recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valerijans Oniciu** (krievu: *Valerian Onițiu*; dzimis 1872. gada 8. aprīlī, miris 1948. gada 31. decembrī) bija rumāņu šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

V. Oniciu sastādījis vairāk nekā 270 dažādu žanru šaha kompozīcijas, vairums no tam pieder pasaku šaha žanram. Vienpadsmit viņa kompozīcijas publicētas *FIDE albumos*.

### Piemērs

**Oniciu, Petrovičs, Dosons un Foks**  
 *Kniest T.T.*, 1930**Mats 8 gājienos**  
Sienāži: a8, f7, h2, h1
**Uzdevuma risinājums:**

**1.Gh3 Gh4 2.Gh5 Gh6 3.Gh7 Gh8 4.Ge7 Gd7 5.Gc7 Gb7 6.Ga7+ Ga6 7.Ga5+ Ga4 8.Ga3#**
Šī koppozīcija ieguva 1. godalgu tematiskā konkursā. Tā publicēta almanahā *FIDE Album 1914—1944*.

Atsauces
--------

1. ↑  Valerijana Onicu profils vietnē *Upclosed*[novecojusi saite] (angliski)

Papildu literatūra
------------------

* Jesse Russell, Ronald Cohn. *Valerian Onitiu* (angļu). Tbilisi State University, 2012. ISBN 5511438537.

Ārējās saites
-------------

* Valerijana Oniciu šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Kameņecas Lielais akmens** ir dižakmens, kas atrodas Preiļu novada Aglonas pagastā, Jaunaglonas ciemā, bijušajā Kameņecas muižas parkā.

Akmens parametri - apkārtmērs pie zemes — 15 m, garums — 3,20 m, platums — 2,70 m, augstums — 1,50 m. 

Uz akmens izveidotajā taisnstūrveida plaknē iekalts mūsdienās grūti salasāms teksts poliski, kas 1926. gada ziņojumā tulkots kā *Ar svētā tēva Klementa XIII atļauju 1766 gadā. Un uz šīs Pētera klints būvēta kapella pēc mūsu zemē esošās Romas katoļu ticības parauga. Tā pārnesta uz muižu un tas akmens tai deva nosaukumu Kameņeca*. Tātad akmens devis nosaukumu Jaunaglonas ciema senākajam nosaukumam - Kameņeca (poļu: *Kamieniec*). Ciems pārdēvēts par Jaunaglonu 1927. gadā, kad šeit nodibināja sieviešu klosteri.

Tomēr akmens virspusē atrodas izkalts regulārs cilindrisks iedobums, kas ir kultakmens raksturīga iezīme. Juris Urtāns uzskata, ka akmens ir sena kulta vieta, pie kuras vai ap kuru 18. gadsimtā, pēc kristietības nostiprināšanās Latgalē, tika uzcelta kapela, šādi iekļaujot kulta vietu kristietības simbolos.

Teika apgalvo, ka reiz dzīvojuši divi velni - viens Kameņecā, otrs - Krāslavā, kuri viens otram svieduši ar akmeņiem. Kameņecas Lielais akmens ir Krāslavas velna sviestais. Kādā citā nostāstā apgalvots, ka zibens sašķēlis akmeni divās daļās. Vēlāk zemnieki vienu akmens daļu esot izlietojuši ēku pamatos un tuvējo dzirnavu celtniecībā.

Ārējās saites
-------------

* Kameņecas Lielais akmens — Aglona.travel
**Valerians Gaprindašvili** (gruzīnu: ვალერიანე გაფრინდაშვილი; dzimis 1982. gada 6. janvārī) ir Gruzijas starptautiskais lielmeistars šahā (2001).

Biogrāfija
----------

Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātos U12 vecuma grupā (1993, 1994). 1995. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2002. gadā kļuvis par Gruzijas jauniešu šaha čempionāta sudraba medaļas ieguvēju U20 vecuma grupā. 2005. gadā uzvarējis Gruzijas šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis Oldenburgā (2002), Adanā (2006) un bijis otrais Kodžaeli (2002), Baku (2005), Stambulā (2006), Reštā un Urmijā (Irānā, 2007).

Pārstāvējis Gruzijas komandu Eiropas komandu šaha čempionātā 1992. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Gaprindašvili piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2001. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Tournament report July 2005: GEO 64 Champ. - Georgia
2. ↑  European Saraybahçe Grandprix 2002
3. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Valerian Gaprindashvili

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Olga Podražanska** (krievu: *Ольга Давидовна Подражанская*; dzimusi 1948. gada 29. maijā Ļeņingradā) ir Krievijā dzimusi Izraēlas starptautiskā meistare šahā (1982).

Biogrāfija
----------

Trenera Georgija Ļisicina audzēkne. 1968. gadā piedalījusies PSRS komandu šaha kausā *Lokomotiv* komandas sastāvā.

