recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| OSI modelis |
| --- |
| 
7: Lietojumslānis |
| 
6: Pasniegšanas slānis |
| 
5: Sesijas slānis |
| 
4: Transporta slānis |
| 
3: Tīkla slānis |
| 
2: Datu posma slānis |
| * LLC apakšslānis
* MAC apakšslānis
 |
| 
1: Fizikālais slānis |
| * s
* d
* l
 |

| Piecu slāņu TCP/IP modelis |
| --- |
| Lietojumslānis |
| * DHCP
* DNS
* FTP
* HTTP
* IMAP4
* IRC
* POP3
* SIP
* SMTP
* SNMP
* SSH
* TELNET
* RPC
* RTP
* RTCP
* TLS/SSL
* SDP
* SOAP
* L2TP
* PPTP
 |
| Transporta slānis |
| * TCP
* UDP
* DCCP
* SCTP
* GRE
* GTP
 |
| Tīkla slānis |
| * IP
	+ IPv4
	+ IPv6
* ARP
* RARP
* ICMP
* IGMP
* BGP
* RSVP
* IPsec
* RIP
 |
| Datu posma slānis |
| * Ethernet
* FDDI
* Frame relay
* GPRS
* PPP
 |
| Fizikālais slānis |
| * Ethernet fizikālais slānis
* ISDN
* Modemi
* PLC
* RS232
* SONET/SDH
* G.709
* Wi-Fi
* WiMAX
 |
| * s
* d
* l
 |

**Tīkla slānis** (*network layer*) ir 3. slānis 7 slāņu OSI un 5 slāņu TCP/IP modeļos. Tas apkalpo transporta slāni un izmanto datu posma slāņa funkcijas. TCP/IP modelī šo slāni sauc arī par **Interneta slāni** (Internet layer, Internetwork layer).

Tīkla slānis nodrošina pakešu piegādi no sūtītāja saņēmējam, kamēr datu posma slāņa uzdevums ir nogādāt paketi viena lēkuma (*hop*) ietvaros starp tīkla iekārtām.

Tīkla slāņa funkcijas
---------------------

Tīkla slānim ir sekojošas funkcijas

### Loģiskās adresācijas nodrošināšana

Tīkla slānis definē loģiskās adreses, kas nav atkarīgas no fiziskās vides, piemēram, IP adreses.
Šis slānis veic loģisko adrešu piesaisti fiziskajām (*resolution*). IP protokolam šo funkciju veic ARP.

### Iekapsulēšana

Tīkla slānis izveido paketes, iekapsulējot no augstāka līmeņa saņemtos datus, pievienojot tiem tīkla slāņa informāciju, visbiežāk galvenes (*header*) veidā.

### Fragmentēšanas/defragmentēšana

Dažādā fiziskā slāņa vidēm var būt dažāds nosūtāmo datu apjoma ierobežojums (MTU). Tīkla slāņa uzdevums ir, nepieciešamības gadījumā, fragmentēt paketi - sadalīt to mazākās daļās — fragmentos.

### *Forwarding*

Tīkla slāņa uzdevums iekārtā ir pārsūtīt no viena tīkla segmenta saņemtās paketes citam tīkla segmentam, Šo procesu sauc par *forwarding*.

### Maršrutēšana

Tīkla slānim ir jāizvēlas pakešu ceļš tīklā atkarībā no tīkla topoloģijas un paketē ietvertās informācijas. Šo ceļa izvēles funkciju sauc par maršrutēšanu un realizē ar maršrutēšanas protokoliem. Maršrutēšanas procesā iegūtā informācija tiek izmantota *forwarding* procesā.

Ārējās saites
-------------

* The TCP/IP Guide
Nikolajs Radvils (19. gadsimta glezna).
**Nikolajs Radvils**, saukts **Rudais** (latīņu: *Nicolaus Radivillus Rufus*, lietuviešu: *Mikalojus Radvila Rudasis*), arī **Mikolajs Radzivils** (baltkrievu: *Мікалай Радзівіл Руды*, poļu: *Mikołaj Radziwiłł Rudy*, 1512—1584) bija Lietuvas dižkunigaitijas valstsvīrs un karavadonis no Radvilu dzimtas. Traķu vaivads (1550—1566) un Viļņas vaivads un Lietuvas lielkanclers (1566—1579), Lietuvas lielhetmanis (1553—1566, 1577—1584). Reformācijas laikā pārgājis kalvinismā. Vadīja Cēsu pils ieņemšanu 1578. gadā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1512. gadā Ņasvižā Lietuvas lielhetmaņa Jurģa Radvila (Herkula) (1480—1541) un viņa sievas Barbaras ģimenē. Mācījies Rietumeiropā, 1547. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Kārlis V viņam piešķīra Biržu un Dubiņģu firsta (latīņu: *Princeps imperii in Birze et Dubinki*) titulu.

1550. gadā viņš kļuva par Traķu vaivadu. 1553. gadā viņu ievēlēja par Lietuvas lielhetmani, no 1561. gada vadīja Lietuvas karaspēku Livonijas karā, kas beidzās ar Cēsu pils ieņemšanu 1578. gadā un Pleskavas aplenkumu 1581. — 1582. gadā.
Pretojās 1569. gada Ļubļinas ūnijas noslēgšanai ar Poliju.

Miris 1584. gada 27. aprīlī Viļņā.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 13372344
* LCCN: n84121744
* ISNI: 0000 0001 0955 8922
* GND: 128843136
* SUDOC: 190135557
* BNF: cb15655363v (data)

 |

 |
**Jūrika** (angļu: *Eureka*) ir Kanādas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Elsmīra salas rietumos Slidres fjorda ziemeļu krastā. Izveidota 1947. gadā un ir vecākā joprojām funkcionējošā Kanādas pētniecības bāze Arktiskajā arhipelāgā. Nosaukta pēc 10 km uz rietumiem esošā Jūrikas šauruma. Pieder Kanādas Vides un klimata izmaiņu ministrijai (*Environment and Climate Change Canada*, ECCC).

Vēsture
-------

Stacija izveidota pēc Otrā pasaules kara ASV un Kanādas kopīgā Apvienotā Arktikas meteoroloģisko staciju (*Joint Arctic Weather Stations*; JAWS) projekta ietvaros kā pirmā no piecām Kanādas Arktikā; pārējās bija Rezolūta (1947. gada augustā), Moldbeja (1948), Izaksena (1948) un Alerta (1950). Stacijas būve uzsākta 1947. gada 7. aprīlī no līdzatvestām pagaidu moduļveida struktūrām. 9. augustā staciju sasniedza ledlauzis, kas atveda pastāvīgās būves un pārējos nepieciešamo aprīkojumu un materiālus. ASV personāls stacijā strādāja līdz 1972. gadam; pēc tam tā pārgāja pilnībā Kanādas pārvaldībā.

Nākamo gadu laikā stacijas infrastruktūra vairākkārt atjaunināta un uzlabota. 2 km uz austrumiem no stacijas izbūvēts lidlauks ar 1464 m garu grunts skrejceļu. 10 km uz rietumiem Skulpointa ragā darbojas automatizēta satelītkomunikācijas stacija, kas pieder Valsts aizsardzības departamentam un nodrošina Jūrikas, kā arī Alertas sakarus ar ārpasauli.

1992. gadā 15 km uz ziemeļrietumiem no stacijas tika uzbūvēta Arktiskā Stratosfēras ozona observatorija (*Arctic Stratospheric Ozone Observatory*, ASTRO). 2000. gadu sākumā finansējuma trūkuma dēļ to slēdza, bet 2005. gadā atjaunoja par Kanādas Inovāciju fonda līdzekļiem un izveidoja atsevišķu Polāro Vides atmosfērisko pētījumu laboratoriju (PEARL), kas pakļauta Kanādas universitāšu konsorcijam. Jūrikas teritorijā atrodas divas no PEARL struktūrām.

