi
* Buska
* Červonohrada
* Dobromiļa
* Drohobiča
* Dubļani
* Hiriva
* Hliņani
* Hodoriva
* Horodoka
* Javoriva
* Kamjanka-Buzka
* Komarno
* **Ļviva**
* Mikolajiva
* Mostiska
* Moršina
* Novijkaliņiva
* Novijrozdila
* Novojavorivska
* Peremišļani
* Pustomiti
* Radehiva
* Rava-Ruska
* Rudki
* Sambira
* Skole
* Sokaļa
* Sosņivka
* Starijsambira
* Stebnika
* Strija
* Sudova Višņa
* Truskaveca
* Turka
* Uhņiva
* Veliki Mosti
* Vinniki
* Zoločiva
* Židačiva
* Žovkva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 245871463
* GND: 7571821-2
* NKC: ge978553

 |

 |
**Sambira** (ukraiņu: *Самбір*) ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā pie Dņestras upes. Dzelzceļa mezgls. Vietējā baznīcā atrodas Svētā Valentīna relikvijas.

Sambira ir vieglatlēta Valērija Borzova (*Валерій Пилипович Борзов*, 1949) dzimtā pilsēta.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1241. gadā. Pilsēta pašreizējā vietā radās pēc mēra epidēmijas 1542. gadā. Vecā Sambiras pilsēta augšup pa Dņestru arī saglabājās un mūsdienas ir Starijsambiras pilsēta. Ietilpa Žečpospolitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā pilsētā atradās Brusilova armijas štābs. Pēc Pirmā pasaules kara Sambira bija cīņas arēna starp Rietumukrainas Tautas Republiku un Poliju, un tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Sambirā iegāja PSRS spēki. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Sambiru ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Sambira bija Ukrainas PSR sastāvā.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļvivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Belza
* Bibrka
* Borislava
* Brodi
* Buska
* Červonohrada
* Dobromiļa
* Drohobiča
* Dubļani
* Hiriva
* Hliņani
* Hodoriva
* Horodoka
* Javoriva
* Kamjanka-Buzka
* Komarno
* **Ļviva**
* Mikolajiva
* Mostiska
* Moršina
* Novijkaliņiva
* Novijrozdila
* Novojavorivska
* Peremišļani
* Pustomiti
* Radehiva
* Rava-Ruska
* Rudki
* Sambira
* Skole
* Sokaļa
* Sosņivka
* Starijsambira
* Stebnika
* Strija
* Sudova Višņa
* Truskaveca
* Turka
* Uhņiva
* Veliki Mosti
* Vinniki
* Zoločiva
* Židačiva
* Žovkva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136069836
* LCCN: n82156958
* GND: 4315091-3
* SUDOC: 176131477
* NKC: ge723854

 |

 |

1. ↑  .
**Ņūforistas ponijs** ir zirgu šķirne, kas dzīvo Anglijas dienvidu daļā, ganoties Hempšīras mežos kā savvaļas zirgs. Par šiem ponijiem ir rakstiskas liecības jau no 1016. gada. Mūsdienās, lai arī poniji ganās savvaļā, tie pieder vietējiem iedzīvotājiem, kas apvienojušies organizācijā, kas tiek saukta par Ņūforistas komūnu. Jau no viduslaikiem Ņūforistas komūnai bija tiesības ganīt savus ponijus vietējos mežos, un šī kārtība ir spēkā vēl joprojām. Katru gadu poniji tiek savākti aplokā, saskaitīti un pārbaudīti, daļa tiek palaista atpakaļ mežā, bet daļa pārdota. Vēsturiski komūnas ideja bija vērtīgākos ponijus saglabāt vairošanās programmai, mazāk vērtīgos izpārdot. Tomēr praksē viss izvērtās otrādu; labākie poniji tika pārdoti par iespējami augstāku cenu, toties sliktākie palaisti atpakaļ mežā. Tas noveda pie šķirnes kvalitātes pazemināšanās.

