recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kadrina** (igauņu: *Kadrina*) ir stacija Igaunijā, Rietumviru apriņķa Kadrinas pagastā, dzelzceļa iecirknī Tapa—Narva un atrodas 13,8 km attālumā no Tapas, 91,4 km attālumā no Tallinas un 118,2 km attālumā no Narvas. Kadrinā pietur Tapas (Tallinas), Rakveres un Narvas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.

Stacijas ēka
------------

Līdz ar dzelzceļa Baltijas Osta—Rēvele—Gatčina izbūvi 1870. gadā tika atklāta arī stacija Katrīnas ciemā (vācu: Katharinen, krievu: Kатеринень). Pēc īpašā projekta celtā stacija, kuru atsevišķi pasūtīja Baltijas dzelzceļu sabiedrības pilnvarotais barons Aleksandrs fon Pālens ir neliela vienstāva koka ēka ar paralēli sliežu klātnei izvietotu būvapjomu un centrālo transepta daļu ar rizalītiem ēkas galvenajās fasādēs. Ēkas centrālajā daļā izvietota pasažieru uzgaidāmā telpa ar biļešu kasēm ar izejām uz ielu un platformu. Ielas pusē neliels segts lievenis. Ēkas fasādēs atbilstoši laikmetam izmantots plašs koka aplikatīvo dekoru klāsts - dzegas, karnīzes, sandriki, spāru galu dekoratīvie griezumi, jumta savilces, stūra pilastri, konsoles. Ēkai ir divslīpju jumts ar simetrisku centrālās daļas jumta izbūvi un jumta galu nošļaupumiem.

Kopš 1980. gada stacijas ēka netiek izmantota.

Interesanti fakti
-----------------

Pirmais stacijas priekšnieks bija Aleksis Kreicvalds (1845–1910), igauņu dzejnieka un folklorista Frīdriha Reinholda Kreicvalda dēls. Aleksis Kreicvalds ieguva izglītību Pēterpils tehnoloģiskajā institūtā (krievu: *Санкт-Петербургский Практический Технологический институт*). Pēc Aleksandra fon Pālena uzaicinājuma Aleksis Kreicvalds 1871. gada sākumā pieņēma Kadrinas stacijas priekšnieka amatu un nokalpoja stacijā 17 gadus.

Skatīt arī
----------

* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (austrumu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  Avaleht | Edelaraudtee
3. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 4. martā. Skatīts: 2012. gada 23. septembrī.
4. ↑  «Neeruti Selts MTÜ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. martā. Skatīts: 2012. gada 23. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tapu** |  | **Uz Narvu** |
|  Tapa |  **Kadrina** | Rakvere  |
**Diksona Zeme** (norvēģu: *Dickson Land*) ir dabas apgabals Špicbergenas vidusdaļā, Svalbārā. Dienviddaļu aizņem pussala, ko apskalo Īsfjords un tā atzari Billes fjords, Nūrfjords un Diksona fjords. Ziemeļos Diksona Zemes krastus apskalo Veidefjorda atzari Vestfjords un Eustfjords. Ziemeļrietumos Diksona Zeme robežojas ar Džeimsa I Zemi un Andrē Zemi, austrumos — ar Nīfrīzlandi un Binsova Zemi. Nosaukta par godu zviedru uzņēmējam un filantropam Oskaram Diksonam *(Oscar Dickson)*, kurš finansēja vairākas Zviedrijas arktiskās ekspedīcijas laika posmā no 1868. līdz 1897. gadam. 

Krasta līnija izrobota ar līčiem un fjordiem. Reljefs kalnains, augstākais kalns ir Leinefjellets (1165 m vjl) zemes ziemeļrietumos. Kalnieni šķeļ vairākas ieleja, no kurām ievērojamākās ir Ceipeldālene, Nothorstdālene un Saurīdālene. Kalnos daudz ledāju, austrumos Diksona Zemei piekļaujas Lomonosova ledājs ar Mitāga-Leflēra un Nordenšelda glečeriem. Zemes dienvidrietumu daļu aizņem Ziemeļu Īsfjorda nacionālais parks, bet ziemeļu daļu — Iekšveidefjorda nacionālais parks.

Diksona Zemes dienvidaustrumos atrodas 1911. gadā dibinātais kalnraču ciemats Piramidene, kas ir viena no piecām pastāvīgi apdzīvotajām cilvēku apmetnēm Svalbārā. Netālu no Piramidenes atrodas arī Polijas polārstacija Petuniabukta un Čehijas polārstacija Nostoca, kas ir apdzīvotas tikai vasarā. Zemes dienvidu galā Turdsena ragā 1882.—1883. gadā darbojās Zviedrijas Pirmā Starptautiskā polārā gada Kapturdsenas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Dickson Land
2. ↑  IPY History
**Pols Žurnu** (franču: *Paul Journoud*; 1821. gada 18. janvāris Liona — 1882. gada 26. februāris Parīze) bija Francijas šahists.

Biogrāfija
----------

1850. un 1860. gados bijis viens no vadošajiem Parīzes šaha meistariem, kafejnīcas *Café de la Régence* šaha kluba biedrs. 1858. gadā zaudējis visas spēlētās partijas pret Polu Morfiju viņa Parīzes apmeklējuma laikā, taču pārī ar Žilu Arnu de Rivjēru uzvarējis Morfiju konsultācijas partijā. Parīzē nospēlējis vairākus mačus, no kuriem 1859. gadā zaudējis Žilam Arnu de Rivjēram ar 5:10 (+4, –9, =2), bet 1860. gadā piekāpies arī Ādolfam Andersenam ar 1½:3½ (+1, –3, =1). 1863. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Krievijas šaha meistaru Aleksandru Petrovu.

Bijis pazīstams arī kā dažādu Francijas šaha periodisko izdevumu redaktors: *La Régence* (1860), *La Nouvelle Régence* (1861–1864), *Le Palamède Français* (1864) un *Le Sphinx* (1865–1867).

Atsauces
--------

1. ↑  Journoud

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Pasaules karte pēc kopējā dzimstības koeficienta 2020. gadā
**Summārais dzimstības koeficients** ir vidējais bērnu skaits, kuri varētu piedzimt vienai sievietei viņas dzīves laikā, ja dzimstība katrā vecuma grupā saglabātos aprēķina gada līmenī. 

Lai nodrošinātu paaudžu nomaiņu, summārajam dzimstības koeficientam vajadzētu būt aptuveni 2,1 jeb minimālais nepieciešamais dzimstības līmenis ir 2,1 bērns vidēji uz vienu sievieti.

Iedzīvotāju skaita samazināšanos var kompensēt ar imigrāciju, jo valstis, kas veicina liberālu imigrāciju, labāk spēj saglabāt iedzīvotāju skaitu un ekonomisko izaugsmi pat tad, ja dzimstības rādītāji samazinās. Dažas valstis, kurās dzimstība ir zemāka par reproduktīvo līmeni, piemēram, ASV, Austrālija un Kanāda, visticamāk, saglabās ekonomiski aktīvo darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaitu pateicoties imigrācijai.

Visaugstākais summārais dzimstības koeficients pasaulē ir Nigērā — 7,0 (2020. gadā). Zemākais rādītājs ir Dienvidkorejā — 0,71 (2021. gadā).

Summārais dzimstības koeficients Latvijā ir līdzīgs kā vidēji Eiropas Savienībā.

Prognozes
---------

ANO dati par iedzīvotāju skaita izmaiņām dažādos reģionos kopš 1950. gada (ar prognozēm nākotnei)
Saskaņā ar ANO 2019. gada prognozēm iedzīvotāju skaita pieaugums pasaulē līdz 21. gadsimta beigām gandrīz apstāsies. Paredzams, ka pirmo reizi mūsdienu vēsturē pasaules iedzīvotāju skaits līdz šā gadsimta beigām praktiski pārstās pieaugt, lielā mērā pateicoties dzimstības rādītāju samazinājumam pasaulē.

