recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pēteris fon Meijendorfs** (vācu: *Peter Leonhard Suidigerius von Meyendorff*, krievu: *Пётр Казимирович Мейендорф*; 1796—1863) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas diplomāts. Napoleona karu dalībieks.

Dzīves gājums
-------------

Cēlies no Meijendorfu dzimtas. Dzimis Rīgā 1796. gada 8. augustā Krievijas Impērijas ģenerāļa un Rīgas vietniecības pārvaldnieka Kazimira fon Meijendorfa (1749—1813) ģimenē.

Kopā ar saviem brāļiem Kazimiru un Georgu viņš mācījās Mecas licejā (*Lycee Impériale*). Piedalījās 1812. gada kara kaujās un 1813.-1814. gada Krievijas armijas karagājienā uz Parīzi. 

1814. gadā viņu iecēla par Krievijas Impērijas vēstniecības sekretāru Spānijā, vēlāk Austrijā un Nīderlandē. 1832. gadā viņš kļuva par Krievijas vēstnieku Virtembergas karalistē, 1839. par vēstnieku Prūsijas karalistē, 1850. gadā par vēstnieku Austrijas impērijā.

1854. gadā Pēteris fon Meijendorfs kļuva par Krievijas Impērijas Valsts padomes un Ministrijas komitejas locekli.
1857. gadā iecelts par Pēterburgas galma oberhofmeisteru (*обер-гофмейстер*).

Miris 1863. gada 9. martā Pēterburgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Astaf von Transehe-Roseneck. Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften. Teil 1, 1: Livland, Görlitz 1929; S. 514

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 20476565
* ISNI: 0000 0001 1043 1160
* GND: 118783599

 |

 |
**Nacionālā pils** (spāņu: *Palacio Nacional*) ir 16. gadsimtā uzcelta baroka pils, Meksikas galvaspilsētas Mehiko Konstitūcijas laukumā jeb Sokalo. 

Pils ir federālās izpildvaras, bet kopš 2018. gada arī Meksikas prezidenta oficiālā rezidence. Tās celtniecība uzsākta 1522. gadā, pēc acteku galvaspilsētas Tenočtitlanas nopostīšanas. Pils celta vietā, kur atradās Montesumas II rezidence, daļēji izmantojot Montesumas pils daļas celtniecībā. Pirms Meksikas neatkarības šeit rezidēja Jaunspānijas vicekaraļi. Virs pils ieejas atrodas Doloresas zvans, ar kuru Miguels Idalgo 1810. gadā iezvanīja Meksikas neatkarības karu. 1920. gadā pilij piebūvēja trešo stāvu. Pils interjeru grezno Djego Riveras sienu gleznojumi.

Attēlu galerija
---------------

* Doloresas zvansDoloresas zvans
* Pils pagalmsPils pagalms
* Djego Riveras sienas gleznojumsDjego Riveras sienas gleznojums

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nacionālā pils***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 140059794
* SUDOC: 157218600

 |

 |
**Nacionālie rēķini** jeb **konti** ir secīgu tabulu komplekss, kurā attēlo preču un pakalpojumu izlietojumu un to resursus. Izdevumu un ieņēmumu salīdzināšanā identiskus lielumus plaši lieto makroekonomiskos aprēķinos un statistiskajā uzskaitē. Šie nacionālie rēķini izdevumu pusē akumulē visus pievienotās vērtības elementus kā IKP pamatu. Būtiski, ka IKP nesatur materiālās izmaksas — starpproduktu. Vienlaikus tiek loģiski pēc reālā satura sakārtoti trīs makroekonomiskie pamatrādītāji:

* iekšzemes kopprodukts (IKP);
* tīrais iekšzemes produkts (TIP), kas atšķirībā no IKP ir "tīrs" no amortizācijas atskaitījumiem;
* nacionālais ienākums (NI), kas nesatur uzņēmējdarbības netiešos nodokļus.

Ieņēmumu pusi pārstāv sabiedriskais kopprodukts un tā sastāvdaļas. Šāda saimniekošanas rezultātu uztvere pēc izdevumiem ieņēmumiem valsts mērogā noteiktā laika periodā tiek raksturota kā nacionālie rēķini jeb konti. Šī metode ir uzņemta ANO visnozīmīgāko statistisko ieroču arsenālā. To izveidoja 1993. gadā Apvienoto Nāciju Organizācija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 15. novembrī. Skatīts: 2015. gada 19. martā.
2. ↑  Libermanis G. Makroekonomika.- Rīga, Kamene, 2006.g.28.lpp
3. ↑  Šenfelde.M.Makroekonomika.-Rīga, RTU Izdevniecība,2006.g.-19.lpp.
***Hyophorbe amaricaulis*** ir palmu dzimtas palma, kas endēma Maurīcijai. Tiek dēvēta arī par **vientuļo palmu**. Tā ir viena no visapdraudētākajām augu sugām uz Zemes, kuras vienīgais izdzīvojušais eksemplārs atzīmēts Kjūrpaipas botāniskajā dārzā.

Nav zināms vai palma botāniskā dārza teritorijā tika pārstādīta, vai arī tā ir pēdējā šeit kādreiz pastāvējušas savvaļas populācijas pārstāve.

Apraksts
--------

Palma sasniedz 18 m augstumu. Stumbrs salīdzinoši slaids. Lapas 5–6. Plūksnas 60–80. Ziedkopa sazarota, 70 cm gara. Ziedi 6–7, krēmaini balti. Augļi lodveida, tumši sarkani. Tomēr centieni panākt pašapputeksnēšanos un dīgtspējīgu atvašu rašanos pagaidām nav bijuši sekmīgi.

Izplatība
---------

Pirmatnīgā Maurīcijā *Hyophorbe* ģints sugas bija sastopamas Maurīcijas lielākajā daļā. Īpaši kuplā skaitā tās auga t. s. 'palmu savannā' – sausā skrajā zemieņu mežā. Šis aizvēja reģions šaurā joslā stiepās gar rietumu piekrasti un iekļāva salas sausāko dzīvotni. Suga aprakstīta 1700. gadā no Pītera Bota kalna apkārtnē iegūtajiem eksemplāriem salas ziemeļrietumos. Domājams, ka tolaik palma vēl bija plaši izplatīta.

Maurīcija tika atklāta aptuveni 1500. gadā, un kolonizācijas laikā endēmie meži tika nesaudzīgi izcirsti vai aizvietoti ar svešzemju augiem. Tie bieži nomāca un izspieda vietējo veģetāciju. Rezultātā izmira liela daļa vietējo augu un dzīvnieku sugu. Mūsdienās pirmatnīgās veģetācijas pleķīši izmainītā veidā klāj mazāk nekā 1% salas teritorijas.

Galerija
--------

* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  «Wildscreen Arkive». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 4. februārī. Skatīts: 2015. gada 30. decembrī. Archived 2013. gada 4. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
2. 1 2  Nature Watch[novecojusi saite]
***MEASAT-2*** (kādu laiku bijis ***AFRICASAT-2***) bija Malaizijas uzņēmuma *MEASAT Satellite Systems Sdn. Bhd.* (agrākā *Binariang Satellite Systems Sdn. Bhd.*) sakaru pavadonis. Tas tika palaists 1996. gada novembrī un darbojās līdz 2018. gadam.
Ģeosinhronajā orbītā 148° austrumu garuma tas nodrošina sakarus klientiem Dienvidaustrumāzijā.

