recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marija Škoļņika** (krievu: *Мария Марковна Школьник*; dzimusi 1885. gadā, mirusi 1955. gadā) bija ebreju izcelsmes Krievijas revolucionāre, teroriste un esere.

Biogrāfija
----------

1906. gada 1. janvārī kopā ar A. Špeizmani piedalījās atentātā pret Čerņihivas gubernatoru A. A. Hvostovu, kurš tika ievainots. Piespriests nāvessods, kas aizstāts ar mūža katorgu. Austrumsibīrijā izcieta sodu Nerčinskas katorgā, tajā skaitā Maļcevskas cietumā, kopā ar latvieti Austru Tievais, vēlāko atentāta pret Ļeņinu izdarītāju Kaplāni, kā arī eserēm - Spiridonovu, Fialku un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm, ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. 1911. gadā bēgusi no katorgas, cauri Mandžūrijai izdevies nokļūt ASV. Pēc 1917. gada atgriezusies Krievijā, 1927. gadā iestājusies Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku (boļševiku) partijā. PSRS nozīmes personālā pensionāre. Publicējusi atmiņas "Bijušās teroristes dzīve" («Жизнь бывшей террористки», 1929).

Atsauces
--------

1. ↑  «Школьник, Мария Марковна». dic.academic.ru.
2. ↑  «Нерчинская каторга 1907-1917». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 8. oktobrī. Skatīts: 2008. gada 19. aprīlī.
3. ↑  «Школьник, Мария *ЖИЗНЬ БЫВШЕЙ ТЕРРОРИСТКИ*, ГЛАВА VI». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 16. janvārī. Skatīts: 2008. gada 8. oktobrī.
4. ↑  «Мария Марковна Школьник». www.baikalarea.ru. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 23. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 12. jūnijā.
**Kunašira** (krievu: *Кунашир*) ir Krievijai piederoša vulkāniska sala, Kuriļu salu arhipelāga trešā lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahalīnas apgabala Dienvidkuriļu rajonā. Krievijas suverenitāti apstrīd Japāna, kas uzskata, ka sala ietilpst Hokaido prefektūras Nemuro apriņķī. Salas lielākā pilsēta ir rajona centrs Južnokuriļska.

Etimoloģija
-----------

Salas krievu (*Кунашир*) un japāņu (国後島, *Kunashiri-tō*) nosaukums cēlies no pamatiedzīvotāju ainu nosaukuma クナシㇼ(*Kuna-sir*), kas nozīmē pēc dažādām versijām ‘Melnā sala’ vai ‘Zāles sala’.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Kuriļu arhipelāga dienvidos starp Itrupu ziemeļaustrumos un Hokaido dienvidrietumos. Austrumos tās krastus apskalo Klusais okeāns, bet rietumos — Ohotskas jūra. Sala vulkāniskas izcelsmes, to veido saplūduši četri aktīvi vulkāni. Reljefs ir kalnains. Augstākais kalns ir Tjatjas vulkāns 1819 m vjl salas ziemeļos. Sala atrodas tā sauktajā «sniega subtropu» reģionā; tās augu valsts ievērojami daudzveidīgāka, kā citās arhipelāga salās. Lielāko daļu teritorijas (ap 70%) klāj meži, kuru tipi mainās atkarībā no augstumjoslojuma. 

Ievērojamu daļu salas teritorijas aizņem 1984. gadā dibinātais Kuriļu rezervāts; tā teritorijā mīt 84 Krievijas Sarkanajā grāmatā iekļautas dzīvnieku sugas.

Atsauces
--------

1. ↑  Министерство природных ресурсов Российской Федерации. заповедник "Курильский"

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kunašira***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 252683590
* NDL: 00628436

 |

 |
**Marija Petroviča** (serbu: *Марија Петровић*; dzimusi 1953. gada 29. augustā) ir Serbijas starptautiskā meistare šahā (1981), divkārtējā Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1983, 1984).

Biogrāfija
----------

No 1980. gadu sākuma līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos: 1983. gadā (kopā ar Suzanu Maksimoviču) un 1984. gadā. 1987. gadā Tuzlā Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā kopā ar Suzanu Maksimoviču dalījusi 11.-12. vietu.

Pārstāvējusi Dienvidslāvijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (1984, 1990).

Par panākumiem turnīros FIDE 1981. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1987 Tuzla Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 19. oktobrī.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Marija Petrović

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Stenboka nams** (igauņu: *Stenbocki maja*) ir 18. gadsimta beigās celta neoklasicisma ēka Tallinas Domkalnā, Igaunijas valdības oficiālā rezidence.

Celta kā Igaunijas guberņas tiesas nams. Celtniecību finansēja Hījumā zemju īpašnieks Jakobs Pontuss Stenboks (*Jakob Pontus Stenbock*). Ēkas arhitekts ir Johans Kaspars Mors (*Johann Caspar Mohr*), kurš projektējis arī citas reģiona muižu pilis. Tā kā Krievijas valdība pēc Krievu—turku kara bija finansiālās grūtībās, celtni savā īpašumā par parādiem ieguva pats Stenboks. Pēc Stenboka nāves 1828. gadā ēka vairākkārt mainīja īpašniekus, līdz 1899. gadā beidzot kļuva par tiesas namu. Par tiesu namu un citu iestāžu mitekli ēka kalpoja gan Igaunijas neatkarības gados starp pasaules kariem, gan Igaunijas PSR laikā. Ēka pamazām tika nolaista, līdz 1987. gadā iebruka tiesas zāles un tiesu arhīva pārsegumi. Līdz pat 1996. gadam ēka stāvēja tukša un pamazām sagruva. No 1996. līdz 2000. gadam notika Stenboka nama restaurācija. No 2000. gada šeit darbojas Igaunijas valdība un Valsts kanceleja.

Ārējās saites
-------------

* Par Stenboka namu Igaunijas Valsts kancelejas mājaslapā Archived 2017. gada 21. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stenboka nams***.
**Frīdrihs Puriņš** (1893—1941) bija latviešu strēlnieks, vēlāk robežsargs. Viņa ģimene nogalināta Masļenku robežincidentā, pats — Rīgas Centrālcietumā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 9. martā Mangaļu pagasta Jaunmīlgrāvjī Jura Puriņa ģimenē. Mācījās vietējā pagastskolā. Pirmā pasaules kara sākumā dienēja Krievijas impērijas 15. Kavalērijas divīzijas 15. ulānu pulkā, piedalījās 1914. un 1915. gada kaujās Polijas un Lietuvas teritorijā, paaugstināts par seržantu.

Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada novembrī iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos, parādīja varonību 1919. gada 28. februāra uzbrukumā Skrundas muižai. Latgales atbrīvošanas laikā 1920. gada janvārī kaujā pie Darvinieku kroga sagūstīja 9 pretiniekus un ieguva ložmetēju, par ko vēlāk apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. 1922. gada martā atvaļināts no dienesta, piešķirta jaunsaimniecība Mangaļu pagastā.

