recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abdulla Gedimbejli** (azerbaidžāņu: *Abdulla Qədimbəyli*; dzimis 2002. gada 2. janvārī) ir Azerbaidžānas starptautiskais meistars šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Pārstāvējis Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvis 2009. un 2010. gadā, kad divus gadus pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. 2010. gadā bijis arī pirmais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 

2016. gadā Baku pārstāvējis Azerbaidžānas 3. komandu Pasaules šaha olimpiādē. Tajā pašā gadā Azerbaidžānas jauniešu komandas sastāvā piedalījies pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā.

2018. gadā uzvarējis Azerbaidžānas vīriešu šaha čempionātā.

2022. gada oktobrī uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā, izpildot lielmeistara normu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Gedimbejli piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Chess Championship Batumi 2010 - Boys Under 8
2. ↑  World Youth Chess Championships 2010 - Open under 08
3. ↑  42nd Olympiad Baku 2016 Open
4. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Abdulla Gadimbayli
5. ↑  Azerbaijan Chess Championship 2018-Men
6. ↑  «Abdulla Gadimbayli and Govhar Beydullayeva win 2022 FIDE World Junior Championship». *www.fide.com* (angļu). Skatīts: 2022-10-23.
7. ↑  88th FIDE Congress 2017, Goynuk, Antalya, Turkey

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Art Kane***, īstajā vārdā **Artūrs Kanofskis** (*Arthur Kanofsky*) bija viens no ietekmīgākajiem 20. gadsimta Ņujorkas fotogrāfiem. Viņš fotografēja modes žurnāliem, veidoja erotiskus kailfoto, slavenību portretus, kā arī ceļojumu fotogrāfijas. Savulaik fotografējis tādus mūziķus vai grupas kā *The Rolling Stones*, *The Who*, Bobu Dilanu, Džimu Morisonu un citus.

Biogrāfija
----------

*Art Kane* ir dzimis 1925. gada 9. aprīlī Bronksā, Ņujorkā. Interesi par fotografēšanu viņam bērnībā ieaudzināja māte, kas bija kvēla kino fane. Savu pirmo profesionālo fotosesiju viņš veica 1958.gadā, kad sāka strādāt vīriešu žurnālā Esquire. Pēc trīs gadiem Art Kane šo darbu pameta, kļūstot par žurnāla Seventeen jaunāko radošo direktoru.

*Art Kane* bija modernās fotogrāfijas aizsācējs. Viņš bija ieinteresēts, kā savu darbu uzlabot — ko darīt turpmāk, kā attīstīties, kā sasniegt perfekciju.

Vēl 30 gadus pirms *Photoshop* izveidošanas *Art Kane* prata apstrādāt un rediģēt attēlus, izmantojot labi apgaismotu galdu un lupu. Tāpat fotogrāfs aizsāka ideju — vienu foto vai foto sēriju pārvēršot stāstā, padarot fotogrāfiju par ilustrāciju.

Apbalvojumi
-----------

Savas dzīves laikā fotogrāfs *Art Kane* tika novērtēts gandrīz katrā ASV foto dizaina organizācijā — atzīts par gada labāko fotogrāfu, iekļauts Amerikas žurnālu fotogrāfu apvienībā, neskaitāmas reizes tā vai citādi novērtēts.

### Saņemtie apbalvojumi

* The Newspaper Guild|The Newspaper Guild
* Page One Award
* Augustus Saint-Gaudens Medal for Distinguished Achievement
* Cooper Union|Cooper Union
* Art Directors Club of New York
* Lifetime Achievement Award of American Society of Magazine Photographers
* AIGA
* Society of Typographic Aficionados
* Communication Arts

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Art Kane oficiālā mājaslapa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015-12-04. Skatīts: 2015-11-23.
2. ↑  «Photographers». A-great-day-in-harlem.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015-08-11. Skatīts: 2015-11-23.
3. 1 2  «Art Kane : ADC • Global Awards & Club». Adcglobal.org. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015-12-10. Skatīts: 2015-11-23.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 20552884
* LCCN: n90640951
* ISNI: 0000 0001 1439 2664
* GND: 122036913
* SUDOC: 193262894
* BNF: cb119093763 (data)
* ULAN: 500473669
* NLA: 35816442
* NDL: 00445113
* CiNii: DA06528843

 |

 |
**Ādolfs Klingelhēfers** (franču: *Adolphe Klingelhoefer*; dzimis 1880. gada 2. maijā, miris 1956. gada 19. decembrī) bija franču vieglatlēts un regbija spēlētājs, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

Biogrāfija
----------

Klingelhēfers ir dzimis un audzis Parīzē. Viņš bija Brazīlijas diplomāta dēls, kurš bija vicekonsuls Brazīlijas vēstniecībā Francijā. No 1899. līdz 1903. gadam viņš ieguva sešus Francijas čempiona titulus vieglatlētikā, četras reizes 110 metru barjerskrējienā un divas reizes 400 metru barjerskrējienā, kā arī uzstādīja divus nacionālos rekordus 110 metru barjerskrējienā 1903. un 1904. gadā.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja trijās vieglatlētikas disciplīnās. 60 metru kvalifikācijas kārtas priekšskrējienā viņš ieņēma 4. vai 5. vietu un turpmākajai cīņai nekvalificējās. 200 metru skriešanā viņš arī startēja tikai kvalifikācijas kārtas priekšskrējienā, kur ieguva 3. vietu un turpmākajai cīņai nekvalificējās. Arī 110 metru barjerskrējienā viņš neguva ievērības cienīgu rezultātu, startējot kvalifikācijas kārtā un atkārtotajā skrējienā.

Klingelhēfers bija arī labs regbija spēlētājs. Viņa pārstāvētais klubs *Racing Club de France* 1901. un 1902. gadā izcīnīja čempiona titulu Francijas regbija čempionātā.

Klingelhēfers kļuva par augsta ranga ierēdni Brazīlijas Tirdzniecības palātā un pelnīja naudu finanšu pasaulē.

Viņa olimpiskie rezultāti tika skaitīti Francijas panākumos. 1900. gada olimpisko spēļu laikā, pēc vēsturnieku 2009. gadā apkopotajiem datiem, viņš bija Brazīlijas pilsonis, taču joprojām šo faktu ne Brazīlijas Olimpiskā komiteja, ne Starptautiskā Olimpiskā komiteja neatzīst.

Atsauces
--------

1. ↑  «Adolphe Klingelhoefer». *Sports-Reference.com* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 1. novembris.
2. ↑  «Athletics at the 1900 Paris Summer Games: Men's 60 metres». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 24. septembris. Skatīts: 2020. gada 24. septembris.
3. ↑  «Athletics at the 1900 Paris Summer Games: Men's 200 metres». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 25. septembris. Skatīts: 2020. gada 25. septembris.
4. ↑  «Athletics at the 1900 Paris Summer Games: Men's 110 metres Hurdles». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 27. septembris. Skatīts: 2020. gada 27. septembris.
5. ↑  «French rugby championship since 1892». *inr.fr*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 3. martā. Skatīts: 2017. gada 30. jūlijs.
6. ↑  «Olympic history of Brazil». *globoesporte.globo.com*. Skatīts: 2017. gada 30. jūlijs.