Ņūforistas poniju šķirnes ciltsgrāmata tika izveidota 1906. gadā. Lai uzlabotu šķirni, ik pa laikam Ņūforistas ponija šķirne tika krustota ar Velsas, Dartmūras, Eksmūras, Hailendas un Deilas poniju šķirnēm, kā arī ar arābu zirgu un tīrasiņu zirgu šķirnēm, lai palielinātu Ņūforistas ponija augumu un uzlabotu eksterjeru. No 1918. gada līdz 1919. gadam mežā kopā ar ponijiem tika palaists polo šķirnes ērzelis Fild Maršals, kuram ir bijusi manāma ietekme uz savvaļas poniju izskatu un īpašībām. Pēdējos 50 gadus šķirnei nav bijuši citu šķirņu piejaukumi.

Izskats un īpašības
-------------------

Salns Ņūforistas ponijs
Mūsdienās Ņūforistas ponijs ir jaudīgs, inteliģents un izturīgs ponijs, tas ir slaidāks kā lielākā daļa angļu poniju, tādēļ tas ir iemīļots jājamzirgs bērniem. Taču tas ir pietiekami spēcīgs un muskuļots, lai nestu pieaugušu jātnieku. Tā augums skaustā var būt līdz 1,48 m. Standartos nav noteikts zemākais augstums, bet tie nemēdz būt zem 1,20 m. Zirgu šovos poniji tiek dalīti divās klasēs: auguma sekcija 1,38 m un zemāki (grupa A), auguma sekcija virs 1,38 m (grupa B). Ņūforistas ponijiem ir draudzīgs un maigs raksturs.

Ņūforistas poniji var būt jebkādā krāsā, taču ne dābolaini, dārki vai losi. Palsi vai ļoti gaiši rudi poniji ir pieļaujami tikai ķēvēm un kastrātiem. Nav pieļaujamas zilas acis. Baltas zīmes var būt tikai uz galvas un kājām līdz lecamajām locītavām.

Atsauces
--------

1. 1 2  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"

Ārējās saites
-------------

* 
* 
*
**Koreca** (ukraiņu: *Корець*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Rivnes apgabalā. Korecas rajona centrs.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1150. gadā Hipatija hronikā. 14. gadsimta sākumā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē. Pēc 1569. gada Lubļinas unijas iekļāvās apvienotās valsts Polijas daļā. 15. gadsimtā kļuva par Korecku dzimtas centru. Vēlāk pilsēta pārgāja Čartorisku ģimenes īpašumā. Sākot no 17. gadsimta līdz Otrajam pasaules karam Koreca bija ebreju centrs. 18. gadsimtā šeit aktīvi darbojās tipogrāfija, kas publicēja ebreju garīgo un kabalistisko literatūru. No 1783. līdz 1832. gadam pilsētā darbojās fajansa rūpnīca. Pēc 1793. gada Polijas Otrās dalīšanas — Krievijas sastāvā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Koreca iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī un atradās pie pašas Polijas—PSRS robežas. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Koreca***.
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rivnes apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berezne
* Dubno
* Dubrovica
* Koreca
* Kostopiļa
* Ostroha
* Radiviļiva
* **Rivne**
* Sarni
* Varaša
* Zdolbuņiva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 138392739
* LCCN: n82028054
* SUDOC: 176007598
* BNF: cb162647621 (data)
* NKC: ge948892

 |

 |
Arvīds Krasts
**Arvīds Krasts** (1907—1990) bija latviešu inženieris un nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kurš 1944. gadā organizēja bēgļu laivas uz Zviedriju.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1907. gada 7. martā Sniķeres pagasta Vaidmaņos lauksaimnieka ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā kopā ar vecāku ģimeni devās bēgļu gaitās uz Krieviju. 1918. gadā atgriezās dzimtenē, no 1926. gada studēja Latvijas Universitātes inženierzinātņu fakultātē, tad lauksaimniecības fakultātē, kuru absolvēja 1939. gadā ar kultūrinženiera grādu.
Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā strādāja Ventspils apriņķī par meliorācijas darbu vadītāju un 1944. gadā iesaistījās Latvijas Centrālās padomes organizētajā bēgļu pārcelšanā no Kurzemes piekrastes. 1944. gada novembrī ieradās Gotlandē un pēc kara dzīvoja Zviedrijā, kur strādāja savā nozarē.

