recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jurijs Ozols** (krievu: *Юрий Карлович Озол*; dzimis 1923. gada 13. oktobrī Maskavā, miris 1942. gada 13. oktobrī Baltkrievijā) bija latviešu izcelsmes Padomju Savienības militārais izlūks un partizāns.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima Maskavā 1923. gadā Kārļa Ozola un Marijas Nasonovas (1902—1981, dokumentos minēta arī kā Marta Ozola) ģimenē.

Sākoties Lielajam Tēvijas karam, J. Ozols iesniedza kara komisariātā lūgumu iesaukt viņu armijā, taču saņēma atteikumu, jo bija nepilngadīgs. Iesaukts 1941. gada oktobrī. Izmantojot J. Ozola vācu valodas zināšanu, viņš iesaistīts pretinieka gūstekņu pratināšanā. Bija 2. ranga tehniķis intendants, kad kļuva par Sarkanās armijas 5. pārvaldes (vēlākā Galvenā izlūkošanas pārvalde) izlūku un diversantu daļā, kuru komandēja Arturs Sproģis.

1942. gada 1. septembrī J. Ozols 37 izlūku grupā iesūtīts vācu spēku aizmugurē Baltkrievijā. Piedalījās partizānu operācijās: 8. septembrī diversija uz dzelzceļa pie Krupku stacijas, 11. septembrī uzbrukums vācu garnizonam Vidricā (Krupku rajons), 21. septembrī, diversijas laikā, Ozols, glābjot komandieri, tika ievainots. No piedāvājuma tikt izvestam no pretinieka aizmugures Ozols atteicās.

1942. gada 13. oktobrī dienā Ozols ar diviem biedriem atradās Prudoka ciemā, kur ieguva pārtiku un ievāca no vietējiem iedzīvotājiem ziņas par pretinieka spēkiem. Ciemā negaidīti ieradās vācieši, Ozola biedri bēga uz mežu, Ozols viņus piesedza, sākdams šaut pa vāciešiem. Apšaudē Ozols tika smagi ievainots, pēc kā vācieši viņu aizveda uz savu sanitāro daļu Čerņevkas ciemā, lai pēc tam no sagūstītā iegūtu ziņas. Vakarā Ozols nomira.

Pēc vietējās iedzīvotājas iniciatīvas apglabāts ciema kapos. 1945. gadā pārapglabāts Novodevičjes kapos Maskavā.

Atsauces
--------




1. ↑  «Озол Юрий Кириллович». *pamyat-naroda.ru*.
2. ↑  «Герой-отец и герой-сын: о подвигах комполка Карла Озолса и разведчика Юрия Озолса». *livejournal.com*. 12.05.2020. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 6. novembrī.
**Henriks Radausks** (*Henrikas Radauskas*, dzimis 1910. gada 23. aprīlī Krakovā, Austroungārijā, miris 1970. gada 27. augustā Vašingtonā, ASV) bija lietuviešu dzejnieks.

Biogrāfija
----------

Radausks pavadīja bērnību Paņevēžā. Pirmā pasaules kara gados viņa ģimene pārcēlās uz Novonikolajevsku (tagad Novosibirska), pēc kara atgriezās Lietuvā. Vītauta Dižā Universitātē Kauņā viņš studēja lietuviešu, vācu un krievu literatūru. 1935. gadā Lietuvā iznāca viņa pirmais dzejoļu krājums.

1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās, 1949. gadā izceļoja uz ASV. Dzīves pēdējos gados viņš dzīvoja Vašingtonā un strādāja Kongresa bibliotēkā. ASV iznāca vēl trīs viņa dzejoļu krājumi. Pēc viņa nāves 1978. gadā iznāca atstāto dzejoļu apkopojums.

Sākot no 20. gadsimta 90. gadiem, Lietuvā izdoti vairāki viņa dzejas izdevumi. Dzejas izlases izdotas angļu un krievu valodā. Latviešu valodā H. Radauska darbus atdzejojis Pēters Brūveris.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzejoļu krājumi

* *Fontanas* (Strūklaka, 1935)
* *Strėlė danguje* (Bulta debesīs, 1950)
* *Žiemos daina* (Ziemas dziesma, 1955)
* *Žaibai ir vėjai* (Zibeņi un vēji, 1965)
* *Eilėraščiai 1965-1970* (Dzejoļi, 1965-1970). Chicago: V. Saulius, 1978.

### Dzeja citās valodās

* *Chimeras in the Tower* [angļu val.]. Atdz. Jonas Zdanys. Wesleyan University Press, 2016.
* *Ognem po nebesam = Ugnim ant debesų* [krievu val.]. Sast. un atdz. Anna Georgievna Gerasimova. Kaunas: Vytauto Didžiojo universitetas, 2016.

Atsauces
--------

1. ↑  Henrikas Radauskas — All Poetry.
**Voldemārs Roze** (1897—1939) bija latviešu izcelsmes padomju karavadonis un izlūks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1897. gadā Rīgā strādnieka ģimenē. Strādāja par atslēdznieku. Piedalījās Pirmajā pasaules karā kopš 1914. gada, Krievijas Impērijas armijā ieguva praporščika pakāpi, 1917. gada oktobrī — 1918. gada maijā bija rotas komandieris latviešu strēlnieku pulkā.

1918. gadā sāka dienestu Sarkanajā armijā, kopš tā paša gada — KK(b)P biedrs. Krievijas pilsoņu kara laikā sākumā komandēja rotu, vēlāk pulku, pēc tam brigādi. Par kaujām pie Viļņas 1919. gada aprīlī apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.

1920. gadā pabeidza Augstākā priekšniecības sastāva kursus. 1921. gada martā piedalījās Kronštates sacelšanās apspiešanā kā triecienkolonas priekšnieks, par ko saņēma apbalvojuma ieroci. 1921. gada 7. jūlijā iecelts par 10. strēlnieku divīzijas priekšnieku, 15. septembrī — par 2. Turkestānas strēlnieku divīzijas priekšnieku un kara komisāru. Tāpat 1921. gadā komandēja bandītismu apkarojošās vienības Tambovas guberņā, piedalījās Tambovas sacelšanās apspiešanā.

Kopš 1922. gada Sarkanās armijas štāba Izlūkošanas pārvaldes uzdevumā nelegāli darbojās Vācijā. 1923. gadā bija viens no Vācijas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas Revolucionārās komitejas vadītājiem. Šī komiteja rīkoja ieroču sagādi gaidāmajiem nemieriem Vācijā. 1924. gadā, iespējams, pēc tam, kad Roze pavēlēja nogalināt kādu vācu komunistu, kuru turēja aizdomās par nodevību, Vācijas policija Rozi arestēja, tiesa Leipcigā viņam un diviem citiem komunistiem par valsts apvērsuma mēģinājumu piesprieda nāvessodu. Roze, kura īsto vārdu Vācijas varasiestādēm neizdevās uzzināt, tika tiesāts kā Skobļevskis (*Скоблевский*, citi viņa pseidonīmi: *Гельмут*, *Горев*). 1927. gadā viņš tika apmainīts pret Padomju Savienībā arestētu grupu vāciešu, kuri tika vainoti teroraktu gatavošanā. Atgriežoties PSRS, Rozi apbalvoja ar otru Sarkanā Karoga ordeni.

1930. gadā viņš pabeidza mācības Kara akadēmijā, kļuva par 16. strēlnieku divīzijas komandieri un kara komisāru. Militārais vadītājs Ziemeļu novada komunistiskajā universitātē kopš 1932. gada, kopš 1933. gada — Maskavas Sabiedrisko zinātņu komunistiskajā universitātē. Kopš 1934. gada bija Civilās gaisa flotes Galvenās pārvaldes militarizētās apsardzes priekšnieks. 1937. gada 28. oktobrī atvaļināts Sarkanās armijas rezervē.