Vēlāk dienēja Robežsargu brigādes 3. Abrenes bataljonā, 1940. gadā bija 1. rotas 2. sardzes priekšnieks. Pēc 1940. gada 15. jūnija Masļenku robežincidenta apcietināts, 24. jūlijā atvaļināts no armijas, dzīvojis Mangaļu pagastā.

1940. gada rudenī atkal apcietināts, viņa sakropļotais līķis atrasts 1941. gada 3. jūlijā Rīgas Centrālcietuma pagalmā. Apbedīts Rīgas Meža kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Jura krusts, III, IV šķira
* Lāčplēša Kara ordenis (nr. 3/1727, 1924)
* Latvijas Republikas atbrīvošanas cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļa
* Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme "Par tēvzemi"

Atsauces
--------

1. ↑  «lkok.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 16. augustā.
**Frīdrihs Obšteins** (1878—1938) bija latviešu skolotājs un sabiedriskais darbinieks. Latgales Pagaidu Zemes padomes loceklis. Mācību grāmatu autors.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1878. gada 28. oktobrī Vārmes pagastā. Strādāja par skolotāju un Rēzeknes tautskolu inspektoru (1908), vāca Latgales latviešu tautasdziesmas, 1912. gadā Rēzeknē atvēra tipogrāfiju. Rēzeknes tirdzniecības skolas direktors (ap 1910-1917), 1917. gada Latgales latviešu kongresa dalībnieks, viņa vadītajā tirdzniecības skolā tika uzņemti Latgales kongresa dalībnieki darba otrajā dienā. Tautas padomes loceklis.

Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija Daugavpils skolotāju semināra pasniedzējs
1925. gada 2. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības Demokrātiskais centrs, taču netika ievēlēts.
Vēlāk bija Daugavpils vidusskolas direktors (1927-1934) un Balvu Valsts ģimnāzijas direktors (1934-1936).

Miris 1938. gada 2. janvārī Kuldīgā, apbedīts Kuldīgas Jaunajos kapos.

Darbi
-----

* „Dzīšmu voceleite" (latgaliešu tautasdziesmu apdaru krājums, kopā ar A. Skrindu, 1908)

Literatūra
----------

* Direktors Frīdrihs Obšteins pēdējā gaitā. Daugavas Vēstnesis. 1938. gada 12. janvāris.
* Obšteins Frīdrihs. Grām.: Latgaliešu politiķi un politiskās partijas neatkarīgajā Latvijā. Sast. Ē. Jēkabsons, V. Ščerbinskis. Rīga: Jumava, 2006. 94.-95.lpp.
* Seile, V. Latgales atmodas veicinātāju piemiņai. Brīvā Zeme. 1938. gada 13. janvāris.

Atsauces
--------

1. ↑  «Daugavpils Universitātes Latgales Pētniecības institūts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 6. decembrī. Skatīts: 2019. gada 17. februārī.
**Zēligs Hiršs Kalmanovičs** (jidišā: זעליק קאַלמאַנאָװיטש; dzimis 1885. (pēc citām ziņām 1881.) gadā, miris 1944. gadā) bija Kuldīgā dzimis litvaku jidiša valodas filologs, tulks, vēsturnieks un sabiedrisks darbinieks. Studējis Berlīnes un Kēnigsbergas universitātēs. Sākoties Pirmajam pasaules karam, dzīvoja Sanktpēterburgā, vēlāk Minskā, Rīgā, Kauņā, Panevēžā. 1929. gadā pārcēlās uz Viļņu (tolaik Polijā), kur kļuva par vienu no pirmajiem YIVO (Ebreju zinātniskā institūta) direktoriem. Pēc vācu okupācijas sākuma rakstīja slepenu dienasgrāmatu par dzīvi Viļņas geto. Nacistu kontrolē darbojās YIVO. Miris koncentrācijas nometnē Igaunijas teritorijā.

Tulkojis jidišā Simona Dubnova, Jaroslava Hašeka un Makša Broda darbus.

Ārējās saites
-------------

* Zēligs Kalmanovičs YIVO mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7284894
* LNB: 000253882
* LCCN: nr95043448
* ISNI: 0000 0001 0796 7642
* GND: 13790732X
* SELIBR: 239155
* SUDOC: 179354736
* BIBSYS: 14070009

 |

 |
**Asspalvainās zemes vāveres**, **asspalvaino vāveru cilts** (*Xerini*) ir viena no trijām vāveru dzimtas (*Sciuridae*) zemes vāveru apakšdzimtas (*Xerinae*) grauzēju ciltīm. Šajā apakšdzimtā ietilpst arī Āfrikas vāveru cilts (*Protoxerini*) un murkšķu cilts (*Marmotini*). Asspalvaino zemes vāveru ciltī ir 6 sugas, kas iedalās 3 ģintīs.

Asspalvaino zemes vāveru cilts apdzīvo Āfrikas un Centrālāzijas (Irānas un Afganistānas) tuksnešu un pustuksnešu biomu.

Izskats un ieradumi
-------------------

Dienvidāfrikas zemes vāvere (*Xerus inauris*)
Asspalvaino zemes vāveru cilti raksturo to kažoks, apspalvojuma asspalvainais raksturs. Lielākajai daļai kažoka krāsojumā ir svītra, tā var būt gan balta, gan melna, kas izceļas uz rudās vai brūnās pamatkrāsas. Svītra var būt viena uz muguras vai vairākas uz sāniem. Ķermeņa garums ir 16—46 cm, astes garums 7—27 cm, svars 300—945 g. Tām ir gari, gandrīz taisni nagi, kas ir daudz garāki kā citām vāverēm, un ausis ir ļoti mazas jeb to gandrīz nav. Galvaskauss šīs cilts vāverēm ir šaurāks un garāks kā parastajām koku vāverēm.

Visas asspalvainās vāveres dzīvo tikai uz zemes, dabiskās slēptuvēs zem akmeņiem vai izrok alas pašas. Alās tās slēpjas no dienas saules, plēsējiem, un alās tiek izaudzināti bērni. Nav ziņu par to, ka vāveres veidotu barības krājumus. Tā kā klimats, kurā dzīvo asspalvainās zemes vāveres, ir karsts, tad tās ir aktīvas agri no rīta vai vēlu vakarā. Tās barojas ar saknēm, sēklām, augļiem un kukaiņiem.

Sistemātika
-----------

* **Asspalvaino zemes vāveru cilts** (*Xerini*)
	+ ģints: Āfrikas zemes vāveres (*Xerus*)
	+ ģints: Garnagu zemes vāveres (*Spermophilopsis*)
	+ ģints: Ziemeļāfrikas zemes vāveres (*Atlantoxerus*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  APUS.RU — Триба Африканские земляные сусликобелки и суслики - Xerini
2. ↑  «Xerini». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 26. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 25. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Tolweb: Atlantoxerus Archived 2021. gada 23. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* Foto 1
* Foto 2
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Zāļu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Zaļā iela (Jūrmala).