Miris 1990. gada 26. aprīlī Vesterosā, Zviedrijā.

Atsauces
--------

1. ↑  "Pāri Jūrai: 44./45." Valentīnes Lasmanes sakārtotā 130 liecinieku atmiņu grāmata (1993)
2. ↑  timenote.info
**Sarni** (ukraiņu: *Сарни*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Rivnes apgabalā. Sarnu rajona centrs pie Slučas upes.

Vēsture
-------

Rakstos nosaukums pirmoreiz minēts 1648. gadā, tomēr pdzīvotā vieta veidojusies no 1885. gada dzelzceļu līniju Rivne - Luņiņeca un Koveļa - Korosteņa krustpunktā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Sarni iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī, un šeit bāzējās robežapsardzes pulks. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 8. jūlija līdz 1944. gada 11. janvāra atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētā koncentrējās apvidus poļu iedzīvotāji, kuru bēga no ukraiņu nacionālistu represijām, bet ebreji tika iznīcināti. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sarni***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rivnes apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berezne
* Dubno
* Dubrovica
* Koreca
* Kostopiļa
* Ostroha
* Radiviļiva
* **Rivne**
* Sarni
* Varaša
* Zdolbuņiva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236141003
* GND: 4818372-6
* NKC: ge1135383

 |

 |
**Bailotailendas lauka stacija** (angļu: *Bylot Island Field Station*) ir Kanādas vasaras sezonas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Bailota salas dienvidaustrumos ledāja ielejā neliela ezeriņa krastā 5,6 km no Neiviborda šauruma, kas atdala Bailota salu no Bafina salas. Tuvākā apdzīvotā vieta ir 80 km attālā Pondinleta Bafina salā. Stacija pieder Lavāla Universitātes Ziemeļu pētījumu centram (CEN) un Kanādas Parku pārvaldei. Atrodas Sirmilikas nacionālā parka un Bailota salas migrējošo putnu rezervāta teritorijā. Stacija darbojas no maija līdz augustam.

Stacijas darbība
----------------

Stacija izveidota 1988. gadā kā Lavāla Universitātes Ziemeļu pētījumu centra un Kanādas Dabas aizsardzības dienesta kopējs projekts. Pētījuma sākotnējie mērķi bija uzsākt lielākās sniega zosu populācijas demogrāfisko izpēti, izmantojot ilgtermiņa marķēšanas programmu, kā arī novērtēt zosu ganību ietekmi uz tundras veģetāciju. Gadu gaitā pētniecības programma ir ievērojami paplašinājusies un tagad ietver daudzas citas sauszemes ekosistēmas sastāvdaļas.

Šeit veikto pētījumu galvenā tēma ir trofiskā mijiedarbība arktiskajā tundrā saistībā ar vides izmaiņām un lielāku sniega zosu ekoloģiju, kā arī arktiskās tundras dzīvnieku populāciju, veģetācijas un klimata ilgtermiņa monitorings, putnu populāciju ietekme un klimats. Ezeru ekosistēmu izmaiņas un ledāju ģeomorfoloģija. Gadu gaitā Bailota salas pētniecības projekts ir kļuvis par vienu no lielākajiem un garākajiem ekoloģiskajiem pētījumiem Nunavutā.

Stacijas pastāvīgo ēku kopējā platība ir 132 m², no kuriem 26 m² aizņem laboratorijas, bet 106 m² — dzīvojamās un saimniecības telpas. Telpas var izmitināt līdz 12 pētnieku; papildus personālu izmitina teltīs. Enerģiju nodrošina saules paneļi un dīzeļģenerators. Stacija apjozta ar elektrisko žogu aizsardzībai pret lāčiem.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Centre d'études nordiques. Bylot Island Field Station». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 3. septembrī. Skatīts: 2022. gada 3. septembrī.
2. ↑  Institut nordique du Québec. Bylot Island Field Station (CEN)
3. ↑  Interact International Network for Terrestrial Research and Monitoring in the Arctic. CEN BYLOT ISLAND FIELD STATION

Ārējās saites
-------------
**Ženēvas ezers** (arī **Lemāns**; franču: *Lac Léman*, *Lac de Genève*; vācu: *Genfersee*) ir liels ezers Alpos uz Šveices un Francijas robežas. 60% ezera atrodas Šveicē, 40% — Francijā. Ezera krastā atrodas daudzu slavenību mājas.