1938. gadā Rozi arestēja NKVD. Nošauts 1939. gada 20. janvārī. Reabilitēts 1956. gadā.
**Arvīds Zeibots** (1894—1934) bija latviešu izcelsmes padomju militārais un saimnieciskais darbinieks.

Dzimis 1894. gadā Rīgā fabrikas strādnieka, bijušā zemnieka, ģimenē. Latvijas Sociāldemokrātijas biedrs kopš 1912. gada. 1913. gadā pabeidza Rīgas reālskolu, mācījās Rīgas Politehniskajā institūtā un Petrogradas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē.

Pēc Februāra revolūcijas atgriezās Rīgā, tika ievēlēts par Rīgas Padomes deputātu. Vispirms atbalstīja meņševikus internacionālistus, pēc tam pieslējās boļševikiem. Vācu okupācijas laikā tika apcietināts koncentrācijas nometnē Daugavgrīvā, pēc tam Ventspilī. Atbrīvots pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas. Kopš 1918. gada rudens atradās Rīgā, Latvijas SPR 1. Padomju kongresā tika ievēlēts par Centrālās izpildkomitejas locekli, kopš 1919. gada janvāra bija LSPR Tautas komisāru padomes statistikas komisārs. Pēc tam, kad Rīgu ieņēma landesvērs, Zeibots bija partijas politisks darbinieks.

1920. gada 27. septembrī kļuva par Revolucionārās kara padomes Lauka štāba Reģistrācijas pārvaldes priekšnieka palīgu, 1921. gada 15. aprīlī kļuva par Sarkanās armijas štāba Izlūkošanas pārvaldes priekšnieku.

1924. gada 9. februārī Zeibots lūdza KK(b)P CK pārcelt viņu citā darbā, savā vietā ierosinādams iecelt Jāni Bērziņu; šis lūgums tika apmierināts, un Zeibots ar segvārdu "Ivans Petrovičs Grandts" (*Иван Петрович Грандт*) tika iecelts par PSRS konsulu, pēc tam ģenerālkonsulu Harbinā, kur strādāja līdz 1926. gadam. Pēc atgriešanās Padomju Savienībā strādāja Strādnieku—zemnieku inspekcijas Tautas komisariātā. Kopš 1928. gada bija PSRS Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja vietnieka Jāņa Rudzutaka palīgs.

Miris 1934. gadā, apglabāts Novodevičjes kapsētā.
Šis raksts ir par neregulāru bruņotu spēku. Par policijas nosaukumu skatīt rakstu Milicija (policija).
Folksšturms maršā, 1944. gada novembris
**Milicija** (latīņu: *militia* — 'karadienests') parasti ir armija, zemessardze vai kāda cita militāra organizācija, kurā ir neprofesionāli un/vai nepilna laika karavīri, valsts pilsoņi vai valsts iedzīvotāji, kas vajadzības gadījumā var pildīt militāro dienestu, pretstatā profesionāliem spēkiem, kas sastāv no pastāvīga, pilna laika militārpersonām. Ja milicija darbojas patstāvīgi, tā parasti nespēj noturēt pozīcijas pret regulārajiem spēkiem. Milicija parasti atbalsta regulāros spēkus, piedaloties kaujās, uzturot nocietinājumus vai veicot neregulārus karadarbības pasākumus, nevis pati uzsāk uzbrukuma kampaņas.

Vietējie civiliedzīvotāju likumi bieži vien ierobežo milicijas dienestu tikai savā reģionā un tikai uz ierobežotu laiku, tas vēl vairāk samazina milicijas izmantošanu ilgstošās militārajās kampaņās. Tomēr milicija var kalpot arī kā pieejamā darbaspēka rezerve, no kuras regulārie bruņotie spēki var izmantot darbaspēku, jo īpaši ārkārtas situācijās.

Skatīt arī
----------

* Milicija (policija)

Atsauces
--------

1. ↑  «milicija | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-07-22.
2. ↑  «Кас ir Milicija? | Terminu un Svešvārdu vārdnīca | Vardnica.lv». *www.vardnica.lv*. Skatīts: 2023-07-22.
3. ↑  «Milicija - Vēsture». *vesture.eu*. Skatīts: 2023-07-22.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Milicija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85085315
* GND: 4169980-4
* NKC: ph119542

 |

 |
**Nils Gustavs Gerhards van Deiks** (angļu: *Nils Gustav Gerhard van Dijk*; dzimis 1933. gada 21. oktobrī, miris 2003. gada 17. janvārī) bija norvēģu šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1952. gada publicējis vairāk nekā 260 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 60 godalgas. No 1961. gada starptautiskais meistars un no 1966. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Nils van Deiks**  
 *The Problemist*, 1965  
1. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1.♗d2! draud 2.♘a7+ ♔d4 3.♘×b5#
1. ... ♕b3 2.♘a5+ ♔d4 3.♘×b3#
1. ... ♕c4 2.♘b4+ ♔d4 3.♘×c2#
1. ... ♗d4 2.♘b8+ ♔e5 3.♘d7#
1. ... ♗×f6 2.♘d4+ ♔e5 3.♘×f3#
1. ... ♗×f5 2.♘e7+ ♔d4 3.♘×f5#
1. ... c4 2.♘d8+ ♔d4 3.♘e6#
1. ... ♗×c3 2.♘e5+ ♔d4 3.♘×f3#
Uzdevumā realizēts balto zirdziņa rats.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 111. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 27. septembrī.
3. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 27. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Nila van Deika šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Aleksandrs Grebjonkins** (*Александр Сергеевич Гребёнкин*; dzimis 1982. gada 15. jūlijā) ir Krievijas kosmonauts, inženieris, majors.

Bērnība un izglītība
--------------------

Aleksandrs Grebjonkins piedzima 1982. gada 15. jūlijā Kemerovas apgabala Miskos.

2002. gada 21. jūnijā viņš pabeidza Irkutskas Militāro aviācijas inženieru institūtu "transporta radioelektronisko iekārtu tehniskās ekspluatācijas" specialitātē, iegūstot kvalifikāciju "tehniķis".

Militārais dienests
-------------------

2002. gada jūlijā Aleksandrs Grebjonkins sāka dienestu Kubinkas aviobāzē Maskavas apgabalā. Sākotnēji viņš bija lidmašīnu sagatavošanas tehniķis, bet kopš 2005. gada jūlija viņš dienēja par inženieri. 
2009. gada novembrī Grebjonkinu norīkoja par tehniskās apkopes un remonta grupas inženieri citā karaspēka daļā, bet tajā pašā aviobāzē. 2011. gada janvārī viņš bija tās pašas grupas priekšnieku.
2011. gada janvārī viņu pārcēla uz citu karaspēka daļu par grupas priekšnieku.

2011. gada 15. martā Grebjonkins pabeidza Maskavas Sakaru un informātikas tehnisko universitāti, iegūstot inženiera kvalifikāciju, specializējoties radiosakaru, radio apraides un televīzijas jomā.

Kosmonauta karjera
------------------

2017. gadā Aleksandrs Grebjonkins pieteicās atklātajā konkursā, lai iekļūtu Krievijas kosmonautu vienībā. 2018. gada 10. augustā viņu apstiprināja par kosmonautu kandidātu, un 6. novembrī Grebjonkins tika uzņemts kosmonautu vienībā. 2019. gada 30. augustā viņš ieguva nirēja kvalifikāciju.
2020. gada 24. novembrī viņš pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus, un 2. decembrī viņam piešķīra kosmonauta izmēģinātāja kvalifikāciju.