**Zāļu iela** ir iela Jūrmalā, Druvciema apkaimē. Zāļu iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 130 metri, tai nav seguma. Zāļu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Skatīt arī
----------

* Druvciems

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu Z |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| Z | 
* Zaķu
* Zalkšu
* Zaļā
* Zāļu
* Zaru
* Zaubes
* Zēģeles
* Zemeņu
* Zemes
* Zemgales
* Ziedoņa
* Ziedu
* Ziemeļu
* Zigfrīda Meierovica prospekts
* Zīlīšu
* Zīriņu
* Zivju
* Zušu
* Zvaigžņu
* Zvanu
* Zvārtas
* Zvejas
* Zvejnieku
* Zvīņu
* Zvirbuļu

 |
|  |
| Ž | 
* Žubītes

 |

 |
**Detergents** ir viela ar lielu virsmas aktivitāti, kas, pievienota ūdenim, maina tā virsmas spraigumu. Tāds šķidrums veicina ādas un dažādu priekšmetu (instrumentu, slimnieku kopšanas priekšmetu un citu) attīrīšanu no taukiem, svešām daļiņām un mikroorganismiem. Tas darbojas kā mazgāšanas līdzeklis. Bez tam detergenti izmaina mikroorganismu šūnas membrānas caurlaidību un līdz ar to traucē to dzīvības norisēm nepieciešamo vielu transportu cauri šūnas membrānai.

Ķīmiskā detergentu klasifikācija
--------------------------------

Izšķir anjonu un katjonu detergentus.

### Anjonu detergenti

Pie anjonu detergentiem pieder parastās ziepes, kuras ir dažādu taukskābju nātrija vai kālija sāļi. No anjonu detergentiem jeb anjonu ziepēm medicīnas praksē lieto kālija jeb zaļās ziepes. Medicīnas personāls tās izmanto roku mazgāšanai.

### Katjonu detergenti

Katjonu detergentiem jeb katjonu ziepēm ir spēcīgākas mazgājošās īpašības. Tie pārspēj anjonu detergentus pretmikrobās aktivitātes ziņā. Katjonu detergentus nedrīkst lietot vienlaicīgi ar anjonu detergentiem jeb parastajām ziepēm, jo tādā gadījumā samazinās to pretmikrobā darbība. Katjonu detergentu darbība pavājinās arī vidē, kurā ir daudz organisku vielu, piemēram, asinis un strutas. Pie katjonu detergentiem pieder, piemēram, amonija savienojums cetilpiridīnijs.

Atsauces
--------

1. ↑  Purviņš I, Purviņa S. Praktiskā farmakoloģija. Rīga: 3. Izdevums- Farmservis, 2008

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85026894
* GND: 4149214-6
* BNF: cb11952221w (data)
* NDL: 00570807
* NKC: ph163046

 |

 |
**Detonatorkapsele Nr.8** (vācu: *Sprengkapsel No.8*) bija visizplatītākais[*nepieciešama atsauce*] detonators Otrā pasaules kara laikā Trešā reiha rokas granātās. Lielākoties šo detonatorkapseļu korpuss bija veidots no alumīnija, taču pastāvēja arī tērauda, vara un cinka detonatorkapseļu veidi.

Šī detonatorkapsele derēja teju katrai vācu granātai.

Izmēri
------

* Garums: 45 mm
* Diametrs: 7 mm

Marķējums
---------

Šo detonatorkapseli neražoja daudzi uzņēmumi, tāpēc, ja uz detonatorkapseles ir marķējums, ir viegli uzzināt, kura rūpnīca ir izgatavojusi tieši šo detonatoru.

Tika ražoti arī detonatorkapseles bez marķējuma.

Detonatorkapseles marķējums bija viens burts tās apakšā. 

Burti un to atšifrējumi:

* j : *Gebr. Langer, Schrauben-, Metallwaren- und Federnfabrik, Chemnitz 9*
* l : ("L", nevis "i") *Lignose Sprengstoff GmbH*
* m : *Gesellschaft zur Verwertung chemischer Erzeugnisse m.b.H. Werk Malchow*
* r : *Westfalische Anhaltische Sprengstoff A.-G. vorm. Alfred Nobel & Co. Werk Reinsdorf*
* s : *Dynamit A.-G. vormals Alfred Nobel & Co. Werk St.-Lambrecht*
* t : *Dynamit A.-G. vormals Alfred Nobel & Co. Werk Troisdorf*
* w : *Gesellschaft zur Verwertung chemischer Erzeugnisse m.b.H. Werk Wolfratshausen*

Iepakojums
----------

Detonatorkapseles tika iepakoti koka kārbiņā ar izurbtu caurumu katram detonatoram. Kastīte tika ietīta ūdensizturīgā papīrā ar etiķeti, kurā tika norādīts detonatorkapseļu skaits, tips, partijas numurs un kontroles zīmogs.

Ārējās saites
-------------

* Detonatorkapsele Nr. 8 Archived 2009. gada 22. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
Ģeogrāfijas vārdnīca **Pasaules zemes un tautas** (reizēm izmantota abreviatūra **PZT**) ir izdevniecības "Zvaigzne" Galvenās enciklopēdiju redakcijas 1978. gadā izdota ģeogrāfijas nozares enciklopēdiskā vārdnīca.

Šķirkļi
-------

Vārdnīcā ir ietverti aptuveni 12 000 šķirkļu, 1000 fotoattēlu tekstā un ielīmēs, kā arī 33 krāsainās un 222 melnbaltās kartes. Vārdnīcā ir raksti par visām pasaules valstīm, politiski administratīvajām vienībām un vēsturiskajiem novadiem, lielākajām ārvalstu pilsētām un visām PSRS pilsētām. Īsas ziņas sniegtas arī par senpilsētām, kūrortiem, Latvijas apdzīvotajām vietām, kā arī par kontinentiem, pasaules daļām, dažādām reljefa vienībām, okeāniem, jūrām un citiem ģeogrāfiskiem objektiem. Plaša rakstu grupa veltīta tautām un rasēm.

Vietvārdu rakstība
------------------

Liela daļa ģeogrāfisko nosaukumu latviešu valodā atveidota pirmo reizi. Daudziem šķirkļiem sniegti nosaukumi oriģinālvalodā. Vārdnīcas sākumā īsi paskaidroti izmantotie vietvārdu atveides principi. Valodās, kurām ir sastādīti "Norādījumi par citvalodu īpašvārdu pareizrakstību un pareizrunu latviešu literārajā valodā" (angļu, čehu, franču, igauņu, itāļu, krievu, lietuviešu, poļu sengrieķu, somu, spāņu, vācu), atveidojuma pamatā likti šie materiāli. Tomēr šajos principos izdarīti arī nelieli grozījumi, noteiktās situācijās priekšroku dodot lokāmu galotņu izmantošanai, kas dara ērtāku šo nosaukumu lietošanu latviešu valodā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tezaurs.lv Izmantotie avoti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2011. gada 16. augustā.
2. ↑  Pasaules zemes un tautas, Rīga, 1978

Skatīt arī
----------

* Lielais pasaules atlants
* Īpašvārdu atveidošana latviešu valodā
**Devela grīslis** (latīņu: *Carex davalliana*) ir grīšļu dzimtas suga. Suga ir nevienmērīgi izplatīta Eiropā. Arī Latvijā tā ir sastopama reti un nevienmērīgi: pārsvarā gar Rīgas līci un tā tuvumā, kaļķainos zāļu purvos, avoksnainās pļavās un skrajos krūmājos.

Ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Devela grīslis ir daudzgadīgs, 10-50 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienvārpas grīšļu grupai.

Suga ir divmāju — sievišķie un vīrišķie ziedi ir šķirti uz dažādiem augiem. Augs veido blīvu ceru, tā stublājs ir raupjš un trīsšķautņains. Lapas ir šauri lineāras, sarveidīgas, durošas, raupjas un īsākas nekā stublājs. Vīrišķo augu vārpiņas ir šauras, 1,5-2,5 cm garas, to plēksnes ir dzelteni rūsganas. Sievišķo augu vārpiņas ir cilindriskas, 1—2 cm garas, skrajas. Augļu pūslīša segplēksnes ir olveidīgas, smailas, īsākas nekā pūslītis. Pūslītis ir brūns, aptuveni 0,4 cm garš. Zied maijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Devela grīslis - Carex davalliana Sm. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Devela grīslis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Frederiks Djūhersts Jeitss** (angļu: *Frederick Dewhurst Yates*; 1884. gada 16. janvāris Līdsa — 1932. gada 11. novembris Londona) bija Lielbritānijas šahists. Pēc profesijas grāmatvedis.

Biogrāfija
----------

No 1920. gadu sākuma līdz 1930. gadu sākumam bijis viens no Anglijas vadošajiem šahistiem. Sešas reizes uzvarējis Lielbritānijas šaha čempionātos (1913, 1914, 1921, 1926, 1928, 1931). Sekmīgi piedalījies tradicionālajos Hastingsas šaha turnīros, kuros četras reizes ieņēmis 3. vietu (1919, 1924, 1927, 1928). Pārstāvējis Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1927, 1930-1931) un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1927) medaļu. No 1919. līdz 1932. gadam piedalījies aptuveni 60 starptautiskajos šaha turnīros.

Bijis pazīstams kā šaha literāts un žurnālists. Laikrakstu *Manchester Guardian* un *Yorkshire Post* šaha nodaļu redaktors. Daudz darījis šaha popularizēšanai Anglijā. Traģiski aizgājis bojā nelaimes gadījumā, nosmokot savā mājā gāzes izplūdes rezultātā.

Atsauces
--------

1. ↑  British Chess Champions 1904-present
2. ↑  Hastings (1919)
3. ↑  Hastings 1923/24
4. ↑  Hastings 1926/27
5. ↑  Hastings 1927/28
6. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Frederick Yates

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 70998066
* LCCN: no97051974
* ISNI: 0000 0000 4208 2471
* GND: 1072128934

 |

 |
Iterhelpo logo

***Interhelpo*** (esperanto: *Interhelpo*, ido: *Interhelpo*) bija 1923. gadā Čehoslovākijas pilsētā Žilinā radīts ražošanas kooperatīvs, kurā iekļāvās kreisi noskaņoti čehu, slovāku un ungāru esperanto un ido valodu kustības entuziasti.

1924. gadā starp PSRS un kooperatīvu tika noslēgts līgums par to, ka kooperatīvs pārceļas uz Kirgizstānu (tolaik Turkestānas APSR KPFSR sastāvā), lai palīdzētu rūpniecības attīstībā. Tajā pašā gadā Pišpekā ieradās pirmais dzelzceļa ešelons ar cilvēkiem un rūpniecības iekārtām. Uz Kirgizstānu kopumā pārcēlās 1078 cilvēku.

1925. gadā Interhelpo tika atzīts par labāko kooperatīvu PSRS. 1934. gadā kooperatīvs ražoja 20% no Kirgizstānas rūpniecības produkcijas. Kooperatīvs uzcēla elektrostaciju, tekstilrūpnīcu, kausēšanas cehu, mēbeļu cehu, slimnīcu, Kirgīzijas toreizējās valdības ēkas un citas būves.

1943. gadā Interhelpo tika likvidēts. Daļa kooperatīva dalībnieku tika represēti, daļa atgriezās Čehoslovākijā, daļa krita Otrā pasaules kara frontēs. Kooperatīvā bērnību pavadīja Prāgas pavasara līderis Aleksandrs Dubčeks.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Interhelpo***.
* Par Interhelpo (krieviski)
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par dzelzceļa staciju skatīt rakstu Krimūnas (stacija).

**Krimūnas** ir ciems Dobeles novada Krimūnu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Ālaves krastos pie tagad slēgtā Glūdas—Reņģes dzelzceļa (stacija Krimūnas) 9 km no novada domes Dobelē un 72 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta kā četru pagastu (Auru, Dobeles, Šķibes un Zaļenieku) lauku centrs sākusi veidoties 19. gadsimta beigās pie 1873. gadā atklātās Jelgavas—Mažeiķu dzelzceļa līnijas. Krimūnu stacija (*Friedrichshof*) līdz 1927. gadam bija Dobelei tuvāk esošā dzelzceļa stacija un satiksmi starp Krimūnām un Dobeli trīs reizes dienā nodrošināja diližanss. Ciems ievērojami izaudzis pēckara gados kā padomju saimniecības «Krimūnas» centrālais ciemats. No 1971. gada — ciema padomes (vēlāk — pagasta) centrs. Dzīvojamā apbūve sastāv no 2—4 stāvu daudzdzīvokļu un 1—2 stāvu vienģimenes ēkām. Dzīvojamās ēkas papildina kolektīvo garāžu un kūtiņu apbūve. Krimūnās atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, feldšerpunkts, pasts, vairāki veikali un uzņēmumi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Krimūnām». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Dobeles novads. Krimūnu pagasta vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 11. janvārī. Skatīts: 2011. gada 30. septembrī. Archived 2012. gada 11. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Krimūnu pagasta teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2011. gada 30. septembrī.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krimūnu pagasta ciemi Krimūnu pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* Akācijas
* Ceriņi
* Degu muiža
* **Krimūnas**
* Parūķis

 |

 |
**Frederiks Lazārs** (franču: *Frédéric Lazard*; 1883. gada 20. februāris Marseļa — 1948. gada 18. novembris Parīze) bija Francijas šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas žurnālists. Dzīvojis Parīzē un regulāri piedalījies pilsētas šaha čempionātā, kurā 1920. gadā izcīnījis uzvaru. Nākamajos gados nav vairs izdevies atkārtot šo panākumu: 1922. gadā palicis 2. vietā, 1927. gadā bijis 13. vietā, 1928. gadā dalījis 10.-11. vietu, 1929. gadā palicis 7. vietā, 1930. gadā dalījis 3.-5. vietu, bet 1933. gadā ieņēmis 10. vietu. Vairākkārt piedalījies arī Francijas šaha čempionātos, kuros 1924. gadā ieņēmis 9. vietu, 1925. gadā dalījis 2.-3. vietu, bet 1926. gadā kopā ar Andrē Šeronu dalījis 1.-2. vietu. Pārstāvējis Franciju 1924. gada neoficiālajā šaha olimpiādē.