Līgums par *MEASAT-2* izgatavošanu ar ASV uzņēmumu *Hughes Space and Communications International* noslēgts 1994. gada 30. novembrī.

Kosmiskais aparāts tika izgatavots uz *Hughes* platformas *HS-376 HS* bāzes. Tam bija 11 C joslas, 6 Ku joslas raidītāji. Tas bija cilindra formā ar diametru 2,16 m. Augstums saliktā stāvoklī 3,3 m, izvērstā — 7,82 m. Stabilizāciju nodrošina rotācija ap garenasi. Garantētas darbības laiks pavadonim bija 11 gadi.

Lidojuma gaita
--------------

*MEASAT-2* tika palaists 1996. gada 13. novembrī 22:40 UTC ar nesējraķeti *Ariane 44L* (lidojums *V92*) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar sakaru pavadoni *Arabsat 2B*.
Tas tika izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 148° austrumu garuma.

2008. gada janvārī *MEASAT-2* bija beidzies garantijas laiks 11 gadi, bet tika novērtēts, ka pavadonis ir spējīgs darboties vēl kādu laiku. Tā orbīta tika pārveidota par slīpu. Pozīcijā 148° A pavadonis darbojās līdz 2009. gada septembrim.

Pēc tam *MEASAT-2* tika pārvietots uz punktu 5,7° A slīpā orbītā virs Āfrikas un 2010. gada 13. janvārī pārdēvēts par ***AFRICASAT-2***. Tur tas apkalpoja klientus Afrikā, Dienvideiropā un Vidējos Austrumos. Šeit tas darbojās līdz 2010. gada decembrim.

2011. gada septembrī pavadonis sāka darbu pozīcijā 148° austrumu garuma slīpā orbītā un pārdēvēts atpakaļ par *MEASAT-2*. Tam darboties spējīgi bija 6 C joslas un 6 Ku joslas raidītāji.

2018. gadā *MEASAT-2* tika dekomisionēts un pārvietots "apbedīšanas" orbītā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  MEASAT-2 The Satellite Encyclopedia
2. ↑  MEASAT GLOBAL BERHAD ("MEASAT GLOBAL") - MEASAT EXPANDS SUPPORT FOR AFRICAN MARKET WITH COMMISSIONING OF AFRICASAT-2[novecojusi saite] Bursa Malaysia Berhad Announcement, 2010-01-15

Ārējās saites
-------------

* MEASAT-2 MEASAT (angliski)
* Measat 2[novecojusi saite] weebau.com
* MEASAT 1, 2 / Africasat 1, 2 Gunter's Space Page, (angliski)
* MEASAT 2: Aktiv im Alter Raumfahrer Net, (vāciski)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
*MEASAT* pavadoņi |
| --- |
|  |
| MEASAT | 
* *1*
* 2
* 3
* 3a
* 3b
* 3d
* 5

 |
|  |
| AFRICASAT | 
* *1*
* 1a
* *2*

 |

 |
**Antons Skrinda** (latgaliešu: *Ontons Skrynda*, 1881—1918) bija latviešu kara ārsts un rakstnieks.
Viens no brāļiem Skrindām, Latgales Atmodas kustības darbiniekiem. Dzejoļu krājuma "Kūkle" apkopotājs (1914).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1881. gada 14. oktobrī Līksnas pagasta Liepas Mukānu (tagad Vaboles pagastā) saimnieka Donata Skrindas un viņa sievas Apolonijas ģimenē. Mācījās Līksnas pagastskolā (1888—1891), Pēterburgas Sv. Katrīnas draudzes proģimnāzijā (1891—1896), 8. Pēterburgas valsts ģimnāzijā (1896—1902). Studēja Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā (1902—1905, 1906—1909), pēc piedalīšanās 1905. gada revolūcijā bija spiests bēgt uz Šveici, kur turpināja medicīnas studijas Bernes Universitātē. Studiju gados darbojās Pēterburgas latviešu muzikālajā biedrībā, bija latviešu valodas skolotājs Sv. Katrīnas draudzes proģimnāzijā, ar pseidonīmu I. Leidumnīks publicējās sava brāļa K. Skrindas izdotajā laikrakstā "Drywa". 1908. godā izdeva mācību grāmatu "Latvīšu volūdas gramatika".
1910. gadā ieguva ārsta grādu, bija 32. Sibīrijas strēlnieku pulka ārsts Kanskā (1910—1912), pēc tam ārsts Ņižņeudinskā (1912—1913).
1913. gada atgriezās dzimtenē, bija ārsts Rēzeknē (1913—1914). Izdeva savus un citu Latgales dzejnieku darbus krājumā "Kūkle" (1914).

Pirmā pasaules kara laikā kā frontes vecākais ārsts piedalījās kaujās Krievijas—Vācijas un Krievijas—Austroungārijas frontēs (1914—1917). 1917. gada kampaņas laikā Ukrainas rietumos krita gūstā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas pārbrauca Latvijā, taču 1918. gada 31. martā mira no ceļā iegūtas rozes infekcijas.
Apglabāts Rēzeknes Katoļu kapos.

Literatūra
----------

* Valeinis, V. Latgaliešu lirikas vēsture. Rīga: Jumava, 1998. — 51.lpp.
* Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1992. — 51. lpp.
* Es viņu pazīstu: latviešu biogrāfiskā vārdnīca. red. Žanis Unāms. Grandheivena: *Raven Printing*, 1975. — 444. lpp.

Darbi
-----

Latviešu valodas (latgaliešu izloksnes) gramatikas titullapa (1908).
* Eisa katōļu ticeibas izskaidrōšona (1907)
* Pādejī divi rubli (1907)
* Latvīšu volūdas gramatika (1908)
* Zemnīka ceļš uz montu (1910)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XX. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 39198. sleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305074422
* ISNI: 0000 0004 1686 636X

 |

 |
**Pēteris Zirnītis** (dzimis 1944. gada 28. novembrī Rīgā, miris 2001. gada 27. jūlijā Rīgā) bija latviešu dzejnieks.

Biogrāfija
----------

P. Zirnītis uzauga Rīgā, viņa māte bija Dailes teātra aktrise Milda Puķe. Beidzis Rīgas 2. vidusskolu (1963) un Ļeņingradas universitātes Psiholoģijas fakultāti (1971), vēlāk beidzis arī PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmiju (1984).

No 1969. līdz 1972. gadam strādājis Latvijas televīzijā, no 1972. līdz 1975. gadam darbojies laikraksta "Literatūra un Māksla" redakcijā, 1976.-82. bijis konsultants referents un valdes sekretārs Rakstnieku savienībā. 1988. gadā P. Zirnītis kļūst par Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzeja (tagadējā Rakstniecības un mūzikas muzeja) direktoru, strādā šajā amatā līdz 1994. gadam. 1992. gadā nodibinājis apgādu "Nordik", bijis tā prezidents līdz 2001. gadam.

