recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andrejs Aivars** (dzimis Ērgļos, 1909.g. 12. decembrī - miris Rīgā, 1975.g. 30. novembrī) bija latviešu un padomju arhitekts.

Dzīvesgājums
------------

Andrejs Aivars dzimis Ērgļos, 1909.g. 12. decembrī.

Mācījies Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē (1932-42). No 1946.g. sāka strādāt Latvijas PSR Pilsētu celtniecības projektēšanas institūtā. Tajā paša gadā Andrejs Aivars projektēja un vadīja būvdarbus Latvijas valdības pastāvīgajai pārstāvniecības ēkai Maskavā (1946).

Andrejs Aivars projektēja un vadīja būvdarbus Latvijas paviljonam PSRS Tautas saimniecības sasniegumu izstādē (1952). Pēdējā darbā viņam palīdzēja Kārlis Plūksne, Voldemārs Zaķis un Vaidelotis Apsītis.

Projektējis Liepājas Pedagoģisko institūtu (1954), kultūras namu Krustpilī (1954-59). Viņa tipveida kultūras nama projekts 450 skatītājiem tika realizēts dažādos Latvijas mazpilsētās un rajona centros: Balvos (1954), Ērgļos, Preiļos (1959), Kārsavā, Varakļānos.

Valsts pilsētu celtniecības projektēšanas institūtā Aivars uzaudzis un nostājies tā radošā kolektīva priekšgalā kā galvenais arhitekts (1956).

1960-jos gados Andreja Aivara vadībā tika projektēti jaunie Rīgas mikrorajoni: Ķengaraga 3. kārta, Purvciems, Dzirciems. Par lielo, sarežģīto un interesantu uzdevumu arhitekts uzskatīja Ķengaraga centra projektēšanu, lai izveidotu veselu ēku kompleksu ar savu kultūras namu un sporta namu, tirdzniecības un sadziīves pakalpojumu iestādēm, kafejnīcu, restorānu un citiem objektiem.

Aivaram kā pirmajam latviešu arhitektam tika piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā arhitekta goda nosaukums.

"Kopš brīža, kad Tu pārņēmi institūta arhitektu vadību, varam droši apgalvot, ka gandrīz katrā republikā uzceltajā dzīvojamā majā, bērnudārzā, skolā, kultūras namā vai citā sabiedriskā iestādē ir ieguldīta arī daļa no Tava radošā darba, daļa no Tavas dzīves," - rakstīja Aivaram viņa 60 gadu jubilejā kolēģis Vaidelotis Apsītis.

Līdz 1973. gadam, būdams Valsts pilsētu celtniecības projektēšanas institūta galvenais arhitekts,viņš piedalījies dzīvojamo eku tipveida projektu izstrādāšanā un to ieviešanā celtniecība, t. sk. 103. sēriju, 467A sēriju. Viņa ieguldījumu masveida dzīvokļu celtniecībā atzinīgi novērtējusi republikas valdība un apbalvojusi ar Latvijas PSR Ministru Padomes prēmiju. Latvijas PSR Arhitektu savienībā viņš vadīja dzīvojamo ēku sekciju un bija valdes loceklis. Viņa vadībā veikti daudzi Vissavienības nozīmes pasākumi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Vaidelotis Apsītis. «Andrejam Aivaram». *www.periodika.lv*. Literatūra un Māksla, Nr.50, 1969-12-13. Skatīts: 2021-09-20.
2. ↑  «Andrejs Aivars». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2021-09-20.
3. 1 2 3 4  «Andrejs Aivars (nekrologs)». *www.periodika.lv*. Literatūra un Māksla, Nr.49. 1975-12-05. Skatīts: 2021-09-20.
4. 1 2  Artis Zvirgzdiņš. «Desperately trying to capture the vanishing past: Soviet architecture heritage in Latvia», 2020-01-22. 19–20, 38. lpp. Skatīts: 2021-09-20.
5. 1 2  «ARHITEKTU RŪPES». *www.periodika.lv*. Rīgas Balss, Nr.20. 1966-01-25. Skatīts: 2021-09-20.
**Visgarā glīvene** (latīņu: *Potamogeton praelongus*) ir glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Blīvas audzes ir reti un nevienmērīgi sastopamas Latvijas ezeros.

Apraksts
--------

Visgarā glīvene ir daudzgadīgs, 0,8-3 m garš lakstaugs. Tā stublājs ir pilnīgi iegrimis, diezgan masīvs un bagātīgi zarojošs; tas mezglu vietās ir liekts vai it kā lauzīts, blīvi aplapots. Augam ir tikai zemūdens lapas, tās ir sēdošas, iegareni lancetiskas, 6-20 cm garas un 1,5-5 cm platas, mala gluda, pamats mazliet skaujošs, gals kapucveidīgs. Pielapes ir plēvjainas, 2-6 cm garas, šauri lancetiskas, paliekošas. Ziedkopas kāts ir ļoti garš (10-35 cm), parasti atiet no lapas žākles zara sānos (nevis galā). Ziedu vārpa ir blīva, strupa (2-6 cm). Auglis ir asi šķautņains, 0,4-0,6 cm garš riekstiņš ar gludu malu un ļoti īsu knābi. Zied no jūnija beigām līdz augusta vidum.

Atsauces
--------

1. 1 2  «visgarā glīvene - Potamogeton praelongus Wulfen - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-10.
**Nils Grandeliuss** (zviedru: *Nils Grandelius*; dzimis 1993. gada 3. jūnijā, Lundā) ir Zviedrijas starptautiskais lielmeistars šahā (2010).

Biogrāfija
----------

2005. gadā izcīnījis savu pirmo lielāko panākumu šahā, uzvarot Lundas turnīrā *SK Mumiens Turnering*. Vairākkārt pārstāvējis Zviedriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2010. gadā izcīnījis sudraba medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2011. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.

2007. gadā Stokholmā uzvarējis Zviedrijas jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2008. gadā debitējis Zviedrijas šaha čempionāta finālā, kurā ierindojies 7. vietā, kā arī uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Olomoucā. 2009. gadā turpinājis sekmīgi startēt starptautiskajos šaha turnīros: atkārtoti uzvarējis Olomoucā, bijis otrais Malmes turnīrā *Sigeman & Co* aiz uzvarētāja Naidžela Šorta, kā arī uzvarējis Lundas turnīrā *Schackstudions IM-Turnering*. 2013. gadā uzvarējis Bulgārijas starptautiskajā šaha turnīrā *Grand Europe Open* un Erebrū izcīnījis sudraba medaļu Zviedrijas šaha čempionātā. 2015. gadā kļuvis par Zviedrijas šaha čempionu un uzvarējis Abū Dabī starptautiskajā šaha turnīrā. 2019. gada martā Skopjē izcīnījis sudraba medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2021. gada janvārī ierindojies 9. vietā Veikanzē (Nīderlande) vadošo lielmeistaru šaha turnīrā.

2021. gada novembrī Rīgā dalījis 24.-25. vietu 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada janvārī ierindojies 13. vietā tradicionālajā *Tata Steel Masters* lielmeistaru turnīrā. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 83. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Zviedrijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (2010-2018);
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2019. gadā;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (2011-2015).