Darbība
-------

Jūrikas stacijas galvenā funkcija ir meteoroloģisko un aeroloģisko novērojumu veikšana. Papildprogrammā ir Saules, atmosfēras un Zemes radiācijas mērījumi, sniega, ledus un ģeomagnētiskie novērojumi. Jūrikas stacija nodrošina arī PEARL enerģētiku, loģistiku un sakarus. Vasaras periodā Jūrika un tās lidlauks kalpo kā atbalsta punkts dažādām reģiona izpētes ekspedīcijām, kā arī ekspedīcijām uz Ziemeļpolu un Kutinirpākas nacionālo parku. Stacijā darbojas pasta nodaļa un suvenīru veikals.

Atsauces
--------

1. 1 2  Environment Canada. Visitors guide to Eureka
2. ↑  «Above&Beyond – Canada's Arctic Journal. Eureka. First of five JAWS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 9. decembrī. Skatīts: 2022. gada 11. jūlijā.
3. ↑  Canada.ca Eureka Weather Station

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jūrika***.
* Excerpts from the Journal of Eureka Weather Station, 1947- 48 By John Gilbert
**Steyr 120 Super, Steyr 125 Super un Steyr 220** ir vidēja izmēra automašīnu sērija, būvēta Austrijas firmā Steyr-Daimler-Puch no 1935. līdz 1941. gadam. Virsbūve ar mērenām plūdlīnijām tika izstrādāta zem tehniskā direktora Karla Jenschkes (1899—1969) vadības un ražota Glaser-KAROSSERIE GmbH Drēzdenē. Dizains cieša mērā bija līdzīgs mazākiem Steyr 100.

Steyr 120/125 Super
-------------------

Steyr 120 Super kabriolets (1935)
120 sērijas automobiļi tika aprīkoti ar sešu cilindru vienrindas dzinēju (atšķirībā no četru cilindru Steyr 100) ar aizmugurējo riteņu piedziņu un četru pakāpju pārnesumkārbu. Priekšējā piekare izmantoja šķērsvirziena lokšņu atsperu balstiekārtu, savukārt aizmugurējā piekare izmantoja eliptiskās lokšņu atsperes. Uz četru durvju sedana modeļa aizmugurējās durvis bija atveramas uz aizmuguri (pazīstamas kā pašnāvnieku durvis), ļaujot atteikties no B-pīlāra. Līdz 1936 kopā tika saražots 1200 Steyr 120 Super.

1936 modeļa izmaiņas ietvēra plašāku riteņu bāzi un lielāku dzinēju, neskatoties uz to, ka jauda palika pie 50 zs (37 kW). Modelis tika pārdots kā Steyr 125 Super, galvenokārt Vācijā. Tas tika piedāvāts līdz 1937, un tikai 200 vienības tika uzbūvētas.

Steyr 220
---------

Steyr 220 sedans (1937)
1937. gadā automobilis tika aprīkots ar vēl lielāku dzinēju un nosaukts par Steyr 220. Tam bija pieejami četri virsbūvju tipi (piecu pasažieru limuzīns, piecu pasažieru kabriolets, un divas kabrioleta versijas ar Glaser virsbūvi). Visi modeļi saņēma vienrindas sešu cilindru dzinēju ar četru pakāpju manuālo pārnesumkārbu. Cilindru diametrs tika palielināts līdz 73 mm (2,9 collas), kā rezultātā jauda palielinājās līdz 55 ZS (41 kW), un dzinēja apjoms līdz 2260 cm3 jeb 2,3 litriem. Ņemot vērā automobiļa salīdzinoši nelielu svaru un pastiprināto rāmi ar četru riteņu neatkarīgo piekari, tā dinamika un vadība ir bijusi ārkārtēja tajos gados. Šis populārs modelis palika ražošanā līdz 1941 ar 5900 uzbūvētām vienībām.

Otrā pasaules kara laikā šis modelis, jo īpaši kabrioleta versija, galvenokārt bija paredzēta nacistiskās Vācijas augsta ranga komandieriem un virsniekiem. Steyr 220, ar jaudīgāku 2,3 litru dzinēju, bijis auto, ko izmantoja izkļūšanai no Aušvices koncentrācijas nometnes 20 Jūnijā 1942 gadā. Automašīna piederēja nometnes komandantam Rūdolfam Hossam. Ieslodzītie: Kazimierz Piechowski, Stanisław Gustaw Jaster , Józef Lempart un Eugeniusz Bendera bija tērpušies SS uniformās izbrauca taisni pa nometnes galvenajiem vārtiem. Bēgļi nekad netika notverti.

Bildes
------

* Steyr 125S (1935)Steyr 125S (1935)
* Steyr 125 Super Sport dīvvietīgs auto (1936)Steyr 125 Super Sport dīvvietīgs auto (1936)
* Steyr 220 kabriolets (1938)Steyr 220 kabriolets (1938)
* Steyr 220Steyr 220
* Steyr 220Steyr 220
* Steyr 220Steyr 220
* Steyr 220 Gläser rodsters (1939)Steyr 220 Gläser rodsters (1939)

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Further information about Steyr 120, Steyr 125 and Steyr 220
**Jūrmalas augstiņš** (*Centaurium littorale*) ir mainīga izskata augu suga genciānu dzimtas augstiņu ģintī. Tā ir sastopama Eiropas ziemeļu, centrālajā un austrumu daļā. Tiek nodalītas divas pasugas, no kurām *Centaurium littorale ssp. littorale* ir sastopama arī Latvijā (Baltijas jūras un Rīgas līča krastā vai tā tuvumā).

Ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Jūrmalas augstiņš ir viengadīgs, 5—25 cm garš lakstaugs. Tam ir stāvs, kails un četršķautņains stublājs, kurš augšdaļā dakšveidīgi zaro un dažādos augstumos ir ziedu divžuburonis. Lapas ir lāpstveidīgas un veido rozeti. Stublāja lapām ir 1—3 dzīslas, tās ir sēdošas un ir izvietotas pretēji. Pēc formas lapas ir iegareni lancetiskas, aptuveni 0,8—2,5 cm garas un 0,2—0,4 cm platas.

Ziedi ir rožaini sārti vai violeti, vainaglapas un kauslapas pa 5 vai 4. Kauss ir dziļi šķelts, daivas smailas, kauss aptuveni vainaga stobriņa garumā. Auglis ir iegarena divvāršņu pogaļa. Zied no jūnija beigām līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. ↑  «jūrmalas augstiņš - Centaurium littorale (Turner ex Sm.) Gilmour - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-16.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jūrmalas augstiņš***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Mihails Šišovs** (krievu: *Михаил Васильевич Шишов*; 1910. gada 12. februāris Tiflisa — 1981. gada 27. februāris Tbilisi) bija PSRS šahists un treneris.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas bijis inženieris celtnieks. Piecas reizes uzvarējis Gruzijas PSR šaha čempionātos: 1944. 1948. 1952. 1955. un 1956. gadā. 1951. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1955. gadā bijis otrais PSRS šaha čempionāta Aizkaukāza republiku zonas turnīrā. 1958. gadā uzvarējis PSRS sporta biedrības *Lokomotiv* šaha čempionātā. 