Ezers veidojies ledus laikmeta beigu posmā. Pusmēness formas ezers, ūdens apmaiņas periods - 11,4 gadi. Cauri ezeram tek Rona. Tuvāk ezera rietumu galam pāržmauga, kas ezeru sadala divās daļās — Granlaks (*Grand Lac*) austrumos un Ptīlaks (*Petit Lac*) rietumos. Krastu posmā starp Nionu un Lozannu sauc par Lakotu (*La Côte*), bet starp Lozannu un Vevē par Lavo (*Lavaux*).

1960. gados piesārņojuma līmenis ezerā sasniedza tādu pakāpi, ka vairākās pludmalēs bija bīstami peldēties. 1980. gados piesārņojums (galvenokārt eitrofikācija) bija tik spēcīgs, ka ezerā praktiski vairs nebija zivju. Pēdējā laikā piesārņojuma līmenis krasi samazinājies un ezerā peldēties ir droši.

Ezers ir kalpojis par atpūtas vietu populāriem cilvēkiem. Šeit spoku stāstus rakstījuši Bairons un Mērija Šellija (šeit tapis Frankenšteina sižets).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ženēvas ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Starptautiskā Ženēvas ezera aizsardzības komisija
* Ženēvas ezera ostas (franciski)
* Ženēvas ezera attēli

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316429727
* LCCN: sh85053889
* GND: 4020144-2
* SUDOC: 02773417X
* HDS: 008657
* NKC: ge075497

 |

 |
**Plūksnainā īskāje** (latīņu: *Brachypodium pinnatum*) ir suga graudzāļu dzimtā, kura ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā.

Augs veido dažāda lieluma grupas auglīgos sausieņu mežos, izcirtumos, kā arī krūmājos.

Apraksts
--------

Plūksnainā īskāje ir daudzgadīgs, 50-120 cm garš lakstaugs, kuram ir garš, ložņājošs saknenis. Augs ceru neveido, tam ir stāvs stiebrs un stingras, gaišzaļas, 1-1,5 cm platas lapas. Lapas maksts kaila. Ziedkopa ir stāva (retumis tikai galā mazliet nolīkst). Ziedkopu veido 8-15 vārpiņas, kas ir sakopotas uz īsa kātiņa 2 rindās 8-15 cm garā vārpveida ziedkopā. No ziedkopas ass vārpiņas atstāv horizontāli (ziedēšanas sākumā slīpi augšup). Gan vārpiņas, gan zieda plēksnes ir nevienāda garuma. Auglis ir sīks, plakans, plēksnēs ieslēgts grauds. Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «plūksnainā īskāje - Brachypodium pinnatum (L.) P.Beauv. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-10-27.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Plūksnainā īskāje***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Parastā gaiļsāre** (latīņu: *Echinochloa crusgalli*) ir mainīga izskata graudzāļu dzimtas suga, kas plaši sastopama abu pusložu mērenajā un tropu klimata joslā, tomēr plašāk ziemeļu puslodē Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā suga sastopama nereti visā teritorijā.

Atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug tīrumos un dārzos, dažādās nezālienēs un gar dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Parastā gaiļsāre ir viengadīgs, pelēkzaļš 15—70 cm garš lakstaugs. Augam ir stāvs vai pacils, stingrs, gluds, augšdaļā raupjš stiebrs, kurš parasti ir kails. Stiebra mezgli dažreiz ir apmatoti. Lapas ir īsas un 0,5—1,5 cm platas, plati lineāras vai lancetiskas. Mēlītes nav. Skara ir plaša, ar vairākiem daudzmaz vienpusējiem, stāviem, vārpveida sānzariem, kas novietoti pamīšus un ir nevienāda garuma (1—7, dažreiz pat 10 cm). Vārpiņas ir šauras un 0,2—0,4 cm garas, uz zariem blīvi. Katrā vārpiņā ir 2 ziedi: augšējais divdzimumu, apakšējais neauglīgs. Vārpiņas plēksnes ir ar sarveidīgiem matiņiem, ārējā plēksne ir ar 3 dzīslām, iekšējā — ar 5 dzīslām, beidzas ar garu vai īsu smaili vai bez smailes (atkarībā no šīs pazīmes nodala trīs varietātes; daži autori tās uzskata par pasugām). Zieda plēksnes ir kailas, spīdīgas, plēvjainas, atskaitot neauglīgā zieda ārējo zieda plēksni, kam arī ir garāka vai īsāka smaile. Ziedot vārpa izskatās dzeltenzaļa, nogatavojoties graudiem kļūst brūna, spīdīga. Grauds cieši ieskauts plēksnēs un nobirst reizē ar tām. Zied jūlijā un augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «parastā gaiļsāre - Echinochloa crusgalli (L.) P.Beauv. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-11-29.
| Rīgas farmaceitiskā fabrika |
| --- |
|  |
|
| Veids | akciju sabiedrība |
| Dibināts | 1950. gads |
|
| Galvenais birojs | Rīga, Karogs: Latvija Latvija |
|
|
|
| Vadība | Diāna Stepiņa-Gauja (valdes priekšsēdētāja) |
| Darbinieki | 84 (2021) |
| Apgrozījums | 5,085 milj. eiro (2020) |
|
|
|
| Nozare | farmācija |
| Produkti | Farmaceitiskie preparāti |
|

**AS Rīgas farmaceitiskā fabrika** (zīmols *RFF*) ir Latvijas farmācijas uzņēmums. Tā ir Baltijā lielākais galēnisko preparātu, veselīgo preparātu un augu valsts ārstniecības līdzekļu un tēju ražotājs. Šādi ārstniecības līdzekļi, kuru receptūrā ietilpst ārstniecības augu drogas vai to pārstrādes rezultātā iegūtas vielas, veido ap 80% no kopējās fabrikas produkcijas.
Sortimentu veido vairāk kā 100 produktu nosaukumi, ieskaitot tinktūras, pilienus, ekstraktus, sīrupus, spirta un eļļas šķīdumus, ziedes, augu valsts ārstniecības līdzekļus un to maisījumus. Uzņemums ražo augstas kvalitātes produktus saskaņā ar Labas ražošanas prakses (*GMP*) standartiem.

Vēsture
-------

Rīgas Farmaceitiskā Fabrika tika dibināta 1950. gadā, savu darbību sākot kā zāļu līdzekļu fasēšanas iecirknis. 1957. gadā uzņēmums ieguva farmaceitiskās fabrikas statusu. 1963. gadā Rīgas farmaceitiskā fabrika tika pārcelta uz telpām Duntes ielā (tagad Ozolu iela), kur tā atrodas arī šodien. 1966. gadā tika atvērts "Acu pilienu" ražošanas iecirknis Stirnu ielā. Acu pilienus gatavoja rūpnieciski, ar tiem tika apgādāta visa Latvija. 1979. gadā apvienoja acu pilienu ražotni un drogu fasēšanu, tika izveidots "Drogu un acu pilienu" iecirknis Pērnavas ielā. 1997. gadā Valsts Rīgas farmaceitiskā fabrika tika nodota privatizācijai. Pēc privatizācijas Drogu iecirknis no Pērnavas ielas tika pārcelts uz Ozolu ielu. Pašlaik Rīgas farmaceitiskā fabrika ražo vairāk kā 100 nosaukumu medikamentus - galēniskos preparātus, mīkstās zāļu formas, ārstniecības augu drogu fasējumus, tāpat arī arī uztura bagātinātājus. Apmēram 10% produkcijas tiek eksportēts uz Igauniju.