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Grandeliusam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2010. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis visu laiku jaunākais zviedru šahists, kas saņēmis šaha lielmeistara nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  World Youth Chess Championships 2010 Open Under 18
2. ↑  European Youth Chess Championship Albena 2011 - Boys Under 18
3. ↑  Tikkanen beats Grandelius in Swedish Ch.
4. ↑  22nd Abu Dhabi Int. Chess Festival Masters Tournament
5. ↑  European Individual Chess Championship 2019
6. ↑  Tata Steel Chess Tournament 2021
7. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
8. ↑  ChessPro. Tata Steel Masters. Вейк-ан-Зее, Нидерланды 2022. Все о турнире
9. ↑  2023 FIDE Grand Swiss
10. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Nils Grandelius
11. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Nils Grandelius
12. ↑  3rd quarter Presidential Board Meeting 2010, 24-25 July 2010, Tromso, NOR

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Īles sanatorija** ir aprūpes ciems Dobeles novada Īles pagastā. Izvietojies pagasta vidienē pie autoceļa V1128 1,5 km no pagasta centra Īles, 13 km no Auces un 92 km no Rīgas.
Īles muižas apbūve un parks, kā arī Īles luterāņu baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.

Vēsture
-------

Īles muiža (Broce, 1795).
Apdzīvotā vieta veidojās ap 1854. gadā Immu kalnā uzbūvēto Īles muižas *(Ihlen)* kungu māju.

1920. gada zemes reformas laikā 1923. gadā zemes gabalu, kurā ietilpa arī Īles muižas ēkas, piešķīra plaušu slimību speciālistam Ludvigam Kalniņam sanatorijas ierīkošanai. Viņš to sāka apsaimniekot 1924. gadā. 
1929. gadā ēku nodeva Tuberkulozes apkarošanas biedrībai tuberkulozes sanatorijas ierīkošanai. Pilī un ap to izbūvētajās ēkās pastāvējušas šādas ārstniecības un aprūpes iestādes:

1930. un 1931. gadā notika bijušo muižas ēku pielāgošana sanatorijas vajadzībām, kungu mājā iekārtoja centrālapkuri, ūdensvadu un kanalizāciju, izveidoja vietējo elektrostaciju. Šajā laikā likvidēja vienu no ēkas torņiem pie ziemas dārza.
Īles tuberkulozes sanatorija darbu uzsāka 1931. gadā. Sanatorijas laikā uzcēla abas palīgēkas – ārstu māja un slimnieku vajadzībām ēku ar guļamo lieveni pretī pilij. Sanatorijas sākuma gados ierīkoja strūklaku pils galvenās ieejas priekšā, kur muižas laikos atradās laukums un puķu dobe.

Pēc Otrā pasaules kara sanatorijā uzturējās 100 — 150 tuberkulozes slimnieku. 1978. gadā iestādi reorganizēja par republikānisko psihoneiroloģisko rehabilitācijas slimnīcu «Īle», bet 1982. gadā par republikānisko narkoloģisko specrežīma 
slimnīcu «Īle».

2010. gadā sociālās aprūpes centrs pārcēlās uz Lielbērzi un muižas kungu māja ir pamesta.

### Nosaukuma maiņa

* 1945—1966 Īles tuberkulozes sanatorija,
* 1966—1976 Republikāniskā tuberkulozes sanatorija «Īle»,
* 1976—1982 Republikāniskā psihoneiroloģiskā rehabilitācijas slimnīca «Īle»,
* 1982—1985 Republikāniskā narkoloģiskā specrežīma slimnīca «Īle»,
* 1985—1992 Republikāniskā narkoloģiskā slimnīca hroniska alkoholisma slimnieku ar smagām blakusslimībām piespiedu ārstēšanai «Īle»,
* 1992—2002 Sociālās un psiholoģiskās rehabilitācijas centrs «Īle»,
* 2002—2004 Specializētais valsts sociālās aprūpes centrs «Īle»,
* 2004—2010 Sociālās aprūpes centrs «Īle».

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Īles sanatoriju». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  «Pilis.lv — Īles muiža». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2005. gada 26. februārī. Skatīts: 2012. gada 21. septembrī.
4. ↑  Arhīvu fonda kartīte[novecojusi saite]
5. ↑  Skaistas atmiņas no seniem un zudušiem laikiem zemgalesia.lv 05.06.2020.
6. ↑  «VSAC «Zemgale». Filiāle «Īle»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 2. novembrī. Skatīts: 2012. gada 21. septembrī.
7. ↑  ZemgaleTourism.lv — Īles pagasts[novecojusi saite]

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Īles pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Īle**
* Īles sanatorija
* Stirnas

 |

 |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Carnikavas pagastā. Par citām jēdziena **Gauja** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Gauja** ir ciems Ādažu novada, Carnikavas pagastā Gaujas labajā krastā 8 km no pagasta centra Carnikavā (pa autoceļu), 13 km no novada centra Ādažiem un 30 km no Rīgas centra. Dažkārt apvienots ar Siguļiem un saukts par **Pārgauju**.

Ciems veidojies kā vasarnīcu koloniju konglomerāts pie Rīgas—Skultes dzelzceļa (stacija Gauja), kas sastāv no vairākām kolonijām: Kāpas un Saule starp dzelzceļu un Gauju, Zvejnieks starp dzelzceļu un Dzirnezeru un Dzirnezera noteci Dzirnupi. Iedzīvotāju skaits mainīgs, vasarā var palielināties vairākas reizes. Gaujas ciema ziemeļu daļā (Kāpās) daudzām ielām ir ar zinātni, sevišķi ķīmiju, saistīti nosaukumi (Valdena iela, Metāna iela, Kriptona iela), jo padomju laikā šeit tika piešķirti zemesgabali akadēmisko iestāžu darbiniekiem.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 140 | —     |
| 2000 | 136 | −2.9% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 570 | +319.1% |
| 2021 | 1 191 | +108.9% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Gauju». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Carnikavas novada teritorijas plānojums[novecojusi saite]
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Carnikavas pagasta ciemi Carnikavas pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* **Carnikava**
* Eimuri
* Garciems
* Garupe
* Gauja
* Kalngale
* Laveri
* Lilaste
* *Mežciems*
* Mežgarciems
* Siguļi

 |

 |
**Viltuspalmu dzimta** (*Cyclanthaceae*) ir viena no pandānu rindas dzimtām, kurā apvienotas apmēram 230 daudzgadīgu lakstaugu sugas, kas iedalītas 12 ģintīs.

Apraksts
--------

Daudzgadīgi lakstaugi uz zemes, kāpelētājaugi un epifīti. Pavirši aplūkoti, pēc lapojuma nedaudz atgādina palmas.

Lapas vairumam ģinšu 40—150 cm garas, dakšaini divšķeltas ar smailām plūksnām un kāta garumu no vienas līdz divām trešdaļām no lapas kopējā garuma, arī veselas (*Ludovia*) vai plaukstveidīgi dalītas četrās plūksnās (*Carludovica*). Uz stublāja novietotas pamīšus vai spirāliski.

Ziedi cilindriskās vai ieapaļās vālītēs, kuras pie pamata skauj 2—8 zaļas, baltas, dzeltenas vai sarkanas seglapas. Putekšņlapas 10—20 (dažām sugām līdz 150).

Auglis — sulīga vai pasausa oga. Apputeksnē kukaiņi.