Vairāk nekā 100 šaha etīžu autors, daudzas no kurām ir tikušas godalgotas konkursos. Sastādījis arī šaha uzdevumus. 1928. gadā publicējis savu etīžu un uzdevumu krājumu *Mes problèmes et études d'échecs* ar toreizējā Pasaules šaha čempiona Aleksandra Aļehina priekšvārdu.

Etīdes
------

 **Frederiks Lazārs**  
«L’Italia Scacchistica», 1923  
 II-III godalgas
 **Neizšķirts**  
(5 + 4)
**Atrisinājums**.  

**1. Lf1! Lf3!**  

**2. Lg2!! Txg2**  

**3. Txg3! Txg3+**  

**4. Kh4** ar patu pēc melno torņa atkāpšanās.  

 **Frederiks Lazārs**  
«Шахматное обозрение», 1910  
 I godalgotā atsauksme
 **Uzvara**  
(4 + 2)
**Atrisinājums**.  

**1. Zf4+ Kh6**  

**2. Ze6** (draud 3. Zd8) **Te8**  

Melnajiem nepalīdz 2…Kh7 3. Zd8 Tb1+ 4. Kf2 Tb2+ 5. Kf3, un karalis noslēpjas uz f7.  

**3. g8D! Txg8**  

**4. Zf8 Tg5!** (lamatas)  

**5. Zg6!!** ar uzvaru. Pēc 5. e8D? Te5+! 6. Dxe5 melnie glābās ar patu.

Atsauces
--------

1. ↑  Championnat de Paris 1927
2. ↑  Championnat de Paris 1928
3. ↑  Strasbourg 1924 - 2ème championnat de France
4. ↑  Nice 1925 - 3ème championnat de France
5. ↑  Biarritz 1926 - 4ème championnat de France
6. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Frédéric Lazard

Ārējās saites
-------------

* Frederiks Lazārs šahista profils vietnē chessgames.com
* Frederiks Lazārs šahista profils vietnē 365chess.com
* Frederiks Lazārs šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 56661555
* ISNI: 0000 0000 0037 3756
* SUDOC: 03093527X
* BNF: cb122251689 (data)
* NKC: mzk2015869496

 |

 |
**Slaidais grīslis** (latīņu: *Carex acuta*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, un Rietumāzijā. Atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas ir atrodamas mitrās pļavās un applūstošos pazeminājumos, purvos, grāvjos, ūdenstilpju piekrastes joslā, mitrās laucēs mežos un krūmājos.

Apraksts
--------

Slaidais grīslis ir daudzgadīgs, 40-150 cm garš lakstaugs, kam raksturīgi sievišķie ziedi ar 2 drīksnām. Augs veido diezgan skraju ceru, un tam ir resni, ložņājoši pazemes dzinumi. Stublājs ir aplapots visā garumā. Lapas ir raupjas, 0,5-0,8 cm platas, noliekušās uz leju, vienāda garuma ar stublāju. Stublāja galotnē ir 2-4, stāvas vīrišķo ziedu vārpiņas. Zem tām ir 4-10 īskātainas sievišķo ziedu vārpiņas — tās ir stāvas vai lokveidīgi nokarenas, 3-10 cm garas. Seglapas manāmi pārsniedz stublāja garumu. Pūslīša segplēksne ir tumšbrūna, smaila, ar zaļu joslu vidū. Pūslītis parasti ir zaļgans, ieapaļš, ar īsu un veselu knābīti. Zied maija beigās, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «slaidais grīslis - Carex acuta L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-02.
Šajā lapā ir apkopoti **1702. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Zviedru okupētais Piltenes apgabals bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs, Saksijas kūrfirsts Augusts II Stiprais.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē mazgadīgā hercoga Frīdriha Vilhelma vietā valsti pārvaldīja viņa māte Elizabete Sofija (līdz 1703) un tēvabrālis Ferdinands Ketlers (līdz 1709).
* Zviedru Vidzemē un okupētajā Kurzemes un Zemgales daļā valdīja Zviedrijas karalis Kārlis XII.

Notikumi
--------

1702. gada janvārī zviedru karaspēks no ziemas nometnes Virgā pārvietojās uz Lietuvu, bet 23. martā iebruka Polijā. Polijas-Lietuvas kopvalsts valdība bija gatava atteikties gan no Latgales, gan no Kurzemes un Zemgales hercogistes.

1702. gada 18. jūlijā ap 40 000 vīru liels Krievijas caristes karaspēks Borisa Šeremetjeva vadībā kaujā pie Omuļiem sakāva ap 5700 vīru lielo Volmāra fon Šlipenbaha komandēto Zviedru Vidzemes karaspēka vienību. Pēc šis uzvaras krievu karaspēks izpostīja Vidzemi.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

*

Attēlu galerija
---------------
Šajā lapā ir apkopoti **1710. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs, Saksijas kūrfirsts Augusts II Stiprais.
* Kurzemes un Zemgales hercogistes valdnieks bija hercogs Frīdrihs Vilhelms Ketlers, kurš 1710. gada 13. maijā caur Liepājas ostu no Vācijas atgriezās dzimtenē.
* neokupētajā Zviedru Vidzemes daļā valdīja Zviedrijas karalis Kārlis XII.

Notikumi
--------

Rīgas rātes un pilsoņu zvēresta pieņemšana sabombardētajā Rātslaukumā 1710. gada jūlijā.
Līdz 1710. gada 3. jūlijam turpinājās Rīgas aplenkums. Tās aizstāvji padevās tikai pēc tam, kad pilsētā sākās bads un mēra epidēmija, kā laikā gāja bojā ap 50% no Rīgas iedzīvotājiem. Rīgas aplenkuma laikā stipri cieta Vecrīgas apbūve, arī Doma baznīcas jumts.
Dreiliņmuižā krievu feldmaršals Boriss Šeremetjevs parakstīja Vidzemes bruņniecības kapitulāciju Krievijas caram, pretī saņemot 1561. gada Viļņas ūnijas līgumā paredzētās privilēģijas. 

1710. gada 19. augustā mēra un bada novājinātajam zviedru garnizonam tika dotas tiesības ņemt līdzi šautenes un mūzikas pavadībā, ar attītiem karogiem iziet no cietokšņa un doties uz Pērnavu. Zviedrija zaudēja savu galveno ostu Baltijas jūras austrumu krastā un vienu no stiprākajiem cietokšņiem. 

Pēc krievu karaspēka ierašanās Vidzemē un pēc tam arī Kurzemē sākās lielākā mēra epidēmija Latvijas vēsturē (Lielais mēris), kuras laikā izmira liela daļa iedzīvotāju un izzuda lībiešu valoda Vidzemē.