1970. gadu sākumā pārcēlusies uz dzīvi Izraēlā un sākusi šaha turnīros pārstāvēt šo valsti. Trīs reizes uzvarējusi Izraēlas sieviešu šaha čempionātos (1974, 1976, 1982 — kopā ar Ļubu Kristoli). Pārstāvējusi Izraēlas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1974-1976, 1980, 1988-1990). Komandu vērtējumā izcīnījusi zelta (1976) medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Cup :: Olga Podrazhanskaya
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Olga Podrazhanskaya

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jānis Kārkliņš** (1891-1975) bija latviešu dzejnieks, žurnālists un literatūrkritiķis. Žurnāla "Atpūta" atbildīgais redaktors (1924-1937). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1891. gada 6. janvārī Jērcēnu pagasta "Rēpeņos" lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Liepiņa tirdzniecības skolā Valmierā. 1908. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur pievērsās dzejai un žurnālistikai. 1908. gadā laikraksta "Rīgas Apskats" feļetona pielikumā publicēja savu pirmo dzejoli "Pār melnām dzelmēm". Izdeva dzejoļu krājumus "Lāpa" (1911) un "Darba balsis" (1913). 
Pirmā pasaules kara laikā bija kara korespondents (1914), darbojās Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejā Rīgā (1915-1916), dienēja latviešu strēlnieku pulkos. Izdeva dzejoļu krājumu "Kad lielgabali runā" (1917).

Pēc demobilizācijas strādāja par skolotāju (1918-1919), pēc tam laikrakstā "Jaunākās Ziņas" (1919-1937), bija tā atbildīgais redaktors (1921-1928) un žurnāla "Atpūta" atbildīgais redaktors (1924-1937). Izdeva dzejoļu krājumu "Mēnešnaktis" (1922) un grāmatas "Aplis pār krustu" un "Kristus leģendas" (abas 1938).

Otra pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur strādāja Latviešu palīdzības komitejā, bija Raiņa un Aspazijas gadagrāmatas redaktors (1968-1973). Sarakstīja atmiņu grāmatu "Latvijas preses karalis" (1962), romānu "Latviešu Pūcesspieģelis" (1-3, 1964-1969) un grāmatu "Āmen. Dievu maiņa" (1-2, 1970-1972, nepabedza). 
Miris 1975. gada 20. jūlijā Stokholmā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  Valmieras bibliotekas literātu datubāze[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 50033063
* LNB: 000006157
* LCCN: n85227565
* ISNI: 0000 0000 2512 3083
* GND: 119313413
* SUDOC: 112286364

 |

 |
**Jānis Langijs** jeb **Jānis Lange** (latīņu: *Johannes Langius*; dzimis 1615. gadā, miris starp 1685. un 1690. gadu) bija Nīcas un Bārtas mācītājs Lejaskurzemē. 1685. gadā izveidojis pirmo latviski-vācisko vārdnīcu Nīcas un Bārtas latviešu izloksnē, kas rokrakstā saglabājās līdz 1936. gadam, kad to atrada valodnieks Jānis Zēvers.

Dzīvesgājums
------------

No 1630. līdz 1633. gadam studēja Kēnigsbergas Universitātē. No 1638. līdz 1656. gadam bija Nīcas un Bārtas draudzes mācītāja Grēvija (*Graevius*) palīgs. No 1656. līdz 1658. gadam — Kandavas draudzes mācītājs. No 1658. gada līdz vismaz 1684. gadam atkal Nīcas mācītājs kopā ar Grēviju. 1685. gadā pabeidza veidot pirmo latviski-vācisko vārdnīcu, kas manuskripta formā glabājusies Heidelbergas Universitātes bibliotēkā, kur to 1923. gadā atrada valodnieks Jānis Zēvers.

Darbi
-----

* "Lettisch-Deutsches Lexicon ... sampt einer kurtzen Grammatica", kas 1936. gadā izdota ar nosaukumu "Nīcas un Bārtas mācītāja Jāņa Langija 1685. gada latviski-vāciskā vārdnīca ar īsu latviešu gramatiku". Latvijas Universitātes raksti, Filoloģijas un filozofijas fakultātes sērija, 3. sēj. papildin. Nr.1, 1936.

Atsauces
--------

* Mārtiņš Stumbergs. Dažas ziņas par kādu līdz šim nepazīstamu rokrakstu latviešu valodā. Filologu biedrības raksti IV, 1924, 77-81

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 27995065
* LNB: 000198362
* ISNI: 0000 0000 1858 4391
* GND: 124066917

 |

 |
**Svītrainie skunksi** (*Mephitis*) ir viena no skunksu dzimtas (*Mephitidae*) ģintīm, kurā ir 2 sugas.

Abas sugas ir diezgan plaši izplatītas. Svītrainie skunksi dzīvo gandrīz visā Ziemeļamerikas kontinentā, sākot ar Kanādas vidieni un beidzot ar Meksikas ziemeļiem, bet kapucīnskunksi dzīvo, sākot ar ASV dienvidrietumiem un beidzot ar Centrālameriku. Abām sugām patīk klajas, zāļainas vietas, lai gan tos var sastapt arī mežos, tuksnešos un kalnos.

Izskats un īpašības
-------------------

Svītrainos skunksus no pārējiem skunksiem var atšķirt pēc šauras, baltas svītriņas, kas atrodas pieres vidū. Dažādiem indivīdiem svītriņa var būt dažādā garumā. Kopumā kā visi skunksi arī svītrainie skunksi ir melnbalti, to kažoku matojums ir mīksts un pūkains.

Galva maza ar mazām austiņām, kājas īsas un aste gara un kupla. Abas sugas ir mājas kaķa augumā. Kapucīnskunksam aste ir garāka kā svītrainajam skunksam. Vienu no otras sugas var atšķirt pēc to svītru raksta: svītrainajam skunksam vienmēr ir divas platas, baltas svītras, kas sākas uz galvas un veido burta "V" formu, bet kapucīnskunksam visbiežāk ir viena balta, plata svītra pa visu muguru, līdz ar to tas no augšas ir balts, bet apakšas melns. Reizēm kapucīnskunksi ir melni ar 4 baltām, šaurām svītriņām, pa divām uz katra sāna. Baltās svītriņas nav savienotas uz galvas un neveido burta "V" formu.