Izplatība
---------

Sastopamas tropu joslā Centrālamerikā, iekļaujot Karību jūras dienvidu daļas salas, un Dienvidamerikā. Amazones baseina centrālajā daļā regulāri sastopamas 10—12 viltuspalmu sugas. Dzimtas daudzveidības centrs ir apgabals no Panamas līdz Venecuēlai.

Veģetācija
----------

*Cyclanthus bipartius* lietus mežu zemsedzē veido lielas audzes un ir viegli atpazīstama pēc masīvās dakšaini divšķeltās lapas plātnes.
Aug tropu ēnainu lietus mežu un mākoņu mežu zemsedzē, uz koku stumbriem no jūras līmeņa līdz 2,5—3 km v.j.l. Andu austrumu nogāzēs. Dažas sugas ir tipiski epifīti. Vairākas sugas, kā dakšainā viltuspalma, veido lielas audzes un dažviet ir ekosistēmas dominanti zemsedzē vai kāpelējot augšup pa koku stumbriem.

Klasifikācija
-------------

Dzimtā ietilpst 12 ģintis:

* *Asplundia* Harling, 1954
* *Carludovica* Ruiz & Pavón, 1794
* *Chorigyne* R.Erikss. 1989
* *Cyclanthus* Richard, 1824 — dakšainās viltuspalmas;
* *Dianthoveus* Hammel & G.J.Wilder, 1989
* *Dicranopygium* Harling, 1954
* *Evodianthus* Öersted, 1857
* *Ludovia* Brogniart, 1861
* *Schultesiophytum* Harling, 1958
* *Sphaeradenia* Harling, 1954
* *Stelestylis* Drude, 1881
* *Thoracocarpus* Harling, 1958

Atsauces
--------

1. ↑  «The Plant List. A working list of all plant species: Cyclanthaceae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 17. septembrī. Skatīts: 2016. gada 13. jūnijā.
2. 1 2 3  The Orders and Families of Monocots: Cyclanthaceae[novecojusi saite]
3. ↑  «Systematics of the Cyclanthaceae, especially Sphaeradenia and Chorigyne». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 13. jūnijā.

Literatūra
----------

* Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. Zvaigzne. 2008. ISBN 978-9934-0-0829-0
ASV karavīru nometnes slimnīcas nodaļa, kurā izguldīti ar spāņu gripu saslimušie karavīri.
**Spāņu gripa** bija gripas paveids, kas no 1918. līdz 1920. gadam izraisīja pandēmiju pasaulē, inficējot aptuveni 550 miljonus cilvēku (aptuveni 29,5% no pasaules iedzīvotājiem), no kuriem nomira 50—100 miljoni pasaules iedzīvotāju (2,7—5,3% no kopējā skaita).

Īpatnējs šai gripai bija tas, ka lielākā daļa, kurus tā skāra, bija veselīgi cilvēki vecumā no 20 līdz 40 gadiem. Tikai 20. gadsimta beigās, pētot sasaldētus spāņu gripas paraugus, atklājās, ka tās ietekmē imūnsistēma darbojās pārlieku intensīvi, kas faktiski noveda pie pašiznīcināšanās. Arī 1977.—1978. gada krievu gripas un 2009. gada cūku gripas pandēmiju izraisīja spāņu gripas serotips (A H1N1).

Latvijā
-------

Latvijā spāņu gripa sāka parādīties 1918. gada septembrī—oktobrī, kulmināciju sasniedzot novembrī—decembrī. Dažu mēnešu laikā Rīgā tika reģistrēti vairāk nekā 3000 ar spāņu gripu saslimušo, bet Liepājā no spāņu gripas nomira 82 cilvēki. No tās nomira mākslinieks Jāzeps Grosvalds, laikraksta *Rigasche Zeitung* redaktors Gregors Brucers, aktieris Jānis Staliņš, žurnālisti Fricis Vītoliņš un Ādolfs Dobelis un daudzi citi. Dažkārt spāņu gripas upuru vidū minēts arī dzejnieks Fricis Bārda, bet tam nav dokumentālu pierādījumu.

Ārējās saites
-------------

* "Gripu ievazājuši vācieši" Arhivēts 2021. gada 16. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Viesturs Sprūde la.lv, 2020. gada 7. martā

Atsauces
--------

1. ↑  Супотницкий М. В. Пандемия "испанки" 1918—1920 гг. в контексте других гриппозных пандемий и "птичьего гриппа" (krieviski)
2. ↑  «Kas un kāpēc jāzina par «spāņu gripas» epidēmiju Latvijā pirms 100 gadiem». *lsm.lv*. 2018. gada 31. jūlijs. Skatīts: 2020. gada 26. martā.
3. ↑  «Spāņu gripa vai nieru iekaisums? No kā nomira Fricis Bārda?». *www.rumbini.lv*. Skatīts: 2020-08-03.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2003011372
* GND: 4278432-3
* SUDOC: 035290692
* BNF: cb131794532 (data)
* NKC: ph982449
* BNE: XX557254

 |

 |
**Noturīgs veģetatīvs stāvoklis**, **pastāvīgs veģetatīvs stāvoklis** (PVS) vai **pēckomas nereaģēšana** (post-coma unresponsiveness; PCU) ir apziņas traucējumi, kad pacienti ar smagiem smadzeņu bojājumiem atrodas daļēja uzbudinājuma, nevis patiesas apziņas stāvoklī. Pēc četrām nedēļām veģetatīvā stāvoklī (VS) pacients tiek klasificēts kā pastāvīgā veģetatīvā stāvoklī. Šī diagnoze tiek klasificēta kā pastāvīgs veģetatīvs stāvoklis dažus mēnešus (trīs ASV un sešus Apvienotajā Karalistē) pēc netraumatiskas smadzeņu traumas vai vienu gadu pēc traumatiskas traumas. Lietots tiek arī termins "nereaģējošs nomodas sindroms", jo "veģetatīvajam stāvoklim" sabiedrībā ir zināma negatīva nozīme.

Atsauces
--------

1. ↑  «Coma and brain injury». *Synapse* (en-AU). Skatīts: 2023-03-19.
2. ↑  Kang, Xiao-gang; Li, Li; Wei, Dong; Xu, Xiao-xia; Zhao, Rui; Jing, Yun-yun; Su, Ying-ying; Xiong, Li-ze et al. (2014). "Development of a simple score to predict outcome for unresponsive wakefulness syndrome". *Critical Care* 18 (1): R37. doi:10.1186/cc13745. ISSN 1364-8535. PMC 4056750. PMID 24571596.
3. ↑  "Unresponsive wakefulness syndrome: a new name for the vegetative state or apallic syndrome". *BMC Medicine* 8: 68. November 2010. doi:10.1186/1741-7015-8-68. PMC 2987895. PMID 21040571.
Gulbju iezis klints staba stadijā.**Gulbju iezis** (arī **Gulbis** un deminutīvā — **Gulbītis**) ir devona iežu atsegums Amatas labajā krastā, iepretim "Dārzleju" mājām. Klints ir aptuveni 10—15 m augsta un 50 m gara. 20. gadsimtā ieža krasts strauji mainīja formu — no raga, arkas un klintssalas līdz vertikālai klints sienai. Iezis savu nosaukumu ieguvis no netālu bijušo "Gulbju" māju nosaukuma.