Āfrika ir vienīgais pasaules reģions, kurā prognozēts ievērojams iedzīvotāju skaita pieaugums līdz šā gadsimta beigām. Ir prognozēts, ka laikā no 2020. līdz 2100. gadam Āfrikas iedzīvotāju skaits pieaugs no 1,3 miljardiem līdz 4,3 miljardiem. Prognozes liecina, ka šis pieaugums galvenokārt notiks Subsahāras Āfrikā, kuras iedzīvotāju skaits līdz 2100. gadam pieaugs vairāk nekā trīs reizes.

Tiek prognozēts, ka līdz 2100. gadam iedzīvotāju skaits Eiropā un Latīņamerikā samazināsies un ka Eiropas iedzīvotāju skaits 2021. gadā sasniegs 748 miljonus.

Skatīt vēl
----------

* Latvijas demogrāfija

Atsauces
--------

1. ↑  United Nations. «Shifting Demographics». *United Nations* (angļu). Skatīts: 2023-04-15.
2. ↑  «How a Population of 4.2 Billion Could Impact Africa by 2100: The Possible Economic, Demographic, and Geopolitical Outcomes - The SAIS Review of International Affairs» (en-US). 2019-09-24. Skatīts: 2023-04-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Summārais dzimstības koeficients***.
**Joņs Seiļs** (1831—1928), arī **Dzīsmu Joņs** bija pirmais latgaliešu rakstnieks, latgaliešu dziesminieks, rokraksta literatūras pārstāvis. 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā populāro latgaliešu dziesmu *Lyskas dzīsme* un *Dzisme svōta* autors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1832. gadā Gaigalavas pagasta Dērvanienes-Seiļu sādžā zemnieka Mateuša Seiļa ģimenē, rakstīt iemācījusi muižniece Helēna Beņislavska uz aizsvīdušas loga rūts, skolotāja — viņa krustmāte Starostīšu Īva no Korkovīšu ciema, Dricānu pagastā.

24 gadus strādājis par Lubāna zivju uzpircēju pie Rēzeknes lieltirgotāja Gepšteina, rakstījis latgaliešiem vēstules Krievijas Impērijas kara dienestā iesauktajiem.

Miris 1928. gada 18. aprīlī Gaigalavas pagasta Dērvanienes-Seiļu sādžā, apbedīts Bikovas kapos.
1939. gadā Stepona Seiļa vadītā ekspedīcija atrada Joņa Seiļa lādē viņa klētī mājās Dērvanienē 1753. gadā iznākušo jezuīta Johanna Lukašēviča evaņģēlija, t. s. «Evangelia toto anno» oriģinālu eksemplāru, kas ir vecākā atrastā latgaliešu grāmata, to Latgales muzejam nodeva literāta dzīvesbiedrene Marianna.

Ģimene
------

Sieva Marianna Seile (dzimusi Pavārnīks, Gaigalavas pagasta *Dziļōrūs*), Meikuļa meita, deviņi bērni, no tiem 1934. gadā miruši pieci, tad dzīvi četri — tajā skaitā meitas Anna, Veronika un dēls Antons (Ontūns) Seiļš.

Atsauces
--------

1. ↑  "Nu Latgolas pagōtnes", Latgola, 1948, 15. aprīlis, Nr. 68. 6. lpp.
2. ↑  Apeļš, Meikuls, "Jōņs Seiļs — leidz šam literariskom apryndom napa zeistams Jurdža laiku rakstniks", Straume, Nr. 8, 1934, 1. janvāris, 13. (239.) lpp.
3. ↑   Stepons Seiļs, "Latgolas centralō muzeja vaļdes lūcekļu izbraukumi pa Latgolu", Zidūnis, 1939, 1. augusts, Nr. 8, 255. lpp.
4. ↑
**Aija Baumane** (1943. gada 13. marts — 2019. gada 12. jūlijs) bija latviešu tekstilmāksliniece un mākslas pedagoģe, LMA profesore.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1943. gadā Balgales pagastā, 1961. gadā absolvēja Rīgas lietišķās mākslas vidusskolu (RLMV), bet 1967. gadā Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu Rūdolfa Heimrāta vadībā. Strādāja par pasniedzēju RLMV (1962—1972); bija LMA Tekstilmākslas katedras pedagoģe (no 1972. gada), Tekstilmākslas katedras vadītāja (1992—2013), asociētā profesore (1992—1994), profesore (no 1994). 

Kopš 1963. gada Baumane piedalījās izstādēs, rīkojusi personālizstādes, piedalījusies nozaru un mākslinieku grupu izstādēs, kā arī starptautiskajās žūrētajās skatēs. Darbi eksponēti gan Latvijā, gan ārzemēs – ASV, Kanādā, Francijā, Zviedrijā, Vācijā, Polijā, Norvēģijā, Lietuvā u.c. Strādājusi galvenokārt gobelēna un jauktajās tehnikās, arī šķiedras mākslas jomā. Bija radījusi darbus sabiedriskajiem interjeriem. Māksliniece audusi monumentāla izmēra gobelēnus, kā arī radījusi telpiskas formas darbus. 1969. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības locekli, 1994. gadā pēc viņas iniciatīvas tika dibināta Latvijas Tekstilmākslas asociācija, Baumane kļuva par LTA prezidenti. Darbi atrodas muzeju kolekcijās Latvijā, Krievijā, Polijā, Ungārijā.

Mirusi 2019. gada 12. jūlijā.

Apbalvojumi
-----------

1989. gadā saņēmusi Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, 2005. gadā apbalvota ar 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2013. gadā saņēmusi Latvijas Kultūras ministrijas atzinības rakstu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūžībā aizgājusi tekstilmāksliniece Aija Baumane». Latvijas Sabiedriskie mediji. 2019. gada 14. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 14. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Izd. Latvijas enciklopēdija, Rīga 1995.
* Katalogs "5.Rīgas starptautiskā tekstilmākslas un šķiedras mākslas triennāle DAUDZVEIDĪBA VIENOTĪBĀ/ DIVERSITY&UNITY", izd. LNMM Rīga, 2015.
* Katalogs "4.Rīgas starptautiskā tekstilmākslas un šķiedras mākslas triennāle GLOBĀLĀ INTRIGA II/ GLOBAL INTRIGUE II", izd. LNMM Rīga 2010.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305092325
* LNB: 000158990
* ISNI: 0000 0004 1713 0426
* GND: 188609652

 |

 |
**Sniedze Prauliņa** (dzimusi 1991. gada 28. augustā) ir latviešu mūziķe, multiinstrumentāliste (spēlē flautu un taustiņinstrumentus) un komponiste. Darbojas gan kā solomāksliniece, gan grupā *Juuk*.

Biogrāfija
----------

Sniedze Prauliņa dzimusi mūziķu ģimenē: viņas tēvs ir komponists un mūziķis Uģis Prauliņš, bet māte — komponiste, ērģelniece un dziedātāja Silvija Silava. Mūziķes izglītību ieguvusi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur maģistra studiju līmenī apgūta flautas spēle (pie doc. Ilonas Meijas). Skolojusies arī Māstrihtas mūzikas konservatorijā Nīderlandē. Papildinājusies arī meistarklasēs citviet Eiropā.