2022. gada 20. janvārī Grebjonkins tika apstiprināts par SKS 71. ekspedīcijas pamatapkalpes 2. lidojuma inženieri.
2023. gada 1. martā viņu iekļāva kosmosa kuģa *SpaceX Crew-8* apkalpē. Viņš bija *SpaceX Crew-7* dublieru apkalpes lidojuma inženieris.

Aleksandra Grebjonkina pirmais kosmiskais lidojums sākās 2024. gada 4. martā, kosmosa kuģī *SpaceX Crew-8*. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 70. un 71. ekspedīcijas lidojuma inženieris.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums
------------------------------

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *SpaceX Crew-8* | 04.03.2024. |  | Maikls BeretsMetjū DominiksDženeta Epsa | Misijas speciālists |  | SKS-70, SKS-71 |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksandrs Grebjonkins***.
* ГРЕБЁНКИН Александр Сергеевич Kosmonautu sagatavošans centrs, (krieviski)
* Александр Сергеевич Гребёнкин astronaut.ru, (krieviski)
Šis raksts ir par norvēģu zinātnieku. Par citām jēdziena **Sverdrups** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Haralls Ulriks Sverdrups** (norvēģu: *Harald Ulrik Sverdrup*; dzimis 1888. gada 15. novembrī Songndālē, miris 1957. gada 21. augustā Oslo) bija norvēģu okeanogrāfs, meteorologs un polārpētnieks. Pēc universitātes absolvēšanas 1914. gadā strādājis Leipcigas ģeofizikas institūtā un par meteorologu Bergenā. No 1918. līdz 1925. gadam vadījis zinātniski pētnieciskās programmas Roalda Amundsena ekspedīcijās ar kuģi *Maud*. Kopš 1926. gada ģeofizikas profesors Bergenas universitātē. 1931. gadā kopā ar Džordžu Vilkinsu piedalījās neveiksmīgajā arktiskajā ekspedīcijā ar zemūdeni *Nautilus*. No 1936. līdz 1948. gada vadījis Skripsa Okeanogrāfijas institūtu Kalifornijā. No 1948. gada līdz mūža beigām vadīja Norvēģijas polāro institūtu.

Sverdrupa vārdā nosaukta okeāna straumju ūdens patēriņa mērvienība sverdrups (1Sv=106 m3/s), kā arī Sverdrupa kalni Karalienes Modas Zemē un Sverdrupas polārstacija Svalbārā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Norsk polarhistorie. Harald Ulrik Sverdrup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 3. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 21. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Haralls Sverdrups***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 12672916
* LCCN: nr96005386
* ISNI: 0000 0001 0955 5860
* GND: 1057566586
* SELIBR: 371335
* SUDOC: 087179997
* BIBSYS: 95007305
* MGP: 184499
* NDL: 00552205
* CiNii: DA06281241
* KulturNav: id

 |

 |
**Ēriks Hānbergs** (dzimis 1933. gada 29. maijā Birzgales pagastā) ir latviešu rakstnieks, publicists un žurnālists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1933. gada 29. maijā Birzgales pagasta "Rimeņos" zemnieka Kārļa Hānberga un viņa sievas Irmas ģimenē. Mācījās Birzgales pamatskolā, Vecumnieku vidusskolā un Liepājas Pedagoģiskajā institūtā (1954—1957).

Strādāja Liepājas pilsētas un rajona laikrakstu redakcijās (1958—1962), tad par korespondentu un nodaļas vadītāju laikrakstā "Cīņa" (1962—1988).

1976. gadā žurnāls "Karogs" publicēja viņa garo stāstu "Pirmā grēka līcis".

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija redaktora un direktora biedrs (kopā ar Andri Jakubānu) laikrakstā "Neatkarīgā Cīņa" (1990—1995) un laikrakstā "Neatkarīgā Rīta Avīze" (1995—1998).

Darbi
-----

* "Pirmā grēka līcis" (1977),
* "Plikie un pusplikie" (1983),
* "Kartupeļu stāsti" (1989),
* "Edgars Liepiņš" (1991),
* "Mirklīši" (2000),
* "Jaušības un nejaušības" (2008),
* "Alfrēds Čepānis vaļsirdībās" (2021).

### Lugas

* "Pirmā grēka līcis",
* "Plikie un pusplikie",
* "Ērtas dzīvošanas mirklīši".

### Grāmatas

* "Un atskrēja melns teļš" (1986).

Atsauces
--------

1. 1 2  literatura.lv
2. ↑  Mūsu laukiem ir nākotne. Ēriks Hānbergs svin 85. dzimšanas dienu la.lv 2018. gada 29. maijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 303176549
* LCCN: n78085951
* ISNI: 0000 0000 7874 7279
* GND: 131874896

 |

 |
**Hjells Askillsens** (norvēģu: *Kjell Askildsen*, dzimis 1929. gada 29. septembrī Mandalā, Norvēģijā, miris 2021. gada 23. septembrī) bija norvēģu rakstnieks, daudzu literatūras prēmiju laureāts. Visplašāk pazīstams kā noveļu autors.

Biogrāfija
----------

Dzimis Dienvidnorvēģijas (*Sørlandet*) mazpilsētā Mandalā (*Mandal*) politiķa Ārnes Askillsena (*Arne Askildsen*, 1898—1982) un Ostas Hoverstades (*Aasta Håverstad*, 1898—1978) ģimenē. No 1928. gada līdz pat Otrajam pasaules karam Ārne Askillsens bija Mandalas tiesas izpildītājs. 1939. gadā viņš kļuva par Norvēģijas Luterāņu misijas biedrības (*Norsk Luthersk Misjonssamband*) valdes locekli, kā arī uzsāka deputāta darbu vietējā pašvaldībā un izglītības pārvaldē. Nacistiskās Vācijas okupācijas laikā nacisti Hjella tēvu divkārt apcietināja, līdz 1944. gadā tēvs devās bēgļa gaitās uz Zviedriju. Abi Hjella Askillsena vecākie brāļi tika turēti gūstā Grīni (*Grini*) koncentrācijas nometnē.

Pēc kara Askillsens dienēja armijā Vācijas Neatkarīgās norvēģu brigādes grupas sastāvā. Precējies divas reizes, kopš 1992. gada ar Gīnu Jertsenu (*Gina Giertsen*).

2005. gada maijā viņš viesojās Rīgā, kur tikās ar studentiem un skandināvu literatūras cienītājiem.

Daiļrade
--------

1952. gadā izdots pirmais noveļu krājums „Tagad es vienmēr pavadīšu tevi līdz mājām" (*Heretter følger jeg deg helt hjem*), kas guva neviennozīmīgu vērtējumu klaji seksuālā zemteksta dēļ. 1969. gadā par romānu „Vide" (*Omgivelser*) viņš tika apbalvots ar literatūras prēmiju *Mads Wiel Nygaard’s Endowment*. 1973. gadā režisors Odvars Bulls Tūhūss (*Oddvar Bull Tuhus*) ekranizēja šo romānu filmā Marija Maruška (*Maria Marusjka*). Kopš 1982. gada visas viņa izdotās grāmatas bijušas noveļu krājumi, kuru dēļ viņš pašlaik ir uzskatāms par vienu no atzinīgāk vērtētajiem mūsdienu norvēģu rakstniekiem. 1983. gadā par noveļu krājumu „Tomasa F. beidzamie visiem ļaudīm domātie pieraksti" (*Thomas F's siste nedtegnelser til almenheten*) Hjells Askillsens ieguva Norvēģijas Kritiķu asociācijas prēmiju. 2006. gadā šis stāstu krājums tika nosaukts par pēdējo 25 gadu labāko norvēģu literatūras daiļdarbu.