Ieža krastu pārvērtības
-----------------------

Pirms 1969. gada ieža vietā bija smilšakmens ieža izvirzījums — **Gulbju rags**. Upes erozijas rezultātā iezī izveidojās ala, bet jau 1978. gada pavasarī Amata izgrauzās cauri visai alai un raga vietā izveidojās **Gulbju arka**. Pēc pāris gadiem arka iegruva, un no sabrukušās arkas daļas, kas atradās Amatas gultnes vidū, izveidojās **Gulbju klintssala** jeb **Gulbja stabs**. 1986. gadā šo klintssalu uzmērīja dabas pētnieks Guntis Eniņš. Mērījumos atklājās, ka upes vidū esošā sala ir 5,5 m augsta un tās platība 25 m2. Uz salas augušas vairākas egles, kas ar Gaujas nacionālā parka atļauju tika nozāģētas, lai pasargātu šo unikālo klints veidojumu. Kad Gulbju stabs sagruva 2002. gadā, tā pamatnes apkārtmērs bija tikai 50 cm.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Amadas noslēpums. Guntis Eniņš
2. ↑  Vietas.lv objekts: Gulbju iezis
3. ↑  Vietas.lv objekts: Bruņa ala
Četru dažādu šķirņu banāni
**Banāni** ir pārtikā plaši lietoti augļi, kas tiek iegūti no banānaugiem, parasti no nosmailinātā banāna (*Musa acuminata*) vai *Musa × paradisiaca*. Tos iegūst arī no citām banānaugu ģints sugām, piemēram, *Musa balbisiana*, *Musa fehi* un *Musa troglodytarum*. Par banāniem dēvē arī *Ensete ventricosum* augļus, lai gan strikti ņemot, tas nepieder banānaugu ģintij. No botāniskā viedokļa banāns ir oga ar daudzām sēklām un plānu mizu. Banāni ir aptuveni 15 cm gari un 3—4 cm diametrā.

Banānu kultivēšana
------------------

Banānu transportēšana uz velosipēda Tanzānijā
Banāni ir vieni no senākajiem kultūraugiem, un tropu valstīs ir viens no nozīmīgākajiem pārtikas augiem, kā arī svarīga eksporta prece. Tie galvenokārt tiek kultivēti zemēs starp 30° Z un 30° D paralēli un ne augstāk par 2000 metriem virs jūras līmeņa. Vislabākā banānu raža ir tad, ja gaisa temperatūra dienā ir no +26 līdz +35 °C, bet naktī — no +22 līdz +28 °C. Arī zemēs, kur ir zemāka gaisa temperatūra, iegūst banānu ražu, bet zemēs, kur tā ilgstošākā laika posmā var būt zem +10 °C, banāni vairs netiek kultivēti.

Banānu raža
-----------

Vislielākā banānu raža gada laikā tiek iegūta Indijā. Tur izaudzēto banānu daudzums veido aptuveni ceturtdaļu no pasaulē izaudzētās ražas.

| 10 lielākās banānu audzētājvalstis |
| --- |
| Valsts | 2009. gadā | 2012. gadā |
| Novāktā raža (tonnas) | Procenti no visaspasaules kopējās ražas | Novāktā raža (tonnas) | Procenti no visaspasaules kopējās ražas |
| Karogs: Indija Indija | 26 469 500 | 27,6% | 24 869 000 | 24,4% |
| Karogs: Ķīna Ķīna | 9 006 450 | 9,4% | 10 845 000 | 10,6% |
| Karogs: Filipīnas Filipīnas | 9 013 190 | 9,4% | 9 225 000 | 9,0% |
| Karogs: Ekvadora Ekvadora | 7 637 320 | 8,0% | 7 012 000 | 6,9% |
| Karogs: Brazīlija Brazīlija | 6 783 480 | 7,1% | 6 902 000 | 6,8% |
| Karogs: Indonēzija Indonēzija | 6 373 530 | 6,7% | 6 189 000 | 6,1% |
| Karogs: Gvatemala Gvatemala | 2 544 240 | 2,7% | 2 700 000 | 2,6% |
| Karogs: Tanzānija Tanzānija | 3 219 000 | 3,4% | 2 524 000 | 2,5% |
| Karogs: Meksika Meksika | 2 232 360 | 2,3% | 2 204 000 | 2,2% |
| Karogs: Kolumbija Kolumbija | 2 020 390 | 2,1% | 1 982 000 | 1,9% |
| Karogs: Pasaule Pasaule | 95 816 627 | 100% | 101 993 000 | 100% |

Atsauces
--------

1. 1 2  Morton, Julia F. *Fruits of Warm Climates*. Florida Flair Books, 1987. 29–46. lpp. ISBN 978-0961018412.
2. ↑  Grattan, F. J. H. *An Introduction to Samoan Custom*. Apia, Western Samoa : Samoa Printing & Publishing, 1948. 69. lpp.
3. ↑  «Fruit Identification Outline». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 20. novembrī. Skatīts: 2014. gada 10. decembrī.
4. ↑  Meiser, G.Gaelen. «Musa "Banana"». texasriviera.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 10. Novembris. Skatīts: 2012. gada 10. novembrī.
5. 1 2  «FAOSTAT» (angliski). Skatīts: 2011. gada 23. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***banāni***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4204383-9
* NDL: 00560501
* NKC: ph118753

 |

 |
**Žans Batists Bio** (franču: *Jean-Baptiste Biot*; 1774. gada 21. aprīlis — 1862. gada 3. februāris) bija franču fiziķis, matemātiķis, ģeodēzists, astronoms, kā arī rakstnieks.

Pēc pirmās izglītības iegūšanas viņš 19 gadu vecumā iestājās armijā, kuras sastāvā piedalījās arī karadarbībā. 1794. gadā tika dibināta Parīzes Politehniskā skola. Bio, atgriezies no karadienesta, iestājās tajā kā viens no pirmajiem studentiem. Tobrīd valstī valdīja saspringta politiskā gaisotne. Skolas audzēkņi piedalījās akcijā pret Francijas valdību. Vairāki no viņiem tika apcietināti. Starp viņiem bija arī Bio. No nepatikšanām viņu paglāba skolas vadītāja aizstāvība.

Pēc skolas absolvēšanas tika nosūtīts profesora darbā uz kādu vietējo Francijas augstskolu, bet 1800. gadā viņš kļuva par *Collège de France* profesoru (Matemātikas katedrā), no 1809. gada kļuva arī par profesoru (astronomijas) Parīzes Universitātē. 1803. gadā ievēlēts Francijas Zinātņu akadēmijā, bet 1819. gadā kļuva arī par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas locekli. Par pamatu viņa ievēlēšanai Francijas Zinātņu akadēmijā kalpoja vairāki zinātniskie darbi dažādās jomās.

1804. gada augustā kopā ar Gei-Lisaku pacēlās gaisā ar gaisa balonu, lai pētītu Zemes atmosfēru. Viņi sasniedza 3400 metru augstumu. Piedalījies ģeodēzijas pētījumos Spānijā, Francijā, Skotijā, Itālijā un Portugālē.

Viņa zinātniskā darbība galvenokārt saistīta ar polarizāciju, optiku, elektromagnētismu, akustiku, ģeodēziju, astronomiju un zinātnes vēsturi. 1815. gadā viņš atklāja gaismas polarizācijas plaknes griešanās likumu (Bio likums). Viņa pētījumi par polarizācijas plaknes griešanos lika pamatu saharimetrijai. 1820. gadā kopā ar Fēliksu Savāru atklāja likumu, kas ļāva noteikt elektriskās strāvas radītā magnētiskā lauka intensitāti (Bio—Savāra likums).