S. Prauliņa dziedājusi vokālajā ansamblī *Anima Solla* un koros "Ave Sol" un "Mūza". 2014. gadā 12. martā kopā ar kori "Mūza" izdeva albumu "INTRO". Tajā kopīgi izpildītas Sniedzes Prauliņas komponētās netradicionālās kordziesmas. Plašāku atpazīstamību mūziķe ieguva 2015. gadā ar dalību Latvijas Televīzijas jauno akadēmisko mūziķu šova "Radīti mūzikai" otrajā sezonā.

2017. gada 8. aprīlī iznāca dziedātājas pirmais soloalbums Inkrustācija. Albums tika nominēts 2017. gada Austras balvai. Kopā ar dzīvesbiedru mūziķi Edgaru Šubrovski un multiinstrumentālistu Oskaru Jansonu izveidoja grupu *Juuk*, kas izpilda dziesmas ASV un Rietumeiropas tautas mūzikas un kantrimūzikas tradīcijās, Trijotne ir arī galvenie dziesmu autori šajā kolektīvā. 2019. gadā *Juuk* izdeva savu pirmo albumu "Indulgenču tirgotāji".

2018. gadā mūziķe komponēja Evijas Vēberes izpildīto dziesmu Andra Gaujas filmai "Nekas mūs neapturēs".

2021. gadā izdeva otro albumu grupas Juuk sastāvā ar nosaukumu "Sikspārņi".

Diskogrāfija
------------

* *INTRO* (2014, LP, autorizdevums) kopā ar kori "Mūza"
* *Inkrustācija* (2017, LP, *Biedrība HI)*
* *Indulgenču tirgotāji* (2019, LP, *Biedrība HI*) kopā ar grupu *Juuk*
* *Sikspārņi* (2021, LP, *Biedrība HI*) kopā ar grupu *Juuk*

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Žilde. «Sniedze Prauliņa: «Gadās, ka sapņos reizēm redzu sevi kā vīrieti»». TVNET.LV, 2017. gada 5. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 19. maijā.
2. 1 2  «Sniedze Prauliņa publicē jaunu singlu «Nemēģini» un izsludina albuma iznākšanu». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-11-08.
3. ↑  «Korim «Mūza» jauns albums». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-11-08.
4. ↑  «Sniedze Prauliņa aicina noklausīties jaunu remiksu dziesmai Satruna josta un tikties koncertos». *www.diena.lv*. Skatīts: 2019-11-08.
5. ↑  DELFI Kultūra. «Noklausies! Sniedze Prauliņa piedāvā jaunu remiksu un izziņo koncertus». *delfi.lv* (latviešu), 2019-07-31. Skatīts: 2019-11-08.
6. ↑  «Nosaukti «Austras balvas 2017» pretendenti». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-11-08.
7. ↑  «Grupa «Juuk» izdod debijas albumu «Indulgenču tirgotāji» un aicina uz koncertu». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-11-08.
8. ↑  «Evija Vēbere iedziedājusi skaņu celiņu Andra Gaujas filmai "Nekas mūs neapturēs"». *skaties.lv*. Skatīts: 2019-11-08.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* *Bandcamp* profils
|  | Osmaņu impērijassabiedrība |
| --- | --- |
| Millets
Ebreji - Armēņi - Grieķi |
|  Nacionālisma uzplaukums - Osmaniskums  |
| Sadzīve - Galms |
| Skatīt arī | Verdzība – Devširme |

**Osmaniskums** (arī **osmanisms**, turku valodā: *osmanlılık* [osmanlîlîk] vai *osmanlıcılık* [osmanlîdʒîlîk]) kā jēdziens radās pirms Osmaņu impērijas pirmās konstitūcijas laikmeta. Osmaniskuma ideju atbalstītāji uzskatīja, ka ar šādu pieeju varēs novērst impērijas sabiedrībā pastāvošās nesaskaņas. Osmaniskums ideoloģiski bija tuvs uzskatiem, kādus bija pauduši Monteskjē un Ruso, kā arī ietekmējās no Franču revolūcijas. Ideoloģijas pamatā bija vienlīdzība visu impērijas milletu starpā un šīs idejas pamatus veidoja Jauno osmaņu kustība. Osmaniskuma pamatā bija uzskats, ka likuma priekšā visiem pavalstniekiem nosakāmas vienlīdzīgas tiesības un visiem nosakāmas vienādas tiesības izglītības, karaklausības un nodokļu nozarēs.

1876. gada Osmaņu konstitūcijas proklamēšana
1856. gadā pieņemtais *Hatt-ı Hümayun* (Augstākais reformu edikts) visiem noteica vienādas tiesības, neatkarīgi no reliģiskās piederības, bet 1869. gadā pieņemtais Pilsonības likums ieviesa osmaņu pilsonību, neatkarīgi no reliģiskās piederības vai etniskās izcelsmes. Osmaniskumam bija vairums pretinieku gan ne-musulmaņu, gan musulmaņu vidū, jo tas apdraudēja viņu tradicionālās privilēģijas. Musulmaņi osmaniskuma idejās saskatīja draudu viņu tradicionālajam pārākumam un tika pausti pat tādi uzskati, ka osmaniskums in atbildes reakcija Tanzimata reformām, kuru laikā birokrātiskās elites vadībā tika pārveidota impērijas iekārta.

Osmaniskuma idejas atdzima 1908. gada Jaunturku revolūcijas laikā un otrās konstitūcijas laikmetā. Visvairāk osmaniskums zaudēja piekritējus Pirmā Balkānu kara laikā (1912-1913).

Atsauces
--------

* Osmaniskuma ideja aprakstīta Stenforda Dž. Šoua grāmatas *History of the Ottoman Empire and Modern Turkey* rakstā *The era of Modern Reform: Tanzimat*.
**Engures jūrskola** bija 1875. gadā Engurē dibināta jūrskola.

Vēsture
-------

Jūrskola dibināta 1875. gada 2. maijā, balstoties uz 1867. gada jūrskolu likumu, kā I (zemākās) kategorijas jūrskola, kurā sagatavoja tuvbraucēju stūrmaņus. Kopš 1880. gada jūrskola bija 2. kategorijas jūrskola, no 1875. līdz 1898. gadam jūrskolā mācījās 413 topošie jūrnieki. Deviņi nokārtoja tālbraucēju stūrmaņu un piekrastes kapteiņu eksāmenus, bet 91 saņēma piekrastes stūrmaņa diplomu. Pēc 1902. gada likuma tā pārstāja darboties kā profesionāla jūrskola un tika iekļauta sagatavošanas jūrskolu kategorijā.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Engures jūrskolu evakuēja uz Hersonu Ukrainas dienvidos. 

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas izveidotā Latvijas Jūras akadēmijas Jūrskolas Engures filiāle sagatavoja 3. līmeņa kuģu vadītājus — sardzes stūrmaņus kuģiem līdz 500 bruto tonnām.

Bijušajā Engures jūrskolas ēkā Jūras ielā 114 pašlaik atrodas Engures Saieta nams.

Skolotāji un audzēkņi
---------------------

Engures jūrskolas priekšnieks 1909. gadā bija Kārlis Zandbergs, viņa palīgs un speciālo priekšmetu skolotājs no 1883. līdz 1893. gadam bija Jānis Liepiņš. No 1904. gada un no 1906. līdz 1914. gadam par skolotāju strādāja Andrejs Lonfelds, bet kopš 1908. gada viņš pasniedza speciālos priekšmetus. Jūrskolā mācījās latviešu jūrasbraucēji Vilis Gelbe, Andrejs Fišers, Miķelis Grīnbergs, Jānis un Meļķis Pūliņi u.c.

Literatūra
----------

* *Latvijas Jūrniecības Vēsture*, Rīga, 1998.