Uzvedība
--------

Kā visi skunksi tas ienaidnieku apšļāc ar ļoti smirdīgu sekrētu, kas izdalās no anālajiem dziedzeriem zem astes. Tādēļ tā galvenie ienaidnieki ir cilvēki, braucošas automašīnas un ūpji, kuriem tikpat kā nav ožas. Skunkss muskusu spēj izšļākt 3,5 metru attālumā, cenšoties trāpīt uzbrucēja acīs.

Sistemātika
-----------

* **Svītraino skunksu ģints** (*Mephitis*)
	+ Kapucīnskunkss (*Mephitis macroura*)
	+ Svītrainais skunkss (*Mephitis mephitis*)

Atsauces
--------

1. ↑  «IUCN Red List of Threatened Species.: Mephitis mephitis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 29. jūnijā. Skatīts: 2010. gada 21. maijā.
2. ↑  ADW: Mephitis macroura Hooded skunk
3. ↑  «Arizona: Mephitis macroura». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2010. gada 21. maijā.
**Falabella** ir vismazākā zirgu šķirne pasaulē. Lai gan tā ir tik maza, to nesauc par poniju, bet par miniatūro zirgu. Falabellas dzimtene ir Argentīna.

Izskats un raksturs
-------------------

Falabellas kumeļš
Falabellas augstums skaustā ir 38—86 cm, visbiežāk sastopamais augstums ir 70—77 cm. Šķirnes proporcijas ir vairāk līdzīgas zirgam nekā ponijam. Tie izskatās kā maziņi arābu zirgi vai tīrasiņu zirgi. To apspalvojums ir smalks un gluds, augums kompakts. Šķirnei parādās arī poniju ietekme, falabellām ir spēcīgi kauli un biezas krēpes un astes, kakli paīsi un galva salīdzinoši ar zirgu proporcijām lielāka. Falabellu kumeļi piedzimst ļoti mazi, tiem ir apmēram 20 cm augstums skaustā, pilnu augumu tie sasniedz 2—3 gadu vecumā.

Falabella visbiežāk ir bēra un melna. Bet ir sastopama arī dārka un palsa krāsa. Ļoti reti ir lāsumaina falabella. Falabellas ir inteliģentas un viegli apmācāmas. Tā kā falabellas ir ļoti maza auguma, ar tām var jāt tikai mazi bērni. Zirgu šovos tās parasti izrāda, vedot pie rokas. Falabellas var apmācīt vilkt ratus, un tas ir vispopulārākais falabellas pielietojums.

Vēsture
-------

Dienvidamerikas zirgu senči ir cēlušies no spāņu konkistadoru ievestajiem zirgiem: Andalūzijas zirgiem un citiem Ibērijas zirgiem. Kontinenta dienvidu daļā daļa zirgu nokļuva ģeogrāfiskā izolētībā, un 19. gadsimtā, savstarpēji krustojoties, izveidojās vietējo Argentīnas mapuču indiāņu nelielie zirgi, daļēji līdzīgi mūsdienu falabellām. Patriks Ņūtals 1868. gadā uzsāka falabellas šķirnes programmu, izmantojot vietējo indiāņu zirgus. Kad Patriks nomira, viņa darbu turpināja meitas vīrs Huans Falabella. Huans mazākos zirgus sakrustoja ar dažādām poniju šķirnēm: Velsas ponijiem, Šetlandes ponijiem, maza auguma tīrasiņu zirgiem un Argentīnas kriollo zirgiem. Konsekventi izmantojot arvien mazāka auguma zirgus, Huans Falabella ieguva mazos miniatūros zirdziņus. 

1940.
gados Hulio Falabella izveidoja jaunās šķirnes ciltsgrāmatu, standartizējot šķirnes augumu skaustā. Mērķis bija reģistrēt zirgus, kuri ir mazāki par 100 cm. Šķirnei attīstoties, falabellas kļuva arvien mazākas, un mūsdienās maksimālais pieļaujamais augstums skaustā ir 86 cm.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Some unique and fascinating information on horses». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 17. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 15. februārī.
2. 1 2 3  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 11. janvārī. Skatīts: 2009. gada 11. janvārī.
3. ↑  Western Horseman

Ārējās saites
-------------

* Falabella Miniature Horse Association (FMHA)
* Falabella Argentina
* Falabella Stud
**Pamatforma** ir apzīmējums, ko latviešu valodā lieto divās nozīmēs. Pēc izplatītākās definīcijas pamatforma ir sintaktiski neatkarīga vārda forma, piemēram, lietvārdam tā ir nominatīvs, savukārt darbības vārdam — nenoteiksme.

Šajā sakarā līdzīgs ir **lemmas formas** jēdziens — tā ir forma, kurā kādā konkrētā valodā ir pieņemts ievietot vārdus vārdnīcā.