Literāras publikācijas kopš 1961. gada. Dzīves laikā izdoti 7 dzejoļu krājumi un viena grāmata bērniem, daudzas veidotas sadarbībā ar dzīvesbiedri mākslinieci Anitu Jansoni-Zirnīti. Daudzas dziesmas ar P. Zirnīša vārdiem komponējis Uldis Stabulnieks ("Par nesatikšanos", "Margarita", "Solījums" u. c.). 1971. gadā uzņemts Rakstnieku savienībā. Dzejoļu krājums "Redzējumi" (1979) apbalvots ar Ļeņina komjaunatnes prēmiju. Izdotas P. Zirnīša dzejas izlases krievu un ukraiņu valodā, dzeja publicēta arī angļu, bulgāru, franču un lietuviešu valodā.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzejoļu krājumi

* "...laineri paceļas gaisā". Rīga: Liesma, 1969.
* "Noktirne un gaiļa dziesma": dzeja 1969-1973. Rīga: Liesma, 1975.
* "Redzējumi": dzeja 1974-1977. Rīga: Liesma, 1979.
* "Laika ziņas". Rīga: Liesma, 1983.
* "Liecinieks uz sliekšņa": dzejoļi 1982-1987. Rīga: Liesma, 1990.
* "Vēl vizuļo". Rīga: Teātra anekdotes, 1994.
* "Aizliegtais psalms": dažādu laiku dzeja. Rīga: Nordik, 1999.
* "Bez komentāriem": dzeja 1990-2001. Rīga: Mansards, 2014.

### Grāmatas bērniem (kopā ar Anitu Jansoni-Zirnīti)

* "Bilžu grāmata par manu draugu Ķūķi, viņa draugiem un dažādiem piedzīvojumiem". Rīga: Liesma, 1983.
* "Ķūķis staigā kājām". Rīga: Mansards, 2012.
* "Ķūķis iet gar jūru". Rīga: Mansards, 2013.
* "Ķūķis stāsta". Rīga: Mansards, 2014.

### Par Pēteri Zirnīti

* "Dzejnieka laiks tēlos un attēlos". Sast. Andra Konste un Anita Jansone-Zirnīte. Rīga: Nordik, 2004.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Zinātne, 2003, 668.-669. lpp.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 77506411
* LNB: 000035253
* ISNI: 0000 0000 2005 1973
* GND: 133538702
* BNF: cb16740371c (data)

 |

 |
***Desti Inc.*** ir ASV uzņēmums, kas nodarbojas ar ceļojumu plānošanas programmatūras izstrādi. Dibināts 2011. gadā, atdaloties no *SRI International*. Kopš 2014. gada maija *Nokia* apakšvienības *HERE* sastāvā.

*Desti* izveidojis viedu ceļojumu plānotāju, izmantojot *SRI* izstrādāto mākslīgā intelekta projektu *CALO*. Ceļojumu plānotājs ļauj lietotājiem atrast tieši to, ko viņš meklē: apmešanās vietas, pasākumus, ēdināšanas vietas u.c. Mākslīgais intelekts izsijā tūkstošiem vietu un atrod vislabāko sakritību pēc lietotāja dabiskā valodā dialogā ievadīta pieprasījuma. Atšķirībā no tradicionālajām meklētājprogrammām, kuras indeksē atslēgas vārdus, *Desti* analizē lietotāja uzdotā jautājuma kontekstu, mēģinot to saprast, uzdodot arī papildjautājumus, lai konkretizētu meklējamo mērķi.

Vēsture
-------

*Desti Inc.* dibināts 2011. gada 18. novembrī, atdaloties no bezpeļņas pētnieciskā institūta *SRI International*.
Uzņēmums ieguva invstīcijas no *Horizons Ventures* un *Carmel Ventures*.

2012. gada novembrī izlaista ceļojumu plānotāja bēta versija.

2014. gada 30 maijā *Desti* iegādājās Somijas uzņēmums *Nokia*, lai iekļautu tā programmatūru kartogrāfijas platformā *HERE*. *Desti* programmatūra tika izņemta no *Apple* *iTunes Store* interneta veikala.

*Medio* tika integrēts *HERE*, un izbeidza darbību kā patstāvīgs uzņēmums. 
2015. gadā *HERE* pārdots Vācijas autobūves konsorcijam, kurā ietilpa *Audi AG*, *BMW AG* un *Daimler AG*.

Atsauces
--------

1. ↑  Creating location services that understand you with Desti Archived 2014. gada 17. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. HERE, May 30, 2014
2. ↑  «Desti». *CrunchBase*. *TechCrunch*. Skatīts: 2014-06-18.
3. ↑  SRI International Spin-Off Desti Acquired by HERE, a Nokia Company Archived 2014. gada 3. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. SRI International, May 30, 2014
4. ↑  Nokia Buys Desti Personal Travel Planner for HERE Maps Ziff Davis, June 2, 2014

Ārējās saites
-------------

* Desti vietne
**Pēteris Leitāns** (1879-1949) bija latviešu jurists. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1879. gada 19. janvārī Jaunpiebalgas pagastā amatnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, studēja Maskavas universitātes juridiskajā fakultātē. Strādāja par zvērināta advokāta palīgu Maskavas Tiesu palātā.
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas viņu 1919. gadā iecēla par Rīgas apgabaltiesas locekli, 1924. gadā par apgabaltiesas priekšsēdētāja biedru.
Pēc Ulmaņa apvērsuma bija Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamenta senators (1937-1940). 
Vācu okupācijas laikā strādāja Tiesu palātas Civildepartamentā.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur nodarbojās ar publicistiku. Uzrakstīja ievadu zviedru valodā izdotajai grāmatai „Padomju asins darbi Baltijā".

Miris 1949. gada 9. aprīlī Tingsrīdā, Zviedrijā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira Nr. 619 (1928)

Latvijas Senāts 1938. gada novembrī. Pirmajā rindā (no kreisās): senatori R. Alksnis, J. Balodis, Dr. K. Puriņš, Civillietu kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators O. Ozoliņš, Apvienotās sapulces un Kriminālās kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators A. Gubens, Administratīvā departamenta priekšsēdētājs senators J. Kalacs, virsprokurors F. Zilbers, senatori F. Konradi, K. Ducmanis. Otrajā rindā no kreisās: senators A. Rumpēters, prokurors E. Bite, senatori P. Stērste, J. Grots, M. Čakste, J. Skudre, P. Leitāns, J. Ankravs, T. Bergtāls, prokurors T. Ūdris.

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info
2. ↑  Latvju Vārds - 1949. gada 14. aprīlis
3. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr. 262 (17.11.1928), 5. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 10.03.2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 65893780
* LNB: 000145105
* LCCN: n2006022006
* ISNI: 0000 0000 3659 9538

 |

 |
**Desolasjona** (spāņu: *Isla Desolación*) ir neapdzīvota Čīlei piederoša sala Ugunszemes arhipelāgā Dienvidamerikas pašos dienvidos. Administratīvi ietilpst Magaljanesas reģiona Magaljanesas provinces Puntaarenasas komūnā. Desolasjona ir arhipelāga ceturtā lielākā sala.

Ģeogrāfija
----------

Sala uzvietojusies Ugunszemes arhipelāga rietumu galā pie Magelāna šauruma rietumu ieejas. Magelāna šaurums ziemeļos to atdala no Rjesko salas, Karalienes Adelaidas arhipelāga un kontinenta Munjosa Gamero pussalas, bet Avras šaurums dienvidaustrumos — no Santainesas salas. Sala kalnaina, augstākais punkts 1097 m vjl. Krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu; lai arī sala ir tikai 130 km gara un 22 km plata, krasta līnijas garums ir 866 km. Piekrastē daudz mazāku saliņu, lielākās no kurām ir Rekaladas, Bjūklērka un Vīka salas. Salā valda vēss piejūras klimats, biežs lietus un stiprs rietumu vējš. Sala ietilpst Kaveskaru nacionālā parka teritorijā.