Ārējās saites
-------------

* Ādolfs Klingelhēfers (*Olympedia* profils) (angliski)
* Ādolfs Klingelhēfers (*Sports Reference* profils) (angliski)
**Abdelmaliks Ibn Marvāns** (arābu: عبد الملك بن مروان *‘Abd al-Malik ibn Marwān*, dzimis 646. gadā, miris 705. gada 8. oktobrī) jeb vienkārši **Maliks** bija piektais Umajādu kalifs, dzimis Medīnā, Hidžāzas reģionā Arābijā. 14. gadsimta islāmu vēsturnieks Ibn Haldūns apgalvojis, ka Maliks bijis starp dižākiem arābu iekarotājiem un rīkojies kā Umars Ibnelhatābs. Maliks atjaunoja impērijas vienotību, izveidoja jaunu valsts pārvaldes sistēmu, rakstus tulkoja arābu valodā, sāka kalt islāma monētas un karoja ar Bizantijas impēriju. Viņa valdīšanas laikā uzcēla Klints kupolu Jeruzalemē.

Dzīve un karagājieni
--------------------

Abdelmaliks bērnību pavadīja Medīnā un studēja šariātu Damaskā. 16 gada vecumā kalifs Muāvija II Maliku iesaistīja valdīšanā, bet 683. gadā Medīnas iedzīvotāji viņus padzina no pilsētas. Ceļā uz Damasku viņš sastapa "Sīrijas armiju" un piedalījās nemieru apspiešanā. Kad 684. gadā Malika tēvs kļuva kalifs, ziemeļu un dienvidu arābu ciltis sašķēlās. Maliks nomira 705. gadā, bet viņa četri dēli viens pēc otra kļuva kalifi.

Abdelmaliks kļuva kalifs tā saukto "otro fitnu" (pilsoņu karu un nemieru) laikos un vispirms "pakļāva" Basras valdnieku. Irākā viņam pretojās trīs grupējumi (haridžīti, Alī spēki un *Abd-Allah ibn al-Zubayr* piekritēji), kuri cīnījās savā starpā, kā arī pret Umajādu virskundzību. Pēc vairākiem gadiem Maliks veica karagājienu pret "kalifu" *Abd-Allah ibn al-Zubayr*, Hidžāzas valdnieku un 689. gadā guva uzvaru piekukuļojot pretinieku karaspēku.

Malika sīriešu karapūlis aplenca Meku 692. gadā un pēc neveiksmīgām sarunām Hadža laikā bombardēja Meku ar katapultu. Pēc septiņu mēnešu aplenkuma ar 10 000 kaujniekiem *Abd-Allah ibn al-Zubayr* kaujās ap Kaabu nogalināja, un Malika karavadoni "Hadžadžu" *al-Hajjaj ibn Yusuf* (arābu: الحجاج بن يوس) nozīmēja par Irākas valdnieku un Malika sabiedroto.

Zelta dinārs kalts Damaskā, ap 697. gadu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «'Abd al-Malik». *Encyclopedia Britannica*. I: A-Ak - Bayes (15th izd.). Chicago, IL : Encyclopedia Britannica, Inc. 2010. 14–15. lpp. ISBN 978-1-59339-837-8.
2. 1 2  Dr. Eli Munif Shahla, "Al-Ayam al-Akhira fi Hayat al-Kulafa", Dar al-Kitab al-Arabi, 1st ed. 1998, pp 236-238.
3. ↑  646. vai 647. gadā.
4. ↑  Leons Taivans, Tuvo Austrumu civilizācija: arābi, islāms, halifāts, 113. lpp. ISBN 978-9984-46-309-4.
5. ↑  Classical Islam G.Gunebam
6. ↑  Mehrunisha Suleman, Afaaf Rajbee. «The Lost Female Scholars of Islam». *Emel magazine*. Emel magazine. Skatīts: 2015. gada 23. februāris.
7. ↑  *Masudul Hasa, History of Islam*
8. ↑  *Bacharach in Necipogulu, 1996, p. 38.*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Abdelmaliks Ibn Marvāns***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 21988514
* LCCN: nr89011244
* ISNI: 0000 0001 1750 3243
* GND: 12136903X
* SELIBR: 243455
* SUDOC: 225659034
* NLA: 50213056

 |

 |
**Ādolfs Teodors Kupfers** (vācu: *Adolph Theodor Kupffer*, 1799—1865) bija Latvijā dzimis vācbaltiešu ģeofiziķis, metrologs un meteorologs. Organizējis pirmo ekspedīciju uz Elbrusa virsotni, izgatavojis Krievijas Impērijas mēru un svaru vienību etalonus. Viņa vārdā nosaukts minerāls kupferīts.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1799. gada 17. (6. VS) janvārī Jelgavā tirgotāja Jakoba Leonharda Kupfera un viņa sievas Marijas Konstancijas daudzbērnu ģimenē.
Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1813—1815), studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1815—1816), tad mineraloģiju Berlīnes Universitātē (1816—1819) un ķīmiju Getingenes Universitātē (1819—1821), kur 1821. gadā aiztāvēja doktora disertāciju par kristālu šķautņu mērīšanu (*Über genaue Messung der Winkel an Kristallen*), kas ieguva Berlīnes Zinātņu akadēmijas godalgu. 1820. gadā Parīzē apprecējās ar Katrīnu Ribulē (*Riboulet*).

Strādāja par Kazaņas Universitātes fizikas profesoru (1823—1828), ievēlēts par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli (1826) un īsteno locekli (1828).

Devās zinātniskās ekspedīcijās uz Urāliem (1828) un Kaukāza kalniem (1829).

Vēlāk darbojās Krievijas Impērijas svaru un mēru komisijā (1832—1842), līdztekus mācīja fiziku dažādās Pēterburgas augstskolās.
1841. gadā viņš sāka veidot Krievijas Impērijas meteoroloģijas dienestu. 1843. gadā Tallinā otro reizi apprecējās ar Mariju Makdonaldi.

1845. gadā viņu ievēlēja Krievijas Ģeogrāfiskajā biedrībā, 1846. gadā Londonas Karaliskajā biedrībā. 1851. gadā viņu ievēlēja par Krievijas Impērijas īsteno valsts padomnieku. 1859. gadā viņš Bredfordā piedalījās Starptautiskās vienotās mēru, svaru un monētu ieviešanas asociācijas kongresā kā Krievijas Impērijas pārstāvis.

1865. gada pavasarī saslima ar plaušu karsoni un mira 14. jūnijā Pēterburgā, apglabāts luterāņu kapsētā.

Darbi
-----

* Dissertatio de calculo crystallonomico (disertācija latīniski, 1821), Preisschrift über genaue Messung der Winkel an Krystallen (1826);
* Voyage dans les environs du mont Elbrouz dans le Caucase (franciski), Reise in die Umgegend des Berges Elborus in Kaukasus (vāciski, 1830);
* Handbuch der rechnenden Krystallonomie (1831);
* Voyage dans l’Oural entrepris en 1828 (1833);
* Руководство к деланию магнетических и метеорологических наблюдений (1835, Corresp. Blatt des naturforschenden Vereins zu Riga, 1859);
* Instructions pour faire des observations météorologiques et magnétiques (1836);
* Tables psychrométriques et barométriques à l’usage des observatoires météorologiques de l’empire de Russie (1841);
* Выводы из метеорологических наблюдений, деланных в российском государстве (1846);
* Опытные исследования упругости металлов (1860).