Pēc otras definīcijas pamatformas ir vārda formas, kas ļauj atvasināt visu tā locījumu paradigmu. Šajā nozīmē par pamatformām latviešu valodā visbiežāk runā darbības vārdu sakarā, darbības vārda pamatformas ir nenoteiksmes celms, tagadnes celms un pagātnes celms, piemēram, *cel-t : ceļ-u : cēl-u*, *dziedā-t : dzied-u : dziedāj-u* vai *strādā-t : strādāj-u : strādāj-u*.:312

Latviešu valodniece Andra Kalnača izmanto pamatformas apzīmējumu pirmajā nozīmē (*darbības vārda pamatforma ir nenoteiksme jeb infinitīvs*),:460 savukārt otrajā nozīmē viņa izmanto apzīmējumus **formveidošanas celmi** jeb **pamatcelmi** (*darbības vārda gramatisko formu sistēmas pamats ir trīs formveidošanas celmi jeb pamatcelmi*).:458

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 22. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 27. decembrī.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 26. februārī. Skatīts: 2018. gada 26. decembrī.
3. 1 2 3  Daina Nītiņa, Juris Grigorjevs (redaktori). *Latviešu valodas gramatika*. Rīga : LU Latviešu valodas institūts, 2013. ISBN 978-9984-742-70-0.
**Isāks Lipnickis** (krievu: *Исаак Оскарович Липницкий*; 1923. gada 25. jūnijs Kijiva — 1959. gada 25. marts Kijiva) bija Ukrainas šahists.

Biogrāfija
----------

No 1935. gada bijis Kijivas pionieru pils šaha pulciņa dalībnieks, kur kopā ar Dāvidu Bronšteinu bijis viens no trenera Aleksandra Konstantinopoļska talantīgākajiem audzēkņiem. Sešpadsmit gadu vecumā pirmo reizi piedalījies Ukrainas šaha čempionāta finālā. Pēc skolas beigšanas mācījies Kijivas Valsts universitātē.

Sākoties Otrajam pasaules karam iestājies karaskolā, kuru beidzis kā leitnants. Piedalījies Staļingradas kaujā, vēlāk cīnījies arī citās frontēs. Karu beidzis Berlīnē kā majors. Pirmos pēckara gadus dienējis Vācijas padomju okupācijas zonas pārvaldē.

1947. gadā atgriezies Kijivā, kur strādājis par šaha treneri un šaha kluba direktoru. Divas reizes uzvarējis Ukrainas šaha čempionātos (1949, 1956), bet 1950. gadā izcīnījis šajā turnīrā 2. vietu aiz Jefima Hellera. Tajā pašā 1950. gadā guvis savu lielāko sasniegumu šahā, dalot kopā ar Aleksandru Tolušu un Ļevu Aroņinu 2.-4. vietu PSRS šaha čempionāta finālā, kurā uzvarējis Pauls Keress. PSRS šaha čempionātu finālos piedalījies arī divus nākamos gadus (1951-1952), taču ierindojies tabulas lejusdaļā.

Kopš 1949. gada bijis PSRS šaha žurnālā *Шахматы в СССР* pastāvīgs autors. 1952. gadā kopā ar Borisu Ratneru sarakstījis grāmatu "Ukrainas šahistu labākās partijas" (ukraiņu: *Вибрані партії шахістів України*).

Pāragri miris no leikēmijas. Godinot Lipnicka piemiņu, Ukrainā ir notikuši trīs viņa memoriālie turnīri (1967, 1976, 1980).

Atsauces
--------

1. ↑  Ukranian Championships Odessa, 1949
2. ↑  «25 Championship of Ukraine - Kiev 1956». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2017. gada 15. februārī.
3. ↑  «19 Championship of Ukraine - Kiev May 1950». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2017. gada 15. februārī.
4. ↑  USSR Championship (1950)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Kaņieris** ir ezers Tukuma novada Lapmežciema pagastā, neliela ezera daļa atrodas arī Smārdes pagastā. Lagūnas tipa ezers, stipri aizaudzis. Krasti zemi, ar senāka Litorīnas jūras baseina terasēm. Ezera gultni veido augšdevona dolomīta slāņi, kas klāti dūņām. Lielākā pieteka — Slocene. Noteka — Starpiņupīte (Kaņiera kanāls) uz Rīgas līci.

14 salas ar kopējo platību — 15,9 ha, tai skaitā 5 mākslīgi veidotas salas ūdensputnu ligzdošanas veicināšanai. Ūdensputniem izcili bagāts ezers, putniem nozīmīga vieta, aizsargāts jau no 1964. gada, ietilpst Ķemeru nacionālajā parkā.

Vēsture
-------

Sākotnēji ezers piederēja Lielupes baseinam, pa tagadējo Vecsloceni pie Slokas ieplūstot Lielupē. 1905. gadā dolomīta slāņos izraka Kaņiera kanālu, kas savieno ezeru ar Rīgas līci, vēlāk nodēvēts par Starpiņupīti.

Dabas aizsardzība
-----------------

Ūdensputniem izcili bagātais Kaņieris ir putniem nozīmīga vieta, tiek aizsargāts jau no 1964. gada. Iekļauts Ķemeru nacionālajā parkā, arī Ķemeru kūrorta sanitārās aizsardzības 1. zonā. Rietumu daļa — Slocenes grīvas rajons — dabas rezervāta zona.

Ap Kaņiera ezeru izveidota infrastruktūra apmeklētājiem. Pieejama laivu noma Andrejsalā, ko izmanto makšķernieki. Šeit atrodas arī putnu vērošanas tornis, bet populārākais putnu vērošanas tornis atrodas pie Riekstu salas, kur izveidota arī dabas taka cauri niedrājam. Dienvidrietumu krastā Kaņiera pilskalnā (viens no jūrai tuvākajiem pilskalniem Latvijā), izveidots vēl viens putnu vērošanas tornis un dabas taka.