Bibliogrāfija
-------------

Apgāds „Nordisk" latviski izdevis Hjella Askilsena noveļu izlasi „Spainis pilns laika", kurā pilnībā iekļauts arī 1983. gadā norvēģiski izdotais noveļu krājums „Tomasa F. beidzamie visiem ļaudīm domātie pieraksti" (*Thomas F’s siste nedtegnelser til almenheten*). Tas ir bilingvāls izdevums.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kjell Askildsen er død». *www.vg.no* (norvēģu bukmols). Skatīts: 2022-01-03.
2. ↑  *Kjell Askildsen* sadaļa *NRK Forfatter*
3. ↑  www.DELFI.lv. «Rīgā viesojas Norvēģu novelists Hjells Askillsens». *delfi.lv* (latviešu), 2005-05-06. Skatīts: 2022-01-03.
4. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 27. martā. Skatīts: 2016. gada 2. jūnijā.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 84961097
* LNB: 000007459
* LCCN: nr95002685
* ISNI: 0000 0001 0920 8826
* GND: 123008352
* SELIBR: 231778
* SUDOC: 031076009
* BNF: cb12236314c (data)
* BIBSYS: 90148398
* NKC: ola2002149893
* BNE: XX1588274

 |

 |
**Metronidazols** ir sintētisks 5-nitroimidazola atvasinājums ar antibiotisku un antiprotozoju darbību. To izmanto anaerobās infekcijas profilaksei un terapijai, dažādas izcelsmes peritonītu, ginekoloģiskas un pēcdzemdību infekciju, kā arī endokardītu gadījumā. Tas ir efektīvs arī giardiāzes, trihomoniāzes un amebiāzes ārstēšanā. Tas ir pirmais izvēles preparāts vidēji smagos *Clostridium difficile* izraisīta kolīta gadījumos. Metronidazols ir pieejams gan orālā, gan krēma, gan intravenozā formā. Tā kā preparāts labi uzsūcas no gremošanas trakta un nokļūst audos,amebiāzes un citu protozoonožu izraisīto slimību ārstēšanai lieto iekšķīgi. Citos smagos gadījumos metronidazolu ievada vēnā. Metronidazola blaknes ir dispepsija, galvassāpes, alerģiskas reakcijas (nieze, nātrene), metāliska garša, sarkani-brūns urīns, reizēm arī lēkmes. Tas izraisa arī disulfirāmam līdzīgu reakciju un riebumu pret alkoholu. Metronidazolu nevajadzētu lietot agrā grūtniecībā, kā arī barojot ar krūti.

Atsauces
--------

1. ↑  Indulis Purviņš, Santa Purviņa. *Praktiskā farmakoloģija*. Rīga : Zāļu infocentrs, 2011. ISBN 978-9984-854-20-5
2. ↑
**Roberts Simons Maļeckis** (*Malezki*, dzimis 1899. gada 17. septembrī, miris 1938. gada 3. janvārī) bija Latvijas armijas kareivis, 1921. gadā apbalvots Lāčplēša ordeni par kauju Latvijas brīvības cīņu laikā 1920. gada 6. janvārī pie Mākušu ciema Latgalē.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1899. gada 17. septembrī Rīgā Marka (Morduhaja) Maļecka ģimenē.
Strādāja par pulksteņmeistaru, Bermontiādes laikā viņu 1919. gada 3. oktobrī mobilizēja Latvijas armijā un iedalīja Kurzemes divīzijas papildu bataljonā, bet 16. oktobrī — 1. Liepājas kājnieku pulkā. 1920. gada janvārī piedalījās Latgales atbrīvošanas kaujās, atvaļināts no armijas 1922. gada 18. janvārī.
Kādu laiku strādāja pie saimnieka Piņķu pagastā, pēc tam dzīvoja Čiekurkalnā.

Pirms 1933. gada pārcēlās uz dzīvi Ļeņingradā PSRS, kur viņa brālis Jakovs bija Ļeņingradas pilsētas Sarkanās Gvardes rajona padomes priekšsēdētājs, strādāja par 218. militārā resora rūpnīcas instrumentālā ceha tehnologu Ļeņingradā. Lielā terora laikā 1937. gada 5. decembrī Maļecki arestēja un nošāva 1938. gada 3. janvārī.

Atsauces
--------

1. ↑  lkok.com
2. 1 2  Aizmirstie karavīri — ebreji Latvijas armijā 1918.-1940. gados Ēriks Jēkabsons, Rīgā: 2013. — 42 lpp.
3. ↑  Малецкий Симон-Роберт Маркович (1899)
**Acetamīds** (etānamīds, CH3CONH2) ir etiķskābes amīds, tīrā veidā - balta, kristāliska viela.

Acetamīds ir salīdzinoši grūti degošs, izdala kairinošus dūmus. Ieelpoti, apēsti, uz gļotādas vai ādas nokļuvuši acetamīda putekļi ir toksiski, var izraisīt ādas sasārtumu un niezi. Acetamīds ir kancerogēns, kas ir pierādīts laboratorijas apstākļos.

Iegūšana
--------

Acetamīdu iegūst, dehidratējot amonija acetātu.

Izmantošana
-----------

Acetamīdu izmanto kā plastifikatoru un daudzu citu organisko savienojumu sintēzē.
Acetamīda atvasinājums **N,N-dimetilacetamīds** (DMAC) ar divām aminogrupas protonus aizvietojošām metilgrupām tiek izmantots kā šķīdinātājs.

Acetamīds kā minerāls
---------------------

Acetamīds ir reģistrēts kā minerāls 1974. gadā. Tas līdz šim atrasts vienā atradnē - Ukrainā, Ļvivas apgabalā, Ļvivas - Volīnijas ogļu baseinā, Červonogradas ogļu karjerā. Acetamīds atrasts lielās ogļu kaudzēs. Tas ir sezonāls minerāls, kas parādās tikai gada sausākajos periodos.

Minerāla paraugi glabājas Pēterburgā, Kalnu institūta muzejā un Maskavā, A.E. Fersmana mineraloģiskajā muzejā.

Ārējās saites
-------------

* Acetamīds - apraksts angliski.
* Acetamīds kā minerāls (angliski)
* Acetamīds kā minerāls (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4427857-3

 |

 |
**Samuils Zivs** bija ebreju izcelsmes padomju tiesībzinātnieks un orientālists.

Piedzimis 1921. gadā Ventspilī. Piedalījās Otrajā pasaules karā. 1944. gadā pabeidza mācības Taškentas Juridiskajā institūtā. Strādāja PSRS ZA Valsts un tiesību institūtā: zinātniskais darbinieks no 1948. gada, sektora pārzinis no 1964. līdz 1969. gadam, direktora vietnieks no 1969. gada. Juridisko zinātņu doktors kopš 1962. gada, profesors kopš 1966. gada. Starptautiskās Salīdzinošās tiesību zinātnes akadēmijas korespondētājloceklis kopš 1971. gada. KPFSR Nopelniem bagātais zinātnes darbinieks kopš 1972. gada. Darbojies dažādās biedrībās, cita starpā bija Padomju sabiedrības antisionistiskās komitejas priekšsēdētāja vietnieks. Vairāku vispārīgajai valsts un tiesību teorijai un salīdzinošajai tiesību zinātnei veltītu rakstu darbu autors.

Nomiris 1999. gadā. Apglabāts Maskavas apgabalā.

Atsauces
--------



1. ↑  «Зивс Самуил Лазаревич». *Российская еврейская энциклопедия*.
2. ↑  «Зивс Самуил Лазаревич». *Они тоже гостили на земле*.
**Džons Šelderups Jēvers** (norvēģu: *John Schjelderup Giæver*; dzimis 1901. gada 31. decembrī Tromsē, miris 1970. gada 9. novembrī Oslo) bija norvēģu polārpētnieks un rakstnieks.