Literatūra
----------

* Пасецкий В. М. Адольф Яковлевич Купфер, 1799—1865. Наука, 1984. — 207 с.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 71669100
* LNB: 000246839
* LCCN: n84045764
* ISNI: 0000 0000 8151 9189
* GND: 116615168
* SUDOC: 226777049
* BNF: cb15001001f (data)

 |

 |
**Audējputnu dzimta** (*Ploceidae*) ir zvirbuļveidīgo kārtas (*Passeriformes*) dzimta, kas apvieno 117 neliela auguma dziedātājputnu sugas, kas tiek iedalītas 15 ģintīs. Lielākā daļa sugu mājo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras, bet daļa sugu izplatītas Āzijas tropu reģionā. Dažas sugas introducētas ārpus dabīgā izplatības areāla. Lielākā daļa sugu mājo sausos un karstos reģionos.

Kopīgās īpašības
----------------

Daudzu sugu tēviņiem ir košs apspalvojums, attēlā sarkanais fodijs (*Foudia madagascariensis*)
Audējputnu dzimtas sugas ir neliela auguma dziedātājputni ar īsu, spēcīgu, konusveida knābi. Tas liecina, ka šīs dzimtas putni galvenokārt barojas ar sēklām, bet tie barojas arī ar kukaiņiem. Daudzu sugu tēviņiem ir košs apspalvojums, visbiežāk sarkans, dzeltens vai melns. Dažām sugām košais apspalvojums ir tikai vairošanās sezonas laikā.

### Ligzdošana

Dzimta savu nosaukumu ieguvusi dēļ šo putnu meistarības ligzdu vīšanā, lai gan dažām sugām raksturīgs ligzdošanas parazītisms (atraitņputniem). Audējputnu ligzdas ir ļoti dažādos izmēros, dažādās formās, kā arī vīšanai izmantotie materiāli un vīšanas tehnika ir ļoti atšķirīgi. Vīšanai atkarībā no sugas tiek izmantotas smalkas lapu šķiedras un zāle, arī zariņi.

Daudzas sugas ir ļoti sabiedriskas un ligzdo kolonijās. Uz viena zara atrodas vairākas ligzdas. Toties audējzvirbuļi būvē vienu lielu ligzdu ar daudzām ieejām. Šādā kopīgā mājā ligzdo 100—300 pāru. Ligzdu parasti vij tēviņš, pēc tam cenšoties piesaistīt mātītes uzmanību. Dējumā parasti ir 5—6 olas, kuras visbiežāk ir ar raibumiņiem.

Sistemātika
-----------

Baltaču audējzvirbulis (*Plocepasser mahali*)
Sarkanknābja kveleja (*Quelea quelea*)
**Audējputnu dzimta** (*Ploceidae*)

* Audējputni (*Ploceus*)
* Audējzvirbuļi (*Plocepasser*)
* Baltgalvas bifeļzvirbuļi (*Dinemellia*)
* Bifeļzvirbuļi (*Bubalornis*)
* Bīskapputni (*Euplectes*)
* Dižknābja audējputni (*Amblyospiza*)
* Fodiji (*Foudia*)
* Īsastes audējputni (*Brachycope*)
* Kvelejas (*Quelea*)
* Malimbi (*Malimbus*)
* Raibpieres audējputni (*Sporopipes*)
* Rudastes audējputni (*Histurgops*)
* Sabiedriskie audējputni (*Pseudonigrita*)
* Sarkangalvas audējputni (*Anaplectes*)
* Saticīgie audējputni (*Philetairus*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Old World sparrows, snowfinches, weavers, 2018
2. 1 2  Craig, Adrian (2010). "Family Ploceidae (Weavers)". In del Hoyo, J.; Elliott, A.; Christie, D. A. Handbook of the Birds of the World. 15. Barcelona: Lynx Edicions. pp. 74–197.
3. 1 2 3 4  Britannica: Ploceidae
4. 1 2 3  «Beauty of Birds: Weaver Birds or Weaver Finches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 11. februārī. Skatīts: 2018. gada 3. novembrī.
5. ↑  Fry, C.H. & Keith, S. (2004) The birds of Africa vol. VII. Christopher Helm, London

Ārējās saites
-------------

* Putni dabā
* IBC: Family Weavers (Ploceidae) | the Internet Bird Collection
| Osmaņu impērijas kultūra |
| --- |
|  |
| * Arhitektūra
* Valoda
* Mūzika
* Virtuve
 |
| * Dzeja
* Proza
* Miniatūra
* Tērpi
 |
| * Cīņa eļļā
 |
| * s
* d
* l
 |

**Divāna raksts** ir arābu kaligrāfijas raksta slīpraksta veids, kas izveidojās 16. gadsimta Osmaņu impērijā. Tā autors ir Hūsams Rūmi un raksts visplašāk tika izmantots sultāna Suleimana I Lieliskā valdīšanas laikā (1520-1566).

Par Divāna rakstu to sauca tādēļ, ka to visbiežāk lietoja Osmaņu impērijas divāns (vezīru sapulce, jeb valsts padome) un tā rakstības pamati bija sultāna pils noslēpums. Visiem nebija zināmi raksta pamatprincipi, jo rakstīt šādā rakstā mācēja tikai daži speciālisti un viņu izcilākie mācekļi. Šo rakstu lietoja visiem sultāna dekrētiem, rīkojumiem un likumiem.

Divāna rakstam pastāvēja divi veidi:

1. **Rika** stils, kurā netika lietotas nekādas dekorācijas un tā burtu līnijas bija iespējami taisnas, izņemot burtu lejas daļā.
2. **Želi**, jeb tīrais stils. Šis raksts atšķiras ar burtu savstarpējo savienojumu un tā burtiem ir taisnas līnijas no augšas līdz lejai. Interpunkcija un papildus ornamenti tiek attēloti tā, lai raksts izskatītos kā viengabala ornaments. Tā kā šajā rakstā burtus lasīja pēc to savstarpējā savienojuma, nevis kārtības, kā parasti, tad šo stilu bija ļoti grūti lasīt un tas bija grūti viltojams.

Divāna burtveidola Želi paveidsDivāna burtveidola Želi paveids

Divāna raksts izceļas ar tā skaisto ornamentu un harmoniju. Mazākos rakstus uzskata par daudz labākiem šī stila paraugiem. Šo stilu joprojām lieto vairāki monarhi īpaši svarīgos rakstos (ceremonijās, ielūgumos u.c.) un tam ir liela mākslinieciska vērtība.
**Divsēklu grīslis** (latīņu: *Carex disperma*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama ziemeļu apvidos pola tuvumā. Latvijas teritorijā ir sastopams diezgan reti slapjos un purvainos mežos, atsevišķos dienvidu rajonos nav atrasts.

Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Divsēklu grīslis ir daudzgadīgs, 30-50 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tā vīrišķie ziedi atrodas vārpiņas augšdaļā, sievišķie — vārpiņas apakšdaļā.