Pazīstams kā šaha treneris. No 1957. līdz 1965. gadam bijis Nonas Gaprindašvili treneris. Bijis viņas sekundants 1962. gada mačā par pasaules čempiones titulu, 1965. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1969. gada mačā par pasaules čempiones titulu. 1962. gadā apbalvots ar PSRS Nopelniem bagātā trenera nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Georgia - 1948
2. ↑  Zonal Tournament to 23 Championship of USSR - Tbilisi 1955

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Nikolajs Kavass**  (1905–1989) bija latviešu advokāts un sporta organizētājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1905. gada 14. decembrī Rīgā tirgotāja Vladi­mira Kavasa un viņa sievas Jūlijas, dzimušas Riskas, ģimenē. Mācījās Rīgas Nikolaja ģimnāzijā (1913-1915), tad Jēgera privātskolā un Rīgas pilsētas krievu vidusskolā (1919-1924). Studēja tautsaimniecību, tad tieslietas Latvijas Universitātē (1925-1931), iestājās studentu korporācijā *Fraternitas Arctica*, tad studentu korporācijā *Ruthenia*. 1930. gadā apprecējās ar Iraīdu Kušnarevu (1907-2002), viņiem piedzima dēli Igors Ivars (1932-2008) un Juris (1938-). 1932. gadā sāka strādāt par zvērināta advokāta Voldemā­ra Beķera palīgu.

Pēc obligātā karadienesta Latvijas armijā (1932-1933) darbojās sporta biedrībā "Unions", kuras hokejisti 1932. un 1933. gadā kļuva par valsts meistariem.
Kā Latvijas Ziemas sporta savienības (LZSS) valdes loceklis Nikolajs Kavass vadīja Latvijas hokeja izlases komplektāciju. 
Vēlāk darbojās arī Latvijas Futbola savienībā, Latvijas Sporta organizāciju savienībā, Rīgas Tenisa klubā, Profesora A. Būmaņa piemiņas fondā un Latvijas Aeroklubā.

No 1940. gada 1. maija strādāja par zvērināts advokātu Rīgā.
1944. gada rudenī devās bēgļu gaitās uz Vāciju, ap 1950. gadu izceļoja uz Austrāliju, kur strādāja par Adelaidas Universitātes starptautisko privāto tiesību lektoru, vēlāk dzīvoja Maiami Kvīnslendas pavalstī.

Miris 1989. gada 27. martā Austrālijā.

Atsauces
--------

1. ↑  russkije.lv
Koordinātas: 59°19′23″N 18°05′57″E﻿ / ﻿59.32306°N 18.09917°E﻿ / 59.32306; 18.09917

Dziesminieka Belmaņa nams.
Vecā ceptuve.
Garā iela.
**Jūrgordstādena** (zviedru: *Djurgårdsstaden*) jeb **Jūrgordas pilsētiņa** ir Stokholmas pilsētas daļas Jūrgordenas vēsturiska teritorija, tās mazpilsētiņa. Tā atrodas blakus Zaļās birzs atrakciju parkam, ziemeļos no Bekholmenas salas.

Vēsture
-------

Sākotnēji šī teritorija attīstījās saskaņā ar 1736. gada pilsētas plānu, kas paredzēja apkārt Admiralitātes baznīcai būvēt dzīvojamās ēkas kaimiņos esošās Jūhana Lampasa kuģubūvētavas strādniekiem. Pārņemot Jūrgordenai 1768. gadā kuģubūvētavu, tika dota iespēja namdariem nopirkt savu mājokli, savukārt kompānija uzbūvēja divstāvu majestātiski akmens ēku (pašreizējā (zviedru: *Lilla Allmänna Gränd* 15 — 17), kurā atradās kapela, biroji un dzīvokļi strādniekiem. Daudzas citas ēkas arī ir būvētas 18. gadsimtā kā, piemēram, kuģubūvētavas vadītāja rezidence, aptiekas ēka (zviedru: *Apotekshuset*) un nams (zviedru: *Mjälnargården*), kas mūsdienās pieder izklaides parkam. Daudzas citas ēkas tika uzbūvētas vēlākos gados, to vidū minamas vairākas divstāvu koka ēkas, kas tika uzceltas kapsētā, kuru 19. gadsimtā vairs neizmantoja apbedījumiem. Viens no ievērojamiem Jūrgordstādenas namiem ir kuģu namdara Svena Monsona nams, kas atrodas ielu (zviedru: *Breda gatan*) un (zviedru: *Östra Varvsgränd*) krustojumā, kas ir saglabājusi savu sākotnējo izskatu, neskatoties uz ēkas paplašināšanu 1749. gadā. Pašlaik šajā ēkā atrodas Jūrgordenas kultūras biedrība.

Mūsdienās Jūrgordstādena, tāpat kā visa pārējā teritorija uz Jūrgordenas ir viens no Stokholmas ekskluzīvākajiem un dzīvošanai dārgākajiem rajoniem, jo atrodas klusā vietā, dabas tuvumā, tajā pašā laikā esot blakus Stokholmas centram. Jūrgordstādenā galvenokārt ir koka mājas — privātmājas un īres nami, kuros ir dzīvokļi aptuveni 200 iedzīvotājiem.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrgordena  |
| --- |
|  |
| Apkārtne | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordstādena
* Lejonsletena
* Hazēliusportena
* Skansena kalns

 |  |
|  |
| Salas, tilti un ūdeņi | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordenas tilts

 |
|  |
| Muzeji un galerijas | 
* Bioloģijas muzejs
* Junibakena
* Kuģu muzejs
* Liljevalka galerija
* Rūsendāles pils
* Skansens
* Tabakas un sērkociņu muzejs
* Tīla galerija
* Valdemāra zemesraga pils
* Vāsas muzejs
* Ziemeļu muzejs
* Ūdens muzejs "Aquaria"

 |
|  |
| Atpūtas un izklaides vietas | 
* Junibakena
* Karaliskais Nacionālais pilsētas parks
* Tivoli Grēnalunda
* Skansena akvārijs

 |
|  |
| Celtnes | 
* Rūsendāles pils
* Valdemāra zemesraga pils
* Hazēliusa vārti

 |
|  |
| Cits | 
* "Estonia" piemiņas memoriāls

 |

 |
Skrejvaboles (*Clivina fossor*) vēdera sternīti (1-6).
**Sternīts** ir posmkāju ķermeņa segmenta gredzena sklerotizētā (hitīna) vēderpuses daļa. Sternītu attīstības pakāpe un to uzbūve dažādām posmkāju grupām ir atšķirīga. Parasti sternīti ir nedaudz mazāki (bet segmentiem ar ekstremitātēm bieži vien būtiski mazāki), nekā tergīti (segmentu mugurpuses vairogi). Taču dažās posmkāju grupās sternīti var būt arī lielāki par tergītiem. Tā pieaugušām vabolēm vēdera sternīti ir manāmi platāki par tergītiem, turklāt pēdējie ir iegremdēti ieliekumā starp paaugstinātām sternītu malām. Daudziem kukaiņiem ar pilnu metamorfozi (piemēram, divspārņiem, tauriņiem, makstenēm) kāju pamatnes ir satuvinātas, bet sternīti starp tām ir iegremdēti krūšu iekšpusē, un ir redzami tikai tās izpreparējot. Tādos gadījumos tos sauc par kriptosternītiem. 