Pēc skolas beigšanas no 1921. līdz 1922. gadam strādājis par redaktora palīgu laikrakstā *Tromsø Stiftstidende*, vēlāk par galveno redaktoru *Vesteraalens Avis* (1922-1928) un *Tromsø Stiftstidende* (1928-1929). No 1929. līdz 1934. gadam nodarbojies ar zvēru ķeršanu ziemeļaustrumu Grenlandē. 1935. gadā iestājies darbā par sekretāru Norvēģijas Svalbāras un Arktikas pētījumu institūcijā (vēlākajā Norvēģijas Polārais institūts). 2. pasaules kara laikā strādājis par sekretāru Norvēģijas izsūtījuma valdībā Londonā, kā arī dienējis Norvēģijas Karaliskajos gaisa spēkos Kanādā (1941-1944). 1947. gadā atgriezies darbā Norvēģijas Polārajā institūtā. No 1949. līdz 1952. gadam vadīja ziemošanas partijas Modheimas polārstacijā Karalienes Modas Zemē.

Literāro darbību sācis 1921. gadā, strādājot laikrakstā, ar grāmatu *Illgjæringsmann*, kas iztulkota vāciski 1923. gadā. Jēvera pazīstamākā grāmata, *Maudheim. To år i Antarktis* (1952), tulkota astoņās valodās. Pēc 1955. gada izdevis vairākas grāmatas, kurās, lielākoties autobiogrāfiskā stilā, aprakstot trapera dzīve Grenladē, Arktiku, kā arī bērnības atmiņas.

Apbalvots ar vairākām medaļām, Jēvera vārdā nosaukta Jēvera kalni Antarktīdā.

Atsauces
--------

1. ↑  Norsk polarhistorie. John Schjelderup Giæver
2. ↑  Nils Magne Knutsen. «John Giæver». In Knut Helle. *Norsk biografisk leksikon* (norvēģu). Oslo : Kunnskapsforlaget. Skatīts: 2009. gada 9. oktobrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 71775535
* LCCN: n79089623
* ISNI: 0000 0000 5598 4749
* GND: 1055314679
* SUDOC: 144449749
* BIBSYS: 90082673
* NKC: hka20211125469
* KulturNav: id

 |

 |
**Leonards Pļavnieks** (1893—1938) bija latviešu izcelsmes padomju kara jurists.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima 1893. gadā Rīgā strādnieka ģimenē. Pabeidzis sākumskolu, mācījās reālskolā, nepabeigdams 5. klasi trūkuma dēļ, sāka strādāt par izsūtāmo, pēc tam par rakstvedi apdrošināšanas kantorī. Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā iesaukts armijā, nosūtīts uz Lietuviešu pulka rezerves bataljonu Petrogradā. Pēc četriem mēnešiem nosūtīts uz Oranienbaumu, kur kā ierindnieks dienēja bruņu un ložmetējnieku komandā. Oktobra revolūcijas laikā bija Oranienbaumas strēlnieku skolas kursants, piedalījās tās darbinieku atbruņošanā.

Pēc revolūcijas strādāja par apriņķa Tautas tiesas locekli, pēc tam par tās priekšsēdētāju Arhangeļskā. 1918. gada sākumā vadīja ekspedīcijas vienību zemnieku sacelšanās apspiešanā pie Pečoras upes. Pēc tās iestājās Sarkanajā armijā, iecelts par Ziemeļaustrumu frontes Politiskās nodaļas kara izmeklētāju, pēc tam līdz 1918. gada septembrim bija šīs nodaļas priekšnieka vietnieks un priekšnieks. KK(b)P biedrs kopš 1918. gada augusta. Līdz 1920. gada februārim — Ziemeļu frontes 6. armijas Kara tribunāla kolēģijas loceklis, priekšsēdētāja vietnieks, priekšsēdētājs. No 1920. gada februāra — 1. kavalērijas armijas Kara tribunāla priekšsēdētājs.

Pēc Pilsoņu kara no 1922. gada maija līdz 1935. gadam bija Ziemeļkaukāza kara apgabala Kara tribunāla priekšsēdētājs. 1935. gadā iecelts par Maskavas kara apgabala Kara tribunāla priekšsēdētāju.

1937. gada 10. novembrī arestēts. Apsūdzēts spiegošanā un dalībā militārā sazvērestībā. 1938. gada 7. jūnijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (AT KK) piesprieda L. Pļavniekam nāvessodu, kurš izpildīts tajā pašā dienā. 1957. gadā PSRS AT KK L. Pļavnieku reabilitēja.

Atsauces
--------

1. ↑  «Плавнек Леонард Янович + 07.06.1938». *Расстрелянное поколение*.
**Alfrēds Tiltiņš** (krievu: *Альфред Матисович Тылтынь*; angļu: *Alfred Tilton*; dzimis 1897. gada 4. martā, miris 1942. gada 11. februārī) bija latviešu izcelsmes padomju spiegs. PSRS militārās izlūkošanas *GRU* rezidents. Triju[*nepieciešama atsauce*] (pēc citiem avotiem divu)[*nepieciešama atsauce*] Sarkanā Karoga ordeņa un viena Ļeņina ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Mežotnes pagastā zemnieka Matīsa Tiltiņa ģimenē. 1916. gadā beidza Alekseja kara skolu (*Алексеевское военное училище*) Maskavā. Pirmā pasaules kara laikā dienēja latviešu strēlnieku vienībās, Krievijas pilsoņu kara laikā iestājās boļševiku partijā. Padomju—poļu kara laikā 1920. gada augustā krita poļu gūstā, atbrīvots pēc kara beigām 1921. gada februārī.

No 1922. līdz 1926. gadam veica *GRU* rezidenta pienākumus Parīzē, bet vēlāk Vācijā. Darbojās kopā ar savu sievu Mariju Tiltiņu, dzimušu Šūlu. No 1927. gada bija *GRU* rezidents ASV ar segvārdu *Alfred Tilton*, kur savervēja vairākus amerikāņu komunistus, arī latviešu izcelsmes Nikolaju Dozenbergu. 1930. gadā Tiltiņu atsauca uz PSRS, kur viņš darbojās dažādos amatos Sarkanajā armijā. Tāpat kā brālis Pēteris Pauls Tiltiņš (Pols Armāns), piedalījās Spānijas pilsoņu karā.

Apcietināts 1937. gada 27. novembrī. 1940. gada 15. decembrī notiesāts uz 15 gadiem. 1942. gadā miris. 1957. gadā reabilitēts.

Ārējās saites
-------------

* Alfrēds Tiltiņš (krieviski)
* Alfrēds Tiltiņš (krieviski)
**Jānis Rūdolfs Zarumba** (1907. gada 29. decembris Rīga — 1976. gada 17. janvāris Rīga) bija Latvijas sportists.

Biogrāfija
----------

Pēc Rīgas pilsētas 4. ģimnāzijas beigšanas (1926) divus gadus mācījies Latvijas Universitātes Matemātikas fakultātē (1928-1929) un apliecinājis sevi kā ļoti daudzpusīgu sportistu. Bijis pazīstams ar savu prasmi runāt un asprātībām. Vairākus gadus sargājis sporta kluba "Universitātes Sports" pirmās futbola komandas vārtus. 1933. gadā Turīnā bijis Latvijas studentu futbola izlases vārtsargs Pasaules studentu spēlēs. Labās spēles un uzvārdu sakritības dēļ Itālijas līdzjutēji Zarumbu iesaukuši par "Zamoru" — tā laika labākā Spānijas vārtsarga Rikardo Zamoras vārdā. Tāpat bijis basketbolists Latvijas Universitātes klubā "Gongs", kā arī piedalījies šaha un bridža turnīros. Bijis arī aktīvs sporta organizators. 1933. gadā ievēlēts Latvijas Šaha savienības valdē, bet 1935. un 1937. gados Latvijas Basketbola savienības revīzijas komisijā. 1930. gados strādājis pamatdarbā par Latvijas kara invalīdu savienības grāmatvedi.

Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās, taču Vācijā nokļuvis Padomju okupācijas zonā un 1945. gadā no Rostokas atgriezies Rīgā. 1950. gados bijis Krustpils cukura fabrikas galvenais grāmatvedis. Pēckara Padomju Latvijā Zarumbas brīvdomīgais raksturs bija par iemeslu vairākkārtējām represijām no padomju varas iestāžu puses. Viņa pēdējais arests 1957. gadā 1. aprīlī notika tikai dienu pēc Latvijas šaha čempionāta finālturnīra beigām un beidzās ar tiesas piespriestu trīs gadu ieslodzījumu soda nometnēs par pretpadomju propagandu un aģitāciju. 1959. gadā atbrīvots un atgriezies Rīgā. Mūža pēdējos gados strādājis par naktssargu un vairs nav piedalījies šaha turnīros. Miris no smadzeņu triekas. Apglabāts Rīgas Meža kapos.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1930. gads — 10. vieta 2. virsturnīrā.
* 1932. gads — 2.-3. vieta 2. virsturnīrā.
* 1946. gads — 10.-12. vieta.
* 1957. gads — 13.-14. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nekropole: Jānis Zarumba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 14. martā. Skatīts: 2015. gada 7. jūlijā.
2. ↑  LVVA Studentu datubāze
3. ↑  A. Riekstiņš "Kā latvju studenti uz Itāliju brauca", laikraksts "Lauku Avīze", 13.07.1993
4. ↑  "Latvijas meistarsacīkstēs basketbolā", laikraksts "Stadions", 30.10.1933
5. ↑  "Šacha savienības jauna vadība", žurnāls "Sporta Pasaule", 03.04.1933
6. ↑  "Basketbola jaunā vadība", laikraksts "Sporta Pasaule", 08.08.1935
7. ↑  "Basketbolistu saimes pateicība Valsts Prezidentam Dr. K. Ulmanim", laikraksts "Sporta Pasaule", 18.11.1937
8. ↑  laikraksts "Latviešu Vēstnesis", Nr. 79, 09.01.1946
9. ↑  Списки жертв — Мемориал
10. ↑  laikraksts "Austrālijas Latvietis", 07.03.1959

Literatūra
----------

* Ilmārs Balodis "Miris J. R. Zarumba" laikrakstā "Laiks", 18.02.1976.
* Nekrologs "Tā viņi aiziet" laikrakstā "Austrālijas Latvietis", 07.03.1976.
* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.
**Melānija Luīze Jansone** (dzimusi 2008. gada 27. novembrī) ir Latvijas šahiste.

Biogrāfija
----------

Rīgas šaha skolas treneres Vijas Rožlapas audzēkne. Daudzkārtējā Latvijas jauniešu šaha čempionātu laureāte dažādās meiteņu vecuma grupās: 2016. gadā 2 vieta M8 vecuma grupā, 2019. gadā 3. vieta M12 vecuma grupā, 2020. gadā 2. vieta M12 vecuma grupā, 2021. gadā 2. vieta M14 vecuma grupā un 2022. gadā 2. vieta M14 vecuma grupā. 2023. gadā uzvarējusi Latvijas jauniešu šaha čempionātā M16 meiteņu grupā. 2024. gadā atkārtojusi šo panākumu. Pārstāvējusi Latviju dažādos Eiropas un Pasaules jauniešu šaha turnīros, tajā skaitā arī 2018. gada Eiropas jauniešu šaha čempionātā, kas notika Rīgā.

Kopš 2020. gada regulāri piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos. Labāko rezultātu šajās sacensībās sasniegusi 2022. gadā, kad ierindojusies 8. vietā.

2022. gadā pārstāvējusi Latvijas komandu Pasaules sieviešu šaha olimpiādē.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 2020. gads — 12. vieta.
* 2021. gads — 17. vieta.
* 2022. gads — 8. vieta.
* 2023. gads — 13. vieta.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Šaha Federācija
2. ↑  Latvijas 2023. gada jauniešu čempionāta fināls G-16
3. ↑  Latvijas 2024. gada jauniešu čempionāta fināls G-16
4. ↑  European Youth Chess Championship G-10 - 2018
5. ↑  Latvijas 2022. gada sieviešu čempionāts
6. ↑  44th Chess Olympiad 2022 Women
7. ↑  Latvian Women's Chess Championship 2023
**Kārlis Kurševics**, arī **Kārlis Kurševičs** (1874—1938), bija latviešu advokāts, grāmatizdevējs un sabiedriskais darbinieks. Pēterburgas latviešu grāmatu apgāda „Imanta" dibinātājs (1908—1909), Viens no Latvijas autonomijas projekta autoriem (1916), Vidzemes Zemes padomes valdes loceklis (1917), Demokrātiskā bloka loceklis un Tautas padomes loceklis (1918), emigrācijā PSRS (no 1921), pret latviešiem vērsto represiju upuris (1938).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1874. gada 22. novembrī Valgundes pagasta „Dobeļos" amatnieka Jāņa Kurševica ģimenē. 1900. gadā kā eksterns nokārtoja ģimnāzijas pārbaudījumus Carskoje Selo Ķeizariskajā Nikolaja ģimnāzijā un iestājās Rīgas politehniskā institūta Ķīmijas nodaļā. Studiju laikā iesaistījās nelegālās Rīgas sociāldemokrātiskās organizācijas darbībā, 1903. gadā emigrēja uz Šveici, kur Cīrihes Universitātē studēja medicīnu un tiesības.
1905. gada revolūcijas laikā atgriezās dzimtenē, darbojās LSDSP Liepājas apvienotajā komitejā. Pēc revolūcijas sakāves 1906. gadā emigrējis, no 1907. gada dzīvoja Pēterburgā un kādu laiku strādāja starptautiskā komercbankā. Dibinājis Pēterburgas latviešu grāmatu apgādu „Imanta" (1908—1909). Publicistisku rakstu autors (pseidonīms Kārlis Liepa) latviešu žurnālā „Vārpas" (1908) un Liepājas laikrakstā „Dzīve" (1909—1910), „Vidzemes Balss" redakcijas loceklis (1914).

Pirmā pasaules kara laikā bija Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas sekretārs un Maskavas latviešu kultūras biroja loceklis. Izstrādājis Latvijas autonomijas projektu, ko publicēja žurnālā „Taurētājs" (1916). Pēc 1917. gada revolūcijas bija Vidzemes Zemes padomes valdes loceklis, padomes uzdevumā braucis uz Petrogradu prasīt Latvijas autonomiju.
Vācu okupācijas laikā Demokrātiskā bloka loceklis, piedalījies Latvijas valsts pasludināšanas aktā.

1920. gadā iestājās lielinieku partijā un kopā ar sievu Emīliju un septiņgadīgo meitu Āriju pārcēlās uz dzīvi Padomju Krievijā. 1921. gadā izslēgts, tad atkal uzņemts un 1929. gadā atkal izslēgts no VK(b)P. Dzīves nogalē kopā ar ģimeni dzīvoja savā mājiņā Maskavas apgabala Malahovkas stacijā.

Lielā terora laikā 1937. gada 25. decembrī apcietināts, 1938. gada 16. aprīlī notiesāts un nošauts 1938. gada 10. septembrī Piemaskavas masu iznīcināšanas poligonā Komunarkā, nošauta arī viņa sieva Emīlija.
Maskavā palika dzīvot viņa meita arhitekte Ārija Kurševica (1913—1993), pēc viņas projektiem celtas rūpnīcu un kinostudiju ēkas ne tikai Krievijā, bet arī Bulgārijā un Rumānijā.