Augs veido nelielu, skraju ceru. Stublājs ir trīsšķautņains, tievs un parasti galotnē mazliet nolīkst. Lapas stublāja apakšdaļā ir 0,1—0,15 cm platas, īsākas nekā stublājs. Lapas mala ir raupja. Ziedkopa ir 2—4 cm gara, to veido 2—6 apaļas vārpiņas ar nedaudziem ziediem. Pie apakšējās vārpiņas ir matveida seglapa. Augļa pūslītis ir spīdīgs, zaļš vai brūns, kad ir nogatavojies. Pēc formas pūslītis ir ieapaļš ar ļoti īsu knābīti. Pūslīša pāreja knābītī ir pēkšņa. Zied no maija beigām līdz jūlijam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «divsēklu grīslis - Carex disperma Dewey - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Divsēklu grīslis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Koļučina** (krievu: *Колючин*; čukču: *Кувлючьин* — ‘apaļā’; unazigmita: *Кулусик* — ‘atsevišķs ledusgabals’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Čukču jūrā. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iultinas rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Čukču jūras dienvidrietumu daļā. 11 km platais Sergijevska šaurums to šķir no kontinenta krasta. Izveidojusies kā granīta paliksnis no kādreiz lielāka zemes masīva. Izstiepta 4,3 km garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Krasti klinšaini, stāvi. Ainavā dominē tundras augājs. Piekrastē ievērojamas valzirgu kolonijas un putnu tirgi. Nozīmīga leduslāču vairošanās vieta. Visa salas teritorija iekļauta Beringijas nacionālajā parkā (Koļučinas iecirknis), kur tai piešķirts tradicionālā ekstensīvā dabas lietojuma zonas statuss.

Vēsture
-------

Salā nav bijis pastāvīgo iedzīvotāju, bet tā ir tradicionāla eskimosu un čukču sezonāla medību teritorija. 1943. gadā uz salu no Dženretlena raga pārnesa Ostrovkoļučinas polāro meteostaciju, kas funkcionēja līdz 1992. gadam. Salā darbojas bāka.

Atsauces
--------

1. ↑  Водно-болотные угодия России. Остров Колючин
2. ↑  Национальный парк «Берингия». Функциональное зонирование территории
3. ↑  Полярная Почта. Колючин, остров, МГ-2

Ārējās saites
-------------

* Остров Колючин. ОСТРОВ, ГДЕ ОБИТАЮТ МОРЖИ И БЕЛЫЕ МЕДВЕДИ Archived 2022. gada 10. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
**GDL** (angļu: *Geometric Description Language* — 'ģeometriskā apraksta valoda') ir programmēšanas valoda ArchiCAD bibliotēkas objektiem. GSM ir šo objektu formāts.

Lietojums
---------

Šie objekti ir līdzīgi blokiem *AutoCAD*, taču tie ir uzdoti parametriski, 2D un 3D dimensijas ir saistītas, tātad jebkurā skatā var iegūt pareizu attēlu, skatu (piemēram, sānskatu griezumos, skatu no augšas plānos, kā arī perspektīvi 3D attēlos). GDL raksts, instrukciju virkne nosaka *ArchiCAD* bibliotēkas objekta galvenās iezīmes: 3D modeli, 3D modeļa projekcijas-profilos, griezumos vai virsskatā, divdimensionālos plānos, lietotāja saskarne attēlo un ļauj rīkoties, uzskaita darbības, parametrus.

Visas *ArchiCAD* versijas satur savas standartbibliotēkas, arī tādus objektus kā mēbeles, logus, durvis, kokus, cilvēkus, auto, konstrukcijas elementus utt..

Ir pieejamas dažādas komerciālas interneta lapaspuses, kur tiek piedāvāti augstas detalizācijas parametriski objekti, kas, iespējams, ir labāki un vairāk variējami kā standartbibliotēkās piedāvātie, piemēram, ļoti daudz apkārtni veidojoši objekti-augi, cilvēki, dārza elementi, kas oriģināli nav iekļauti programmā.

Licencēšana
-----------

GDL ir brīvi pieejama tehnoloģija (lai gan *ArchiCAD* ir jāiegādājas par naudu), ir atļauts un iespējams attīstīt uz GDL bāzētus bibliotēkas objektus, lietojot rīkus, palīglīdzekļus, kā *Graphisoft LP XMLConverter* un *Graphisoft GDL Web Plug-In*.

Tehniskā informācija
--------------------

**GDL** programmēšanas valoda pamatā ir līdzīga BASIC. Tai ir tādi paši kontroles mehānismi un variējami uzstādījumi.

GDL 2D un 3D modelēšanas elementi ir saistīti ar lokālo, labējo koordinātu sistēmu. Lai novietotu elementu vēlamajā pozīcijā, ir jāpārvieto un jāpārorientē koordinātu sistēma, tad neatkarīgi no pamata koordinātu sistēmas rada elementu. Katrs koordinātu sistēmas pārvietojums, rotācija vai virziena maiņa ir transformācija. Transformācijas dati saglabājas stekā (datu glabātuvē), kas var tikt papildināta ar tālākajām transformācijām vai tikt izbeigta, izdzēšot kādu transformāciju iepriekš.

GDL ir atpakaļejoša savietojamība, kas nozīmē, ka *ArchiCAD* bibliotēkas objekts būs nolasāms ar katru jaunāko *ArchiCAD* programmu, bet ne ar vienu no iepriekšējām. Detalizētai tehniskai specifikācijai izmantot GDL lietošanas pamācību kādā no jaunākajām *ArchiCAD* versijām.

Ārējās saites
-------------

* Official GDL/Object Technology Home Page by Graphisoft
* Graphisoft — The inventor's website
* GDL-Alliance
* Objects for ArchiCAD
* Bite Design GDL libraries for the UK market
* Link collection related to Archicad and GDL
* Objects and resources for registered users
* Cadimage Tools — ArchiCAD Plugin and Object Developer
**Kapteiņa Arasenas sala** (spāņu: *Isla Capitán Aracena*) ir neapdzīvota Čīlei piederoša sala Ugunszemes arhipelāgā Dienvidamerikas pašos dienvidos. Administratīvi ietilpst Magaljanesas reģiona Magaljanesas provinces Puntaarenasas komūnā.

Ģeogrāfija
----------

Sala uzvietojusies Ugunszemes arhipelāga rietumos. Magelāna šaurums ziemeļaustrumos to atdala no kontinenta Bransvikas pussalas, Magdalenas un Kokbērna šaurumi austrumos un dienvidos — no Lielās Ugunszemes, bet Akvalisnana šaurums rietumos — no Klerensa salas. Sala kalnaina, augstākais punkts 1158 m vjl. Krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu. Piekrastē daudz mazāku saliņu, lielākā no kurām ir Djego sala dienvidu piekrastē. Salā valda vēss piejūras klimats, biežs lietus un stiprs rietumu vējš. Virsotnēs saglabājušies nelieli ledāji. Sala ietilpst Alberto de Agostini nacionālā parka teritorijā.

Vēsture
-------

Salas kalnainības un resursu trūkuma dēļ tā bijusi neapdzīvota, un tikai epizodiski to apmeklējuši kaveskari un jamani, kuri tur ieguva dzelzs pirītu — minerālu, kas nepieciešams uguns ieguvei. Pirmie no eiropiešiem salas krastus apsekoja britu ekspedīcija Filipa Pārkera Kinga vadībā ar kuģiem *Hope* un *Beagle*, kas atklāja jūrasšaurumus, kas atdala salu no pārējām Ugunszemes salām. Nodēvēta par godu čīliešu kara lidotājam Djego Arasenam.