Posmkāju ķermeņa posmu mugurpuses virsmas sklerotizētā daļa tiek saukta par tergītiem.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  Nora Sloka, Bezmugurkaulnieku zooloģijas praktikums, izdevniecība "Zvaigzne", Rīga, 1971. g. 150-151. lpp.
**Mihails Šneiders** (vācu: *Johann Bernhard Michael Schneider*; dzimis 1905. gada 11. maijā, miris 1984. gada 23. decembrī) bija vāciešu šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Mihails Šneiders pievērsās šaha kompozīcijai 15 gadu vecumā un pirmo uzdevumu publicēja 17 gadu vecumā. Viņš sastādīja galvenokārt divviļčus, tomēr starp viņa kompozīcijām sastopami arī trīsvilči, palīgmati un pašmati.
1978.gadā viņš publicēja īsu antoloģiju ar saviem uzdevumiem "Manu uzdevumu neliela izlase".

1965. gadā FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija (PCCC) piešķīra viņam starptautiskā tiesneša un 1979. gadā starptautiskā meistara titulu šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Mihails Šneiders**  
 *Allgemeine Zeitung Chemnitz*, 1924**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Dd7! (gājiena spaids)
1. ... Kxe5 2. Dd4#
1. ... Zg4/Zg8/Zf7 2. Zxg4#
1. ... Zxf5 2. Txf5#
1. ... Lb7/La6 2. De6#
1. ... Lxd7 2. Zxd7#
1. ... Lc7/Lb6/La5 2. Dxe7#
1. ... e6 2. Dg7#

Bibliogrāfija
-------------

* Michael Schneider. *Eine kleine Auswahl eigener Schachaufgaben* (vācu). Solingen, Germany, 1978.

Atsauces
--------

1. ↑  Mihaila Šneidera profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)
2. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 11. februārī.
3. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 11. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Mihaila Šneidera šaha kompozīcijas mājas lapā PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 35631499
* ISNI: 0000 0001 1619 5568
* GND: 132962594
* BNF: cb167345454 (data)

 |

 |
**Pāvula Jurjāna mūzikas skola** ir Rīgas domes Kultūras pārvaldes pārziņā esoša mūzikas izglītības mācību iestāde, kurā var apgūt pamatzināšanas un iemaņas mūzikas instrumentu spēlē. Tā atrodas Baložu ielā 27, Rīgā.

Vēsture
-------

Tagadējās skolas ēkas arhitekts ir Vilhelms Bokslafs (1902), līdz vācbaltiešu izceļošanai tajā atradās Rīgas Mārtiņa luterāņu baznīcas vācu draudzes nams.
Pāvula Jurjāna bērnu mūzikas skola dibināta 1946. gadā, Pāvula Jurjāna vārdu tai piešķīra 1948. gadā. Sākotnēji mūzikas skola atradās Āgenskalna ģimnāzijas telpās. 
2010. gada novembrī Baložu ielā 24 atklāja jauno skolas ēku.
2016. gadā tajā mācījās 626 skolēni.

Izglītības programmas
---------------------

Skola īsteno profesionālās ievirzes izglītības programmas.

Skatīt arī
----------

* Jāzepa Mediņa Rīgas 1. mūzikas skola

Atsauces
--------

1. ↑  wikimapia.org
2. ↑  ambermarks.com
3. ↑  FOTO: Atklāj Pāvula Jurjāna mūzikas skolu diena.lv 2010. gada 24. novembrī
**1. SS apmācības pulks** (vācu: *SS-Ausbildungs-Regiment 1*) bija Latviešu leģiona kājnieku papildinājumu vienība 19. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. 1944. gada martā tika pārveidots par 44. ieroču SS grenadieru pulku, pusi personālsastāva kā papildinājumus piešķirot pārējiem divīzijas grenadieru pulkiem.

Izveidošana
-----------

Pēc reihsfīrera Himlera 1944. gada 7. janvārī izdotās pavēles, kas paredzēja 2. SS brigādi pārformēt par divīziju, radās vajadzība pēc papildus personālsastāva, gan esošo vienību papildināšanai, gan jaunu, divīzijai piekritīgu, vienību izveidei kā prettanku divizions, sapieru bataljons vai trešais grenadieru pulks. 

Šim nolūkam jau 1944. janvārī tika pieņemts lēmums par apmācības pulku izveidi no jauniesauktajiem un Volhovas frontē viegli ievainotajiem, par 1. apmācības pulka komandieri ieceļot majoru Rūdolfu Kociņu, kas 28. janvārī Rīgā uzsāka pulka formēšanu. Par bataljonu komandieriem tika iecelti nesen izformētā 17. policijas bataljona rotu komandieri, pulka struktūra un vadība bija šāda:

Komandieris - majors Kociņš

* I bataljona komandieris - virsleitnants Grunte
* II bataljona komandieris - virsleitnants Vilks
* III bataljona komandieris - virsleitnants Sūna

I bataljons formējās Aiviekstes ielā, bijušajās 4. Valmieras pulka kazarmās, savukārt II un III bataljons — Artilērijas kazarmās. Visas apmācības tika veiktas Stopiņos. 1944. gada 1. martā pulks ap 3000 vīru sastāvā izbrauca uz fronti, ap 300 vīru gan sastāvu pameta ceļā.

Dienesta Gaitas
---------------

2. martā sasniedzot Breņčaņino staciju pie Ostrovas un gājiena kārtībā devās uz Veļikajas pozīcijām. Šeit aptuveni puse no pulka personālsastāva tika izdalīta 42. un 43. pulku papildināšanai, pats pulks tika iekļauts 19. divīzijā kā trešais (sākotnēji pēc numerācijas 6.) kājnieku pulks - 44. ieroču SS grenadieru pulks, komandiera amatā palika majors Kociņš.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1976, 4.sējums, 130. lpp

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Vācija 19. ieroču SS grenadieru divīzija Valsts karogs: Vācija |
| --- |
|  |
| Kājnieku vienības | 
* 42. ieroču SS grenadieru pulks
* 43. ieroču SS grenadieru pulks
* 44. ieroču SS grenadieru pulks
* 106. ieroču SS grenadieru pulks (latviešu Nr. 7)
* 19. ieroču SS fizilieru bataljons

 |
|  |
| Artilērijas vienības | 
* 15. (1.) ieroču SS artilērijas pulks
* 19. ieroču SS artilērijas pulks
* 19. ieroču SS prettanku divizions
* 19. ieroču SS zenītartilērijas divizions

 |
|  |
| Atbalsta vienības | 
* 15. ieroču SS sapieru bataljons
* 19. ieroču SS sapieru bataljons
* 19. ieroču SS sakaru bataljons
* 1. SS apmācības pulks
* 2. SS apmācības pulks

 |

 |
|  |
| --- |
| 

 |

**Deivisa krasts** (angļu: *Davis Coast*) vai **Pālmera krasts** (spāņu: *Costa Palmer*) ir Antarktīdas piekrastes daļa Greiema Zemes ziemeļos. Stiepjas no Šterneka raga dienvidrietumos līdz Čellmana ragam ziemeļaustrumos. Dienvidrietumos robežojas ar Danko krastu, ziemeļaustrumos — ar Triniti pussalu. Krasta kopējais garums ir ap 90 km. Krasta līnija mēreni izrobota, austrumu daļā Lančestera un Šarko līči. Orleānas šaurums krastu šķir no Triniti un Taueras salām.

Krastu pirmais ieraudzījis brits Edvards Brensfīlds 1820. gada janvārī. Pētījis amerikāņu roņu mednieks Džons Deiviss 1821. gada februārī, kā vārdā krasts vēlāk nosaukts. Tagadējā Deivisa krasta reģions dažādos laikos saukts par Pālmera Zemi, Triniti Zemi, Klerensa Zemi (par godu hercogam Klerensam), Triniti krastu, Prezidenta Gonsalesa Videlas krastu.[1] Tagadējo nosaukumu piešķīrusi krastam ASV Antarktikas nosaukumu pārraudzības komisija par godu Džonam Deivisam, pirmajam cilvēkam, kas izkāpis krastā Antarktīdas pussalā.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  BAT Gazetteer[novecojusi saite]
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Deivisa krasts

Koordinātas: 64°S 60°W﻿ / ﻿64°S 60°W﻿ / -64; -60
**1. Policijas bataljons** (pazīstams arī kā ***baltās beretes***) bija pirmā bruņoto vienība, kas izveidota pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.