Ārējās saites
-------------

* Katoļu enciklopēdijas ieraksts (angliski)
* Biogrāfija (angliski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žans Batists Bio*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 71428323
* LCCN: n86822669
* ISNI: 0000 0001 2096 3902
* GND: 11618860X
* SELIBR: 343076
* SUDOC: 029993806
* BNF: cb12150160s (data)
* BIBSYS: 1042466
* MGP: 294953
* NLA: 35853470
* NKC: ola2002153231
* Léonore identifikators LH//243/79 nav derīgs.
* SBN identifikators SBLV201359 nav derīgs.
* CiNii: DA01807431

 |

 |
Ernsta Hapela stadions

**Ernsta Hapela stadions** (vācu: *Ernst Happel Stadion*) ir sporta stadions Vīnē, Austrijā. Stadions tika uzcelts 1931. gadā un ir lielākais Austrijas sporta stadions ar apmēram 53 000 skatītāju lielu ietilpību. Līdz 1992. gadam tā nosaukums bija **Prātera stadions**, bet tad tas tika nosaukts tajā pašā gadā mirušā austriešu futbolista Ernsta Hapela vārdā.

Ernsta Hapela stadionā savas mājas spēles aizvada Austrijas futbola izlase, tajā tiek spēlētas arī Vīnes klubu "Austria" un "Rapid" starptautiskās spēles, jo to pašu stadioni ir pārāk mazi, lai tajos aizvadītu UEFA Čempionu līgas vai UEFA kausa spēles. Arī vietējās derbija spēles un Kausa izcīņas fināls tiek spēlēts Ernsta Hapela stadionā.

Šis stadions ir viens no 27 Eiropas futbola stadioniem, kam UEFA ir piešķīrusi 5 zvaigžņu vērtējumu, kas ir iespējami augstākais vērtējums. Hapela stadionā 1995. gadā notika UEFA Čempionu līgas fināls, zemāku Eirokausu turnīru finālspēles tajā ir notikušas vēl 4 reizes.

Ernsta Hapela stadions ir viens no četriem Austrijas stadioniem, kurā tiks aizvadīts 2008. gada Eiropas futbola čempionāts. Tajā notiks 3 B apakšgrupas spēles ar Austrijas izlases piedalīšanos, 2 ceturtdaļfināli, 1 no pusfināliem, kā arī finālspēle.

Bez futbola šajā stadionā ir notikušas arī vieglatlētikas, riteņbraukšanas un tenisa sacensības. 1995. gadā stadionā tika izveidots pagaidu peldbaseins, lai varētu rīkot Eiropas ūdens sporta veidu čempionātu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236144262
* GND: 4998704-5

 |

 |
**Jānis Lācis** (1897—1937) bija latviešu strēlnieks, vēlāk Sarkanās armijas virsnieks.
Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas komandieris (1920. gada 4. — 15. jūlijā).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1897. gada 20. februārī Jaunpiebalgas pagastā zemnieka Jāņa Lāča ģimenē.

Pirmā pasaules kara laikā Lācis 1916. gadā tika iesaukts 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulkā, kur uzdienējās līdz apakšvirsnieka pakāpei. Pēc Februāra revolūcijas pieslējās Latvijas sociāldemokrātijai, kļuva par 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka komisāru. 1918. gada martā komandēja Maskavas Kremļa apsardzes vienību. No 1918. gada 10. maija līdz 29. jūlijam bija 4. latviešu strēlnieku pulka komandiera palīgs, pēc tam Sarkanās armijas 15. (Inzas) strēlnieku divīzijas komandieris. Piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās Austrumu, Dienvidu un Dienvidrietumu frontēs. No 1920. gada 4. līdz 15. jūlijam Lācis īslaicīgi pildīja Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas komandiera pienākumus.

Pēc pilsoņu kara beigām Lācis bija Harkovas divīzijas (1921—1922) un 4. strēlnieku divīzijas (1923) komandieris. Mācījās Sarkanās armijas Komandējošā sastāva augstākajos kursos (1924). Bija Kijivas apvienotās kara skolas priekšnieks un kara komisārs (1923—1927), Ļeningradas kara apgabala (1926-1932) un 16. strēlnieku korpusa (1930—1932) komandieris. 
No 1932. gada Sarkanās armijas dzelzceļa karaspēka īpašā korpusa komandieris Sibīrija un Tālajos austrumos, no 1935. gada Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas (VCIK) loceklis.

Lielā terora laikā pēkšņi miris 1937. gada 10. martā Habarovskā, apglabāts Maskavas Novodevičes (*Новодевичье*) kapsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 51. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 680. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija portālā «Хронос» (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 6240070
* LCCN: n80116218
* ISNI: 0000 0000 3242 7149

 |

 |
**Brīvā tirdzniecība** ir tirdzniecības politika, kas atbalsta preču un pakalpojumu kustību pāri administratīvajām robežām. Piemēram, ASV Konstitūcija nosakā brīvas tirdzniecības režīmu starp pavalstīm. Eiropas Savienības ietvaros brīvo tirdzniecību nodrošina brīvas preču kustības princips. Starptautiski Pasaules Tirdzniecības organizācija nosaka brīvās tirdzniecības režīmu starp tās dalībvalstīm.

Pretēja politika brīvajai tirdzniecībai ir protekcionisms, kad valsts cenšas aizsargāt iekšējo tirgu no importa precēm.

Teorētiskais pamatojums
-----------------------

Saskaņā ar salīdzinošās priekšrocības principu dažādās vietās ir atšķirīgi ražošanas apstākļi un tāpēc ja vienu un to pašu produktu ražo dažādās vietās, vienam ražotājam ražošana būs relatīvi izdevīgāka un teorētiski otrs ražotās var gūt maksimālu labumu, pērkot produktus no pirmā ražotāja un tā vietā specializēties uz tāda produkta ražošanu, kur tam ir salīdzinoša priekšrocība. Šāda specializēšanās dod vislielāko iespējamo labumu abiem ražotājiem. Tirdzniecības ierobežojumi pāri administratīvajām un valsts robežām neļauj ražot produktus tur, kur ražošanas izmaksas ir viszemākās, tādējādi kaitējot patērētāju interesēm.

Skatīt arī
----------

* Merkantilisms
* Protekcionisms

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Republikas Ārlietu Ministrija: 1.sadaļa: Brīva preču kustība[novecojusi saite]
2. ↑  Akadēmiskā terminu datubāze AkadTerm definīcija

Ārējās saites
-------------

Eiropas savienības brīvās tirdzniecības politika (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85051682
* GND: 4140782-9
* BNF: cb120161053 (data)
* HDS: 026193
* NKC: ph127233

 |

 |
**Jokela** ir mazpilsēta Tūsulas pašvaldībā, Somijā. Jokelā dzīvo aptuveni 6000 iedzīvotāju. Helsinki atrodas apmēram 30 kilometru attālumā no Jokelas. 

Pilsētā 1996. gada 21. aprīlī notika smaga vilcienu avārija, kurā četri cilvēki tika nogalināti un 75 cilvēki ievainoti. Radot zaudējumos vairāk kā 4,3 miljonus eiro. Bet 2007. gada 7. novembrī Jokelas skolā notika apšaude, kuras laikā astoņi cilvēki tika nogalināti.