Grāmatu izdevniecība
--------------------

Pēterburgas apgāda "Imanta" izdevumi:

* „Pēterburgas latviešu tautas kalendārs 1909. gadam"
* K. Landers. „Latvijas vēsture", 3. daļa (1909),
* J. Gulbis. „Pēc negaisa" (dzejoļu krājums, 1909),
* A. P. Omelčenko „Brīvā mīlestība un ģimene" (1909),
* Rainis. „Klusā grāmata" (1909), tās konfiskācijas dēļ apgāds pārtrauca darbību.

Atsauces
--------

1. ↑  Список выпускников Царскосельской Императорской Николаевской гимназии
2. ↑  sakharov-center.ru
3. ↑  letonika.lv
4. ↑  *Малаховский вестник* 1998. gada 12. martā[novecojusi saite]
5. ↑  Datu bāze „Latviešu grāmatniecības darbinieki
**Enaliarktīdi** (*Enaliarctos*) ir aizvēsturisku dzīvnieku vienīgā zināmā ģints **enaliarktīdu dzimtā** (*Enaliarctidae*). Tie pieder plēsēju kārtas (*Carnivora*) airkāju virsdzimtai (*Pinnipedia*). Enaliarktīdu ģintī ir 5 sugas, kuras visas ir izmirušas pirms vairākiem miljoniem gadu. 

Enaliarktīdi ir vecākie zināmie airkāji. To fosilijas pieder vēlajam oligocēnam un agrajam miocēnam. Enaliarktīdi dzīvoja pirms 24—22 miljoniem gadu Kalifornijā un Oregonā. Šobrīd zinātnieki uzskata, ka visu mūsdienu airkāju priekštecis ir bijis enaliarktīds, ka no enaliarktīdiem ir attīstījušies gan roņi, gan ausainie roņi, gan valzirgi.

Izskats un īpašības
-------------------

*Enaliarctos mealsi* fosilijas
Enaliarktīdam bija īsa aste un starp pirkstiem bija attīstījušās peldplēves, bet atšķirībā no mūsdienu airkājiem, kuriem ir konusveidīgi, caururbjoši zobi, enaliarktīdiem bija plēsējiem tipiskie griezējzobi, kas liecina par to, ka medījums bija jāiznes krastā, lai to varētu apēst. Enaliarktīdiem tāpat kā modernajiem airkājiem bija lielas acis, jutīgas ūsas un īpaši veidotas iekšējās ausis, lai varētu dzirdēt zem ūdens. 

Enaliarktīdu biomehānikas izpēte liecina, ka peldot tas lietojis gan priekškājas, gan pakaļkājas. Mūsdienu ausroņi lieto tikai priekškājas, roņi pamatā lieto pakaļkājas, un tikai valzirgi peldot lieto gan priekškājas, gan pakaļkājas. No tā zinātnieki secina, ka attīstoties roņi zaudēja īpašību peldot lietot priekškājas, bet ausroņi pakaļkājas. Locekļu labi attīstītie kauli liecina, ka kājām ir bijusi ievērojama muskuļu masa, bet tas liecina, ka enaliarktīds vairāk laika pavadījis uz sauszemes nekā ūdenī.

Sistemātika
-----------

* **Enaliarktīdu dzimta** (*Enaliarctidae*)
	+ **Enaliarktīdu ģints** (*Enaliarctos*)
		- *Enaliarctos mealsi*
		- *Enaliarctos barnesi*
		- *Enaliarctos emlongi*
		- *Enaliarctos mitchelli*
		- *Enaliarctos tedfordi'*

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Skeleton of the Oldest Known Pinniped, Enaliarctos mealsi
2. ↑  «The Paleobiology Database». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 4. maijā. Skatīts: 2009. gada 7. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Swimming Mode Inferred from Skeletal Proportions in the Fossil Pinnipeds

* Ratha's Creatures

* Enaliarctos
**RTU Neorganiskās ķīmijas institūts** ir Rīgas Tehniskās universitātes zinātniskais institūts Materiālzinātnes un lietišķās ķīmijas fakultātes (MLĶF) sastāvā.

Vēsture
-------

Dibināts 1946. gadā kā Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas **Ķīmijas institūts**, 1965. gadā to pārdēvēja par ZA Neorganiskās ķīmijas institūtu.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1993. gadā institūtu nodeva Izglītības ministrijas pārziņā.

1998. gadā LZA Neorganiskās ķīmijas institūtu, kas atradās Miera ielā 34 Salaspilī, reorganizēja par patstāvīgu struktūrvienību ar juridiskās personas tiesībām Rīgas Tehniskajā universitātē. Rīgas Tehniskās universitātes valdījumā Salaspilī nodeva laboratoriju korpusa galveno ēku un laboratoriju korpusa eksperimentālo bāzi ar saimnieciskajām ēkām.
2016. gadā Neorganiskās ķīmijas zinātniskā institūtu pārcēla uz RTU Materiālzinātnes un lietišķās ķīmijas fakultātes telpām Ķīpsalā.

Atsauces
--------

1. ↑  Par Latvijas Zinātņu akadēmijas Neorganiskās ķīmijas institūta reorganizāciju vestnesis.lv 19.02.1998
ASV prezidents Džordžs Bušs ar pāvestu Jāni Pāvilu II, kuram ir apsieta fascija, uz kuras redzams pāvesta ģerbonis.
**Fascija** ir auduma josta, kas kalpo kā apģērba elements, ko nēsā latīņu rita Romas katoļu Baznīcas un Anglikāņu baznīcas garīdznieki un semināristi jeb kleriķi.

To nēsā, uzsienot to sutanas vai sutanas ar pelerīnu virs jostas vietas starp krūtīm un nabu. Sasienot fasciju, tās galiem jābūt brīvi krītošiem uz leju un sējuma vietai jābūt pavirzītai uz kreiso pusi.

Līdz otrajam Vatikāna koncilam bija divu veidu fascijas, kuru galos atradās bārkstu veidoti pušķi kā galero vai bārkstis. Pēc koncila sāka lietot tikai fascijas ar bārkstīm.

Fasciju krāsas
--------------

Bascijas krāsa parāda garīdznieka pakāpi Baznīcas hierarhijā.

* Priesteriem, diakoniem un kleriķiem melnas krāsas zīda auduma fascijas, bet tās nēsā reti;
* Bīskapiem, prelātiem, monsinjoriem — violetas krāsas zīda auduma fascijas;
* kardināliem — purpursarkanas krāsas muāras auduma jeb zīda samta fascijas;
* pāvestam — baltas krāsas muāras auduma jeb zīda samta fascijas, pie tam tikai pāvesta fascijas galos ir redzams viņa ģerbonis.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| Kardināls | Bīskaps | Prelāts Monsinjors | Priesteris Diakons Kleriķis |

Atsauces
--------

1. ↑  www.books.google.com

Ārējās saites
-------------

* www.books.google.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Romas katoļu Baznīcas garīdznieku liturģiskie tērpi  |
| --- |
|  |
| Apģērbi | 
* Alba
* Dalmatika
* Fascija
* Komža
* Ornāts
* Stola
* Sutana
* Sutana ar pelerīnu
* Veļums

 |
|  |
| Galvassegas | 
* Birete
* Galero
* Kardināla cepure
* Mitra
* Piuska

 |

 |
**JSON** (no angļu: *JavaScript Object Notation* — '*JavaScript* objektu notācija') ir datu apmaiņas formāts. Balstīts uz teksta formātu, viegli lasāms. Neskatoties uz sākotnējo izcelsmi no *JavaScript*, formāts tiek uzskatīts par valodu neatkarīgu formātu un var tikt izmantots jebkurā citā programmēšanas valodā.