Bataljona kaujinieki bija pirmā atjaunotās Latvijas Republikas vienība, kas zvērēja uzticību Latvijai un tautai Svētā Jēkaba katedrālē 1991. gada 30. aprīlī. Uz bataljona bāzes izveidoja Latvijas Republikas Augstākās Padomes Apsardzes dienestu. Apliecības un likumisko statusu vienības ieguva 1990. gada 4. maijā (pēc neatkarības balsojuma). 1992. gada sākumā to pārdēvēja par Latvijas Republikas Drošības dienestu. Pēc reorganizācijas tas turpina darbu kā LR Saeimas un Valsts Prezidenta Drošības dienests. Šis dienests veic ārvalstu amatpersonu un delegāciju apsardzi vizīšu laikā Latvijā, kā arī pavada valsts amatpersonas un delegācijas uz ārvalstīm.

Darbība
-------

* Komunistiskās partijas ēkas ieņemšana 1991. gada augustā.
* Komunistiskās partijas pirmā sekretāra Alfrēda Rubika apcietināšana 1991. gada 23. augustā.

Ārējās saites
-------------

* 1. Policijas bataljona mājas lapa
**Raka** (arābu: الرقة‎ , *ar Raqqah*) ir pilsēta Sīrijas ziemeļos, Rakas muhāfazas centrs. Izvietojusies Eifratas kreisajā krastā 160 km uz austrumiem no Alepo. Enerģētikas un naftas ieguves centrs.

Vēsture
-------

Pilsētu 244. vai 242. gadā pirms mūsu ēras dibināja seleikīdu valdnieks Seleiks II Kalliniks un nosauca par **Kalliniku** (*Καλλίνικος*). Romas impērijas laikā bija Osroenas provinces centrs, bet panīka ap 4. gadsimtu. 466. gadā Bizantijas imperators Leons I pilsētu atjaunoja un pārdēvēja pēc sava vārda par **Leontopoli** (*Λεοντόπολις*), bet vecais nosaukums bija populārāks un biežāk lietots. 542. gadā persieši pilsētu nopostīja, bet drīz tā tika atjaunota. 6. gadsimtā pilsēta kļuva par asīriešu kristietības centru. 639. vai 640. gadā pilsētu iekaroja musulmaņi un kopš tā laika arābu avotos tā zināma ar mūsdienu nosaukumu, bet paliek viens no austrumu kriestietības centriem.

796. gadā kalifs Hārūns ar Rašīds izvēlējās Raku par savu rezidenci. Pēc Abasīdu impērijas galma pārcelšanās atpakaļ uz Bagdādi 809. gadā Raka kļuva par impērijas rietumu daļas galvaspilsētu. 1260. gados pilsētu nopostīja mongoļi un tā atkal vēstures dokumentos minēta tikai 16. gadsimtā kā Osmaņu impērijas muitas postenis. Pilsēta atkārtoti apdzīvota kopš 1864. gada; sākotnēji kā militārs postenis, bet vēlāk kā beduīnu un čečenu bēgļu apmetne pēc 19. gadsimta vidus Kaukāza kariem.

Sīrijas pilsoņu kara laikā 2014. gada 29. jūnijā džihādistu kaujinieku grupa Islāma Valsts savu kontrolēto teritoriju pasludināja par kalifātu un Raku par tā galvaspilsētu. Pēc trīs gadiem 2017. gada jūnijā kurdu vadītie Sīrijas demokrātiskie spēki (SDF) uzbruka Rakai.
Kaujas ilga līdz oktobrim, kad kurdu kaujinieki paziņoja par pilsētas atbrīvošanu un nodeva varu pilsētas padomei, kurā ietilpst vietējās amatpersonas un cilšu līderi.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  Encyclopaedia of Islam, Second Edition
3. ↑  Karte: Kurdi beidzot iebrūk džihādistu citadelē Rakā Andris Kārkluvalks, DELFI, 2017. gada 6. jūnijā
4. ↑  Kurdu un arābu alianse pasludina uzvaru pār Islāma valsti Rakā diena.lv LETA 2017. gada 20. oktobrī

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Raka***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 126876837
* LCCN: n2005022758
* GND: 4210671-0
* BNF: cb150056419 (data)
* NKC: ge782135

 |

 |
Kolobžegas bāka
**Kolobžegas bāka** (poļu: *Latarnia Morska Kołobrzeg*) atrodas Polijā, Rietumpomožes vojevodistes Kolobžegas apriņķa Kolobžegā pie Parsentas upes ietekas Baltijas jūrā, upes austrumu krastā.  
 54°11′17.00″N 15°33′22.00″E﻿ / ﻿54.1880556°N 15.5561111°E﻿ / 54.1880556; 15.5561111

Vēsture
-------

Bāka šajā vietā atrodas kopš 1899. gada. 1909. gadā to nomainīja jauna bāka. Otrā pasaules kara laikā tā tika pilnībā sagrauta. 1948. gadā bāku uzbūvēja no jauna, vietā, kur atradās vecs prūšu cietoksnis.

Raksturojums
------------

Bākas augstums ir 26 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks sarkanu ķieģeļu tornis ar dubultu galeriju un laternu. Laterna ir pacelta virs bākas un atrodas uz astoņām kolonnām. Laterna un galerija ir baltas, laternas jumts melns. Gaismas elements atrodas 36,5 m virs jūras līmeņa. Gaismas iekārtu veido rotējoša ierīce ar 8 paneļiem. Uz katra paneļa atrodas divas 200 W spuldzes. Gaisma balta (1 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 16 jūras jūdžu attālumā.   

2007. gadā Polijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pastmarka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 24. janvārī. Skatīts: 2008. gada 16. aprīlī.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kolobžegas bāka*** |
***Ab Radiolinja Oy*** bija Somijas mobilo sakaru, pasaulē pirmā publiskā GSM tīkla operators. Dibināts 1988. gadā. 2004. gadā apvienots ar *Elisa*.

Uzņēmums vairākkārt pirmais pasaulē ieviesis jauninājumus.
1991. gada 27. martā *Radiolinja* tīklā veikts pasaulē pirmais GSM telefona zvans. 1993. gadā veikta pirmā īsziņas (SMS) nosūtīšana starp privātpersonām. 1996. gadā pirmie pasaulē ieviesa vienotu fiksēto un mobilo pakalpojumu paketi. 1998. gadā lejupielādēts pirmais maksas mobilais saturs, zvana melodija.

Vēsture
-------

1988. gadā *Finnet* grupas dalībnieki dibināja uzņēmumu *Radiolinja*, lai izveidotu ciparu mobilo sakaru tīklu. 1991. gada 1. jūlijā *Radiolinja* kā pasaulē pirmais operators atklāja publiski pieejamu GSM tīklu. Pirmo zvanu veica Somijas ministru prezidents Hari Holkeri, zvanot Tamperes mēram Kārinai Sonio. Tīklu izbūvēja *Nokia* telesakaru iekārtu nodaļa.

1995. gadā Igaunijā tika atklāts meitas uzņēmuma *Radiolinja Eesti AS* GSM tīkls.