1710. gada 11. novembrī (31. oktobrī pēc vecā stila) jaunceļamajā galvaspilsētā Pēterburgā notika varenas kāzas starp Kurzemes hercogu Frīdrihu Vilhelmu Ketleru un Krievijas cara brāļameitu Annu Ivanovnu, kam bija jāapliecina topošās Krievijas impērijas galma spožums.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

Attēlu galerija
---------------
Gonskas bāka
**Gonskas bāka** (poļu: *Latarnia Morska Gąski*) atrodas Polijā, Rietumpomoržes vojevodistes Košalinas apriņķa Gonskā pie Baltijas jūras krasta.  
 54°14′34″N 15°52′22″E﻿ / ﻿54.24278°N 15.87278°E﻿ / 54.24278; 15.87278

### Vēsture

Bāka šajā vietā sākta būvēt 1876. gadā un 1878. gada 1. janvārī tā sāka darboties. Bākas laternā atradās Frenela aparāts ar parafīna lampu, kura deva baltu gaismu. 1927. gadā bākā tika uzstādīta elektriskā lampa. Kā rezerves variants bija paredzēts gāzes deglis. Gāze tika ņemta no diviem rezervuāriem bākas pamatnē. 1927. gadā tika nomainīts arī gaismas signāla veids uz mirgojošu staru. Stara mirgošanu panāca ar stroboskopa aparātu, kuru veidoja metāla plātnes, kuras rotēja ap asi un pārmaiņus aizsedza gaismas staru. Stroboskopa aparātu darbināja pulksteņmehānisms. Tas darbojas vēl mūsdienās.

### Raksturojums

Bākas augstums ir 49,8 m. Bāku veido apaļš sarkanu ķieģeļu tornis ar galeriju un laternu. Gaismas elements atrodas 51,1 m virs jūras līmeņa. Gaismas elementu veido lēcas un 1,5 kW spuldze, kura darbojas ar 130 V spriegumu. Automātiskā maiņas aparātā atrodas rezerves spuldze. Gaisma balta (2,5 s deg, 1,2 s pārtraukums, 2,5 s deg, 1,2 s pārtraukums, 6,4 s deg, 1,2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 23,5 jūras jūdžu attālumā.   

2006. gadā Polijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pastmarka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 24. janvārī. Skatīts: 2008. gada 15. aprīlī.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gonskas bāka*** |
**Bozaši** (kazahu: *Бозащы түбегі, Bozaşy tübegı*) ir pussala Kazahstānas rietumos, Kaspijas jūras ziemeļaustrumu piekrastē. Administratīvi ietilpst Manghistau apgabalā. Rietumos to apskalo Manghistau līcis, ziemeļos — Elikoltiks, austrumos — Kaidaks. Dienvidos pussalu norobežo Manghistau kalnu grēda un Manghistau pussala. Ainavā dominē tuksnesis. Dienviddaļā rejlefs paugurains, vietām smilšu barhani. Ziemeļu daļā lielas platības aizņem solončaki un sori. Janvāra vidējā temperatūra −7°С, jūlija — +26°С. Gada vidējais nokrišņu daudzums 200—250 mm. Sakarā ar Kaspijas jūras līmeņa pazemināšanos 20. gadsimta vidū pussalas teritorija ievērojami palielinājās, tagad samazinās.

Pussalas teritorijā ievērojamas naftas un dabasgāzes atradnes, kuru ieguvei izveidota transporta un ražošanas infrastruktūra.

Atsauces
--------

1. ↑  «Buzači». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 135. lpp.
2. ↑  Buzachi Peninsula - New Oil Region of West Kazakhstan

Ārējās saites
-------------

* Bozaši pussala Manghistau apgabala kartē
**Dienvidsporādu salas** (grieķu: *Νότιου Σποράδες*) ir Grieķijai piederoša salu grupa Egejas jūras austrumos gar Turcijas piekrasti. Stiepjas 230 km garumā no Samas un Ikarijas ziemeļos līdz Rodai dienvidos, veidojot Krētas jūras austrumu malu. 
Līdz 2011. gadam bija agrākās Dodekanesas prefektūras daļa.

Veidotas galvenokārt no kaļķakmeņiem un marmoriem, Ikarijas salā gneisi. Paugurains reljefs, vidēji augsti kalni, augstākā virsotne Kerketefs (1433 m) Samas salā. Salās valda subtropu klimats, aug pārsvarā mūžzaļie ozoli, priedes, cipreses. Attīstīta zemkopība (graudaugi, vīnogulāji, olīvas, tabaka, citrusi), lopkopība (aitas, kazas), zvejniecība. Attīstīts tūrisms.

Lielākās salas
--------------

Arhipelāga lielākā pēc platības un iedzīvotāju skaita ir Rodas sala dienvidos. Citas galvenās salas ir Sama, Kosa un Ikarija. Vēsturiski nozīmīga ir arī Patmas sala. Dažkārt Dienvidsporādu salām pieskaita arī Karpatas un Kasas salas starp Rodu un Krētu, kā arī nelielās Turcijai piederošās saliņas tās piekrastē.

|  | Sala | Platība km² | Iedzīvotāji | Augstākais kalns |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Ikarija | 254.4 | 8423 | 1037 |
| 2. | Kalimna | 134.5 | 16180 | 700 |
| 3. | Kosa | 287.2 | 33390 | 843 |
| 4. | Lera | 74.2 | 7920 | 320 |
| 5. | Nisira | 41.6 | 1008 | 698 |
| 6. | Patma | 34.0 | 3047 | 269 |
| 7. | Roda | 1401.5 | 115490 | 1216 |
| 8. | Sama | 476.0 | 32980 | 1434 |
| 9. | Sime | 65.8 | 2590 | 617 |
| 10. | Tila | 64.5 | 780 | 654 |

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 173. lpp.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Rūdolfs Sviderskis** (vācu: *Rudolf Swiderski*; 1878. gada 28. jūlijs Leipciga — 1909. gada 2. augusts Leipciga) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā bijis viens no vadošajiem Vācijas šahistiem. 1899. gadā Amsterdamas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 3.-6. vietu (uzvarējis Henrijs Etkinss). 1904. gadā Koburgā meistaru turnīrā dalījis 1.-3. vietu ar Kārli Šlehteru un Kurtu fon Bardelebenu. 1905. gadā bijis otrais Barmenas šaha festivāla blakussturnīrā (uzvarējis Leo Fleišmans). 1904. gadā Montekarlo dalījis 2.-3. vietu ar Georgu Marko aiz uzvarētāja Frenka Māršala.

Gājis bojā, izdarot pašnāvību, par kuras iemeslu bijuši apvainojumi nepatiesas liecības sniegšanā.

Atsauces
--------

1. ↑  DCA Congress 27th (1899)
2. ↑  Coburg (Meisterturnier) (1904)
3. ↑  Barmen Meisterturnier B (1905)
4. ↑  Monte Carlo (1904)
5. ↑  The Riddle of Swiderski’s Suicide

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Uztvērējs** ir ierīce, ar kuru var uztvert elektromagnētiskā viļņa nesto signālu un pārveidot to skaņā un/vai attēlā.

Uztvērēja nepieciešamība
------------------------

Uztvērējs ir nepieciešams, jo saņemtais modulētais augstfrekvences signāls pat pēc pastiprināšanas nespēj tieši izraisīt telefona membrānas vai skaļruņa rupora svārstības ar skaņas frekvenci. Tas tikai var ierosināt augstfrekvences svārstības, ko mūsu auss neuztver. Tāpēc uztvērējā vispirms no modulētajām augstfrekvences svārstībām jāatdala skaņas frekvences signāls.