Vēsture
-------

Līdz 19. gadsimta vidum Jokelas apkārtne bija reti apdzīvota. Jokelas attīstība sākās līdz ar dzelzceļa līnijas atklāšanu 1862. gadā. 1874. gadā tika atvērta ķieģeļu rūpnīca. Industriālā attīstība arī veicināja Jokelas iedzīvotāju skaita pieaugumu no 570 iedzīvotājiem 1920. gadā līdz 1617 iedzīvotājiem 1950. gadā.

Jokelas skolas apšaude
----------------------

*Galvenais raksts: Jokelas skolas apšaude*
Pilsētiņa kļuva bēdīgi slavena pasaules mērogā pēc Jokelas skolas apšaudes 2007. gada 7. novembrī, kad šīs skolas skolnieks Peka Ēriks Auvinens atklāja uguni uz skolēniem un skolas darbiniekiem, nogalinot 8 cilvēkus un izdarot pašnāvību.
Griničas meridiāna atrašanās vieta
**Griničas meridiāns** ir atskaites meridiāns (garuma līnija), kas iet caur Karalisko Griničas Observatoriju Griničā — Londonas dienvidaustrumos, Lielbritānijā. Ir definēts, ka šeit garums ir 0 grādi. Griničas meridiāns un Zemes pretējā pusē esošais 180° meridiāns sadala Zemi Austrumu puslodē un Rietumu puslodē.

Griničas meridiāna garums ir 19 970,32 km. Pašreizējais praktiski izmantotais WGS84 ģeodēziskās sistēmas meridiāns atrodas 100 m austrumos no tūristiem demonstrētā Griničas meridiāna.

Griničas meridiāna izvēles vēsture
----------------------------------

Atšķirībā no platuma, kurš definēts attiecībā pret konkrētu lielumu — Zemes griešanās asi, garumu nākas definēt pēc pašu cilvēku brīvas izvēles.

Kartogrāfijas vēsturē zināmi daudzi mēģinājumi definēt atskaites meridiānu, tomēr mūsdienās par vadošo atzīts tieši Griničas atskaites meridiāns. Griničas meridiānu 1851. gadā definēja sers Džordžs Eirijs (*George Airy*) un tas tika apstiprināts par starptautisku standartu 1884. gada oktobrī, Vašingtonā, īpašā Starptautiskajā meridiāna konferencē.

Meridiāns Griničā
Tika izskatīti arī citi varianti, tai skaitā:

* Ptolemaja 150. gadā ieviestais meridiāns Kanāriju salu rietumu salā Jerro — šajā punktā beidzās tālaika zināšanas par ģeogrāfiju;
* Parīzes meridiāns caur Parīzes observatoriju, 2° 20' 14.025" austrumos no Griničas;
* Meridiāns pie Azoru salām;
* Meridiāns caur Beringa šaurumu.

Pēdējie divi varianti atkrita tāpēc, ka šajās vietās neatradās observatorijas. Parīzes meridiānu un precīzi 20° rietumos no Parīzes esošo Jerro meridiānu vairums konferences dalībnieku neatbalstīja un rezultātā ar lielu balsu vairākumu tika izvēlēts Griničas meridiāns. Francija balsošanā atturējās un vēl vairākas desmitgades pēc konferences Francijā sagatavotās kartēs tika izmantots Parīzes meridiāns.

Par Griničas meridiāna izvēli bija iespējams vienoties tāpēc, ka tajā laikā jau aptuveni divas trešdaļas kuģu to izmantoja. Tomēr paralēli tam XIX gadsimtā un pirms tam tika lietoti arī citi atskaites meridiāni, tai skaitā:

* Kopenhāgenas meridiāns, Rundetorns (*Rundetårn*);
* Giza Ēģiptē;
* Jeruzaleme;
* Sanktpēterburga, Pulkovas meridiāns;
* Parīzes meridiāns
* Vašingtonas meridiāns u.c.

Liela daļa Eiropas valstu lietoja savus atskaites meridiānus, kas visbiežāk gāja caur valsts galvaspilsētu.

Griničas meridiāna ceļš
-----------------------

Sākot no Ziemeļpola un virzoties uz dienvidiem Griničas meridiāns šķērso šādas valstis un zemes:

* Apvienotā Karaliste
* Francija
* Spānija
* Alžīrija
* Mali
* Burkinafaso
* Togo
* Gana
* Antarktīda — šeit meridiāns sasniedz Dienvidpolu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Griničas meridiāns***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Starptautiskās meridiāna konferences referātu un diskusiju protokolu kopijas, angliski
* Izmantotie atskaites meridiāni 1880. gados, angliski
**Daugavgrīvas klostera abats Roberts** bija trešais Daugavgrīvas klostera abats, kas savu amatu pildīja no 1218. līdz 1224. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Abata Roberta izcelsme nav precizēta. Zināms, ka līdz savai atbraukšanai uz Līvzemi viņš uzturējās Ķelnē, kuras Doms bija arhibīskapa rezidence. Ķelnes arhibīskapa pakļautībā atradās sešas Vācijas ziemeļrietumu daļas bīskapijas. 
Ķelnes baznīcas kanoniķis Roberts pirmo reizi rakstos pieminēts Indriķa hronikas vēstījumā par 1208. gada notikumiem. Pēc tam, kad 1208.gada 29. jūlijā Daugavgrīvas klosterī tika ieviests cisterciešu mūku konvents, Līvzemē ieradās ļoti daudz ordeņa garīdznieku.

Pēc tam, kad otrais Daugavgrīvas abats Bernhards no Lipes 1218. gada beigās tika iesvētīts par Sēlijas bīskapu, Roberts tika izvēlēts par klostera abatu. Pēc bīskapa Bernharda nāves 1224. gada 30. aprīlī Daugavgrīvas cisterciešu klosteris sūtīja cisterciešu mūkus abatu Roberta vadībā pārvest viņa līķi uz Daugavgrīvas klosteri svinīgai apglabāšanai. Atceļā laiva ar bīskapa līķi un tā pavadītājiem (Rumbulas krācēs?) nogrimusi un krastā tika izskaloti gan bīskapa Bernharda, gan abata Roberta līķi. Tie apbedīti Daugavgrīvas klostera baznīcā tagadējās Vecdaugavas apkaimē.

Atsauces
--------

1. ↑  Indriķa hronika. XII, 5.
2. ↑  «Gints Skutāns. www.historia.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 12. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 18. jūlijā.
**Gunta Šnipke** (dzimusi 1955. gada 16. aprīlī Liepājā) ir dzejniece un arhitekte. 

Pēc arhitektūras studijām strādājusi Rīgā, 1981. gadā atgriezusies Liepājā. Pēc viņas projekta Liepājā 1987. gadā izveidota gājēju iela, uzceltas vairākas dzīvojamās mājas. G. Šnipke bijusi Liepājas pilsētas galvenā māksliniece (1998 -2023) un Liepājas pilsētas būvvaldes arhitekte (2003-2023). Publicējusi rakstus par arhitektūru, žurnāla "Latvijas Architektūra" redkolēģijas locekle no 1998.gada līdz 2023.gadam.