1990. gadu vidū Helsinku telefona asociācija (*HPY*, vēlākā *Elisa*) sāka iegūt lielāku daļu uzņēmumā *Finnet*.
1998. gadā *HPY* ieguva *Radiolinja* kontrolpaketi.

2002. gadā *Radiolinja* noslēdza vienošanos ar starptautisko mobilo operatoru *Vodafone*.

2004. gada 1. jūlijā *Radiolinja* tika iekļauta *Elisa* vienotā struktūrā un turpmāk darbojās ar zīmolu *Elisa*.

Atsauces
--------

1. ↑  «Radiolinja´s history — History — On Elisa — Elisa.com». Elisa Oyj. Arhivēts no oriģināla, laiks: 10.07.2011. Skatīts: 28.09.2012.
2. ↑  «Maailman ensimmäinen GSM-puhelu» [World's first GSM call]. *yle.fi*. Yelisradio OY. 2008. gada 22. februāris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 05.05.2011. Skatīts: 28.09.2012.

Ārējās saites
-------------

* *Elisa* vietne
**Lietuvā** ir vairāk kā 2830 **ezeru**, kuru platība pārsniedz 0,5 hektārus. Visu Lietuvas ezeru kopplatība sasniedz 880 km². Lietuvā ir arī 3100 dabiskas izcelsmes ezeru, kuru platība ir no 0,05 līdz 0,5 hektāriem, bet šo ezeru kopplatība sastāda tikai 5,34 km². Daļa no mazajiem ezeriem ir vecupes vai tiem ir karsta izcelsme. Šādu ezeru skaits nemitīgi mainās, padarot neiespējamu to saskaitīšanu. Ezeri sastāda tikai 1,37% no Lietuvas teritorijas. Turklāt pastāv arī 340 mākslīgi radītas ūdenstilpes, kuru platība ir lielāka par 5 hektāriem.

Vairums Lietuvas ezeru izvietojas Žemaitijas augstienē, Dzūku augstienē un Aukštaišu augstienē. Lietuvas ezeri ir sekli - tikai 85 ezeri ir dziļāki par 20 metriem.

Lietuvas lielākie ezeri
-----------------------

Drūkšu ezers

| Nr. | Nosaukums | Platība (km2) | Dziļums (m) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Drūkšu ezers | 44,79 | 15,6 |
| 2. | Dīsnu ezers | 24,39 | 6 |
| 3. | Dusas ezers | 23,34 | 31,7 |
| 4. | Sartu ezers | 13,32 | 22 |
| 5. | Lodis | 13,2 | 16,5 |
| 6. | Metelis | 12,92 | 15 |
| 7. | Plateļu ezers | 12,1 | 49,6 |
| 8. | Avilis | 12,09 | 13,5 |
| 9. | Rēkīvas ezers | 11,51 | 7 |
| 10. | Alaušas | 10,54 | 42 |

Lietuvas dziļākie ezeri
-----------------------

Rēkīvas ezers

| Nr. | Nosaukums | Dziļums (m) |
| --- | --- | --- |
| 1. | Tauragnas | 62,5 |
| 2. | Malkestaitis | 57 |
| 3. | Gavis | 56 |
| 4. | Vernējis | 52,2 |
| 5. | Asveja | 50,2 |
| 6. | Galstas | 50,01 |
| 7. | Vištītis | 50 |
| 8. | Plateļu ezers | 46,6 |

Citi ievērojami ezeri
---------------------

* Balošas ezerā atrodas sala, kurai ir pašai savs, neliels ezers.
* Žuvintas ezers ir seklākais ezers Lietuvā[*nepieciešama atsauce*] - tā dziļums dziļākajā vietā sasniedz tikai 3 metrus.
* Uz vienas no Galves ezera salām atrodas Traķu pils.
**Laukskolas apmetne** ir senākā zināmā cilvēku apmešanās vieta Latvijas teritorijā, tagadējā Salaspils novada teritorijā, Daugavas labajā krastā. Bet, pašlaik senākais cilvēku veidotais priekšmets Austrumbaltijā — Lingbi cirvis, atrasts pie Zaņas pietekas Mellupītes.
Apmetņu kompleksā ietilpst vēlā paleolīta iedzīvotāju apmetne no 9.—8. gadu tūkstoša p.m.ē. seno baltu cilšu apmetne (1. gadu tūkstoša sākums m.ē.) un divas līvu apmetnes no 10.—13. gs. m.ē. Pretējā Daugavas pusē atrodas viens no senākajiem un lielākajiem pilskalniem Latvijā — Daugmales pilskalns. Pašlaik Laukskolas apmetne atrodas zem ūdens, kas tika appludināta HES celtniecības laikā.

Arheoloģiskie izrakumi
----------------------

Arheoloģiskā izpēte veikta 1967.—1975. gadā Annas Zariņas vadībā. Līvu ciemos atklātas iedziļinātas un virszemes celtnes un dažādas senlietas — māla trauki, bronzas un sudraba rotas, stikla krelles, darbarīki, šķēpi, cirvji un zobeni. Kapulaukā pirmie izrakumi veikti no 1936.—1937. gada, kuru laikā izpētīti 600 ugunskapi un skeletkapi.

Arheoloģijas piemineklis
------------------------

Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.

Atsauces
--------

1. ↑  «Esam 2000 gadus senāki, nekā domājām. Jāpārraksta Latvijas vēsture». *Kasjauns.lv* (latviski). 2011. gada 10. marts. Skatīts: 2015. gada 11. aprīlī.
2. ↑  Latvijas vēstures institūta arheologu veikto izrakumu kolekciju saraksts no 1946. līdz 2006. gadam. LU Latvijas vēstures institūts. Atjaunināts: 2015. gada 11. aprīlī
***Diplacanthus crassisimus*** ir diplakantīdu akantodu suga. Tās pārstāvji bija izplatīti vidusdevonā Orkādijas baseinā — Skotijas ziemeļos, Šetlendas un Orkneju salās. Ir atrasti šīs sugas veseli eksemplāri. *Diplacanthus crassisimus* ir diplakantu tipveida suga.

Apraksts
--------

Tās bija nelielas, ap 10 cm garas zivis. Ķermeņa augstums pret garumu 0,22—0,25. Krūšu dzelksnis ir vienādā garumā ar aizmugurējo muguras dzelksni. Admediānie dzelkšņi sastāda trīs ceturtdaļas no krūšu dzelkšņiem. Tieši pa vidu starp krūšu un vēdera dzelkšņiem atrodas ļoti īsi priekšgurnu dzelkšņi. Vēdera dzelkšņi ir vairāk izliekti par pārējiem dzelkšņiem un garumā sastāda pusi no krūšu dzelkšņiem. Krūšu dzelkšņu iekšējo malu distālajā galā klāj divas sīku zobiņu rindas. Zvīņu vainagi ornamentēti ar šķērseniskiem zobotiem ķīlīšiem, kas savienojas ar centrālo garenisko ķīli. Šķērsenisko ķīlīšu ārējie gali zvīņas priekšdaļā noliecas uz priekšu, bet aizmugurējā daļā noliecas uz aizmuguri.