Atsauces
--------

1. 1 2  Engures vidusskolas vēsture
2. ↑  Engures zēni un pasaules jūras "Latvijas Vēstnesis" Nr. 82. 25.05.2005.
**Enhanced Data Rates for GSM Evolution (EDGE)** ir GSM modulāciju un kodēšanas shēmu sistēma. EDGE mēdz dēvēt arī par **EGPRS**, jo to izmanto GSM pakešu servisam - GPRS ar nolūku salāgot radio kanāla kvalitāti un datu plūsmas ātrumu. Tā kā EDGE ir GPRS uzlabojums, visi EDGE mobilie telefoni atbalsta arī GPRS.
EDGE ir 3GPP standartizēta kā GSM tehnoloģija.

EDGE darbības principi
----------------------

### Kodēšanas shēmas

Kā zināms, radio uztveršanas apstākļi var būt ļoti dažādi un tie var mainīties vienas datu sesijas laikā. Ja radio kanāla kvalitāte ir zema - ir daudz traucējumi vai interference uztvertajam un demodulētajam ciparu signālam var būt daudz kļūdainu bitu. Lai atrastu un izlabotu kļūdainos bitus, kļūdu labošanas algoritmam ir vajadzīga papildus informācija - informācijas virsdaudzums, jeb redundance. Jo sliktāks radiokanāls, jo lielāks virsdaudzums ir vajadzīgs. Šim nolūkam EDGE, atkarībā no kļūdu daudzuma, tiek izmantotas vairākas kodēšanas shēmas. Jo lielāks virsdaudzums ir jāpievieno derīgajam signālam, jo mazāks derīgās informācijas daudzums var tikt pārraidīts attiecīgajā laika sprīdī.

### EDGE modulācija

EDGE tiek izmantoti divi modulācijas veidi - GMSK un 8PSK. EDGE datu sesija vienmēr tiek sākta ar GMSK modulāciju. Labos radio uztveršanas apstākļos kļūdu ir tik maz ka ir racionāli GMSK modulācijas vietā izmantot 8PSK modulāciju un iegūt lielāku datu pārraides ātrumu.

### EDGE modulāciju un kodējumu shēmas (MCS)

Protams, nav racionāli pielietot modulācijas un kodēšanas shēmas izolēti, nav arī racionāli piemēram pielietot 8PSK modulāciju, bet vislielāko virsdaudzumu. EDGE ir izveidotas deviņas kodēšanas un modulācijas kombinācijas. Tās ir sanumurētas no traucējumnoturīgākās, bet lēnākās uz ātrāko, bet traucējumjūtīgāko.

|  (MCS) |  Datu plūsmas ātrums (kb/s/slot) |  Modulācija  |
| --- | --- | --- |
| MCS-1 | 8.80 | GMSK |
| MCS-2 | 11.2 | GMSK |
| MCS-3 | 14.8 | GMSK |
| MCS-4 | 17.6 | GMSK |
| MCS-5 | 22.4 | 8-PSK |
| MCS-6 | 29.6 | 8-PSK |
| MCS-7 | 44.8 | 8-PSK |
| MCS-8 | 54.4 | 8-PSK |
| MCS-9 | 59.2 | 8-PSK |

Tā kā datu sesiju uzsākot, radio kanāla kvalitāte nav zināma, sesija vienmēr tiek uzsākta ar MCS-1 un tad pakāpeniski MCS tiek palielināta. No abonenta viedokļa tas izskatās kā "ieskriešanās" kad lejupielādes sākumā ātrums ir mazs un pēc tam tas pakāpeniski palielinās. Savukārt, radio apstākļiem pasliktinoties, pārraide pakāpeniski tiek pārslēgta uz zemāku MCS.

Skatīt arī
----------

* GSM
* GPRS
* UMTS
* HSDPA
* GMSK
* 8PSK
Sīrijas diktators Adibs Šišakli
**Valsts apvērsums Sīrijā** bija apvērsums, kas notika 1954. gada februārī, kā rezultātā Sīrijas Republikā tika gāzts militārais diktators Adibu Šišakli, valstī tika atjaunota parlamentārā demokrātija un Prezidenta amatā tika atjaunots prezidents Hašims el Atāsī.

Jau kopš 1949. gada decembra apvērsuma Sīrijas valdību kontrolēja Šišakli, kas 1951. gada decembrī oficiāli pārņēma visu varu un ieviesa militāro diktatūru. Savā politikā Šišakli atbalstīja Sīrijā populāro panarābismu. Režīms nonāca konfliktā ar druzu minoritāti, kas 1954. gada janvārī izvērtās militārās sadursmēs. Šišakli arī veica virkni arestu Sīrijas armijā.

Pieaugošā neapmierinātība ar Šišakli apvienoja sacelšanās plānotājus no tradicionālajām labā spārna Tautas un Nacionālajām partijām, Musulmaņu brālības, Sīrijas Komunistiskās partijas, druzu izcelsmes armijas virsniekus, *Baas* partijas biedrus.

Sacelšanai sākoties un redzot tās apmērus, Šišakli izvēlējās tai nepretoties, lai valstī nesāktu pilsoņu karu. Viņš bēga no valsts. Sākotnēji uz Libānu, tad uz Brazīliju.
**Dzimumhormoni** ir hormonu grupa, kas nodrošina attīstību un funkcionēšanu organismiem ar dzimumu atšķirībām pēc vīrišķā un sievišķā tipa, kas pilnībā izpaužas organismiem sasniedzot dzimumbriedumu. Saskaņā ar to dzimumhormoni dalās vīrišķajos un sievišķajos.

Pamatā šos hormonus izdala dzimumdziedzeri (vīriešiem - sēklinieki, sievietēm - olnīcas), kas ir galvenie cilvēku reproduktīvās sistēmas elementi. Šo dziedzeru endokrīnā funkcija izpaužas tā, ka to hormoni nonāk asinsritē, atšķirībā no eksokrīnās funkcijas, kur izveidotās dzimumšūnas tiek izvadītas uz āru. 

Vīrišķie hormoni paredzēti nodrošināt ķermeņa uzbūves vīrišķo tipu, dzimumorgānu attīstību, apmatojumu, muskuļu masas īpatnības, zemu balss tembru. Sievišķie hormoni nosaka ķermeņa uzbūves sievišķo tipu, attīstītus piena dziedzerus un laktācijas iespējas, sievišķo dzimumorgānu pilnīgu attīstību. Klitors ir mazāks par dzimumlocekli, embrionālā uroģenitālā vaga sievietēm neaizaug, pārtopot par dzimumatveri ar maksti, olnīcas paliek iegurņa dobumā, atšķirībā no vīrišķajām oliņām, kas nolaižas sēklinieku maisiņā. Sasniedzot dzimumbriedumu hormoni sieviešu organismā nodrošina menstruālo ciklu, grūtniecības un dzemdību iespējas, kā arī laktāciju (krūts piena veidošanos).

Kā vīrišķā dzimuma, tā arī sievišķā dzimuma pārstāvjiem organismā nelielā daudzumā veidojas pretējam dzimumam raksturīgie hormoni. Dažos dabiskos un patoloģiskos procesos šī proporcija var tikt izjaukta, un tas var izpausties organisma funkcionālās izmaiņās, kad uz laiku vai pastāvīgi tas iegūst daļu pretējā dzimuma īpašību. Tā paaugstināta vīrišķo dzimumhormonu līmeņa iespaidā, sievietēm notiek maskulinizācija (virilizācija): ķermenis neiegūst sievietēm raksturīgās proporcijas, muskuļu masa var dominēt pār tauku masu, krūts dziedzeri paliek mazattīstīti, uz ķermeņa palielinās apspalvojums vietās, kur sievietēm tas nav raksturīgs, var izpausties klitoromegālija, balss tembrs kļūst zemāks. Vīriešiem ar augstu sievišķo hormonu līmeni var attīstīties feminizācija: iestāties aptaukošanās, krūts dziedzeru palielināšanās (ginekomastija).