Vēsture
-------

Salas krastus kopš 6000 gadu tālas senatnes līdz pat 20. gadsimta sākumam apdzīvoja kaveskaru indiāņi. Līdz 19. gadsimta beigām, līdz tika atklāts Avras šaurums dienvidaustrumos, Desolasjonu uzskatīja par Santainesas salas daļu un dēvēja par Pamestības Zemi (*Tierra de la Desolación*). Pirmos minējumus par šauruma eksistenci izteica 1828.—1830. gadā britu ekspedīcija Filipa Pārkera Kinga vadībā ar kuģi *Beagle*, kas pētīja salas ziemeļu un dienvidu krastus.

Atsauces
--------

1. ↑  Diccionario geográfico de la República de Chile

Ārējās saites
-------------
**Vilhelms Kons** (vācu: *Wilhelm Cohn*; 1859. gada 6. februāris Berlīne — 1913. gada 17. augusts Berlīne) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā bijis viens no spēcīgākajiem Vācijas šahistiem. 1898. gadā Ķelnē 11. Vācijas šaha savienības kongresā dalījis 2.—4. vietu ar Rudolfu Čarouseks un Mihailu Čigorinu (uzvarējis Eimoss Bērns). 1900. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Minhenē ieņēmis 6. vietu. 1905. gadā Barmenas šaha festivāla B turnīrā izcīnījis 3. vietu. Piedalījies divos mačos, kuros abos zaudējis: 1894. gadā Berlīnē Kārlim Valbrotam ar 0:5 un 1910. gadā Berlīnē Ērhartam Postam ar 4½:7½ (+3, −6, =3).

Atsauces
--------

1. ↑  11th DSB Kongress, Cologne (1898)
2. ↑  Munich (1900)
3. ↑  Barmen Meisterturnier B (1905)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**"Zudušais simbols"** (angļu: *The Lost Symbol*) ir ASV rakstnieka Dena Brauna romāns. Romāna darbība notiek Vašingtonā pēc notikumiem, kas aprakstīti romānā "Eņģeļi un dēmoni" un "Da Vinči kods".

Romāns pirmo reizi publicēts 2009. gada 15. septembrī, angļu valodā. Šis ir trešais Dena Brauna romāns, kurā galvenais varonis ir Hārvarda Universitātes simboloģijas profesors Roberts Lengdons. Pirmajā grāmatas tirdzniecības dienā ASV, Lielbritānijā un Kanādā tika pārdoti vairāk kā miljons eksemplāri cietajā ievākojumā un digitālās versijas.

Latvijā romānu 2009. gadā izdeva izdevniecība "Kontinents", no angļu valodas tulkojusi Dina Kārkliņa.

Sižets
------

Romāna darbība norisinās Vašingtonā 12 stundu laikā un centrējas uz brīvmūrniecību.

Roberta Lengdona mentors, *33. pakāpes* masons Pīters Solomons, kas vada Smitsona institūtu, viņu uzaicinājis nolasīt lekciju Kapitolija Nacionālajā Skulptūru zālē. Vēl Solomons palūdz Lengdonam, lai viņš atnes nelielo sainīti, ko viņš uzticējis glabāšanā Lengdonam dažus gadus agrāk. Kad Lengdons ierodas Kapitolijā, viņš dzird kliedzienus, kas nāk no rotondas. Pirms tam viņam zvanīja kāds cilvēks, kā viņš pats nodomāja, no Solomona biroja. Atskrējis uz kliedzienu vietu, viņš atrod nocirstu labo roku, kas novietota uz koka pamatnes, tieši zāles vidū. Rokai uz katra pirksta ir tetovējums, un Lengdons to atpazīst kā simbolisko "Mistēriju roku", kura, visticamāk, norāda tieši uz fresku "Vašingtonas apoteoze", kas atrodas Kapitolija kupola iekšējā daļā. Pamanot Pītera gredzenu uz viena no šīs rokas pirkstiem, Lengdons saprot, ka šī ir viņa drauga roka, un no jau saņemtā paziņojuma viņš saprot, ka nolaupītājs grib, lai viņš atrastu divas piramīdas, kuras, kā tic brīvmūrnieki, ir paslēptas kaut kur zem zemes Vašingtonā, un atšifrētu *Nozaudēto Vārdu*, nepieciešamu nolaupītāja ieceres realizēšanai.

Atsauces
--------

1. 1 2  Gina Carbone. «Dan Brown announces new book, 'The Lost Symbol'». Boston Herald, 2009-04-20. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-07-04. Skatīts: 2009-11-03. (angliski)
2. ↑  "ET Breaks News: Dan Brown Has Finished New Book", ETonline Archived 2009. gada 4. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
3. ↑  «Dan Brown’s ‘Lost Symbol’ Sells 1 Million Copies in the First Day». *The New York Times*. 2009-09-16. Skatīts: 2009-11-03. (angliski)
4. ↑  Zudušais simbols *jr.lv*
5. ↑  «Keys to Dan Brown's Solomon Key». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-07-04. Skatīts: 2009-11-03. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dens Brauns |
| --- |
|  |
| Romāni | 
* "Ciparu cietoksnis" (1998)
* "Eņģeļi un dēmoni" (2000)
* "Maldu zona" (2001)
* "Da Vinči kods" (2003)
* "Zudušais simbols" (2009)
* "Inferno" (2013)

 |
|  |
| Ekranizācijas | 
* "Da Vinči kods" (2006)
* "Eņģeļi un dēmoni" (2009)
* "Inferno" (2016)

 |
|  |
| Personāži | 
* Roberts Lengdons

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* BNF: cb16165115x (data)

 |

 |
**Pēteris Murītis** (1891—1924) bija latviešu agronoms un sabiedrisks darbinieks. Latviešu zemnieku savienības Centrālās padomes loceklis, Tautas padomes deputāts (1918).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1891. gadā Arakstes pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Ata Ķeniņa reālskolā Rīgā, 1911. gadā Jelgavas reālskolā. Studēja Rīgas politehniskā institūta lauksaimniecības nodaļā, kuru beidza 1915. gadā. Strādāja par Rūjienas lauksaimniecības skolas pārzini (direktoru).

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 12. maijā piedalījās Latviešu zemnieku savienības (LZS) dibināšanā Valkā, kur tika ievēlēts par LZS Centrālās padomes locekli, vienlaikus bija arī LZS Valmieras apriņķa valdes priekšsēdētājs. 1918. gada 17. novembrī ievēlēts par Tautas padomes deputātu, piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas aktā 18. novembrī. 
Pēcāk strādāja par Valmieras apriņķa valsts zemju inspektoru un Valmieras divgadīgās lauksaimniecības skolas pārzini. Bija visu LZS kongresu delegāts, kuros tika no jauna ievēlēts par LZS Centrālās padomes locekli. 

1924. gada augustā P. Murītis kopā ar vairākiem lauksaimniecības speciālistiem apmeklēja Vāciju. 
Miris 1924. gada 20. decembrī pēc sašaušanas medībās, apglabāts Skudrītes kapos Rūjienā.