Atsauces
--------

1. ↑  Burrow, Carole, den Blaauwen, Jan, Newman, Michael, and Davidson, Robert. 2016. The diplacanthid fishes (Acanthodii, Diplacanthiformes, Diplacanthidae) from the Middle Devonian of Scotland. Palaeontologia Electronica 19.1.10A: 1-83 palaeo-electronica.org/content/2016/1398-scottish-diplacanthid-fishes
**Diplūras**, **divastes** (latīņu: *Diplura*) ir segžokleņu kārta. Diplūras ir sīki (2-6 mm), bālgani seškāji ar slaidu, garu ķermeni. Galva liela, izvirzīta uz priekšu. Acu un actiņu nav. Taustekļi gari, pērļveida. Priekškrūtis ir mazākas par pārējām krūšu daļām. Vēders garš, posmots 11 posmos. Vēdera 2. un 3. posms ar kāju rudimentiem. Pie pēdējā vēdera posma - pērļveida vai knaibļveida cerkas. Kājas ar diviem nagiem. Dzīvo augsnē, sūnās, zem akmeņiem, skudru ligzdās. Pārtiek no aļģēm, sēņu sporām un micēlija, trūdvielām, arī no sīkiem posmkājiem un to kāpuriem.

Sistemātika
-----------

Pasaulē ir zināmas ap 800 diplūru sugu. Latvijā konstatētas divas sugas *Campodea staphylinus* un *Campodea fragilis*.

**Kārta** Diplūras (*Diplura*) (Divastes)

* dzimta *Anajapygidae*
* dzimta *Campodeidae*
* dzimta *Japygidae*

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Diplūras*** |

* Latvijas diplūru sugas
* Diplūras
**Allans Nilsons** (zviedru: *Allan Nilsson*; 1899. gada 18. maijs Gēteborga — 1949. gada 4. septembris Gēteborga) bija Zviedrijas šahists.

Biogrāfija
----------

1920. gados bijis viens no Zviedrijas labākajiem šahistiem. No 1924. līdz 1929. gadam saglabājis Zviedrijas čempiona titulu, kuru zaudējis mačā pret Gideonu Štālbergu ar 0:3. 1924. gadā Kopenhāgenā izcīnījis 3. vietu Ziemeļu valstu šaha čempionātā (uzvarēja Ārons Nimcovičs).

1928. gadā Hāgā pārstāvējis Zviedriju Pasaules amatieru šaha meistarsacīkstēs, kurās dalījis 9.-11. vietu (uzvarēja Makss Eive).

Pārstāvējis Zviedrijas komandu arī Pasaules šaha olimpiādē 1927. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Nordic Champions 1897-1997
2. ↑  OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad The Hague 1928: Amateur World Championship
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Allan Nilsson

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Mihails Ričagovs** (igauņu: *Mihhail Rõtšagov*; dzimis 1967. gada 12. novembrī Tallinā) ir Igaunijas starptautiskais lielmeistars šahā (1997).

Biogrāfija
----------

1980. gadu beigās izvirzījies par vienu no Igaunijas vadošajiem šahistiem. 1989. gadā ieguvis pirmo medaļu Igaunijas šaha čempionātā par 3. vietu,, kurai tālāk sekojušas bronzas medaļa 1992. gadā, sudraba - 1994. 1995. un 1997. gados, kā arī zelts 2000. gadā..
Sešas reizes pārstāvējis Igaunijas izlasi Pasaules šaha olimpādēs (1992, 1994, 1996, 1998, 2000, 2002) un divas reizes Eiropas komandu šaha čempionātos (1992, 1997).

2000. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņā, bet zaudējis jau 1. kārtā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Stokholmas 1997. gadā, Tamperes 1999. gadā un Tallinas 2006. gadā. Piedalījies 2004. gada Latvijas šaha čempionātā, kur, dalot 2.-4. vietu, pēc papildrādītājiem palicis trešais. 2009. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā ierindojies 14. vietā. Bijis lielmeistaru Alekseja Širova un Lembita Olla sekundants. 2011. gadā Ričagovam piešķirts FIDE vecākā trenera nosaukums. 2012. gadā Pasaules šaha olimpiādē bijis Latvijas vīriešu izlases treneris.

Atsauces
--------

1. ↑  «Championship of Estonia - Tallinn 1-17.3.1989». Arhivēts no oriģināla, laiks: 05.03.2016. Skatīts: 16.05.2013.
2. ↑  «Eesti meistrid 1923-2005». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. janvārī. Skatīts: 2012. gada 18. janvārī.
3. ↑  2000 FIDE Knockout Matches
4. ↑  RÕTŠAGOV, MIHHAIL[novecojusi saite]
5. ↑  Latvijas izlase dosies uz Pasaules olimpiādi

Ārējās saites
-------------

* Mihails Ričagovs šahista profils vietnē fide.com
* Mihails Ričagovs šahista profils vietnē chessgames.com
* Mihails Ričagovs šahista profils vietnē 365chess.com
* Mihails Ričagovs[novecojusi saite] šahista profils vietnē chesstempo.com
* Mihails Ričagovs šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Mihails Ričagovs šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
**Ilahe Kedimova** (azerbaidžāņu: *İlahə Akif qızı Qədimova*; dzimusi 1975. gada 5. novembrī Kirovabadā) ir Azerbaidžānas starptautiskā lielmeistare šahā (2000).

Biogrāfija
----------

1990. gadā uzvarējusi Baltkrievijas sieviešu šaha atklātajā čempionātā. 1991. gadā uzvarējusi PSRS meiteņu šaha čempionātā. Pārstāvējusi PSRS un Azerbaidžānu Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi sešas medaļas: četras zelta (Eiropas jauniešu šaha čempionātos - 1991. gadā U16 vecuma grupā un 1993. gadā U20 vecuma grupā; Pasaules jauniešu šaha čempionātos - 1992. un 1993. gadā U18 vecuma grupā) un divas sudraba (Pasaules jauniešu šaha čempionātos - 1991. gadā U16 vecuma grupā un 1993. gadā U20 vecuma grupā). Tāpat izcīnījusi divas medaļas Pasaules studenšu šaha čempionātos: zelta (1994) un bronzas (1996).

2008. gadā Naļčikā piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Elizabetei Pēcai.

Pārstāvējusi Azerbaidžānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 2 reizes (1992-1994);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 3 reizes (1992-1997, 2007). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1992) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā Kedimovai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «LIST OF WUC CHESS MEDAL LISTS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2017. gada 29. decembrī.
2. ↑  2008 FIDE Knockout Matches (Women)
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ilaha Kadimova
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Ilaha Kadimova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Calea Ferată din Moldova*** (no rumāņu:  "Moldovas dzelzceļš"; ***CFM***) ir Moldovas dzelzceļa valsts uzņēmums. Galvenais birojs atrodas Kišiņevā.

Dzelzceļa līnijas Moldovā
Renovētais *Ganz MAVAG D1 DMU* Kišiņevas stacijā
*CFM* nodarbojas ar dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu, pasažieru un kravu pārvadājumiem.
Uzņēmuma pārziņā ir 1218 km dzelzceļa līniju ar 1520 mm sliežu ceļa platumu un 14 km ar standarta (Eiropas) sliežu ceļa platumu 1435 mm.

Vēsture
-------

Moldovas dzelzceļa uzņēmums izveidots 1992. gadā, izjūkot PSRS. Tas bija valsts uzņēmums Transporta un ceļu saimniecības pakļautībā.

2004. gada augustā Piedņestras Moldāvu Republikā esošos dzelzceļa posmus vienpusēji pārņēma jaunizveidotais Piedņestras dzelzceļš.