Šaurākā nozīmē vīriešu dzimumhormoni ir androgēni (testosterons), un sieviešu dzimumhormoni estrogēni, gestagēni (grūtniecības hormoni). Nedaudz plašākā nozīmē dzimumhormoni ir visi hormoni, kurus saražo dzimumdziedzeri (ne tikai dzimuma steroīdus, bet arī, piemēram, olnīcu inhibīnu). Visplašākajā nozīmē jēdziens "dzimumhormoni" iekļauj sevī visus hormonus, kam ir tieša saistība ar reproduktīvās funkcijas fizioloģisko regulāciju, kā dzimumdziedzeros sintezētie hormoni, tā arī gonadotropīns, gonadotropie hormoni, prolaktīns. Šeit nedaudz nosacīti var iekļaut epifīzes hormonu - melatonīnu, kas ir sava veida "gonadostatīns" gonadotropajā asī, līdzīgi kā somatostatīns somatotropajā asī.

Atsauces
--------

1. ↑  Dzimumhormoni
*Sotka* veikals iepirkšanās centrā Kotkā
***Sotka*** ir mēbeļu veikalu zīmols, kas pieder Somijas uzņēmumam *Indoor Group*.

Vēsture
-------

1930. gadu beigās mēbeļu cenas Somijā bija pieaugušas līdz augstam līmenim, un lielu daļu mēbeļu izgatavoja mazie galdnieki. Uz pārtikas rūpniecību orientētais kooperatīvs *Osuustukkukauppa* (*OTK*) nolēma apgūt pilnīgi jaunu jomu: kokapstrādi. 1941. gadā sākās darbi pie modernas lielas rūpnīcas plānošanas. Sākotnējā posmā tika konstatēts, ka mēbeļu ražotnei ir vajadzīga augstas kvalitātes kokzāģētava.
1941. gada 17. aprīlī ar Hemēnlinnas pilsētu tika parakstīts pirkšanas līgums par 26,5 hektāru zemes platību pie Vanajavesi ezera. Pilsēta apņēmās līdz rūpnīcas robežai izbūvēt sliežu ceļu, kā arī elektrostaciju un elektrolīniju uz to. Būvdarbi sākās 1941. gada jūnijā. Nākamajā gadā tika dibināts *OTK* meitas uzņēmums ***OTK Puu Oy*** (somu:  "koks").
1942. gada septembrī sāka darbu divi no rūpnīcas trīs korpusiem.
Pēc kara turpinājās celtniecības darbi. 1947. gadā pakāpeniski tika sākta zāģēšana jaunajā rūpnīcā, un divus gadus vēlāk arī mēbeļu rūpnīca sāka darbību.

1956. gadā tika reģistrēta ***Sotka*** preču zīme. Ap to laiku uzņēmums sāka pārdot arī jumta segumu un dakstiņus, kā arī durvis, logus, virtuves mēbeles un mēbeles.
1958. gadā no bankrotējušā uzņēmuma *Salpausselän Huonekalutehdas Oy* tika iegādāta ražotne Lahti un tā bizness.
1964. gadā *OTK Puu Oy* tika pārdēvēts par ***Sotka Oy***. Jaunā nosaukuma pamatā bija fakts, ka tajā ir burti OTK.

1983. gadā *OTK* apvienojās ar kooperatīvu *E-osuuskunta Eka*. *Sotka Oy* pārdeva kokzāģēšanas biznesu uzņēmumam *Grahn*, bet Hemēnlinnas kokzāģētava bankrotēja 1985. gadā.
1992. gadā *Sotka* mēbeļu rūpnīca pārtrauca darbību.
1993. gadā *Sotka* vadība izpirka uzņēmuma kapitāldaļas no *Eka* un pārdēvēja to par ***Sotka Finland Oy***.
1990. gadu beigās *Sotka* bija trešais lielākais mēbeļu tirgotājs Somijā.

1999. gada februārī *Sotka Finland Oy* kapitāldaļas nopirka privātā kapitāla fonds, ko pārvaldīja *Sponsor Capital Oy*. Aprīlī šie investori iegādājās arī *Asko* mēbeļu biznesu, ko apvienoja ar *Sotka* uzņēmumā *Asko Huonekalu Oy* (kopš 2000. gada maijā *Indoor Group Oy*).
Vēlāk *Sotka* tika integrēts *Indoor Group* un kā uzņēmums tas pārstāja eksistēt.

2005. gadā *Indoor Group* tika pārdots *Kesko*.
2017. gada jūnijā *Indoor Group* tika pārdots investoru grupai, to skaitā *Sievi Capital* un trīs *Sotka* franšīzes veikalu īpašnieks pensiju fonds *Etera*.

2020. gada janvārī Latvijā tika atklāts mēbeļu interneta veikals *sotkamebeles.lv*. 2023. gadā tas vairs nebija pieejams.

Atsauces
--------

1. ↑  Mēbeļu veikali "Asko" un "Sotka" pieejami Latvijā LA.LV, 15. janvāris 2020

Ārējās saites
-------------

* *Sotka* vietne
* *Sotka Oy* vēsture
Zelta Ordas baskaks (pārvaldnieks un nodokļu vācējs) krievu pilsētā (S. Ivanova glezna, 1902)
**Mesli** bija naturālās vai naudas nodevas Senajos laikos un viduslaikos, kuras ievāca kā padevības, uzticības vai cieņas zīmi no iekaroto teritoriju valdniekiem. Reizēm vājākās valstis ar meslu maksājumiem izrādīja cieņu spēcīgākajām kaimiņvalstīm vai atpirkās no kara.

Mesli Latvijas vēsturē
----------------------

Indriķa hronikas 1203. gada vasaras notikumu aprakstā minēts, ka Polockas kņazs Vladimirs kopā ar Jersikas un to sabiedroto lietuviešu karaspēku devās karagājienā uz Līvzemi, aplenca Ikšķiles pili, bet pēc meslu saņemšanas devās uz Salaspili. Tomēr viņi nespēja ieņemt uz salas atrodošos pili un bija spiesti ar zaudējumiem atkāpties.

1207. gada notikumu aprakstā pieminēts, ka Atzele pēc zaudēta kara maksājuši meslus Pleskavas kņaziem. Ar vārdu pagasts latgaļi apzīmējuši vietu, kur tika vāktas nodevas.
1212. gadā Pleskavas kņazs Valdemārs kļuva par Rīgas bīskapa Alberta vasali, kurš viņu iecēla par fogtu Idumejas, Autines un Tālavas zemēs. 1213. — 1214. gada ziemā Idumejas priesteris Alebrands un Imeras priesteris Indriķis viņam sūtīja labību un dāvanas kā izlīguma zīmi.
1214. gadā bīskaps Alberts Turaidas baznīcā noslēdza savienību ar Tālivalža dēliem, kuri apsolīja no katriem diviem zirgiem ik gadu maksāt mēru labības, lai „...bīskaps viņus allaž, kā miera, tā kara laikā, sargātu un viņi ar vāciešiem būtu viena sirds un viena dvēsele, un aizvien saņemtu to aizstāvību pret igauņiem un lietuvjiem".
1216. gadā Pleskavas kņazs no ugauņiem pieprasīja meslus par to, ka viņi bija pieņēmuši katoļticību un piedraudēja ar karu. Bīskaps Alberts un Zobenbrāļu ordenis apsolīja kopā ar ugauņiem dzīvot un mirt, un apstiprināja, ka viņi esot neatkarīgi no krieviem, tāpat kā allaž bijuši neatkarīgi pirms kristības. Tādēļ Pleskavas kņazs iebruka Tālavas zemē un nodedzināja Beverīnas pili.
Pēc Tālavas dalīšanas 1224. gadā Novgoroda un Pleskava norīkoja sūtņus uz Rīgu un lūdza mieru. Rīdzinieki viņus pieņēma, salīga mieru un atjaunoja viņiem meslus, ko krievi bija laiku pa laikam saņēmuši Tālavā.