Atsauces
--------

1. ↑  Jaunas sejas senā fotogrāfijā Archived 2016. gada 6. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Gunārs Rauzāns, "Latvijas Vēstnesis" 1998.
**Pēteris Sīpolnieks** (1913. gada 14. jūnijs — 1984. gada 1. marts) bija mūzikas pedagogs un viens no slavenākajiem ērģelniekiem Latvijā.[*nepieciešama atsauce*]

Pēteris Sīpolnieks dzimis 1913. gada 14. jūnijā Jēkabpilī, drēbnieka ģimenē. Mācījies Jēkabpils ģimnāzijā, kuru beidzot 1932. gadā, turpina vēl dzīvot vairākus gadus Jēkabpilī, kur bieži muzicē kamerkoncertos. 1939. gadā uzsāk studijas Latvijas Konservatorijas ērģeļu klasē. Beidzot studijas, uzsāk direktora darbu Emīla Dārziņa mūzikas skolā, veicinot orķestra, zēnu kora un ansambļa koncertdarbību. Neskarts pārdzīvoja Otro Pasaules karu. Sākot ar 1962. gadu, nododas tikai koncertdarbībai, kļūdams par vienu no vadošajiem ērģelniekiem Latvijā. Koncertējis daudzās pilsētās — Maskavā, Ļeņingradā, Viļņā, Tallinā, Minskā, Tbilisi, Erevānā, Baku, Taškentā un citās, kur ar sajūsmu tika godināts un laipni uzņemts. Miris 1984. gada 1. martā Rīgā.

1967. gadā Sīpolniekam piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukums.

Jēkabpilī, Brīvības ielā 141, atrodas Pētera Sīpolnieka dzimtas mājas — tagad memoriālā māja, kurā pašlaik atrodas mākslas salons.

Attēli
------

* P. Sīpolnieka memoriālā māja.P. Sīpolnieka memoriālā māja.
* P. Sīpolnieka memoriālā māja.P. Sīpolnieka memoriālā māja.

Atsauces
--------

1. ↑  Gailīte, S. Jēkabpils. Rīga:Gandrs, 2002. 147.lpp.
2. ↑  Brīvā Daugava

Ārējās saites
-------------

* Memoriālā māja, fotogrāfija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 46670132
* LNB: 000043416
* LCCN: nr97031524
* ISNI: 0000 0000 8224 5458
* GND: 142282367
* NKC: xx0160409

 |

 |
**Vilhelms Gustlofs** (vācu: *Wilhelm Gustloff*; dzimis 1895. gada 30. janvārī, miris 1936. gada 4. februārī) bija Vācijā dzimis šveiciešu nacists. NSDAP Šveices nodaļas vadītājs, kuru 1932. gadā nodibināja Davosā.

Strādāja Šveices valdības meteodienestā. 1929. gadā iestājās nacistu partijā. Izplatīja antisemītisko sacerējumu "Cionas gudro protokoli", tādēļ vietējā ebreju kopiena iesūdzēja Gustlofu tiesā. Gustlofa sieva Hedviga strādāja par Hitlera sekretāri. 1936. gada 4. februārī Gustlofu viņa mājās nogalināja ebreju students Dāvids Frankfurters.

Slepkavība tika plaši izmantota nacistu propagandā. Gustlofa vārdā tika nosaukts pasažieru kuģis *Wilhelm Gustloff*. Gustlofa slepkavība ir Gintera Grasa 2002. gada romāna "Krabja gaitā" (*Im Krebsgang*) sižeta sastāvdaļa.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vilhelms Gustlofs***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24442031
* LCCN: nr87000744
* ISNI: 0000 0000 9314 9779
* GND: 118836242
* SUDOC: 126185891
* BNF: cb15676273j (data)

 |

 |
|  |
| --- |
| 

 |

**Zumberga krasts** (angļu: *Zumberge Coast*) ir Rietumantarktīdas piekrastes daļa Elsvērta (vidusdaļa un dienviddaļa) un Pālmera zemēs (ziemeļdaļa) Ronnes šelfa ledāja rietumu krastā. Stiepjas no Zumberga raga ziemeļos līdz Herkulesa līča ieejas dienvidu malai dienvidos. Kopējais piekrastes garums ap 530 km. Ziemeļos robežojas ar Orvila krastu. Krasta līnija stipri izrobota, vairākas izvirzītas pussalas (Faulera pussala, Flečera pussala, Skaitreina ledus pacēlums), starp kuriem uz Ronnes šelfa ledāju noplūst Evansa un Ratforda ledus straumes un Karlsona līcis. Krasta dienvidrietumu malā paceļas Elsvērta kalni.

Krasts tika nokartēts pēc ASV Jūras spēku 1961.—1966. gadu aerofotogrāfijām un 1973.—1974. gadu Landsat satelītainām. Nosaukts 1986. gadā par godu amerikāņu ģeologam un glaciologam Džeimsam Zumbergam *(James Zumberge)*.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Zumberga krasts

Koordinātas: 78°0′S 74°0′W﻿ / ﻿78.000°S 74.000°W﻿ / -78.000; -74.000

Ārējās saites
-------------

* Ronnes šelfa ledāja karte ar Zumberga krastu[novecojusi saite]
**Vilhelms Bergmanis** (dzimis 1875. gada 10./22.(j.s.) dec. miris 1960. gada 20. dec.) ir latviešu skolotājs, rakstnieks, režisors.

Pseidonīmi un drukātajā literatūrā lietotie segvārdi: Vilis Bergmanis, Vilis, Rocežnieks, V. Rocežnieks, V. Bgs, W. Bgs, Vlbds, Wlbds, Wilibalds, Vilibalds (ievērībai: arī dzejnieks Jākabs Vildavs (1851—1893) izmantojis pseidonīmu Vilibalds).

Dzīvesgājums
------------

Vilhelms Bergmanis dzimis 1875. gada 10./22.(j.s.) decembrī Laidzes pagasta mājās "Pēčas" Indriķa un Mariannas Bergmaņu ģimenē kā trešais bērns. Brāļi Jānis un Eduards Bergmaņi, māsa Bille Madlēna Bergmane (prec. Kazimira).

Dzīvojis Talsos K. Mīlenbaha ielā 17.

1895. gadā beidzis Irlavas skolotāju semināru. 1895.—1896.g. strādājis par skolotāju Talsu draudzes skolā.

Ap 1900.—1905. gadu aktīvi piedalījies Talsu sabiedriskajā dzīvē. Īpašu ievērību izpelnījies darbojoties Talsu Sadraudzīgajā biedrībā kā režisors.

20. gadsimta sākumā rakstījis humoristiskus aprakstus grāmatu tirgotāja J. Lindes (pseid. Lindulis, 1870-1942) gadskārtējā "Talsu kalendārā", parakstoties kā V. Rocežnieks. 1903. gadā režisējis A. Niedras (1871—1942) lugu "Zeme", kas izsaukusi nepatiku no Laidzes barona Edvīna Hāna puses. 1905. gada nogalē vai 1906. gada janvārī arestēts par piedalīšanos 1905. gada revolucionārajos notikumos. Tiesāts Jelgavas kara tiesā un attaisnots. Pēc 1905. gada revolūcijas strādājis Džūkstē un Valmierā.

1906. gadā sarakstījis drāmu "Negaisa stāsts", parakstot ar pseidonīmu Wlbds, kas 1907. gadā izrādīta teātros. 1909. gadā uzrakstījis drāmu "Kalna gaiss", par ko saņēmis Rīgas Latviešu biedrības Literatūras fonda atzinības balvu. 1912. gadā režisējis R. Blaumaņa 1905. gadā sarakstīto lugu "Ugunī". 1913. gadā sarakstījis drāmu "Aklie".