Atsauces
--------

1. ↑  Characterization of Genetic Markers of a Kawésqar Body and the Last Descendants of the Same Ethnic Group

Ārējās saites
-------------
Raidstacijas "Amerikas Balss" (*Voice of America, VOA*) logo
VOA intervāla signāls (*Yankee Doodle*)
**Amerikas Balss** (angļu: *Voice of America (VOA)*) ir ASV Valsts departamenta no 1956. gada ASV Informācijas aģentūras (*United States Information Agency, USIA*) uzturēta starptautiska raidorganizācija, kas izplata ziņas, analītiskus un kultūras raidījumus visā pasaulē.

Izveidota Otrā pasaules kara laika laikā 1942. gadā kā *Stimme Amerikas* raidīšanai uz Vāciju un tās okupētajām zemēm. 1947. gadā tā sāka raidīt krievu valodā, 1949. gadā — ukraiņu valodā, 1951. gadā — armēņu, azerbaidžāņu, igauņu, gruzīnu, latviešu un lietuviešu valodā.

Padomju Savienības teritorijā bija izveidots īpašs radio traucētāju tīkls, kas apgrūtināja arī šīs radiostacijas klausīšanos.

Raidījumi latviski
------------------

Pirmais Amerikas Balss latviešu raidījums notika 1951. gada 3. jūnijā. Sākumā bija 15 minūšu raidījumi trīs reizes diennaktī, vēlāk — divi pusstundu un viens 15 minūšu garš raidījums, ko Latvijā varēja dzirdēt piecos vai sešos dažādos īsviļņu garumos 6:00, 19:00 un 20:30.

1953. gada 21. maijā Latvijas PSR Ministru padome pieņēma sevišķi slepenu lēmumu Nr. 498-ps "Par pasākumiem aizsardzības pastiprināšanai pret naidīgiem radioraidījumiem Latvijas PSR teritorijā", kas uzlika par pienākumu Rīgas, Daugavpils, Liepājas un Ventspils pilsētas izpildkomitejām iedalīt telpas PSRS Sakaru ministrijai traucējošo radioraidītāju iekārtu uzstādīšanai.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas pusstundu garus raidījumus ar satelīta palīdzību pārraidīja Latvijas radio otrajā programmā 19:00 un 22:00.
2004. gadā Amerikas Balss pārtrauca raidījumus latviešu valodā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Radio Brīvā Eiropa darbības 60. gadadiena[novecojusi saite] Latvijas Valsts arhīvs
2. ↑  STARPTAUTISKIE RAIDĪJUMI LATVIEŠU VALODĀ 20. GS. OTRĀ PUSĒ Rolfs Ekmanis, Jaunā Gaita nr. 235, 2003. gada decembris
3. ↑  ASV beigs raidīt latviski Sanita Upleja 2003. gada 25. februārī
**Milunka Lazareviča** (serbu: *Милунка Лазаревић*; pēc laulībām — **Markoviča** (serbu: *Марковић*); 1932. gada 1. decembris Šantarovaca — 2018. gada 15. decembris) bija Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1976).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu vidus līdz 1980. gadu vidum bija viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Vienpadsmit reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte.

1955. gadā Maskavā pirmo reizi piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīrā, kurā ierindojusies 7. vietā. 1964. gadā Suhumi pretendentu turnīrā ilgu laiku bijusi līdere un reālākā pretendente uz maču par Pasaules šaha čempiones nosaukumu ar toreizējo Pasaules čempioni šahā Nonu Gaprindašvili. Pēdējās trīs kārtās Lazarevičai vajadzēja iegūt tikai vienu punktu, taču beidzamā kārtā viņa cieta zaudējumu pret Gizelu Greseri un nācās spēlēt papildu turnīru ar Allu Kušniru un Tatjanu Zatulovsku. Papildturnīrā Maskavā Lazareviča atkal izrāvās vadībā pēc 1. apļa, kad viņai bija 2 punkti no 2 iespējamiem, bet abām konkurentēm tikai puspunkts. Taču 2. aplī Lazareviča zaudēja abas partijas, un noslēguma tabulā viņu par puspunktu apsteidza Alla Kušnira, kas ieguva tiesības spēlēt maču par Pasaules šaha čempiones nosaukumu. 1971. gadā Ohridā Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā Lazareviča dalīja 2.-3. vietu ar Tatjanu Zatulovsku un iekļuva pretendentu skaitā. Tomēr pretendentu maču pusfinālā viņa minimāli zaudēja ar 4½:5½ Nanai Aleksandrijai. Pēc šī zaudējuma Lazareviča starpzonu turnīros piedalījās vēl trīs reizes, labāko rezultātu sasniedzot 1979. gadā Riodežaneiro, kad dalīja 6.-7. vietu.

Vairākkārt pārstāvējusi Dienvidslāvijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1963-1966, 1972-1974, 1982-1984). 1963. gadā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1954. gadā Lazarevičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1976. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.

Gadu gaitā saglabāja sportisku ilggadību un interesi par šaha turnīriem. 2006. gadā ieņēmusi 3. vietu Serbijas atklātajā sieviešu čempionātā..

Atsauces
--------

1. ↑  Tanjug. «Preminula višestruka šampionka u šahu Milunka Lazarević». *Nezavisne novine* (serbu), 2018-12-17. Skatīts: 2018-12-17.
2. ↑  «1955 Candidates Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 4. augustā.
3. ↑  1964 Candidates Tournament
4. ↑  Žurnāls "Šahs", 1965. gads, Nr. 5
5. ↑  1971 Ohrid Interzonal Tournament
6. ↑  1971 Candidates Matches
7. ↑  1979 Rio de Janeiro Interzonal Tournament
8. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Milunka Lazarević
9. ↑  38 Intl.Ladies Ch. SCG 2006

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 288645830
* ISNI: 0000 0003 9416 9036

 |

 |
Cilvēka galvas artērijas.
**Milzšūnu arterīts** (temporālais arterīts, Hortona slimība) ir lielo un vidējo artēriju iekaisuma slimība.

Definīcija
----------

*The Chapel Hill Consensus* konferencē definēja milzšūnu arterītu kā granulomatozu aortas un tās galveno zaru (visbiežāk miega artērijas ekstrakraniālo zaru) iekaisumu.   

Bieži tiek bojāta deniņu artērija (*a.temporalis superficialis*). Slimība parasti sākas pēc 50 gadu vecuma. Bieži novērojama saistība ar reimatisku polimialģiju.   

Aptuveni 15% pacientiem ar reimatisku polimialģiju attīstas milzšūnu arterīts, 50% pacientiem ar milzšūnu arterītu novēro reimatiskas polimialģijas simptomus.

Diagnostiskie kritēriji
-----------------------

1990. gadā *American College of Rheumatology* izstrādāja kritērijus slimības diagnosticēšanai:

* Slimības sākums pēc 50 gadu vecuma
* Galvassāpes (jaunas sūdzības par galvassāpēm, izmaiņas esošu galvassāpju raksturā vai lokalizācijā)
* Izmaiņas deniņu artērijā (sāpes taustot deniņu artēriju, samazināta pulsācija)
* Palielināts eritrocītu grimšanas ātrums (>50 mm/h pēc Vestergrēna metodes)
* Izmaiņas artērijas biopsijā ( šūnu infiltrācija vai grunulomatozs iekaisums ar daudzkodolainām milzu šūnām).

Lai apstiprinātu diagnozi, nepieciešami 3 no 5 kritērijiem.