Dzejas publikācijas kopš 1970. gada. Dzeja publicēta žurnālos "Karogs", "Domuzīme", kā arī portālos "Satori" un "Punctum". G. Šnipkes dzejoļu kopa publicēta jauno autoru kopkrājumā "Acis" (1987) un kopkrājumā "Liepājnieku smilšu rausis" (1999). Žurnālā "Teātra Vēstnesis" 1997. gada 2. numurā publicēta viņas luga "Brīnums. Ziemassvētku pasaka", tā iestudēta Liepājas teātrī 1996. gadā. 2008. gadā piedalījusies Zigmara Liepiņa muzikālā koncertuzveduma "Kapteiņa stāsti" veidošanā. Latvijas Rakstnieku savienības biedre (2008).

Krājums "Ceļi" 2018.gadā saņēmis Ventspils pilsētas domes un Ventspils Starptautiskās Rakstnieku un tulkotāju mājas balvu "Sudraba tintnīca", 2018. gada Dzejas dienu balvu , kā arī nominēts 2019.gada Latvijas literatūras gada balvai.

Kurzemes Prozas lasījumu uzvarētāja 2019. 2021. un 2023. gadā.

Bibliogrāfija
-------------

* *…bērns ienāca…* Liepāja: Pūcastis, 1995.
* *…un jūra*. Liepāja: Sabiedrības attīstības centrs, 2008.
* *Ceļi*. Rīga: Mansards, 2018.
* *Desmit desas debesīs.* Rīga: Mansards, 2021.
* *Ineses māja.* Rīga: Liels un mazs, 2022.

Atsauces
--------

1. ↑  Notiks Guntas Šnipkes dzejas grāmatas "Ceļi" atvēršana.IrLiepāja.lv, 18. aprīlī, 2018.
2. ↑  "Dvēseli nosvētī rīkstes": Guntas Šnipkes dzeja. Latvijas Avīze, 2015, 6. oktobris.
3. ↑  Dzejas dienu balvu saņem Gunta Šnipke par krājumu "Ceļi"
**Indostāna** (urdu: ہندوستان‎, hindi: हिन्दुस्तान, *Hindustān* — ‘Indas zeme’) vai **Indostānas pussala** ir pussala Dienvidāzijā. To apskalo Indijas okeāna Arābijas jūra rietumos, Lakšadvīpas jūra dienvidos un Bengālijas līcis austrumos. Ziemeļu robeža tiek vilkta pa līniju starp Indas un Gangas deltām. Pussalā izvietojusies lielākā daļa Indijas un daļa no Pakistānas un Bangladešas.

Lielāko daļu pussalas aizņem Dekānas plakankalne, rietumu daļā — Rietumgāti ar augstāko virsotni Anaimudi, austrumdaļā — Austrumgāti. Blīvs upju tīkls, lielākās ir Narmada, Godavāri, Krišna.

Nosaukums cēlies no senpersiešu valodas vārda *Hindu*, kas savukārt atvasināts no Indas upes sanskrita nosaukuma *Sindhu*. Senpersu valodā cilvēkus, kas dzīvoja aiz Indas upes, apzīmēja *Hinduš*. Kombinācijā ar avestas piedēkli *-stān* ("zeme") izveidojās apzīmējums zemei otrpus (no Persijas puses skatoties) Indas upei. Plašāku pielietojumu šis termins ieguva Mogulu impērijas laikā, kad tie šādi sauca savu domīniju ar centru Deli.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 278. lpp.
2. ↑  «Unlimited: What does -istan" mean as in Pakistan, Uzbekistan or Afghanistan?». Guardian. Skatīts: 2012-05-15.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Marijas Prončiščevas līcis** (krievu: *бухта Марии Прончищевой*) ir Laptevu jūras līcis Taimiras pussalas ziemeļaustrumu piekrastē Prončiščeva krastā, 75 km uz ziemeļiem no ieejas Hatangas līcī. Līcis ir ap 60 km garš un 3 līdz 10 km plats. Tajā ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Severnaja līča ziemeļrietumu galā un Zeļonaja rietumu krastā. No rietumiem līcim piekļaujas Birrangas kalnu grēdas austrumu gals. Pie līča ieejas izvietojusies slēgtā Buhta Prončiščevojas polārstacija. Līcis un apkārtējā teritorija ietilpst Taimiras rezervāta Arktiskajā iecirknī.

Līci 1736. gadā atklāja Lielās Ziemeļu ekspedīcijas partija Vasīlija Prončiščeva vadībā. Ilgu laiku līcim nebija nosaukuma, līdz 1913. gadā Borisa Viļkicka ekspedīcija zemesragam pie līča ieejas piešķīra Prončiščeva dzīvesbiedres vārdu (*м. Прончищевой*). Prončiščeva dzīvesbiedre Tatjana sava vīra ekspedīcijā piedalījās slepus un ekspedīcijas dokumentos parādījās tikai piezīme par tās nāvi, neminot vārdu. 1920. gados, apstrādājot ekspedīcijas materiālus, kartogrāfi nosaukumu attiecināja uz līci un interpretēja to kā M[arijas] Prončiščevas [līcis]. Prončiščevas īsto identitāti pēc arhīvu materiāliem tikai 1983. gadā atklāja Maskavas universitātes students Valērijs Bogdanovs.

Atsauces
--------

1. ↑  КАРТА ЗАПОВЕДНИКОВ ТАЙМЫРА
2. ↑  Василий и Татьяна Прончищевы
3. ↑  Первая полярная путешественница Татьяна Федоровна Прончищева (1713-1736)
4. ↑  ЗАГАДКИ И ТРАГЕДИИ АРКТИКИ

Ārējās saites
-------------

* Бухту Марии Прончищевой переименуют
**Maša un lācis** (krievu: *Маша и Медведь*) ir populārs Krievijas trīsdimensiju animācijas seriāls, kuru izveidoja animācijas studija *Animaccord*. Tā pirmizrāde notika 2009. gada 7. janvārī.

Vēsture
-------

Ideja izveidot 3D animācijas seriālu pieder *Animaccord* galvenajam akcionāram Sergejam Kuzminam, kurš iesaistīja projektā animatoru Oļegu Kuzavkovu. Doma izveidot seriālu par Mašu un Lāci radās Kuzavkovam 1996. gadā, kad, atpūšoties Krimas pludmalē viņš satika palaidnīgu meiteni, kas kļuva par galvenās varones tēla prototipu. Vēl Kuzavkovs iedvesmojās no ASV animācijas seriāla "Toms un Džerijs".

2011. gadā iznāca seriāla atvasinājums "Mašas pasakas" (*Машины сказки*), kura pamatā ir krievu tautas pasakas. Kopā tam iznāca 26 sērijas. 2014. gadā iznāca otrais atvasinājums ar nosaukumu "Mašas šausmenītes" (*Машкины страшилки*).

Sižets
------

Meitene Maša nejauši nokļūst mežā dzīvojošā Lāča mājā. Viņa tur sataisa nekārtības, Lācis ir izmisumā. Viņš cenšas atbrīvoties no nevēlamā viesa un aizvest viņu prom no mājām. Naktī viņš sāk uztraukties par meiteni un dodas viņu meklēt. Neatrodot viņu, Lācis skumji atgriežas mājās un atrod tur Mašu. Kopš tā brīža Maša un Lācis ir labākie draugi. Maša bieži apmeklē Lāci, un viņš cenšas viņu audzināt. No trešās sezonas Maša aug un kļūst nedaudz atbildīgāka. Tagad viņa retāk ir pie Lāča un vairāk nodarbojas ar savām lietām mājās. Pat bez viņas meža iedzīvotāji sāk slikti uzvesties un nonākt dažādās nepatikšanās, un Maša palīdz viņiem izkļūt uz ceļa.