Pēc tam, kad Maskavija 1478. gadā anektēja Novgorodas zemi, Maskavas lielkņazs Ivans III pieprasīja Tērbatas bīskapijai sākt maksāt viņam meslus. Livonijas—Maskavijas kara laikā Maskavijas karaspēks 1480.—1481. gadā okupēja daļu no Tērbatas bīskapijas un Livonijas ordeņa valsts Latgales daļu, taču pēc vairākām zaudētām kaujām Maskavija bija spiesta noslēgt pamieru, kuru atkārtoti pagarināja. Tikai pēc mestra Pletenberga nāves 1535. gadā Maskavija atsāka izvirzīt savas teritoriālās pretenzijas arī Livonijai. Krievijas cars Ivans IV pieprasīja Livonijas Konfederācijai samaksāt 40 000 dālderu kontribūciju par Tērbatas bīskapijas atstāšanu Livonijai. 1558. gada 17. janvārī Krievija pieteica Livonijai karu, kurā tā cieta sakāvi un beidzot atteicās no meslu pieprasīšanas.

Atsauces
--------

1. ↑  Konstantīns Karulis. Latviešu etimoloģijas vārdnīca. 2. sējuma 8. lpp.
Šis raksts ir par gramatikas jēdzienu. Par socioloģijas jēdzienu skatīt rakstu Dzimte (socioloģija).
Dzimšu skaits dažādās pasaules valodās
**Dzimte** ir gramatiskā lokāmo vārdšķiru kategorija, kas nosaka vārdu un formu sadalījumu klasēs, kas tradicionāli saistītas ar dzimumiem vai to neesamību. Sadalījums dzimtēs ir raksturīgs semītu un indoeiropiešu valodām.

Daļā no indoeiropiešu saimes valodām, piemēram, armēņu, un daļēji arī angļu valodā, dalījums dzimtēs vairs nepastāv. Parasti valodās, kurās ir dzimtes kategorija, ikviens lietvārds ir vai nu vīriešu, vai sieviešu dzimtes. Taču ir valodas, kurās lietvārds var būt ne tikai vīriešu vai sieviešu, bet arī nekatras dzimtes. Lietvārdu, kas apzīmē personu, dzimte visbiežāk ir atkarīga no personas dzimuma. Citu lietvārdu dzimte nav predefinēta.

Dzimti parasti norāda celma īpašības vai galotnes, bet dažās valodās (piemēram, franču, vācu) — artikuli. Īpašības vārdu, divdabju un citu vārdšķiru, kas teikumā parasti saskaņojas ar lietvārdu, dzimte ir mainīga un ir atkarīga no lietvārda (piemēram, "silts ūdens" (vīr.dz.), "silta diena" (siev.dz.), "šodien ir silts/silti" (nek.dz. jo nav lietvārda, ar ko saskaņoties)).

Latviešu valodā daļai īpašības vārdu (piemēram, "lillā"), kārtas skaitļa vārdam ("(visu)pirms", tagad apstākļa vārdam), pamata skaitļa vārdam "(vis)viens", divdabjiem ("gaidāms / protams / domājams" u.c.), daļai no attieksmes vietniekvārdiem ir arī no lietvārda neatkarīga forma, tradicionāli saukta par nekatru dzimti, jo šī forma ir no tās cēlusies. Baltu pirmvalodā, no kuras cēlusies arī latviešu valoda, nekatra dzimte bija arī lietvārdiem. Mūsdienās vairumam senāko nekatras dzimtes lietvārdu ir vīriešu dzimtes galotne, sal.: senprūšu: *azaran, stiklan, krēslan*, latviešu: *ezers, stikls, krēsls*. Bez nekatras dzimtes var izšķirt arī t.s. kopējo dzimti, pie kuras pieskaitāmi vārdi, kuriem ir nemainīga forma neatkarīgi no dzimuma, piemēram, latviešu: *pļāpa, guļava, aizmārša, čamma, auša, paziņa* u.c. Nereti pie kopējās dzimtes pieskaita vīriešu dzimumam atbilstošus vārdus ar sieviešu dzimtes galotnēm, piemēram, latviešu: *puika, lauva, Janka*, kā arī sieviešu un vīriešu uzvārdus ar galotnēm *-a, -e, -us*, piem. *Liepa, Zvaigzne, Didžus* u.c.

Sākotnēji indoeiropiešu pirmvalodā ir bijušas tikai dzīvu un nedzīvu būtņu (priekšmetu) dzimtes. Pirmajai piederēja dzīvi, kustošies organismi, bet otrajai — visi pārējie objekti. Vēlāk, dzīvo būtņu dzimte sadalījās vīriešu un sieviešu dzimtē, bet nedzīvo objektu dzimte deva pamatu nekatrai dzimtei (latīņu: *neutrum*). Šī dzimte pamatā tiek piešķirta lietvārdiem, kam ir abstrakta, pirmatnēja nozīme (sal. latīņu: *coelum*, sanskritā: *vyoman*, krievu: *небо* — 'debess'). Atsevišķās valodās dzīvo un nedzīvo būtņu dzimtes ir sadalījušās vīriešu dzīvajā un vīriešu nedzīvajā dzimtē (sal. čehu: *muž* 'vīrs', čehu: *stroj* 'mašīna').

Atsauces
--------

1. ↑  «Prūsų kalbos paveldo duomenų bazė - Prūsų kalba». *www.prusistika.flf.vu.lt*.
2. ↑  «Valsts valoda - Publikācijas». *www.vvk.lv*.
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 13. februārī. Skatīts: 2018. gada 26. martā.
**Patriciāts** (latīņu: *patriciatus*, no *pater* — 'tēvs') bija Senās Romas pilsoņu kārta, kas veidoja ģints aristokrātiju. Pazīstamākās Romas patriciešu dzimtas bija Emīliji (*gens Aemilia*), Fābiji (*gens Fabia*), Jūliji (*gens Iulia*), Klaudiji (*gens Claudia*), Kornēliji (*gens Cornelia*) un Valēriji (*gens Valeria*).
Viduslaiku Eiropas pilsētās patriciātu veidoja bagātākās un ietekmīgākās namnieku ģimenes, no kuru vidus izraudzīja pilsētas rātes locekļus. Patricieši parasti bija lieltirgotāji, kuriem piederēja veikali, nami un zemes īpašumi.

Patriciāts Rīgā
---------------

Rīgā patriciātu 13. gadsimta otrajā pusē izveidoja Hanzas savienības tirgotāji, kam par apmešanos uz pastāvīgu dzīvi pilsētā feodālais senjors (Rīgas arhibīskaps) piešķīra saimnieciskās un politiskās privilēģijas.

Jau kopš 13. gadsimta beigām patriciātu veidoja Rīgas rātes locekļi, kas kontrolēja pilsētas iekšējo un ārējo politiku un saimniecisko virzību.
14. gadsimta vidū sākās patriciāta politiskās cīņa pret naminieku opozīciju, sasniedzot kulmināciju 16. gadsimta "Kalendāra nemieros", kad Rīgas naminieki ieguva lielākas tiesības rātē, tie izlīga ar patriciātu un no 18. gadsimta jau kopīgi aizstāvēja savas privilēģijas pret pārējiem Rīgas iedzīvotājiem.
Pazītamākās Rīgas patriciešu dzimtas bija Bergmaņi, Bērensi, Depkini, Dreiliņi, Holanderi, Švarci un Vīdavi.