1919. gadā Vilhelms Bergmanis ticis izsūtīts uz Krieviju, bet 1920. gadā atgriezies Latvijā. No 1921. līdz 1935. gadam strādājis par skolotāju Talsu apriņķa pamatskolā.

Pēc Otrā pasaules kara ēka, kurā V. Bergmanis dzīvojis, tika nacionalizēta, skolotājs pārcēlies pavadīt mūža nogali Rindzeles invalīdu namā. Pensijas gados sarakstījis vairākus manuskriptus, kurus pats iznīcinājis. Brāļa dēlam Andrejam Bergmanim nodevis visas savas autortiesības.

Vilhelms Bergmanis miris 1960. gada 20. decembrī, apbedīts Talsu Antiņu kapsētā 1960. gada 27. decembrī.

Darbi
-----

* 1906 — drāma "Negaisa stāsts",
* 1909 — drāma "Kalna gaiss",
* 1913 — drāma "Aklie".

Atsauces
--------

1. ↑  *Talsu namu stāsti*. Talsi : Aleksandra Pelēča lasītava. 2017. ISBN 9789934513251.
2. ↑  *Talsu novads : enciklopēdisks rakstu krājums*. Rīga : Talsu un Tukuma studentu biedrība. 1935-1937. 425.lpp.. lpp.
3. ↑  *Sirds uz rampas*. Talsi : Aleksandra Pelēča lasītava. 2014. ISBN 9789934513077.
Latvijas grāmatizdevēju grupa (pirms 1944. gada). 1. rindā no kreisās: 1. Ludolfs Liberts, 2. Ansis Auziņš, 3. **Pēteris Mantnieks**, 4. Arturs Bērziņš, 5. Arvīds Mālītis, 6. Kārlis Skalbe, 7. Helmārs Rudzītis, 8. ?. 2. rindā: 1. Jānis Grīnbergs, 2. Edgars Ķiploks, 3. Kaktiņš, 4. Paulis Veismanis, 5. Ilmārs Roze, 6. Jānis Kadilis, 7. Indriķis Zeberiņš, 8. ?, 9. ?. 3. rindā: 1. Bīskaps, 2. Kārlis Sūniņš, 3. Krūze, 4. Kaupiņš, 5. Ābols, 6. ?, 7. ?
**Pēteris Rūdolfs Mantnieks** (dzimis 1895. gada 11. oktobrī Kosas pagastā, miris 1979. gada 15. martā Briselē) bija latviešu kartogrāfs un grāmatizdevējs. Latvijas—Lietuvas robežkomisijas loceklis, Latvijas Valstspapīru spiestuves tipogrāfijas nodaļas vadītājs, Kartogrāfijas institūta dibinātājs un vadītājs, Latvijas Tirdzniecības—Rūpniecības kameras loceklis.

Mantnieks bija arī viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1895. gada 11. oktobrī Kosas pagasta Laulēnos.

1923. gadā Mantnieks kopā ar Aleksandru Ošiņu izveidoja Kartogrāfisko iestādi "A. Ošiņš un P. Mantnieks", pēc Ošiņa nāves 1930. gadā Mantnieks kļuva par karšu izdevniecības vienīgo īpašnieku un izveidoja plaukstošu uzņēmumu, kas līdz 1936. gadam izdeva vairāk kā 150 sienas karšu, tabulu, atlantu u.c. izdevumu, arī lietuviešu un igauņu valodās.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā Mantnieks devās trimdā uz Vāciju, kur Detmoldā nodibināja savu apgādu. Vēlāk pārcēlās uz dzīvi Beļģijā un atjaunoja sava Kartogrāfijas institūta darbību tā, ka tas spēja konkurēt ar citām karšu izdevniecībām, darbojoties vairāku valstu tirgos.

Miris 1979. gada 15. martā Briselē.

Piemiņa
-------

2005. gadā iznāca karšu izdevējam Pēterim Mantniekam veltīta Jāņa Štrauhmaņa grāmata "Institūts Rīga—Brisele" un tika organizēta Mantnieka LNB fondos esošo karšu izstāde.

Atsauces
--------

1. ↑  Cēsu novadnieki
2. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas XIII. sējuma 25 700 sleja
3. ↑  Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 297302128
* LNB: 000019688
* LCCN: n2006052873
* ISNI: 0000 0004 0211 2858
* GND: 127018573

 |

 |
**Adamovas pleistocēna kūdras atsegums** (arī **Adamovas griezums**) ir aizsargājams ģeoloģisks objekts (kopš 1974. gada) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā. Izvietojies Daugavas labā krasta stāvkrasta (Adamovas kraujas) pakājē 7 m virs ūdens līmeņa. Ietilpst ģeoloģiskā un ģeomorfoloģiskā dabas pieminekļa «Adamovas krauja» teritorijā.

Atsegums ir reti sastopama starpleduslaikmetā izveidojusies 1—2 metrus bieza mālu un kūdras slāņkopa, kas izsekojama vairākus simtus metru garā krasta joslā zem divām sarkanbrūnas morēnas joslām un vairākiem smilts un grants slāņiem. Paša ap 200 000 gadus senā interglaciālās kūdras slāņa biezums 30—50 cm. Slāņkopa, iespējams, attiecas uz Pulvernieku starpleduslaikmetu.

Literatūrā minēts kopš 1861. gada. Pētījumos atrastas vairāk kā 50 augu sugu makroatliekas. Izpēti traucē noslīdeņi. Piekļuve pa Adamovas dabas taku.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 16. lpp.
2. 1 2  «Aizsargājamo ainavu apvidus "Augšdaugava" pārvaldības plāns. 78.79. lpp». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 13. septembrī.
3. ↑  «Dabas aizsardzības pārvalde. Adamovas taka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 13. septembrī.
Šis raksts ir par Krievijas Sociāldemokrātiskās Strādnieku partijas mazinieku frakciju. Par Latvijas Saeimā pārstāvētu partiju skatīt rakstu Mazinieku partija.
**Meņševiki** (krievu: *меньшевики*) jeb **mazinieki** bija Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (KSDSP) frakcija.
Atšķirībā no saviem iekšējiem pretiniekiem boļševikiem, viņi bija pārliecināti, ka vadošā loma sociālistiskajā revolūcijā ir nevis partijai, bet strādnieku masveida kustībai.

Vēsture
-------

1903. gadā KSDSP otrajā (Londonas) kongresā partija sašķēlās, jo Ļeņina atbalstītāji jeb "lielinieki", kuriem balsojumā bija neliels pārsvars, aicināja pārveidot sociāldemokrātisko partiju par cieši vadītu profesionālu revolucionāru partiju.
Pēc 1905. gada revolūcijas menševiki ieguva vadošo lomu Krievijas sociāldemokrātijā un aktīvi piedalījās arodbiedrību un strādnieku padomju veidošanā, pēc Februāra revolūcijas menševiki ieguva piecas ministru vietas Krievijas pagaidu valdībā, tomēr tad ātri zaudēja savu popularitāti. Otrajā Viskrievijas padomju kongresā 1917. gada oktobrī menševiki ieguva 71 vietu no 611, mazāk nekā sociālrevolucionāri (eseri) un boļševiki. Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās menševiki ieguva tikai 18 no 703 vietām.

Krievijas pilsoņu kara laikā daudzi meņševiku partijas biedri bija spiesti bēgt uz ārzemēm, 1923. gadā PSRS valdība aizliedza meņševiku partiju, tāpat kā citas partijas.