Kaņiera putnu vērošanas tornis

Ezera līmeņa maiņas
-------------------

Ezera ūdens līmenis vairākkārt mainīts. 20. gadsimta sākumā bija 2—2,3 m vjl, pēc tam vairākkārt tika pazemināts, 1940. sākumā — pacelts. No 1945. līdz 1965. gadam ezera virsmas līmenis bija aptuveni 1,3 metrus virs jūras līmeņa — šajā laikā ezers bija sadalījies vairākās mazās lāmās. Ezera paliene pārpurvojās.

1965. gadā uz Kaņiera notekas Starpiņupītes tika uzbūvēta divu slūžu sistēma. Pēc kārtas atverot šīs slūžas, tika nodrošināta caurceļojošo ūdens iemītnieku kustība starp jūru un ezera baseinu. Ezera līmenis tika paaugstināts. 2006. gada nogalē slūžas atjaunotas un automatizētas.

Skatīt arī
----------

* Latvijas lielākie ezeri

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kaņieris***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Ezeri.lv* datubāze
* Rāmsaras konvencija
* Kaņiera pilskalns
**Itelmeņi** (pašnosaukums: *итәнмән*; agrāk — kamčadali) ir Krievijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tauta. Mīt galvenokārt Kamčatkas novadā un Magadanas apgabalā. 2010. gada Krievijas tautskaitē par itelmeņiem sevi atzina 3193 cilvēki.

Vēsture
-------

Itelmeņu apdzīvotības areāls Krievijas Tālo Austrumu federālajā apgabalā
17. gadsimta beigās itelmeņi apdzīvojuši Kamčatkas centrālo daļu līdz Tigilas upei ziemeļos un Ukas upei austrumos un dienvidos līdz pussalas dienvidu galam. Pēc Kamčatkas nonākšanas Krievijas sastāvā itelmeņi nonāca ciešā kontaktā ar ieceļojušajiem kazakiem. Karadarbības un ievazāto epidēmiju rezultātā itelmeņu skaits ievērojami samazinājās un sākās to asimilācija. Sevišķi intensīvi tā notika 19. gadsimtā Kamčatkas upes ielejā, kur izveidojās metisizēta grupa, kura mūsdienās sevi identificē kā kamčadali, runā krievu valodā un statistikā tiek uzskaitīta kā atsevišķa tauta.

Mūsdienās itelmeņi, kas daļēji saglabājuši savu valodu un tradīcijas, dzīvo galvenokārt pussalas rietumu piekrastē Tigiļas un Miļkovas rajonos (ap 2300 cilvēku), kā arī Magadanas apgabala Taujskas ciemā un Olas pilsētciematā (ap 600 cilvēku).

Valoda
------

Lielākā daļa itelmeņu sadzīvē pārgājuši uz krievu valodu, bet ap 80 izmanto itelmeņu valodu. Rakstība itelmeņu valodā kopš 1931. gada sākotnēju latīņu alfabētā, bet kopš 1937. gada — kirilicā, bet pēc tam tika atcelta. Atkārtoti itelmeņu valodai rakstība tika izveidota 1984. gadā un 1988. gadā no jauna izdota ābece.

Atsauce
-------

1. ↑  Ассоциация коренных малочисленных народов Севера, Сибири и Дальнего Востока Российской Федерации. Коряки
2. ↑  Ассоциация коренных малочисленных народов Севера, Сибири и Дальнего Востока Российской Федерации. Коряки

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Itelmeņi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85071396
* NKC: ph122621

 |

 |
**Palupera** (igauņu: *Palupera*) ir stacija Tartu—Valgas dzelzceļa līnijā Igaunijā, Valgas apriņķa Paluperas pagasta Paluperas ciemā un atrodas 37,4 km attālumā no Tartu, 45,5 km attālumā no Valgas, un 227,5 km attālumā no Tallinas. Paluperā pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni.

Pašreizējā Paluperas stacijas ēka būvēta 1980. gadu sākumā. Tā ir vienstāva mūra celtne ar augstu četrslīpes jumtu un masīvu jumta izbūvi. Ēkas celtniecībā izmantoti baltie silikātķieģeļi un sarkanie keramikas ķieģeļi. Ēkas arhitektūra robusta, formas lakoniskas. 
Vecā divstāvu koka stacijas ēka tika būvēta 1920. gadu sākumā. 2000. gadā nojaukta.

Paluperas stacijas teritorijā atrodas arī 20. gs. pirmajā pusē celtā preču noliktava. Pēc tipveida projekta celtajā ēkā nolasāmas modernisma arhitektūras iezīmes. Ēkas konstruktīvajā uzbūvē dominē monolītais dzelzsbetons, tai skaitā izliektajā ēkas jumtā. Paluperas stacijas preču noliktavu iecerēts saglabāt kā kultūrvēsturisku pieminekli.

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums - 550 mm, garums - 30 metri. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana pieturas punktā tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Foto galerija
-------------

* Paluperas pasažieru platformaPaluperas pasažieru platforma
* Paluperas stacijas preču noliktavaPaluperas stacijas preču noliktava
* Tartu--Valgas dzelzceļa līnijas shēmaTartu--Valgas dzelzceļa līnijas shēma

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2012. gada 14. septembrī.
3. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. decembrī. Skatīts: 2012. gada 14. septembrī.

Skatīt arī
----------

1920. gados būvētās Paluperas stacijas ēkas attēls[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tartu** |  | **Uz Valgu** |
|  Elva |  **Palupera** | Puka  |
**Nikolā Kamills Flammarions** (franču: *Nicolas Camille Flammarion*; dzimis 1842. gada 26. februārī, miris 1925. gada 3. jūnijā) bija franču astronoms, Francijas astronomiskās biedrības dibinātājs. Nodarbojās ar dubultzvaigžņu un Marsa pētījumiem. Zinātnes popularizētājs un zinātniskās fantastikas autors. Nodarbojās arī ar parapsiholoģisko parādību pētniecību.