Patriciāta priekšrocības tika likvidētas Baltijas pārkrievošanas laikā, kad Baltijas guberņu pilsētām piemēroja 1870. gadā izdoto "Pilsētu nolikumu" (krievu: *Городовое положение 16 июня 1870*).

* Rīgas birģermeistara Melhiora Vīdava epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.Rīgas birģermeistara Melhiora Vīdava epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.
* Rīgas birģermeistara Ādama Švarca epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.Rīgas birģermeistara Ādama Švarca epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.
* Johana Holandera epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.Johana Holandera epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.
* Georga Bērensa epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.Georga Bērensa epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.
* Depkinu dzimtas kapenes Rīgas DomāDepkinu dzimtas kapenes Rīgas Domā

Skatīt arī
----------

* Ģilde
* Kalendāra nemieri

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XVI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 31 228. sleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85098730
* BNF: cb123514339 (data)

 |

 |
**Oto Šenkings** (vācu: *Otto Schenking, Otto Schencking*, dzimis ap 1554. gadu, miris 1637. gada 20. jūnijā) bija kontrreformācijas laika Cēsu bīskaps (latīņu: *Episcopus Wendensis*) ar pastāvīgu rezidenci Cēsīs (1587-1625) un ar uzdevumu atjaunot katoļu ticību Livonijā. Pārdaugavas hercogistes Cēsu kastelāna (pilskunga) Georga Šenkinga (1554—1605) brālis. Teicami runāja latviski, vāciski un poliski.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis ap 1554. gadu Livonijas latviešu daļā, pārgājis no luterticības katolicismā.

Kopš bīskapijas dibināšanas 1583. gadā viņš bija Cēsu doma prāvests (*Dompropst*). Kalendāra nemieru laikā (1584-1589) aktīvi nostājās karaļa pusē pret luteriski noskaņotajiem Rīgas namniekiem. Kopā ar jezuītiem mēģināja panākt latviešu zemnieku un pilsētnieku masveida pāriešanu katolicismā. Viņa ietekmē karalis Sigismunds III Vāsa 1589. gadā aizliedza kroņa zemniekiem apmeklēt luterāņu dievkalpojumus. Viņa darbīguma un vietējo valodu zināšanu dēļ 1590. gadā viņu iecēla par Cēsu bīskapu. Poļu-zviedru kara laikā viņš bija spiests atstāt Cēsis un doties trimdā. 1610. gadā bīskaps Šenkings atgriezās Livonijā un ar jaunu sparu atsāka cīņu pret luterticību. 1614. gadā bīskaps Oto Šenkings nodibināja Cēsīs pastāvīgu jezuītu rezidenci. 1616. gada Vidzemes landtāgā Rīgā viņš panāca visu latviešu un igauņu cilmes luterāņu mācītāju atcelšanu no amata.
Ar viņa atbalstu jezuītu kolēģijas loceklis Ērdmans Tolgsdorfs pārtulkoja latviski Pētera Kanīzija katoļu katķismu un latviešu cilmes garīdznieks Georgs Elgers izveidoja un sakārtoja pirmo katoļu dziesmu grāmatu latviešu valodā.

1621. gadā, kad Rīgu aplenca zviedru karaļa Gustava Ādolfa karaspēks, bīskaps Šenkings atkal devās bēgļu gaitās uz Poliju, kur karalis viņu 1625. gadā iecēla par cisterciešu abatijas priekšnieku Sulejovā.

Miris 1637. gada 20. jūnijā Sulejovā.

Literatūra
----------

* B. Kumor. *Otto Schenking*. Polski Słownik Biograficzny, t. XXXV, 1994, 447-450 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  ADB:Schenking, Otto
2. ↑  *Encyklopedyja powszechna*, t. XXIII, Warszawa 1866, s. 83.
3. ↑  Cēsu Sv. Jāņa baznīcas vēsture

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 311366304
* ISNI: 0000 0004 3907 9692
* GND: 138137528

 |

 |
"**Ganimedes"** bija Latvijas futbola klubs no Rīgas. Restorānu un kafejnīcu darbinieku biedrība "Ganimedes" tika dibināta 1923. gada sākumā, bet tā paša gada maijā "Ganimedes" futbola sekciju uzņēma Latvijas Futbola savienībā. 1924. gadā tā debitēja Rīgas meistarsacīkšu C grupā, kur ieņēma 4. (pēdējo) vietu. 1925. gadā C klasē spēles nenotika un "Ganimedes" ieņēma 7. vietu 8 komandu konkurencē, apsteidzot "Marss" komandu. 1926. gadā "Ganimedes" atkal bija jāspēlē C klasē, kur tā ieņēma 2. vietu (3 komandu konkurencē), diezgan bezcerīgi zaudējot "Bogatirs" komandai. 1927. gadā atkal jau B un C klases tika apvienotas, "Ganimedes" 8 komandu vidū ieņēma 5. vietu. Arī 1928. gadā "Ganimedes" bija paredzēts spēlēt B klasē, taču vēl pirms sezonas sākuma biedrība savu komandu atsauca. Kā sporta klubs "Ganimedes" oficiāli turpināja pastāvēt līdz pat 1938. gadam, taču ar futbolu tajā vairs nenodarbojās, vairāk koncentrējoties uz boksu, taču līdz ar vadošo "Ganimedes" bokseru pāreju uz citu klubu, arī šajā lauciņā darbība apsīka.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 24. aprīlī.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 24. aprīlī.
**Oto Šmita rags** (krievu: *мыс Отто Шмидта*, čukču: *Рыркайпиян* — ‘valzirgu šķērslis’) ir zemesrags Čukču jūras krastā pie Longa šauruma austrumu ieejas. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Zemesragu veido krasta izvirzījums ar 88 m augsto Koževņikova klinti un nedaudz zemāko Vēbera klinti, starp kurām ir Severnajas līcis. Zemesragā izveidots vietējās nozīmes dabas piemineklis «Koževņikova rags», lai saglabātu reģiona lielāko valzirgu koloniju un leduslāču mītnes vietu.

Vēsture
-------

Sākotnēji nosaukumu zemesragam piešķīra angļu jūrasbraucējs Džeimss Kuks 1778. gadā, nodēvējot to par **Nordkapu** (*Cape North* — ‘Ziemeļu rags’) — tālāko vietu ziemeļos, ko izdevās sasniegt. Krieviski dēvēts par **Severnija ragu**, bet 1934. gadā pārdēvēts par godu polārpētniekam Oto Šmitam, kurš no Misšmitas polārstacijas vadīja tvaikoņa *Čeļuskin* glābšanas operāciju.

Dienvidos no zemesraga atrodas sens čukču ciems Rirkaipija, bet dienvidaustrumos — daļēji pamestais Misšmitas pilsētciemats ar lidlauku. No 1932. līdz 1954. gadam zemesragā darbojās Misšmitas hidrometeoroloģiskā observatorija, turpina darboties ģeofiziskā observatorija.

Atsauces
--------

1. ↑  Меновщиков Г. А. Местные названия на карте Чукотки. Краткий топонимический словарь
2. ↑  ПРИРОДНЫЙ КОМПЛЕКС «МЫС КОЖЕВНИКОВА» ОБЪЯВЛЕН ПАМЯТНИКОМ ПРИРОДЫ РЕГИОНАЛЬНОГО ЗНАЧЕНИЯ
3. ↑  Валерий Купецкий. Мыс Отто Шмидта из сборника «В Арктику мы еще вернемся»
4. ↑  Полярная Почта. Мыс Шмидта
5. ↑  Геофизическая обсерватория "Мыс Шмидта"
**Engures līdzenums** ir dabas apvidus Piejūras zemienes rietumu daļā Kurzemē. Izvietojies Rīgas līča rietumu piekrastē, administratīvi ietilpst Talsu un Tukuma novados. Stiepjas gar līča piekrasti 75 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Ziemeļrietumos robežojas ar Piejūras zemienes Irves līdzenumu, dienvidaustrumos — Rīgavas līdzenumu. Austrumos un dienvidaustrumos robežojas ar Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumu un Vanemas pauguraini. Līdzenuma vidusdaļā izvietojies plašais Engures ezers.