Slimības izpausmes
------------------

Simptomu parādīšanās mēdz būt pakāpeniska. Slimniekam parādās sūdzības par drudzi, nogurumu, nespēku un svara zudumu. Vismaz 2/3 pacientu rodas sūdzības par vieglām vai stiprām galvassāpēm. Gandrīz puse no pacientiem cieš no sāpēm žoklī un mēlē pēc košļāšanas (žokļa un mēles mijklibošana).  

Redzes traucējumi bieži ir agrīna slimības izpausme. Redzes traucējumi var rasties pēkšņi bez iepriekšēja brīdinājuma. Pārejošs redzes zudums var būt kā priekšvēstnesis paliekošam redzes zudumam. Paliekošu daļēju vai pilnīgu redzes zudums vienā vai abās acīs novēro 15-20% pacientu. Pilnīgi akli ar abām acīm slimnieki kļūs reti.

Ārstēšana
---------

Lai novērstu neatgriezenisku aklumu, ārstēšana ar kortikosteroīdiem jāsāk, tiklīdz rodas aizdomas šo slimību (pat pirms diagnoze apstiprināta ar biopsiju). Steroīdi netraucē apstiprināt diagnozi ar biopsiju vēlāk, lai gan dažas izmaiņas audos var novērot pirmās ārstēšanas nedēļas beigās.

Ārējās saites
-------------

* www.vasculitisfoundation.org
* emedicine.medscape.com
**Amazones zebiekste** jeb **tropu zebiekste** (*Mustela africana*) ir neliels sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs. 

Dzīvo plašā teritorijā Amazones upes baseina lietus mežos Dienvidamerikā. To var sastapt Brazīlijas, Kolumbijas, Ekvadoras, Peru un Bolīvijas teritorijās. Par spīti savam zinātniskajam nosaukumam *Mustela africana* tā nav sastopama Āfrikā. Par zebieksti ir maz zināmu faktu, un to savvaļā var sastapt ļoti reti, dabas pētnieki uzskata, ka šobrīd savvaļā vairs dzīvo tikai kādas 50 Amazones zebiekstes.

Izskats un īpašības
-------------------

Amazones zebiekste ir tumši brūnā krāsā ar baltu vai krēmīgu vēderu un pakakli. Pa gaišajām krūtīm uz leju tai ir smalka, tumši brūna svītra. Kažoks ir spīdīgs un elegants. Ārēji tā ir līdzīga sermulim, gan augumā, gan kažoka krāsā. Galvenā atšķirības pazīme — brūnā svītra pa krūtīm uz leju. Amazones zebiekstes ķermenis tāpat kā citiem sermuļu dzimtas dzīvniekiem ir slaids, garš un lokans, ar īsām kājām. Ķermenis ir apmēram 38 cm garš.

Amazones zebiekste migu ierīko vecu koku dobumos. Tāpat kā citas zebiekstes tā galvenokārt medī grauzējus un citus mazus dzīvniekus.

Atsauces
--------

1. ↑  Mustela africana (Amazon Weasel, Tropical Weasel)[novecojusi saite]
2. ↑  Emmons, L.H. (1997). Neotropical Rainforest Mammals, 2nd ed. University of Chicago Press ISBN 0-226-20721-8
3. 1 2 3 4  All-About-Ferrets.com - Tropical Weasel (Mustela africana)
**Centrālais masīvs** (franču: *Massif Central*) ir kalnu sistēma Francijas centrālajā un dienvidu daļā. Austrumos Ronas zemiene to atdala no Alpiem. Veidojas kā vidēji augstu plakankaļņu un plato sistēma — plašākais hercīnā krokojuma veidojums Viduseiropā. Masīva vidējais augstums ir 400—700 m, augstākā virsotne ir Pijdesansī (1885 m vjl) masīva ziemeļrietumos.

Masīva ziemeļu un centrālo daļu veido bazalta plato ar apdzisušu vulkānu konusiem, ko saposmo meridionāli orientētas upju ielejas. Dienvidos piekļaujas Kosas karsta plato, Sevēni un Nuāri, rietumos un ziemeļrietumos — Morvāns, Vivarē kalni, Forēza.

Klimats mēreni okeānisks ar vēsu vasaru un maigu ziemu, dienvidos un dienvidaustrumos — subtropu klimats. Augājā pārsvarā platlapju meži, virs 1200 m — baltegļu meži, bet virs 1400 m — subalpiskās pļavas. Lielu daļu aizņem kultivētās zemes. Masīvā urāna un akmeņogļu ieguve. Minerālūdeņu avoti (Višī). Nozīmīgs tūrisms.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 137. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Centrālais masīvs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 170353106
* LCCN: sh85081975
* SUDOC: 02722225X
* NKC: ge128478

 |

 |
Piemiņas plāksne brāļu kapos Petrozavodskā
**Jāko Rahja** (somu: *Jaakko Rahja*; dzimis 1872. gada 13. janvārī, miris 1926. gada 22. februārī) bija somu revolucionārs, komunistu funkcionārs Sarkanajā Somijā 1918. gadā un vēlāk Padomju Krievijā.

Dzīvesgājums
------------

Jāko Rahja dzimis Kalajoki, Somijā. Vēlāk ģimene pārcēlās uz Krieviju, kur Kronštatē dzimuši viņa brāļi Eino Rahja un Juka Rahja, kuri vēlāk arī kļuva par revolucionāriem. Jāko strādāja Somijā uz dzelzceļa.
Jāko Rahja 1903. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā.

Somijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā Jāko Rahja bija Sarkanās Somijas pilnvarotais par dzelzceļu. No janvāra līdz martam viņš Urālos un Sibīrijā nodarbojās ar pārtikas iepirkšanu Sarkanās Somijas vajadzībām. Pēc Sarkano sakāves Somijas pilsoņu karā Jāko Rahja darbojās Padomju Krievijā.

1920. gada 31. augustā Jāko Rahja tika ievainots uzbrukumā Kūsinena klubam Petrogradā, kad grupa somu komunistu nogalināja Somijas komunistiskās partijas vadītājus. Šajā slaktiņā tika nošauts Jāko brālis Juka.

Jāko Rahja bija Petrogradas guberņas Centrālās izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks nacionalitāšu jautājumos.
Vēlāk Autonomajā Karēlijas PSR bija Centrālās izpildkomitejas loceklis un strādnieku—zemnieku inspekcijas tautas komisārs.

Miris 1926. gada 22. februārī no plaušu tuberkulozes. Apbedīts Petrozavodskā brāļu kapos Ļeņina laukumā.
**Valgundes pareizticīgo klosteris**, arī "**Kristus Apskaidrošanās Tuksnesis**", **Ķīšu pareizticīgo Jēzus apskaidrošanas sieviešu klosteris** ir Rīgas Svētās Trīsvienības-Sergija sieviešu pareizticīgo klostera filiāle, kas atrodas Valgundes pagastā, Jelgavas novadā.