Atsauces
--------

1. ↑  Firmas.lv
2. ↑  Cita Rīga.
Narvas kultūrai raksturīgā keramika.
**Narvas kultūra** bija jaunākā akmens laikmeta sākuma (agrīnā neolīta) kultūra (4.-3. gadu tk. p.m.ē.) Latvijā, Igaunijā, Lietuvas ziemeļos, Baltkrievijas ziemeļos un Krievijas ziemeļrietumu apgabalos, kas attīstījās no mezolīta laikā radušās Kundas kultūras. Domājams, ka Narvas kultūra ir pārejas forma no Baltijas pirmiedzīvotāju mezolīta kultūras uz ķemmes-bedrīšu keramikas kultūru, kurai vēlajā neolītā piejaucās arī auklas keramikas kultūras elementi. Narvas kultūrai pieskaita Osas apmetnes un Zvidzes apmetnes agrā neolīta iedzīvotājus Latvijas teritorijā. Dienvidos tā robežojās ar Nemunas kultūras areālu.

Nosaukums
---------

Nosaukums cēlies no Narvas upes vārda Igaunijas ziemeļaustrumos, kur sākotnēji atrastas šai kultūrai tipiskās senlietas. Arheoloģiskie izrakumi izdarīti 1951.-1953. un 1958. gadā trīs neolīta apmetnēs (Narva-Rīgikila I, II, III) Ņ.Gurinas vadībā.

Raksturojums
------------

Narvas kultūras saimniecība balstījās uz zvejniecību, medībām un vākšanu, par ko liecina daudzie kaulu un raga atradumi, bet maz krama izstrādājumu. Raksturīgi smaildibena trauki ar ar taisnām un nedaudz profilētām malām un ovālas bļodiņas. Trauku ornamentējums vedina uz līdzībām ar ķemmes-bedrīšu keramikas kultūras loku, ko tradicionāli saista ar somugru valodās runājošo tautu priekštečiem.

Literatūra
----------

* Martin E. Huld, Karlene Jones-Bley (Hrsg.). The Indo-Europeanization of Northern Europe. Washington D.C.: Institute for the Study of Man, 1996 (Journal of Indo-European Studies, Monograph No. 17)

Ārējās saites
-------------

* Formation and development of the Stone Age settlement at Riigiküla, Northeastern Estonia (Aivar Kriiska)
* The Introduction of Ceramic Technology Around the Baltic Sea in the 6th Millennium (Fredrik Hallgren)
**Sjerramadre** (spāņu: *Sierra Madre* — ‘kalnu māte’) ir kalnu grēda Filipīnās, tās garākā kalnu sistēma. Stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā 540 km garumā gar Lusonas salas ziemeļaustrumu krastu no Kagajanas ziemeļos līdz Kesonai dienvidos. Austrumos grēdas pakāji apskalo Klusā okeāna Filipīnu jūra un Lamona līcis, bet uz rietumiem plešas Kagajanas ieleja ziemeļdaļā, Centrālās Lusonas līdzenums vidusdaļā un Bajas lagūnas ieplaka dienviddaļā. Karabaljo kalni vidusdaļā Sjerramadri savieno ar Centrālās Kordiljeras masīvu. Grēda kalpo kā dabiska barjera, aizsargājot salas rietumdaļu no okeāna taifūniem. Sjerramadres ziemeļos atrodas aktīvs vulkāns Kagva, bet augstākā virsotne ir Givans (1915 m vjl) grēdas vidusdaļā. Grēdas teritorijā vairākas aizsargājamās dabas teritorijas, no kurām lielākā ir Ziemeļu Sjerramadres dabas parks.

Atsauces
--------

1. ↑  Northern Sierra Madre Natural Park and outlying areas inclusive of the buffer zone

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sjerramadre***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316600386
* LCCN: sh2004000395
* GND: 4561041-1

 |

 |
Hēroda Arhelaja valsts (gaiši zaļa)
*Sērods Arhelajs'* (ארכלאוס, ap 23 p.m.ē. — ap 18) — Jūdejas, Samārijas un Idumejas etnarhs (Romas vasalis) no 4. gada p. m. ē. līdz 6. gadam. Viņš bija Hēroda Lielā dēls, Hēroda Antipas brālis un Hēroda Filipa pusbrālis.