Padomiskais viedoklis
---------------------

Latvijas padomju enciklopēdija (LPE) meņševismu dēvē par "oportūnistisku, marksismam-ļeņinismam naidīgu sīkburžuāzisku strāvu" KSDSP, kuras līderi bija P. Akselrods, F. Dans, A. Martinovs, L. Martovs, A. Potresovs. Kā galvenie latviešu meņševiki minēti V. Bastjānis, K. Eliass, P. Kalniņš, F. Menders. No Latvijas Sociāldemokrātijas izslēgtie latviešu meņševiki 1918. gada maijā nodibināja sīkburžuāziski reformisku partiju LSDSP, kas buržuāzijas diktatūras laikā centusies šķelt Latvijas strādnieku kustību un pakļaut to buržuāzijas interesēm.

Atsauces
--------

1. ↑  Boris Sapir. Notes and Reflections on the History of Menshevism. In: Leopold Henry Haimson (Hrsg.): From the Revolution of 1917 to the Second World War. University of Chicago Press. Chicago 1975, S. 364—377
2. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 6. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 597. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Meņševiki***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
**Teodors Ervīns Romāns Plade** (dzimis 1896. gada 14. novembrī, miris 1949. gada 15. februārī) bija vācu izcelsmes Latvijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks, piedalījās 1. Latvijas futbola izlases spēlē 1922. gadā.

Futbolu spēlēt sāka Āgenskalna sporta un vingrošanas biedrībā, tāpat kā viņa brāļi Alfrēds, Kurts, Valdis un Bruno, taču lielākos sasniegumus guva kā "Ķeizarmeža" futbolists, izcīnot gan Latvijas meistara titulu 1922. un 1923. gadā, gan pārstāvot Latvijas izlasi. Pēc "Ķeizarmeža" komandas izjukšanas pievienojās Latvijas Sporta biedrībai, bet divdesmito gadu beigās spēlēja Rīgas "Wanderer" 2. komandā ("Wanderer" šajā laikā pārstāvēja arī pārējie brāļi Plades, izņemot Kurtu).

1939. gadā kā baltvācietis repatriējās, miris Vācijā 1949. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Theodor Erwin Pladde
2. ↑  Ainis Ulmanis. *Patiesībā bija tā. Futbols Latvijā 1907-2009*. Lielupes izdevniecība, 2010. 840.—841. lpp. ISBN 978-9984-563-05-3.
**Rūdolfs Lācis** (krievu: *Рудольф Иванович Лацис*; 1903—1971), segvārds **Rūdolfs Vilks**, bija latviešu izcelsmes PSRS izlūkdienesta virsnieks, Spānijas pilsoņu kara dalībnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1903. gada 5. aprīlī Sātiņu pagastā Jāņa Lāča ģimenē. Mācījās Saldus pilsētas sākumskolā. 1921. gadā iestājās nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā, bija Saldus bibliotēkas-lasītavas pirmais vadītājs (1925—1926). Dienēja Latvijas Bruņoto spēku instruktoru rotā (1927—1928), strādāja Strādnieku kultūras biedrībā.
1929. gadā viņu apcietināja par pretvalstisku darbību, taču atbrīvoja pret drošības naudu. 1930. gada jūlijā viņš nelegāli šķērsoja Latvijas—PSRS robežu un mācījās Rietumtautu Komunistiskajā universitātē, kuru absolvēja 1936. gadā. Pēc mācībām virsnieku kursos 1937. gada martā caur Helsinkiem, Stokholmu un Parīzi ar viltotiem personas dokumentiem devās uz Spāniju, kur piedalījās pilsoņu karā kā ložmetējnieku instruktors 108. internacionālajā brigādē, bet kopš 1938. gada armijas padomnieks speciālo uzdevumu vienībā. 1939. gada 8. februārī viņš kā Spānijas republikāņu armijas 13. internacionālās brigādes majors šķērsoja Spānijas—Francijas robežu un tika internēts franču nometnes latviešu barakā (*15 Compania Letton*), taču padomju diplomāti vilcinājās atļaut visiem internētajiem latviešiem dot patvērumu PSRS. Tomēr Lācis bija starp tiem nedaudzajiem, kam atļāva caur Havras ostu ar padomju kuģi izbraukt uz Ļeņingradu. Pārējiem internētajiem latviešiem, arī Žanim Folmanim (Grīvam) Višī Francija ļāva atgriezties dzimtenē tikai pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā, kad vēl bija spēkā 1940. gada 28. septembra draudzības līgums starp PSRS un Vāciju.

Otrā pasaules kara laikā Rūdolfs Lācis piedalījās kaujās kā 43. gvardes divīzijas politvadītājs leitnanta pakāpē. Pēc kara beigām dzīvoja Pārdaugavā, strādāja par Latvijas valsts izdevniecības redaktoru un rakstīja atmiņu grāmatas.
Miris 1971. gada 6. decembrī Rīgā.

Darbi
-----

* Rūdolfs Lācis. Pagrīdes darbā: stāsts par Žani Timmermani. Rīga: Liesma, 1973. – 173 lpp.
* Рудольф Иванович Лацис, Отто Рудольфович Лацис. Повесть в тюремных тетрадях. Москва: Молодая гвардия, 1983 – 236 c. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Цирулис (Индзерс) В.О. Убитые годы / лит. запись Р. Лациса. – Возвращение: Москва, 2003. – 448 с.

Atsauces
--------

1. ↑  vesture.eu
2. ↑  Рудольф Лацис. Два года в Испании No: *Viva república! Воспоминания участников антифашистской войны в Испании*. Рига: Латвийское государственное издательство, 1957. С. 75-153.
**Mazo pandu dzimtas** (*Ailuridae*) dzīvnieki pieder pie plēsēju kārtas suņveidīgo apakškārtas (*Caniformia*). No mazo pandu dzimtas līdz mūsdienām ir izdzīvojusi tikai viena ģints: sarkanās pandas (*Ailurus*), pārējās 8 ģintis ir izmirušas. Tuvākie sarkano pandu radinieki izmira pirms 3—4 miljoniem gadu. Izmirušās pandas bija primitīvāk veidotas, ar lielākām galvām un žokļiem. Tās dzīvoja Eiropā un Āzijā, bet iespējams arī Ziemeļamerikā.

Vēsture
-------

Iesākumā 1825. gadā mazās pandas tika klasificētas kā jenotu dzimtas (*Procyonidae*) dzīvnieki. Mazās pandas nokļuva pie jenotiem dēļ savas ārējās līdzības: galvas formas, gredzenveida astes krāsojuma, kā arī dažādas uzvedības līdzības. Nākamā dzimta, kurā tika ieskaitītas mazās pandas, bija lāču dzimta (*Ursidae*). 

Ģenētiskie pētījumi noveda pie tā, ka mazās pandas tika klasificētas kā mazo pandu dzimta. Pētījumi liecina, ka mazās pandas ir samērā tuvi radinieki jenotiem, un varētu tikt traktētas kā jenotu dzimtas apakšdzimta. Tomēr DNS un izmirušo mazo pandu fosiliju pētījumi liecina, ka no kopējiem priekštečiem mazās pandas ir atdalījušās pirms 40 miljoniem gadu. Šo gadu laikā mazajām pandām ir iegūtas 109 mutācijas, kas tās ievērojami attālina no jenotiem. Līdz ar to zinātniski pareizi ir tās klasificēt kā pastāvīgu dzimtu, kas ir iekļauta sermuļu virsdzimtā (*Musteloidea*) tāpat kā jenotu dzimta. Un mazajām pandām nav radniecības ar lielajām pandām, kas ir lāču dzimtas dzīvnieki.