Detektora uztvērējs
-------------------

Vienkāršākais uztvērējs ir detektora uztvērējs, kam nav vajadzīgs barošanas avots, taču tas var uztvert tikai spēcīgas tuvu esošas radiostacijas. Šādam uztvērējam nav ne augstfrekvences (AF), ne zemfrekvences (ZF) pastiprinātāja, to noskaņo ar vienkāršu svārstību kontūru. Sarežģītākiem uztvērējiem ir AF un ZF pastiprināšanas pakāpes. Lai palielinātu uztvērēja selektivitāti un jutību, lieto atgriezenisko saiti. Šādus uztvērējus sauc par reģeneratīviem uztvērējiem. Mūsdienās šādiem uztvērējiem ir tikai vēsturiska un izglītojoša nozīme, kaut arī reģeneratīvie uztvērēji pēc dažiem parametriem var pārspēt mūsdienās lietojamos superheterodīnus.

Superheterodīna uztvērēji
-------------------------

Superheterodīna uztvērēji jeb superheterodīni ir mūsdienās visizplatītākie radiouztvērēji. Šādi uztvērēji satur speciālu mazjaudas augstfrekvences ģeneratoru — heterodīnu jeb oscilatoru. Heterodīna frekvence, noskaņojoties uz radiostaciju, tiek mainīta vienlaicīgi ar uztveramo frekvenci ar tādu aprēķinu, lai frekvenču starpība (to sauc par starpfrekvenci) paliktu nemainīga. Shēmas daļu, kurā iegūst starpfrekvenci, sauc par frekvences pārveidotāju jeb jaucēju. Tajā iegūto fiksēto starpfrekvenci pastiprina starpfrekvences pastiprinātājā, detektē, pastiprina iegūtās ZF svārstības un pievada skaļrunim. Superheterodīnu priekšrocības ir mazāks noskaņojamo kontūru skaits un vienkāršāka signāla pastiprināšana fiksētās starpfrekvences dēļ. Trūkums — uztveršanas spoguļkanāla esamība, ko novērš, izmantojot divkāršu un pat trīskāršu frekvences pārveidošanu (profesionālos uztvērējos).

Ciparu uztvērēji
----------------

Vismūsdienīgākie uztvērēji ir ciparu uztvērēji, kuros iebūvēti īpaši mikroprocesori ciparsignāla atkodēšanai.

Skatīt arī
----------

* Radiouztvērējs
* Reģeneratīvs uztvērējs
* Superheterodīns
* Digitālais uztvērējs
**Rūdolfs Slavišens** (dzimis 1909. gada 27. septembrī, miris 1995. gada 16. augustā) bija latviešu futbolists, aizsargs.

Biogrāfija
----------

Dzimis Maskavā grāmatveža Voldemāra Slavišena (1869—1922) un viņa sievas Annas Paulīnes (meitas uzvārds Zilbalode, 1879-1948) ģimenē.
Pirmo skolu apmeklēja Maskavā, Pētera-Pāvila ģimnāziju. 1920. gadā ģimene atgriezās Latvijā. Latvijā mācījies Amatnieku skolā (1926—1928), beidzis Valsts Rīgas komercskolu (1932) ar grāmatveža specialitāti. 1932. gadā iestājās Latvijas Universitātes Tautsaimniecības fakultātes ekonomikas nodaļā. 1936.-1937.gadā izgāja obligāto karadienestu 5. Cēsu kājnieku pulkā, dienestu beidza kā dižkareivis.

Kā praktikants strādāja Dzelzceļa virsvaldes šķirotavā (1926), kalpotājs — kurjers Universitātes saimniecības padomē (1926—1933), kā grāmatvedis universitātes Seruminstitūtā (1933—1935), biroja pārzinis turpat (1935—1940). Baigajā gadā bija revidents Finansu ministrijā. Vācu laikā — revidents Finansu ģenerāldirekcijā. 1944. gada oktobrī evakuēts uz Čehoslovākiju, strādāja tur kā strādnieks fabrikā Žirecas ciemā un turpat kā grāmatvedis. 1945. gada jūlijā atgriezies Rīgā un darbā Universitātes seruministitūtā.

1950. gada decembrī notiesāts uz desmit gadiem izsūtījuma Vorkutā kā vāciešu atbalstītājs, tāpat pārmests, ka viņš vācu okupācijas laikā piedalījies materiālo vērtību nogādāšanā uz vācu aizmuguri, Staļina nāves dēļ no izsūtījuma viņš varēja atgriezties pēc četriem gadiem. Vēlāk strādāja Rīgā par grāmatvedi Viļa Lāča bibliotēkā. Ilgus gadus bija kora "Tēvzeme" dalībnieks.

Futbolista karjera
------------------

Neatkarīgās Latvijas apstākļos bija uzticīgs Rīgas futbola klubam, kura zēnu komandā sāka spēlēt divdesmito gadu sākumā (1922. vai 1923. gadā), turpināja līdz pat 1938./1939.gada sezonai. RFK pamatsastāvā vietu izcīnīja 1931. gadā, trīs reizes ar to kļuva par Latvijas meistaru (1931, 1934, 1935), tāpat 1937. gadā uzvarēja Latvijas kausa izcīņā. Trīsdesmitajos gados bija regulārs Latvijas izlases dalībnieks, visbiežāk aizsardzībā spēlējot ar Pēteri Lauku vai Frici Laumani, dažas spēles izlasē aizvadīja arī pussarga pozīcijā. Latvijas izlases rindās četras reizes uzvarēja Baltijas kausā (1932, 1933, 1936, 1937). Rūdolfa Slavišena sniegumu raksturoja dziļa spēles izpratne, laba ķermeņa tehnika, izturība, apķērība un ātrs starts. Trīsdesmito gadu beigās futbolista karjeru beidza, taču kara laikā atkal atgriezās laukumā.

Pēc atgriešanās no izsūtījuma trenēja jauniešus, kā arī Jūrmalas ugunsdzēsēju komandu (1957). Pēdējās sacensībās senioru futbola komandas sastāvā piedalījās 47 gadu vecumā.

Personīgā dzīve
---------------

Sieva Gerda Spriņģe (precējušies 1933.gadā). Meita Astrīde Annija (dz.1939), dēls Juris (dz.1941), meita Karīna Irēna (dz.1944).

Atsauces
--------

1. ↑  «Rūdolfs Slavišens. Futbols Latvijā 1907-1940». kazhe.lv. Skatīts: 2020. gada 24. oktobrī.
**Mazā Tobāgo** (angļu: *Little Tobago* vai *Bird of Paradise Island*) ir neliela neapdzīvota sala Karību jūrā, pie Tobāgo salas ziemeļaustrumu krasta.

Uz salas atrodas sausais tropiskais mežs. Sala un tai tuvējās vēl sīkākās saliņas ir nozīmīga jūras putnu ligzdošanas vieta. Jūra starp Tobāgo un Mazo Tobāgo ir sekla, ko izmanto tūrisma industrija — tūristu laivām ir stikla dibeni, pa kuriem var vērot krāšņo zemūdens valstību ar krāsainiem koraļļiem un košām zivīm.