Flammarions neieguva augstako izglītību. No 1858. līdz 1862. gadam strādāja Parīzes observatorijā Leverjē vadībā. No 1862. līdz 1866. gadam strādāja Garumu birojā (*Bureau des Longitudes*). No 1876. līdz 1882. gadam - atkal Parīzes observatorijā. Darbojās žurnālos *Cosmos*, *Siecle*, *Magasin pittoresque*. 1862. gadā izdeva pirmo grāmatu *La pluralité des mondes habités* ("Apdzīvojamo pasauļu daudzskaitlība"), bet 1880. gadā - savu populārāko darbu *Astronomie populaire* ("Populārā astronomija"), kura izdota lielās tirāžās daudzās pasaules valodās.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kamills Flammarions***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 12308308
* LNB: 000044825
* LCCN: n83201422
* ISNI: 0000 0001 2099 1217
* GND: 119223007
* SELIBR: 186999
* SUDOC: 032866119
* BNF: cb11902882q (data)
* BIBSYS: 90940357
* NLA: 35088028
* NDL: 00550645
* NKC: jn19990002310
* Léonore identifikators LH//980/20 nav derīgs.
* BNE: XX856491
* CiNii: DA04333887

 |

 |
Šis raksts ir par Austrijas šahistu. Par citām jēdziena **Millers** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Hanss Millers** (vācu: *Hans Müller*; 1896. gada 1. decembris, Vīne — 1971. gada 28. februāris, Vīne) bija Austrijas šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gados bijis viens no spēcīgākajiem Austrijas šahistiem. 1933. gadā kopā ar Ernstu Grīnfeldu dalījis pirmo vietu Trebiča memoriālā un uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Vīnē. Austrijas izlases sastāvā 5 reizes (1928-1930, 1933-1935, 1950) piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs, kā arī 1936. gada neoficiālajā šaha olimpiādē Minhenē, kurās izcīnījis individuālo bronzas (1933) medaļu. Pēc Otrā Pasaules kara ieņēmis godalgotas vietas Austrijas šaha čempionātos: 1947. gadā - dalījis 1.-4. vietu, bet 1949. gadā - 2.-3. vietu. 1950. gadā FIDE viņam kā vienam no pirmajam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. No 1928. gada līdz 1970. gadam publicējis vairākas grāmatas par šaha sacensībām un teoriju. Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, sevišķi simetriskās aizsardzības attīstībā.

Atsauces
--------

1. ↑  Trebitsch mem 16th Vienna 1933
2. ↑  Ebensee 1933
3. ↑  Literatur von und über Hans Müller

Ārējās saites
-------------

* Hanss Millers šahista profils vietnē chessgames.com
* Hanss Millers šahista profils vietnē 365chess.com
* Hanss Millers šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Hanss Millers šahista profils vietnē olimpbase.org (neoficiālās Pasaules šaha olimpiādes)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 30633475
* LCCN: n85824243
* ISNI: 0000 0001 1615 0191
* GND: 130017701
* SUDOC: 159698391
* BNF: cb122091216 (data)
* NKC: mzk2009539717

 |

 |
**Džims Peks** (*Jim Paek*; dzimis kā **Peks Čisons** (korejiešu: 백지선) 1967. gada 7. aprīlī Seulā) ir korejiešu izcelsmes Kanādas hokeja treneris un bijušais hokejists. Spēlējis aizsarga pozīcijā, pārstāvējis vairākus NHL klubus, ir divkārtējs Stenlija kausa ieguvējs. Kopš 2014. gada ir Dienvidkorejas hokeja izlases galvenais treneris.

Uz Kanādu ar ģimeni pārcēlies viena gada vecumā. Ieguvis arī ASV pilsonību.

Spēlētāja karjera
-----------------

1985. gada NHL drafta devītajā kārtā ar kopējo 170. kārtas numuru Peku izvēlējās Pitsburgas "Penguins". Pirms pievienošanās NHL klubam Peks uzspēlēja Ošavas "Generals" komandā Ontārio hokeja līgā un Maskigonas "Lumberjacks" IHL. 1990.—1991. gada sezonā spēlējis arī Kanādas izlasē.

Peka NHL karjera ar Pitsburgas "Penguins" sākās 1990.—1991. gada sezonā. Viņš kļuva par pirmo Dienvidkorejā dzimušo spēlētāju, kurš ir spēlējis NHL, un savā debijas sezonā kļuva par Stenlija kausa ieguvēju. Nākamajā sezonā ar komandu šo panākumu atkārtoja. 

1993.—1994. gada sezonā tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings", kurā aizvadīja tikai 18 spēles. Pirms nākamās sezonas parakstīja līgumu ar Otavas "Senators". 1994.—1995. gada sezonā nospēlēja 29 spēles un pēc tās turpināja karjeru IHL. Kopumā NHL karjeras laikā aizvadīja 217 regulārās sezonas spēles, guva piecus vārtus un atdeva 29 rezultatīvas piespēles. Izslēgšanas spēlēs 27 mačos vieni gūti vārti un četras piespēles.

Spēlētāja karjeru noslēdza 2003. gadā Notingemas "Panthers" komandā Lielbritānijas hokeja līgā.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeras sākumā strādāja ar Orlando "Seals" WHA2 līgā. 2005. gada augustā kļuva par AHL kluba Grandrepidsas "Griffins" trenera asistentu. Šajā amatā aizvadīja deviņas sezonas, palīdzot komandai 2005.—2006. gadā uzvarēt regulārajā sezonā un 2013. gadā izcīnīt Kaldera kausu.