Sistemātika
-----------

* **Mazo pandu dzimta** (*Ailuridae*)
	+ † ģints *Amphictis*
	+ † ģints *Protursus*
	+ apakšdzimta ***Ailurinae***
		- ģints Sarkanās pandas (*Ailurus*)
		- † ģints *Magerictis*
		- † ģints *Parailurus*
		- † ģints *Pristinailurus*
	+ apakšdzimta ***Simocyoninae***
		- † ģints *Actiocyon*
		- † ģints *Alopecocyon*
		- † ģints *Simocyon*

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 12. septembrī.
2. ↑  Roberts, MS & Gittleman, JL (1984). "Ailurus fulgens". Mammalian Species 222: 1–8. doi:10.2307/3503840
3. ↑  Mayr, E (1986). "Uncertainty in Science: is the Giant Panda a Bear or a Raccoon?". Nature 323: 769–771. doi:10.1038/323769a0
4. ↑  Slattery JP & O'Brien, SJ (1995). "Molecular phylogeny of the red panda (Ailurus fulgens)". J. Hered. 86: 413–422.
5. ↑

Ārējās saites
-------------

* Ailuridae

* Ailuridae - lesser pandas
**Rūdolfs Klinsons** (1889-1941) bija Latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latgales divīzijas komandiera palīgs (1936-1940), ģenerālis (1936). Armijas sporta kluba valdes priekšsēdētājs, Latvijas Fiziskās kultūras un sporta komitejas priekšsēdētāja biedrs, Latvijas Šaušanas savienības priekšsēdētājs, žurnāla "Fiziskā Kultūra un Sports" redaktors (1937-1940). 
Nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1889. gada 13. novembrī Mālpils pagastā zemnieka Mikeļa Klinsona ģimenē. 1909. gadā viņš iestājās Krievijas impērijas armijā, mācījās Viļņas karaskolā (1910-1913) un ieguva podporučika pakāpi. Pirmā pasaules kara sākumā dienēja 38. Sibīrijas strēlnieku pulkā, paaugstināts poručika pakāpē (1915). 1915. gada 10. oktobrī viņu pārcēla uz 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulku, kas 5. novembrī iesaistījās kaujās Slokas-Ķemeru apkārtnē, tika paaugstināts par štāba kapteini. 1917. gada janvārī kapteinis Klinsons piedalījās Ziemassvētku kaujās, komandēja 1. Latviešu strēlnieku brigādes vidējo kaujas grupu, kas pārrāva vācu nocietinājumus pie Mangaļiem un otro un trešo nocietinājumu līniju pie Skangaļiem.
Pirmā pasaules kara kaujās kopumā četrreiz kontuzēts un ievainots, par varonību kaujās viņu apbalvoja ar daudziem Krievijas kara ordeņiem un Sv. Jura Zelta zobenu.

Kopā ar 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulku piedalījās arī vēlākajās Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara cīņās.
Latvijas atbrīvošanas cīņu laikā 1919. gada 8. jūlijā kapteinis Klinsons iestājās Latvijas armijā. 1. septembrī viņu iecēla par Latvijas Kara skolas komandieri, 1919. gada 30. decembrī paaugstināja par pulkvežleitnantu. No 1921. gada viņš bija 9. Rēzeknes kājnieku pulka komandieris, 1924. gada 18. novembrī paaugstināts par pulkvedi. 1936. gada 1. oktobrī Klinsonu iecēla par ģenerāli un viņš bija Latgales divīzijas komandiera palīgs (1936-1940).

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 4. februārī ģenerāli Klinsonu atcēla no amata un viņš strādāja par noliktavas pārzini Olaines kūdras fabrikā. 1941. gada 12. maijā viņu apcietināja un deportēja uz Maskavu, kur pratināja Butirku cietumā. 1941. gada 29. jūlijā PSRS Augstākās tiesas kara kolēģija (*ВКВС СССР*) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Annas ordenis, II, III, IV šķira,
* Sv. Staņislava ordenis, II, III šķira,
* Sv. Vladimira ordenis, IV šķira,
* Sv. Jura krusts, IV šķira,
* Aizsargu Nopelnu krusts,
* Somijas Baltās Rozes ordenis, II šķira,
* Zviedrijas ordenis "Šķēps",
* Lāčplēša Kara ordenis (1920),
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1929),
* Triju Zvaigžņu ordenis, II šķira (1937).

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Lāčplēša Kara ordeņa kavalieru biogrāfijas
2. ↑  Juris Ekšteins. "Latviešu ģenerāļi krita Piemaskavā". Archived 2014. gada 8. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Avīze 2007. gada 29. jūnijā.
**Rī ezers** (arī **Lohrī**; angļu: *Lough Ree*, īru: *Loch Rí*, *Loch Ríbh*) ir ezers Īrijas centrālajā daļā, starp Konahtas un Lensteras provincēm, trešais lielākais ezers valstī. Ezeram cauri tek Šenonas upe. Populāra vieta zvejai, laivu izbraucieniem. Ezerā notiek profesionāla zušu zveja. Pie dienvidu krasta atrodas Atlonas pilsēta, kurā atrodas laivu bāze.

Ezeram ir kaļķakmens gultne; radies ledāja darbības rezultātā. Piekrastē atrodas interesanti dabas veidojumi — ūdens izskaloti kaļķakmens palikšņi — t. s. "sēņakmeņi". Ūdens ezerā ir tīrs, ūdens apmaiņas periods — 0,2 gadi. Ziemā neaizsalst. 11 zivju sugas.

Ezera ziemeļu daļā atrodas Klerānas sala (*Inis Cloithreann*), uz kuras atrodas nozīmīgi kultūras pieminekļi. Šeit kristietības pirmsākumos dibināts klosteris, uz salas vairāku senu baznīcu atliekas.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rī ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315530581

 |

 |
**Oļegs Dementjevs** (krievu: *Олег Иванович Дементьев*; 1938. gada 4. janvāris - 1991) bija Krievijas šahists un treneris.

Biogrāfija
----------

PSRS sporta meistars šahā (1965). Veiksmīgi piedalījies Krievijas PFSR šaha čempionātos: 1970. gadā dalījis 3.-4. vietu (turnīrā uzvarējis nākamais Pasaules čempions šahā Anatolijs Karpovs),  bet 1971. gadā ieņēmis 2. vietu. 1970. gadā PSRS šaha čempionāta finālā Rīgā dalījis 10.-11. vietu. 1974. gadā uzvarējis PSRS sporta biedrības «Burevestnik» šaha čempionātā. Piedalījies arī 1976. gada Latvijas šaha čempionātā Rīgā, kurā dalījis 5.-7. vietu. No 1970. gadu vidus strādājis par treneri Kaļiņingradā un tur sekmējis šaha attīstību.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Russia - Kuibyshev 7.05-2.06.1970
2. ↑  Championship of Russia - Penza 15.6-13.7.1971
3. ↑  38 Championship of USSR Riga November 1970
4. ↑  Championship of "Burevestnik" - Svetlogorsk 1974
5. ↑  «Возрождение древней игры». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 21. februārī. Skatīts: 2013. gada 22. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)