Paradīzes putni
---------------

1909. gadā Viljams Ingrems centās salā ieaudzēt lielo paradīzes putnu (*Paradisea apoda*) ar mērķi pasargāt šo sugu no izmedīšanas tās dzimtenē - Jaungvinejā. Salā tika ievesti 45 jaunputni. Pēc Ingrema nāves 1924. gadā viņa mantinieki salu nodeva Trinidādas un Tobāgo jurisdikcijā ar noteikumu, ka sala būs dabas lieguma zona.

Putni salā izdzīvoja vismaz līdz 1958. gadam — šajā gadā tos nofilmēja *National Geographic* ekspedīcija. 1963. gadā salu piemeklēja spēcīga viesuļvētra "Flora" un tiek uzskatīts, ka putni izmiruši tās dēļ.
**Mazā skābene** (latīņu: *Rumex acetosella*) ir mainīga izskata pasaulē plaši sastopama skābeņu suga, kā ietvaros nodala zemākus taksonus (pasugas, varietātes). Bieži sastopama visā Latvijas teritorijā — dārzos un tīrumos kā nezāle, kā arī atmatās, pļavās, sausos mežos un krūmājos, bieži arī kāpās un smiltājos, nezālienēs ar skraju veģetācijas segumu.

Apraksts
--------

Mazā skābene ir daudzgadīgs, 10—35 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stublāju, kurš zaro ziedkopā. Lapas ir gan uz stublāja, gan izvietotas piezemes rozetā — tās savā starpā neatšķiras. Tām ir patīkama, skābena garša. Lapas ir 1,5—5 cm garas un 0,4—2 cm platas, un raksturīga šķēpveida forma.

Nobriedusi mazās skābenes lapa
Ziedkopa ir skraja skara stublāja galā. Apziednis ir vienveidīgs un zaļgansārts. Augam nav skābenes ģintī bieži izplatītā kārpveida izauguma — augonīša — uz apziedņa. Iekšējās apziedņa lapas, kas apņem augli, ir aptuveni augļa garumā un maz ar to saistītas. Zied no maija līdz jūlijam.

Pielietojums
------------

Gan svaigas, gan termiski apstrādātas lapas ir ēdamas. Lapās esošā esošā skābeņskābe piešķir tiem nedaudz skābenu garšu. Kulinārijā mazās skābenes tiek izmantotas vairākos veidos, tostarp kā garšaugi, salātos, zupās un siera gatavošanā kā piena sarecinātājs. Lapām ir citronīga vai rabarberam līdzīga skābena garša.

Mazās skābenes savā uzturā izmanto arī savvaļas dzīvnieki — putni ēd sēklas, un, piemēram, truši un brieži, ēd zaļumus.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazā skābene***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «mazā skābene - Rumex acetosella L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-21.
2. 1 2  Christopher Nyerges. *Foraging Washington: finding, identifying, and preparing edible wild foods*, 2017. ISBN 978-1-4930-2534-3. OCLC 965922681.
3. ↑  Damian Fagan. *Wildflowers of Oregon: a field guide to over 400 wildflowers, trees, and shrubs of the coast, cascades, and high desert*, 2019. ISBN 978-1-4930-3633-2. OCLC 1073035766.
4. ↑  William A. Niering. *The Audubon Society field guide to North American wildflowers, eastern region*. New York : Knopf, 1979. ISBN 0-394-50432-1. OCLC 4593320.
**Rūdolfs Šulcs** (*Rudolf Schulz*; 1807-1866) bija Kurzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un žurnālists, laikraksta "Latviešu Avīzes" redaktors (1849–1866) un Latviešu literārās biedrības („*Lettisch-Literärische Gesellschaft*") vadītājs (1854-1864). Izdeva "Pasaules stāstu grāmatu" (1860) ar ģeogrāfiskajam kartēm latviešu valodā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Birzgalē 1807. gada 5. augustā Lindes-Birzgales draudzes mācītāja Libegota Oto Konrāda Šulca (1772-1840) ģimenē. Viņa tēvs aktīvi publicējas laikrakstos "Latviska Gada Grāmata", "Latviešu Avīzes", "Latviešu ļaužu draugs". Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1823–1826).

Pēc teoloģijas studijām Rūdolfs Šulcs strādāja par pilsētas latviešu draudzes mācītāju Jelgavā. Pēc Jelgavas Sv. Annas latviešu draudzes mācītāja Vilhelma Kristiāna Pantēnija nāves 1849. gada viņš stājās "Latvijas Avīžu" vadībā. Viņa laikā avīzes pasūtītāju skaits pacēlās no 200 līdz 4000, kas pa daļai izskaidrojams ar interesi par Krimas karu. Viņš tulkoja un sastādīja daudz grāmatu, 1854. gadā viņu ievēlēja "Latviešu literārās biedrības" vadītāju. Kad jaunlatvieši saka izdot "Pēterburgas Avīzes", Šulcs vērsās pret latviešu nacionālās pašapziņas centieniem un tautskolu izveidi.

Miris Jelgavā 1866. gada 24. februārī.

Atsauces
--------

1. ↑  Jelgavas novada ievērojamie cilvēki[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305058148
* LNB: 000019674
* ISNI: 0000 0004 1688 455X
* GND: 1160415153

 |

 |
Tubings
**Tuneļa tubings** (no angļu valodass — kubls, baļļa) ir mūsdienīgs caurules tipa tuneļa sienu montāžas segments. Parasti pilnu gredzenu veido septiņi segmenti. Hermētiskos (ūdeni necaurlaidīgos) tubingus savstarpēji savieno ar gumijas blīvējuma lentēm (starplikām). Galerijas drenāžai apakšējos tubingus perforē un ar blīvēm nenoblīvē, jo to funkcija ir gruntsūdeņu uzņemšana no grunts un novadīšana. Mūsdienu tuneļa konstrukcijā segmentus ieklāj tunelēšanas mašīna, kas atkarībā no tās tipa ļauj klāt tuņeļus sarežģītos ģeoloģiskajos apstākļos. Lai nodrošinātu virziena maiņu, betona segmentus nedaudz saīsina — apmēram par dažiem centimetriem. Taisnos posmos tubingu izmēri ir vienādi. Tubingu saskares šuves kārto savstarpēji pārsienot, līdzīgi kā kieģeļu mūrniecībā, kārtojot mūra sienu.

Kopš 19. gadsimta vidus izmantoja ūdens necaurlaidīgos čuguna tubingus, vēlāk no velmēta tērauda. Paņēmiens pirmoreiz aprobēts kalnrūpniecībā.

Mūsdienās tubingus galvenokārt izgatavo no dzelzsbetona. Tuneļu būvniecībā tubingus izmanto dzelzceļa un citu transporta veidu tuneļu celtniecībā, dažkārt arī liela ūdens daudzuma pārvietošanai pa šādu tuneli.

* Tubingu gredzeniTubingu gredzeni
* Tubingi LeipcigāTubingi Leipcigā
* Metāla tubingiMetāla tubingi

Atsauces
--------



|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tuneļa tubings*** |