Izplatīšana
-----------

Animācijas seriāls "Maša un lācis" tiek pārraidīts televīzijas kanālos Lielbritānijā, Vācijā, Francijā, Itālijā, Šveicē, Spānijā, Kanādā, Latīņamerikas un Tuvo Austrumu valstīs. Kopš 2015. gada seriāls eksistē interaktīvas pilnmetrāžas animācijas filmas formātā, kur varoņi mijiedarbojas ar skatītājiem

Galvenie varoņi
---------------

* Maša ir maza nelaimīga meitene. Lāča draudzene. Skolniece.
* Lācis ir Mašas labākais draugs, kuru viņa sauc par "Mišu".

Atsauces
--------

1. ↑  ««Маша и Медведь»: Как российский сериал за 10 лет покорил мир». *Kinopoisk* (krievu). 2017. gada 8. februārī.
2. ↑  Игорь Попов. «Папа Маши и Медведя. Сергей Кузьмин создал сеть игровых автоматов, а теперь инвестирует в мультипликацию». *forbes.ru* (krievu), 2017. gada 26. septembrī.
3. ↑  Марина Лазаренко-Маневич. «Создатель "Маши и Медведя" об американских секретах мультик». *forumdaily.com* (krievu).

Ārējās saites
-------------

* Animācijas sērijas lapa Animacord studijas vietnē
* Animacord studijas vietne
**Q.E.D.** ir saīsinājums no latīņu frāzes "**quod erat demonstrandum**" (burtiski "kas bija jāpierāda"). Šo frāzi saīsinātajā formā raksta matemātiska pierādījuma vai filozofiska pamatojuma beigās, lai norādītu, ka pēdējais apgalvojums ir noslēdzis pierādījumu.

Izcelsme un pirmie lietojumi
----------------------------

Frāze ir tulkojums no sākotnējās grieķu frāzes ὅπερ ἔδει δει̂ξαι (*hoper edei deixai*), ko izmantoja vairāki senie matemātiķi, ieskaitot Eiklīdu un Arhimēdu. Šie matemātiķi, īpaši Eiklīds, tiek uzskatīti par aksiomātiskās matemātikas pamatlicējiem, ar uzsvaru uz loģiskās dedukcijas pamatu izveidi pieņēmumu vai eksperimentu vietā. Šīs frāzes izmantošana simbolizē šo uzsvaru, kā arī atzīmē šo svarīgo soli matemātikas filozofijas izveidē.

Modernā filozofija
------------------

Iespējams, slavenākais šis frāzes pielietojums *filozofiskā* argumentācijā ir atrodams Baruha Spinozas grāmatā *Ētika*, publicēta pēc viņa nāves 1677. gadā. Tā ir sarakstīta latīniski un tiek uzskatīta par viņa magnum opus.

Grāmatas sistēma ir, kā saka Spinoza, "demonstrēta ģeometriskā formā" ar aksiomām un definīcijām, kam seko pierādījumi. Tas ir ievērojams uzlabojums Renē Dekarta rakstīšanas stilam *Meditācijās*, kas izmanto dienasgrāmatas formātu.

Šodienas pielietojumi
---------------------

Šodien šī frāze ir kļuvusi par simbolu neapgāžamai loģikai, tāpēc "Q.E.D." reizēm tiek izmantots ar matemātiku nesaistītā kontekstā. Retāk tiek izmantots arī šīs frāzes latviskais tulkojums - K.B.J. ("kas bija jāpierāda").

Elektroniskā forma
------------------

Šodien pierādījumiem bieži vien izmato datoru palīdzību (skatīt LaTeX) un tiek pielietotas pieejamas vairākas simboliskas alternatīvas. Populārākais simbols ir ■ (melns pildīts kvadrāts), saukts arī par *kapakmeni* vai *Halmosa simbolu* (par godu Paulam Halmosam, kurš pirmais to pielietoja). Kapakmens reizēm ir tukšs: □ (tukšs melns kvadrāts). Unicode speciāli paredzēts "pierādijuma beigu simbols" U+220E (∎), bet ir arī atrodami ▮ (U+25AE, melns vertikāls taisnstūris) un ‣ (U+2023, trijstūrveida bultiņa) kā alternatīvas. Daži autori pielieto šīs notācijas variantus ar citiem simboliem, piemēram, divām slīpsvītrām (//) vai vienkārši papildus atstarpei.

Atsauces
--------

1. ↑  Eiklīda "Elementi" (J. L. Heiberga redakcijā), atjaunots 2007. gada 29. decembrī

Ārējās saites
-------------

* Senākie zināmie matemātikas frāžu pielietojumi (Q)
* Robina Hārtšorna piezīmes par Q.E.D. Arhivēts 2008. gada 3. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Pāvesta nemaldība** ir katoļu baznīcā pieņemta dogma, kas māca, ka saskaņā ar Jēzus Kristus apsolījumu Pēterim, pāvests, kad runā "no katedras" (latīņu: *ex cathedra*), proti, kā "visu kristiešu augstākais gans un skolotājs", Dievs pasargā viņu no kļūdām un maldu mācībām.

Taču to var nepareizi izprast kā proklamējumu par "pavēsta nevainību", proti, ka pāvests ir bezgrēcīgs vai ka viņš nekad nekļūdās savā teiktajā, kas ir pretēji katoliskai mācībai.

I Vatikāna (XX Ekumeniskais) koncils
Pāvesta nemaldības dogma ir attiecināma tikai uz ļoti konkrētu situāciju, kad pāvests darbojas nevis vienkārši kā vietējās Romas bīskaps, bet gan kā Pētera garīgā amata pēctecis, kurš, runājot *ex cathedra*, arī atsaucas uz "savu visaugstāko apustulisko autoritāti", un stāda priekšā nekļūdaino mācību kādā ticības vai morāles jautājumā, kuru pēc tam pieņem visa Baznīca.

Šo doktrīnu oficiāli formulēja tikai I Vatikāna koncilā (1869—1870), taču tiek apgalvots, ka šāda veida mācība jau ir bijusi sastopama viduslaikos, un ka to vairākums pieņēmis jau kontrreformācijas laikā.

Viens no piemēriem, kad šāda veida autoritāte ir tikusi pielietota praksē, ir 1950. gadā, kad pāvests Pijs XII pasludināja dogmu par Marijas debesīs uzņemšanu — mācību par to, ka Jaunava Marija savas dzīves beigās tikusi uzņemta Debesīs ar miesu un dvēseli,— apustuliskajā konstitūcijā "Munificentissimus Deus".

Atsauces
--------

1. ↑  *Mateja evaņģēlijs, 16. nodaļa*.
2. ↑  *Jāņa evaņģēlijs, 21. nodaļa*.
3. ↑  «Pāvesta kalpojums». *Katolis.lv* (lv-LV). 2018-06-08. Skatīts: 2023-03-19.
4. ↑  «Munificentissimus Deus (November 1, 1950) | PIUS XII». *www.vatican.va*. Skatīts: 2023-03-19.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pāvesta nemaldība***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)