2014. gada 23. jūlijā tika apstiprināts par Dienvidkorejas hokeja izlases galveno treneri, ar mērķi sagatavot komandu 2018. gada ziemas olimpiskajām spēlēm Phjončhanā, kur tā kvalificējās mājinieku statusā. Peka vadībā komanda izcīnīja 2. vietu 2017. gada pasaules čempionātā 1. divīzijā un pirmo reizi tās vēsturē kvalificējās elites divizījai — 2018. gada čempionātam.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ex-NHLer Jim Paek eyes Korean miracle on ice». *thestar.com* (angļu). 2014. gada 2. augustā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2018. gada 26. janvārī.
2. ↑  «Olympics? First, Small Goals». *The New York Times* (angļu). 2014. gada 14. augustā. Skatīts: 2018. gada 26. janvārī.
3. ↑  «Jim Paek Stats and News» (angļu). NHL.com. Skatīts: 2018. gada 26. janvārī.
4. ↑  «Paek to coach Korea» (angļu). IIHF. 2014. gada 23. jūlijs. Skatīts: 2018. gada 26. janvārī.[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džims Peks***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
***Intermediate eXperimental Vehicle*** (**IXV**) ir Eiropas Kosmosa aģentūras kosmiskais lidaparāts ieiešanas atmosfērā tehnoloģiju pārbaudei. Tas palaists 2015. gada februārī suborbitālā lidojumā.

Kosmoplānam izmantots bezspārnu korpuss. Tā nolaišanos atmosfērā varēja kontrolēt ar diviem kustīgiem aizplākšņiem. Lidaparāta garums ir 5 m, platums 2,2 m, augstums 1,5 m. Nosēšanās paredzēta ar izpletņiem.

2012. gadā Arizonā notika virsskaņas izpletņu sistēmas izmēģinājumi.
2013. gada 21. jūnijā Vidusjūrā notika nomešanas modeļa izmēģinājumi, lidaparātu nometot no 3 km augstuma.

Lidojuma gaita
--------------

*IXV* tika palaists 2015. gada 11. februārī 13:40 UTC ar nesējraķeti *Vega* (lidojums *VV04*) no Gviānas kosmiskā centra. Tas no raķetes atdalījās 340 km augstumā. Maksimālais augstums bija 412 km. Pēc tam kosmoplāns iegāja atmosfērā un veica kontrolētu nolaišanos Klusajā okeānā.

Eksperiments ar raķetes augšējo pakāpi
--------------------------------------

Pēc *IXV* atdalīšanās raķetes augšējā pakāpe *AVUM VV04* ar atlikušo degvielu veica manevru un sasniedza orbītu. Pēc tam veikts vēl viens manevrs, lai noietu no orbītas. Iespējams, šis eksperiments veikts, lai pārbaudītu *Vega* spēju ievadīt derīgo kravu ekvatoram tuvā orbītā.

Atsauces
--------

1. ↑  ESA experimental spaceplane completes research flight ESA, 2015-02-11
2. ↑  AVUM VV04 Gunter Dirk Krebs

Ārējās saites
-------------

* IXV ESA (angliski)
* IXV Gunter Dirk Krebs]
**Žaklīna Pjatigorska** (angļu: *Jacqueline Piatigorsky*; dzimusi kā **Žaklīna Rebeka Luīza de Rotšilde** franču: *Jacqueline Rebecca Louise de Rothschild*; 1911. gada 6. novembris Parīze — 2012. gada 15. jūlijs Losandželosa) bija Francijā dzimusi ASV mecenāte, šahiste un skulptore.

Biogrāfija
----------

Piedzimusi Parīzē kā baņķiera Eduarda Rotšilda (1868—1949) un Žermēnas de Rotšildas otrā meita. No 1930. līdz 1935. gadam bijusi precējusies ar izdevēju Robēru Kalmanu-Levi (1899—1982), taču laulības bijušas neveiksmīgas. Pēc šķiršanās 1937. gadā apprecējusies ar Krievijā dzimušo čellistu Grigoriju Pjatigorski (1903—1976) un tajā pašā gadā viņiem piedzimusi meita. Otrā pasaules kara laikā Rotšildu un Pjatigorsku ģimenes bija spiestas bēgt no Francijas. Pēc kara Žaklīna atšķirībā no saviem vecākiem, brāļa un māsas nolēma neatgriezties Francijā. Pjatigorsku ģimene sākumā dzīvojusi Filadelfijā, bet no 1949. gada — Losandželosā.

Kalifornijā Žaklīna aktīvi sāka nodarboties ar sportu. Dažas reizes viņa piedalījās ASV tenisa čempionātos, tomēr manāmākas sekmes bija šahā. 1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā Žaklīna bija starp labākajām ASV šahistēm. Lielāko panākumu viņa guva 1957. gadā, kad pārstāvēja ASV izlasi Pasaules šaha olimpiādē un individuālajā vērtējumā izcīnīja bronzas (1957) medaļu.

1960. gados viņa kopā ar vīru organizēja divus lielmeistaru turnīrus ASV, kas ieguva nosaukumu "Pjatigorska kauss". Pirmajā turnīrā, kas notika 1963. gadā Losandželosā, uzvarēja Pauls Keress un Tigrans Petrosjans, bet otrajā turnīrā 1966. gadā Santamonikā labākais bija Boriss Spaskis, kas par puspunktu apsteidza Robertu Fišeru.