JSON datu apmaiņas formāts paredzēts strukturēto datu pārraidei tīklā. JSON var saturēt vienkāršās datu struktūras vai asociatīvos masīvus (sauktus par objektiem). Pirms pārraides dati tiek serializēti jeb pārvērsti teksta formātā. Nozīmīgākais pielietojums — Ajax lietotnēs, kur tas tiek izmantots kā alternatīva XML formātam.

Vēsture
-------

JSON formātu aprakstījis Daglass Krokfords (*Douglas Crockford*) specifikācijā RFC 4627. Oficiālais interneta media tips — application/json. JSON failu paplašinājums — .json.

2005. gada decembrī *Yahoo!* sāka piedāvāt dažus no saviem tīmekļa pakalpojumiem, kuros kā alternatīva varēja tikt izmantots JSON. 2006. gadā *Google* sāka izmantot JSON kā GData tīmekļa protokola barotni.

Šobrīd JSON formātu piedāvā draugiem.lv API un daudzi citi interneta servisi.

Sintakse
--------

Šajā piemērā parādīts, kā ar JSON objektu tiek aprakstīts cilvēks.

```
{
 "first\_name": "John",
 "last\_name": "Smith",
 "is\_alive": true,
 "age": 27,
 "address": {
 "street\_address": "21 2nd Street",
 "city": "New York",
 "state": "NY",
 "postal\_code": "10021-3100"
 },
 "phone\_numbers": [
 {
 "type": "home",
 "number": "212 555-1234"
 },
 {
 "type": "office",
 "number": "646 555-4567"
 }
 ],
 "children": [
 "Catherine",
 "Thomas",
 "Trevor"
 ],
 "spouse": null
}

```

### Datu tipi

* **Rinda** — dubultpēdiņās iekļauta unikoda rinda, kur otrādā slīpsvītra tiek izmantota kā atsoļa rakstzīme;
* **Būla vērtība** — vērtības true vai false;
* **Virkne** — numurēta vērtību rinda, atdalīta ar komatu un ieslēgta kvadrātiekavās;
* **Objekts** — lauks:vērtība pāri, kas atdalīti ar komatu un ieslēgti izliektajās iekavās;
* **null**

Ārējās saites
-------------

* JSON dokumentācija

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2014000515
* GND: 1105592812

 |

 |
**Gaviāli** (latīņu: *Gavialis*) ir vienīgā ģints, kas ietilpst gaviālu virsdzimtā un gaviālu dzimtā. Vienīgā mūsdienās dzīvojošā suga ir Gangas gaviāls (*Gavialis gangeticus*). Gaviāliem ir garš, šaurs purns, un tāpat kā aligatoriem nav redzams apakšējais ceturtais zobs, ja mute ir aizvērta. Gavialiem ir palielināti priekšzobi, aiz kuriem atrodas mazāki, vienāda lieluma zobi. Gaviālam ir 102 zobi 54 augšžoklī, un 48 zobi apakšžoklī.

Gaviālu purns izskatās trausls, tomēr ir bruņots ar ļoti asiem zobiem. Gaviāls ir aukstasiņu dzīvnieks, tāpēc tam nav nepieciešams daudz enerģijas. Gaviāls ēd apmēram 3 reizes nedēļā. Gaviālu pamatbarība ir zivis. Gaviāls satver zivi ar sānisku galvas vēzienu, tad paver muti tā lai varētu norīt zivi ar galvu pa priekšu. Gaviāls vēl ēd bezmugurkaulniekus, abiniekus, zīdītāju mazuļus un ūdensputnus.

Tēviņam purna galā ir paplatinājums, kāda nav mātītēm, tēviņš paplatinājumu izmanto meklēšanas laikā izdodot skaņas un taisot burbuļus. Ziemas beigās vai pavasara sākumā tēviņš ap sevi sapulcina trīs, četras mātītes, gaviālu tēviņš pārojas ar katru no tām, nolaižoties upes dziļumā. Mātīte pēc pārošanās dodas krastā un apmēram 10 m no tā izrok ligzdu, kam ir pudeles forma, un iedēj tajā apmēram 40 olas ar plānu čaumalu. Vietu ligzdai mātīte izvēlas ļoti rūpīgi. Lai saviem pēcnācējiem nodrošinātu labākus apstākļus. Pēc olu uzdēšanas tā iegremdējas ūdenī un uzmana olas, gatava padzīt olu zagļus. Jo laiks siltāks, jo ātrāk attīstās oliņas, tomēr laiks nemēdz pārsniegt 60—90 dienas. Kad mazuļi izšķiļas, tie sāk klusu kurkstēt, tas ir signāls mātei, tā iet un atrok zemi. Pēc tam tā paņēmusi tos mutē nes mazuļus uz ūdens pusi.

Gaviāli mēdz būt 4—7m gari, svars līdz 1000 kg. Gaviāli no visiem krokodiliem vislabāk pielāgojušies dzīvei ūdenī. Uz sauszemes ir ļoti neveikli. Ūdeni pamet reti, mātītes olu dēšanas laikā. Par cik gaviāli tik daudz laika pavada ūdenī starp pirkstiem ir izveidojusies plēve, kas ideāli noder peldēšanai, tāpēc ūdenī spēj sasniegt ļoti lielu ātrumu.

Sistemātika
-----------

Agrāk gaviālu ģintī bija vairākas sugas. Pārsvarā tās dzīvoja Indijas ziemeļos un Pakistānas teritorijā. Gaviālu ģints ir zināma no Neogena perioda nogulumiem.

**Ģints** Gaviāli (*Gavialis*)

* †*Gavialis breviceps* Pilgrim Agrais — vidējais miocēns Dera Bugti, Pakistāna
* †*Gavialis pachyrhynchus* Lydekker Vidējais — vēlais miocēns Chinji, Pakistāna
* †*Gavialis curvirostris* Lydekker Vidējais — vēlais miocēns Chinji, Pakistāna
	+ †*Gavialis curvirostris naricus* Agrais — vidējais miocēns Dera Bugti, Pakistāna
* †*Gavialis browni* Mook Vēlais miocēns Nagri, Pakistāna
* †*Gavialis hysudricus* Lydekker Vēlais miocēns — agrais pliocēns Dhok Pathan, Pakistāna
* †*Gavialis lewisi* Lull Vēlais miocēns — Agrais pliocēns Dhok Pathan, Pakistāna
* †*Gavialis leptodus* Cautley и Falconer Vēlais pliocēns - agrais pleistocēns Pinjor, Ziemeļindija
* Gangas gaviāls (*Gavialis gangeticus*) Gmelin, Pliocēns - mūsdienas

(†) - izmirušu organismu grupa
**Polārā stacija «Tambeja»** (krievu: *Полярная станция «Тамбей»*) ir slēgta Krievijas vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Jamalas pussalas austrumu krastā pie Obas līča līdzās Tambejas ciemam. Administratīvi ietilpst Jamalas Ņencu autonomā apvidus Jamalas rajonā.

Vēsture
-------

1932. gada septembrī 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros Tambejas ciemā tika organizēta meteoroloģisko novērojumu stacija, kas darbojās līdz 1933. gada septembrim. 1934. gadā uz Tambeju tika pārcelta Misdrovjanojas polārstacija, bet regulāri novērojumi sākās 1936. gada 30. septembrī. No 1965. gada tika veikti arī jūras un agrometeoroloģiskie novērojumi. 2008. gadā personāla trūkuma dēļ stacija tika iekonservēta, bet 2011. gadā tās vietā uzstādīta automatizētā meteostacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Полярная Почта. Тамбей МГ-2
2. ↑  Энциклопедия «Ямальский район»
3. ↑  «Возобновлены метеонаблюдения на МГ-2 Тамбей». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 2. decembrī. Skatīts: 2020. gada 6. decembrī.