Atsauces
--------

1. ↑  ОДНАЖДЫ И НА ВСЮ ЖИЗНЬ. Листая страницы истории… (krieviski)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzelzceļš Moldovā*** |

* Calea Ferată din Moldova
*Unua Libro* (pirmais izdevums, 1887, krieviski)


*Unua Libro por Angloj* (pirmais izdevums angļu valodā, 1888, *Steinhaus* tulkojums).
***Unua Libro*** (latviski *Pirmā Grāmata*), izdota ar nosaukumu *Международный язык*, bija pirmā publikācija, kurā aprakstīta esperanto, tobrīd saukta par Starptautisko valodu (Esperanto:*Lingvo Internacia*). To pirmoreiz publicēja krievu valodā 1887. gada 26. jūlijā, Varšavā, poļu okulists Ludviks Zāmenhofs. Nākamo dažu gadu laikā tika izdotas versijas poļu, krievu, ebreju, franču, vācu un angļu valodā. Šajā bukletā tika iekļauta Tēvreize, vairāki Bībeles panti, vēstule, dzeja, sešpadsmit gramatikas noteikumi un 900 vārdu vārdnīca. Grāmatā Zāmenhofs paziņoja: "starptautiska valoda, gluži kā nacionālā, ir kopīgs īpašums" un atteicās no visām tiesībām uz valodu, nododot to sabiedrības lietošanā. Zāmenhofs darbu parakstīja kā *Doktoro Esperanto* (Ārsts, kurš cer). Jaunās valodas apguvēji sāka to saukt par "Esperanto" Zāmenhofa pseidonīma vārdā un drīz tas kļuva par valodas oficiālo nosaukumu.

Pirmo izdevumu angļu valodā ar nosaukumu "Dr Esperanto's International Tongue" iztulkoja Džulians Steinhauss. Kad Ričards Geigans norādīja, ka Steinhausa tulkojums ir ļoti nekvalitatīvs, Zāmenhofs iznīcināja savas atlikušās kopijas un iesaistīja Geiganu, lai radītu jaunu tulkojumu.

1905. gadā Zāmenhofs pārpublicēja sešpadsmit gramatikas noteikumus, apvienojot to ar vārdnīcu un uzdevumu krājumu darbā ar nosaukumu *Fundamento de Esperanto* (*Esperanto pamati*).

Ārējās saites
-------------

* Tiešsaistes HTML versija *Dr. Esperanto's International Language: Introduction and Complete Grammar* (1889. gada Ričarda Geigena "Unua Libro" angliskais tulkojums)  Archived 2012. gada 22. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Oriģinālā versija izdevumam *Dr. Esperanto's International Language: Introduction and Complete Grammar,* *scribd.com* vietnē
* Oriģinālā versija izdevumam *An attempt towards an international language* (1889. gada Henrija Filipsa "Unua Libro" tulkojums angļu valodā), *scribd.com* vietnē
* *LibriVox* bezmaksas klausāmgrāmata *Dr. Esperanto's International Language: Introduction and Complete Grammar* (889. gada Ričarda Geigena "Unua Libro" angliskais tulkojums), mp3 vai ogg faili, lasa Nikolass Džeimss Bridžvoters
**Tehnika** (sengrieķu: *τεχνικός* — 'māksla, meistarība, māka') ir cilvēka darbības līdzekļu (rīku, ierīču, aparātu, mašīnu) un iemaņu kopums, ko izmanto ražošanā (sabiedrības ražotājspēku sastāvdaļa) un neražojošajā sfērā (kultūras, sadzīves un citu vajadzību apmierināšanai). Galvenais tehnikas uzdevums ir ražošanas procesā daļēji vai pilnīgi aizstāt cilvēku, atvieglojot tā fizisko un garīgo darbu, kā arī paaugstinot darba ražīgumu.

Nereti arī terminu *tehnika* attiecina uz kādu cilvēka darbības iemaņu un paņēmienu kopumu (piemēram, gleznošanas, mūrēšanas *tehnika*).

Tehnikas veidi
--------------

* Automašīnas
* Aviācija
* Dzelzceļš
* Kuģi
* Telefons
* Traktori

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tehnika***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh87003681
* GND: 4059205-4
* NDL: 00562503
* NKC: ph157258

 |

 |
**Kokarde** (franču: *cocarde*) ir formas tērpa galvassegas atšķirības zīme.

Cepure ar baltu kokardi.
Sākotnēji kokardes tika veidotas kā lentu rozetes nacionālās krāsās, politiskās piederības vai dzimtas krāsās. To valkāja kā pie militāra formastērpa, tā civilā apģērba. Sievietes šo zīmi mēdza piestiprināt ne tikai pie cepures, bet arī iestiprinātu matos.

Latvijas karaspēka vienības, Latvijas Armija
--------------------------------------------

Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas, 1919. gadā Latviešu karaspēka vienībām Kurzemē (daļēji Vidzemē) tika ieviestas cepuru kokardes - saulītes, kas vienlaikus bija Latvijas valsts pirmais ģerbonis. Kad 1921. gadā apstiprināja jauno ģerboni, *saulīte* palika kā Latvijas Armijas kokarde. Savukārt Latvijas karaflotes virsniekiem un virsnieku vietniekiem bija atšķirīgas, uz melna vilnas auduma, ar zeltītiem spirāldiegiem izšūtas kokardes. 
"Ziemeļnieku" komandieris pulkvedis Jorģis Zemitāns pašrocīgi uzzīmēja savu vienību kokardi - uz ovālas formas pamata horizontālas sarkani-balt-sarkanas strīpas. Tomēr ne visās Ziemeļlatvijas vienībās šādu kokardi pieņēma.
Brīvības cīņām beidzoties, laika gaitā, saulīte kļuva smailāka (ovālākas kontūras), no Armijas kokardes tika izņemts burts L, atstājot trīs zvaigznes.

1919. gada parauga kokarde *saulīte*.

Nacionālie Bruņotie spēki
-------------------------

Atjaunojoties Latvijas valstiskumam, Aizsardzības spēkos atjaunoja Latvijas armijas simboliku, tajā skaitā kokardes - saulīti un ģerboni. Papildus parādes un laiviņcepurēm, klāt nākušas lauka formas cepures un beretes. Lauka formas cepurei (daļēji beretēm) tiek saglabāta saulīte, bet speciālas nozīmes vienībām (Izlūkdesanta bataljons, JS Speciālo uzdevumu vienība) pie beretes ir īpašas, šo vienību kokardes. Plašāk ieviešot bereti kā formas tērpa sastāvdaļu, dažādojās arī kokardes. Šobrīd katrai vienībai, kam formas tērpā paredzētas beretes, ir savas īpašas kokardes.

NBS Kājnieku skolas karavīru beretes kokarde.
| **Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga** |
| --- |
|  |
| **Valsts** | Lietuva |
| **Dibināta** | 2006.g |
| **Ideoloģija** | agrāra partija |
| **Eiroparlamentā** | 1 (UEN) |
| **Parlamentā** | Seims - 10 no 141 |
| **Statuss** | pozīcija |
| **Mājaslapa** |  |
| **Skat. arī** | Lietuvas politisko partiju uzskaitījums |

**Lietuvas Zemnieku un Zaļo savienība** (lietuviešu: *Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga*, LVŽS; iepriekš **Lietuvas zemnieku tautinieku savienība**, lietuviešu: *Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga*, LVLS) ir agrāra politiska partija Lietuvā. Tās vadītājs ir Ramūns Karbauskis.

Izveidojusies 2006. gada februārī, mainot nosaukumu divu partiju koalīcijai. 2005. gada Seima vēlēšanās tie startēja ar nosaukumu Zemnieku un Jaunās demokrātijas partijas savienība (*Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos*), un sastāvēja no divām partijām — Lietuvas zemnieku partijas (*Lietuvos valstiečių partija*) un Jaunās demokrātijas partijas (*Naujosios demokratijos partija*). Tobrīd partijas līdere bij pirmā neatkarīgās Lietuvas premjere Kazimiera Prunskiene.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 149017164

 |

 |