1894. gadā Krievijas imperators Aleksandrs III Rīgas Svētās Trīsvienības-Sergija sieviešu pareizticīgo kopienai uzdāvināja zemes gabalu Kurzemes guberņā, Kurzemes vicegubernators ierādīja 189 hektārus lielu mežainu teritoriju Valgundes tuvumā. Teritorija tika nosaukta par Tuksnesi (Pustiņu). 1895. gadā ieradās pirmās kopienas māsas. 19. gadismta beigās uzceltas divas baznīcas: no koka celtā Kristus Apskaidrošanās notikumu godinošā un kapela Tuksneša aizbildnim Svētajam Jānim Pakāpniekam. Vēl klostera māsām tika uzcelta dzīvojamā ēka. 1900. gadā uzcelta viesu māja, atvērta draudzes skola. 1902. gadā līdz ar kopienas pārsaukšanu par klosteri Valgundes klosteris kļuva par tā filiāli. 1908. gadā iesvētīta otra koka baznīca par godu Jānim Pakāpniekam un Radoņežas Sergijam.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā klostera iemītnieces devās bēgļu gaitās uz Novgorodu, uz klostera zemes ierīkoti vācu karavīru kapi. Pēc Latvijas valsts dibināšanas 1918. gadā zeme tika nacionalizēta. Latvijas PSR laikā, lai nopelnītu dārzeņus, klostera iemītnieces strādājušas kolhozā.

Nozīmīga svētceļojumu vieta. 1991. gada 15. novembrī Jāņa Pakāpnieka ikona sākusi izdalīt mirres, kas Pareizticīgo baznīcā tiek uzskatīts par Dieva svētības zīmi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  *Latvijas enciklopēdija*. 5. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2009. 642.—643. lpp. ISBN 978-9934-8068-0-3.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Valgundes pareizticīgo klosteris***.
* История Спасо-Преображенской Пустыни pravoslavie.lv
**Kapsēdes dižakmens** ir dižakmens Dienvidkurzemes novada Medzes pagasta Kapsēdē pie bijušās dzelzceļa pārbrauktuves, 300 metrus uz dienvidiem no dzelzceļa stacijas. Visaugstākais laukakmens Latvijā — 4,3 metri. Aizsargājams ģeoloģiskais objekts kopš 1957. gada. Akmens sašķelts vairākās daļās, līdz mūsdienām saglabājušās tikai divas daļas. Daļa akmens 20. gadsimtā izmantota šķembu ražošanai.
Pirmā pasaules kara laikā vācieši akmenī iekaluši uzrakstu *Weltkrieg 1914 — 1916*.

Akmens lielākās daļas apkārtmērs ir 16,5 metri, augstums 4,2 metri, garums 5,5 metri, platums 3,5 metri, bet tilpums 60 m³. Mazākās daļas tilpums ir aptuveni 10 m³. Kopējais akmens tilpums sākotnēji esot vērtēts uz 80 — 110 m³. Konstantīns Grēvinks 1861. gadā akmeni uzmērījis un aprakstījis. Kapsēdes dižakmens ir pelēks, vidējgraudains metamorfizēts granosienīts ar dzīslām. Dižakmens atrodas kādreizējā Baltijas Ledus ezera pārskalotajā līdzenumā, kur to apmēram pirms 10,5—11 tūkstošiem gadu no morēnas izskalojuši viļņi un izspiedis ledus.

Netālu atrodas Kapsēdes Rudais akmens.

Atsauces
--------

1. 1 2  S.Rusmanis, I.Viks "Kurzeme". Izdevniecība "Latvijas Enciklopēdija", 1993. gads. ISBN 5-89960-030-6
2. 1 2  vietas.lv
3. ↑  «dabasretumi.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. jūnijā. Skatīts: 2012. gada 29. decembrī.
**Ādolfs Ēriks Nordenšelds** (zviedru: *Adolf Erik Nordenskiöld*, dzimis 1832. gada 18. novembrī, miris 1901. gada 12. augustā) bija Somijas zviedru izcelsmes polārpētnieks, botāniķis, ģeologs un mineralogs. Nordenšelda vadītā ekspedīcija no 1878. līdz 1879. gadam pirmā veica Ziemeļu jūras ceļu no Atlantijas uz Kluso okeānu gar Krievijas impērijas krastiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Helsinkos, kas tolaik bija Krievijas impērijas sastāvā esošās Somijas lielhercogistes galvaspilsēta, dižciltigā Somijas zviedru ģimenē. Tēvs bija pazīstams mineralogs. Ādolfa Nordenšelda sieva Anna Marija Mannerheima bija vēlākā Somijas prezidenta Karla Gustava Mannerheima tēvamāsa.

Mācījās Porvo skolā, studēja mineraloģiju Helsinku Universitātē. Politisku iemeslu dēļ (iestājās par Somijas lielāku neatkarību no Krievijas, palīdzot Zviedrijai) bija spiests studijas pabeigt Berlīnē. Vēlāk atgriezās Helsinkos, tomēr, tā kā viņam tika liegta iespēja darboties universitātē, Nordenšelds emigrēja uz Zviedriju.

Zviedrijā Nordenšelds kļuva par Zviedrijas parlamenta un Zviedrijas akadēmijas locekli. Piedalījās vairākās ekspedīcijās uz Svalbāru, Grenlandi un Jeņiseju. 1878. gada 22. jūnijā Nordenšelds ar kuģi "Vega" no Karlskrūnas devās ekspedīcijā pa Ziemeļu jūras ceļu. Tā paša gada septembra beigās "Vega" iesala ledū netālu no Beringa šauruma. Apkalpe pārziemoja un nākamā gadā pirmoreiz vēsturē veica pilnu ceļojumu gar Krievijas ziemeļu robežu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ādolfs Ēriks Nordenšelds***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 89262581
* LCCN: n80160192
* ISNI: 0000 0001 2142 9883
* GND: 118588613
* SELIBR: 80496
* SUDOC: 029508495
* BNF: cb12112136k (data)
* BIBSYS: 90326751
* NLA: 36230869
* NDL: 00472354
* NKC: js20050606006
* SBN identifikators SBLV203906 nav derīgs.
* Botanist: Nordensk.
* BNE: XX1263436
* CiNii: DA02375365
* KulturNav: id

 |

 |
**Ādolfs Lindforss** (somu: *Adolf Lindfors*; dzimis 1879. gada 8. februārī, miris 1959. gada 5. maijā) bija somu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1920. gada vasaras olimpisko spēļu čempions.

Biogrāfija
----------

Ādolfs Lindforss dzimis 1879. gadā Porvo (Somijas lielhercogiste). 1905. un 1907. gadā viņš kļuva par Somijas čempionu grieķu un romiešu cīņā, 1908. un 1909. gadā ieņēma otro vietu, bet 1910. gadā atkal kļuva par Somijas čempionu. 1911. gadā pasaules čempionātā Helsinkos Ādolfs Lindforss savā svara kategorijā ieņēma otro vietu. 1912. gadā viņš ieņēma trešo vietu Somijas čempionātā un piedalījās Stokholmas olimpiskajās spēlēs, taču savainojuma dēļ nespēja sasniegt finālu. 1913. gadā viņš atkal kļuva par Somijas čempionu.

Pēc Somijas neatkarības iegūšanas Ādolfs Lindforss 1920. gadā piedalījās olimpiskajās spēlēs Antverpenē, kur ieguva olimpisko zelta medaļu.

1903. un 1904. gadā Lindforss bija arī Somijas čempions svarcelšanā. 1902. gadā viņš dibināja sporta klubu *Porvoon Akilles* un bija pirmais tā priekšsēdētājs no 1902. līdz 1912. gadam.