Hērods Arhelajs ieguva amatu sava tēva pēdējās gribas dēļ. Viņu atbalstīja armija, tomēr viņš stājās amatā tikai pēc tam, kad to bija akceptējis Oktaviāns. Hērods Arhelajs valdīja despotiski, sevišķi vajādams farizejus un vismaz 3000 no tiem nogalinot. Tas izraisīja ebreju pretošanos, tāpēc 6. gadā Oktaviāns viņu atcēla no amata un Jūdeja kļuva par Romas provinci. Pats Hērods Arhelajs tika izsūtīts uz Vjennu Gallijā.

Hērods Arhelajs valdīja Jēzus Kristus dzimšanas laikā. Iespējams, farizeju slepkavības ir iedvesmas avots Mateja evaņģēlijā aprakstītajai zīdaiņu noslepkavošanā Bētlemē, kuru gan pēc evaņģēlija ziņām veica Hērods Lielais.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Hērods Lielais**  |  **Jūdejas valdnieks** 4 pmē—6 | Pēctecis: **Romas impērija**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 37720107
* GND: 119143380

 |

 |
Rotenburga pie Tauberes (vācu: *Rothenburg ob der Tauber*) ir pilsēta Vācijā, atrodas Frankonijā, Bavārijas ziemeļos, upes Tauberes krastos. Rotenburga bija brīva impērijas pilsēta (*Freie Reichsstadt*) līdz 1803. gadam. Mūsdienās vēsturiskā un gleznainā pilsēta ir iecienīts mērķis tūristiem no visas pasaules.

Vēsture
-------

Pilsētas sākums ir grāfa Komburga-Rotenburga pils. Karalis Konrāds III ieguva apgabalu, kurā atradās Rotenburgas pils un tur uzbūvēja citu pili. Tā sāka veidoties pilsēta. Karalis Rūdolfs no Hābsburgas 1274. gada 15. maijā piešķīra pilsētai brīvas impērijas pilsētas tiesības. Mēra Heinriha Toplera (apm. 1340-1408) laikā pilsēta strauji izauga un bija viena no lielākajām Vācijā. 1631. gadā Trīsdesmit gadu kara laikā pilsētu ieņēma katoļu ģenerālis Tillijs. Pēc tam Rotenburga zaudēja savu nozīmi un vairs neattīstījas. Šī iemesla dēļ vecpilsēta un pilsētas stiprinājumi mūsdienās vēl saglabājušies sākotnējā izskatā. 1803 gadā Napoleons iekļāva Rotenburgu Bavārijas sastāvā. Jau 20 gadsimta sākumā Rotenburgā tūrisms bija nozīmīga ekonomikas nozare.

Veimāras Republikas laikā rotenburgieši bija īpaši nacionālsociālistiski noskaņoti: NSDAP 1933. gadā ieguva 83% no vēlētāju balsīm.
1945. gada 31. martā Otrā pasaules kara laikā 40% vecpilsētas iznīcināja amerikāņu lidmašīnu vienība, kas miglas dēļ nevarēja uzbrukt minerāleļļas depo Ebrahā. Plānotu lielgabalu uzbrukumu pilsētai novērsa amerikānis Džons Džejs Maklojs, kas zināja par Rotenburgu pie Tauberes no savas mātes nostāstiem. Vēlāk viņš kļuva par augsto amerikāņu Komisāru Vācijā. 1972. gadā Rotenburgas apgabals (Landkreis Rothenburg) pēc administratīvās reformas tiek iekļauts Ansbahas apgabalā.

Atsauces
--------

1. ↑  Q122987347; pārbaudes datums: 7 oktobris 2023.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rotenburga pie Tauberes***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Pilsētas mājaslapa (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129657859
* LCCN: n80145332
* GND: 4050698-8
* SUDOC: 077783891
* BNF: cb119853298 (data)
* NKC: ge134458

 |

 |