Ģeoloģija
---------

Līdzenuma pamatiežu virsu veido galvenokārt vidusdevona un augšdevona smilšakmeņi un aleirolīti, nelielā teritorijā dienvidaustrumos — karbonātieži un ģipšakmeņi. Pamatiežu virsa pārsvarā atrodas zem jūras līmeņa. To sedz plāna, mazāk kā 10 m bieza kvartāra nogulumu sega, kas tikai dienvidos no Engures ezera pārsniedz 20 m.

Reljefs
-------

Līdzenuma teritorijas lielāko daļu aizņem Baltijas ledus ezera un Litorīnas jūras smilšainie akumulatīvie līdzenumi, kuru virsa pakāpeniski paceļas līdz 36 m vjl. Rīgas līča piekrastē paceļas mūsdienu kāpu vaļņi. Starp Mērsragu un Enguri līča krastā laukakmeņi. Kaltenes apkaimē sastopamas režģveida konfigurācijas rievotās morēnas, tā sauktās «velna kalvas». Starp Apšuciemu un Ragaciemu ir kangaru—vigu reljefs.

Klimats
-------

Klimats mēreni silts, nedaudz mitrs. Gada vidējā temperatūra ap 6.25 °C, janvāra — –4 °C, jūlija — 16,5 °C. Bezsala periods rietumu daļā 143—160 dienas, nokrišņu daudzums — 600—700 mm gadā. Sniega sega veidojas pēc 30. decembra, nokūst marta otrajā pusē; tās biezums līdz 16—20 cm.

Hidrogrāfija
------------

Engures līdzenuma upes pieder Rīgas līča baseinam. Līdzenumā teritorijā lielākoties ir tikai upju lejteces. Lielākās ir Roja, Grīva, Dzedrupe, Dursupe, Jurģupe un Melnupe.

Līdzenuma centrālajā daļā atrodas bijušās Litorīnas jūras lagūna — Engures ezers, ko no Rīgas līča norobežo piekrastes kāpu josla. Otrs lielākais ir Vanadziņu ezers (3,2 ha).

Reljefa īpatnību dēļ līdzenumā ir pavājināta virszemes notece un augsts gruntsūdens līmenis, tādēļ daudz zemo purvu. Lielākie ir Puņu pļavas (1184 ha; nosusināts), Ūlu purvs (394 ha), Dzilnu purvs (382 ha), Ploču pļava (217 ha), Mazais Ūlu purvs (170 ha).

Dabas aizsardzība
-----------------

Engures ezeru un tai pieguļošo teritoriju aizņem 19 992 ha lielais Engures ezera dabas parks. Līdzenuma dienvidaustrumu daļa iestiepjas Ķemeru nacionālā parka teritorijā. Dienvidu piekrastē atrodas dabas liegumi Plieņciema kāpa un Apšuciema zāļu purvs. Pie Kaltenes atrodas īpaši aizsargājams ģeoloģiskais piemineklis Kaltenes kalvas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 2. sējums. Rīga : Preses nams. 1995. 51. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Piejūras zemiene |
| --- |
|  |
| Līdzenumi | 
* Bārtavas līdzenums
* Engures līdzenums
* Irves līdzenums
* Piemares līdzenums
* Rīgavas līdzenums
* Ventavas līdzenums

 |
|  |
| Piekrastes | 
* Vidzemes piekraste

 |

 |
**Ganerskveinas alveja** (*Aloe tormentorii*) ir alveju ģints suga, kas endēma Maurīcijai

Sugu taksonomiski izdala atsevišķā *Aloe* ģints taksonā *Lomatophyllum*, kurai pieder aptuveni 18 tuvi radnieciskas Madagaskarā un citās Indijas okeāna rietumu daļas salās sastopamas alvejas. To gaļīgo ogu sēklas ir bez lidspārniņiem, kamēr citu alveju pogaļas izmet sēklas ar lidspārniņiem.

Nosaukums
---------

Sugas vietējais nosaukums ir ***mazambron marron***. 

Latīniskais apzīmējums *tormentorii* ("lielgabals") norāda uz Ganerskveinas salas formu, kur suga sastopama. Tā līdzinās trijstūrainam koka gabalam, kuru ieķīlāja lielgabalā, lai ievadītu šāviņu pareizā trajektorijā.

Ganerskveinas alvejas ziedi.

Apraksts
--------

Daudzgadīgs sukulentu augs. Taisnās vai viegli ieliektās lapas ļoti sulīgas, gaļīgas, lancetiskas, novietotas blīvās piezemes rozetēs. Līdzīgi citām alvejām, mazambronas lapu mala dzeloņaina, nereti to klāj sarkanīgs apmalojums. Lai arī alvejas stublājs parasti ir īss, tas laiku pa laikam var sadalīties atvasītēs un vecākiem augiem pat attīstīties par ložņājošu stumbru. 

Ziedkopu veido garš, konisks ķekars ar daudziem oranži sarkaniem un zaļiem ziediem. Nogatavojušies augļi kalpo par barību Telfēra scinkiem, kuri veicina šīs kritiski apdraudētās alvejas sēklu izplatību.

Izplatība
---------

Pirms kolonizācijas Ganerskveinas alveja bija Maurīcijā bieži sastopama suga. Izdzīvojusi nelielajās Raundas un Ganerskveinas saliņās, kur sastopama salīdzinoši sausās vietās. Reintroducēta dabas rezervātā Egretā.

Atsauces
--------

1. ↑  The Interantional Plant Names Index: Aloaceae Aloe tormentorii (Marais)
2. ↑  World Checklist of Selected Plant Families

Literatūra
----------

* The Native Plants and Animals of Mauritius. The Mauritian Wildlife Foundation. ISBN 978-999493802-5
* Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. Zvaigzne. 2008. ISBN 978-9934-0-0829-0
**Oto Kārlis Johans Panks** (vācu: *Otto Karl Johann Panck*, 1833–1914) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs. Latviešu literārās biedrības Kurzemes nodaļas vadītājs (1880-1888), Kurzemes ģenerālsuperintendents (1898-1907).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1833. gadā 4. decembrī Krūtes luterāņu mācītāja Oto Vilhelma Panka un viņa sievas Henriettes, dzimušas Runcleres, ģimenē. 
Mācījās Liepājas apriņķa skolā. Studēja teoloģiju Tērbatas universitātē (1852-1855).

Līdz 1860. gadam strādāja par mājskolotāju Purmsātu muižā, pēc tam par Baldones draudzes mācītāju (1861-1875) un Mežotnes draudzes mācītāju (1875-1899), līdztekus bija Kurzemes guberņas skolu ģenerālreferents (1869-1874) un skolu stundu plāna izstrādes komisijas loceklis.
Latviešu literārās biedrības Kurzemes nodaļas vadītājs (1880-1888), Pēterburgas ģenerālkonsistorijas loceklis (1881-1884).

Kurzemes konsistorijas asistents (1888-1898), Bauskas diecēzes prāvests (1895-1898). 
Kurzemes ģenerālsuperintendents (1898-1907). Pēc emeritēšanas 1907. gadā dzīvoja Jelgavā.

Miris 1914. gada 11. jūlijā Jelgavā.

Atsauces
--------

1. ↑  Baltisches Biographisches Lexikon digital