Atsauces
--------

1. ↑  Somijas čempionāta uzvarētāji (1905-1909)
2. 1 2 3  Somijas čempionāta uzvarētāji (1910-1914)
3. 1 2 3  «Ādolfa Lindforsa biogrāfija mājas lapā *Sports-reference.com*». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 12. novembrī. Skatīts: 2019. gada 26. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ādolfs Lindforss***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Džungārija** (ķīniešu: 準噶爾; uiguru: جوڭغار, *Junghariyä*) ir vēsturisks un ģeogrāfisks subreģions Siņdzjanas Uiguru autonomā reģiona ziemeļu daļā Ķīnas Tautas republikas rietumos. Tās platība ir aptuveni 777 000 km², no kā lielāko daļu aizņem Džungārijas baseins, kura vidū atrodas Gurbantiungiuta tuksnesis (Gobi rietumu daļa). Reģionā valda krasi kontinentāls klimats. Lielākā pilsēta ir reģiona galvaspilsēta Urumči, kas atrodas Tjanšana priekškalnē.

Senatnē no Džungārijas karagājienos uz Eiropu un Āzijas rietumu daļu devās huņņi, mongoļi, oiroti, kalmiki un citas nomadu tautas. No 1635. līdz 1758. gadam šo reģionu pārvaldīja Džungārijas haniste.

Ģeogrāfija
----------

Džungārija ieņem plašu un samērā līdzenu baseinu starp Tjanšana un Altaja kalniem. Austrumos Džungārijas baseins sašaurinās un pāri dažām zemām izciļņu grēdām saistās ar Mongolijas līdzenumiem. Rietumos to norobežo diezgan augsta kalnzeme, augstākās izciļņu grēdas ir Tarbagatajs, Džairs, Saurs u.c. kas saista Tjanšanu ar Altaju. Divās vietās starp kalniem paliek plašas atstarpes, pa kurām Džungārijas baseins saplūst ar Kazahstānas zemumu. Pa vienu tek Urunga un Melnā Irtiša, bet otrā starpā, ko dēvē par Džungārijas vārtiem, atrodas vairāki ezeri — Elbinors, Alakuls un Balhašs.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. IV. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 6763. sleja.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džungārija***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge138882

 |

 |
**Nante** (franču: *Nantes*) ir pilsēta Francijas rietumos pie Luāras upes, 55 kilometrus no Atlantijas okeāna. Luāras Zemju (*Pays de la Loire*) reģiona un Atlantijas Luāras (*Loire-Atlantique*) departamenta centrs.

Kaut arī kopš 1941. gada jūnija Nante vairs administratīvi neietilpst Bretaņā, gadsimtiem tā bijusi Bretaņas reģiona galvaspilsēta, un arī mūsdienās vairums pilsētas iedzīvotāju uzskata pilsētu par Bretaņas daļu.

Vēsture
-------

Nante.
Nanti dibināja ķeltu namnetu (*namneti*) cilts ap 70. gadu p.m.ē. Jūlijs Cēzars 56. gadā p.m.ē. to iekaroja un nosauca par Portu Namnetu (*Portus Namnetus*).

III gadsimtā pilsētā ieviesās kristietība. 285. gadā to ieņēma sakši, ap 500. gadu - franki, VI un VII gadsimtā - briti, bet 843. gadā - normāņi.

No 937. gada Nante bija Bretaņas hercogistes galvaspilsēta. 1532. gadā hercogisti anektēja Francija.

1598. gadā Francijas karalis Anrī IV šeit izdeva Nantes ediktu, kurš piešķīra zināmas tiesības hugenotiem.

XVIII gadsimtā, nodarbojoties ar vergu tirdzniecību, kā koloniālās tirdzniecības paveidu, Nante kļuva par turīgu pilsētu un lielāko Francijas ostu. Lielās Franču revolūcijas laikā Nante nostājās revolūcijas pusē, kaut arī apkārtējie rajoni nostājās pret to. Nante bija revolucionārā terora vieta, kur masveidā (parasti noslīcinot Luārā) tika sodīti ar nāvi tūkstošiem revolūcijas pretinieku.

XIX gadsimtā Nante kļuva par rūpniecības centru. Tā iespējams ir pirmā pasaules pilsēta, kurā radās mūsdienu sabiedriskais transports - 1826. gadā pilsētas ielās parādījās omnibuss.

1940. gadā Otrā pasaules kara laikā pilsētu ieņēma vācu karaspēks. 1941. gadā, atbildot uz vācu virsnieka slepkavību, Nantē tika nogalināti 48 ķīlnieki. 1943. gadā pilsētu bombardēja angļu un ASV aviācija. 1944. gadā to atbrīvoja ASV karaspēks.

Cilvēki
-------

Nantē vai tās apkārtnē dzimuši:

* Bretaņas Anna (*Anne de Bretagne*) (1477-1514) - karaliene
* Aristids Briāns (*Aristide Briand*) (1862-1932) - politiķis
* Žozefs Fušē (*Joseph Fouché*) (1763-1820) - politiķis
* Pjērs Žaks Etjēns Kambrons (*Pierre-Jacques-Etienne Cambronne*) (1770-1842) - ģenerālis
* Pjērs Valdeks-Ruso (*Pierre Waldeck-Rousseau*) (1846-1904) - politiķis
* Žils Verns (*Jules Verne*) (1828-1905) - rakstnieks

Izglītība
---------

* Audencia Business School
* e-artsup
* École pour l'informatique et les nouvelles technologies
* ISEG Marketing & Communication School
* ISEFAC Bachelor

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nante*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 266239470
* LCCN: n50045845
* GND: 4041204-0
* SUDOC: 02639507X
* BNF: cb15260278x (data)
* NDL: 00979264
* NKC: ge130141

 |

 |

1. ↑  Iedzīvotāju skaits 2020.
Prienes buleitērijs, bules sanākšanas vieta.
**Bule** (sengrieķu: *βουλή*, "griba, padome, sapulce") bija valsts padome senajā Grieķijā. Monarhistiskajās polisās tā bija konsultatīvs orgāns valdnieka paspārnē; oligarhiskajās — koleģiāls varas orgāns, kuru veidoja aristokrātija; demokrātiskajās — pilsoņu municipāla padome ar plašām pilnvarām.

Sengrieķu sabiedrībai attīstoties termins "bule" attiecās uz valsts padomi demokrātiskajās polisās. Pazīstamākā ir Atēnu bule, kuru izveidoja Solons, bet pēc tam 508—507. gados pr.Kr. uzlaboja Klisfens. Atēnu bules īpatnība bija tā, ka 500 buleitus izvēlējās no visu Atikas pilntiesīgu pilsoņu vidus ar lozēšanas palīdzību. Piecu simtu padome ietvēra sevī trīs varas atzarus: likumdošanas varu, izpildvaru un tiesas varu. Taču nevienā no tām viņu pilnvaras nebija absolūtas. Šādā veidā bule kļuva par atēniešu demokrātijas pamatu līdz pat laikam, kad pilsētu iekaroja Maķedonija 4. gadsimta pr.Kr. otrajā pusē.

Pēc Korintas kongresa lēmuma 338—337. gados pr.Kr. tika izveidota visgrieķu kopējā padome — sinedrijs. Faktiski līdz ar to grieķu polisas pārstāja būt neatkarīgas. To vietējās bules zaudēja likumdošanas un izpildvaras galvenā orgāna statusu, pār kurām pārāka varēja būt vienīgi tautas sapulce.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)