1970. gados aktīvi nodarbojusies ar tēlniecību un organizēja vairākas savu skulptūru izstādes Kalifornijā. 1985. gadā kopā ar Jaunanglijas konservatoriju nodibinājusi stipendiju labākajiem klasiskās mūzikas izpildītājiem. 1988. gadā izdevusi savu atmiņu grāmatu "Lēc viļņos" (angļu: *Jump in the Waves*). 2014. gadā uzņemta ASV šaha slavas zālē.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Jacqueline Piatigorsky
2. ↑  First Piatigorsky Cup 1963
3. ↑  Second Piatigorsky Cup 1966
4. ↑  Selected sculptures of Jacqueline Piatigorsky
5. ↑  Jacqueline Piatigorsky: Patron, Player, Pioneer | World Chess Hall of Fame

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16302473
* LCCN: n87943563
* ISNI: 0000 0000 3043 2884
* GND: 1072109174

 |

 |
**Regīna Gerlecka** (poļu: *Regina Gerlecka*; 1913. gada 2. marts — 1983. gada 12. marts Ļubļina) bija Polijas šahiste, 1935. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm sudraba laureāte, divkārtējā Polijas sieviešu šaha čempione. Pazīstama arī kā dzejniece un literatūrzinātniece.

Biogrāfija
----------

Piedzimusi Polijas ciemā Nesekovkā (poļu: *Niesiekówka*). 1932. gadā beigusi vidusskolu Inovroclavā, no 1932. līdz 1936. gadam studējusi poļu filoloģiju Varšavas universitātē, kur aizstāvējusi maģistra grādu ar darbu "1905. gads poļu literatūrā". 1934. gadā publicējusi savu pirmo dzejoļu krājumu "Sentimentāls cilvēks". No 1937. līdz 1939. gadam strādājusi par skolotāju Varšavas ģimnāzijās. Pēc Otrā pasaules kara strādājusi par skolotāju Silēzijā, bet no 1949. līdz 1952. gadam darbojusies Lodzas skolu izglītības padomē. 1952. gadā kļuvusi par profesora vietnieku Lodzas universitātē, kā arī publicējusi pētījumu par padomju literatūras vēsturi. No 1954. gada vadījusi XX gadsimta poļu literatūras katedru un tikusi uzskatīta par vienu no padomju stila piekritējiem zinātniskos pētījumos. Pēc 1956. gada tikusi kritizēta par formālas izglītības trūkumu sakarā ar tikai maģistra grādu un politiski motivētu izvirzīšanos Lodzas universitātē. 1958. gadā pārcēlusies uz Marijas Sklodovskas-Kirī universitāti Ļubļinā, kurā sākumā strādājusi par profesora vietnieci, bet vēlāk par vecāko pasniedzēju. 1958. gadā aizstāvējusi savu kandidāta disertāciju par poļu rakstnieka Vladislava Orkana (poļu: *Władysław Orkan*, 1875-1930) daiļradi. 1969. gadā kļuvusi par docenti, bet no 1973. gada līdz aiziešanai pensijā vadījusi poļu literatūras katedru Marijas Sklodovskas-Kirī universitātē. 

1930. gados bijusi viena no spēcīgākajām Polijas šahistēm. 1935. un 1937. gadā uzvarējusi Polijas sieviešu šaha čempionātos. Tāpat divas reizes uzvarējusi Varšavas pilsētas sieviešu šaha čempionātos (1935, 1939 - kopā ar Ružu Hermani). Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm. 1935. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Varšavā izcīnījusi 2. vietu, bet 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Stokholmā dalījusi 10.—16. vietu (abos čempionātos uzvarēja Vera Menčika). 1936. gadā starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Austrijas pilsētā Zemmeringā dalījusi 5.-7. vietu. Pēc Otrā pasaules kara vairs nav spējusi atkārtot savus pirmskara turnīru panākumus. 1949. gadā piedalījusies pirmajā pēckara Polijas sieviešu šaha čempionātā, kurā trīs dalībnieču konkurencē ieņēmusi trešo vietu. Pēc šīs neveiksmes pārtraukusi savu šahistes karjeru.

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
***Žagata uz karātavām*** ir nīderlandiešu un flāmu renesanses gleznotāja Pītera Brēgela Vecākā eļļas krāsas glezna uz koka paneļa, tapusi 1568. gadā.

Apraksts
--------

Gleznā redzams zemes izcirtums, kurā ir trīs zemnieki, kas dūdu pavadībā dejo blakus karātavām, uz kurām notupusies žagata. Karātavas atrodas attēla centrā, sadalot gleznu divās daļās — manierisma kompozīcijā ar vairāk "atvērtu" labo pusi un vairāk "slēgtu" kreiso, žagatai esot ļoti tuvu precīzam gleznas centram. Karātavas veido "neiespējamo objektu", līdzīgu Penrouza trijstūrim ar balstu pamatnēm, kuras šķietami atrodas blakus, bet pārliktņa labā mala šķietami aiziet tālumā, arī apgaismojums ir pretrunīgs.

Vēl viena žagata sēž uz klints pie karātavu pamatnes, netālu no dzīvnieka galvaskausa. Vienīgie cilvēki aizņem kreiso priekšplānu: cilvēks ēnā pa kreisi nokārtojas, bet citi vēro trīs dejotājus. Pa labi stāv krusts ar ūdensdzirnavām aiz tā. Fons sākas ar skatu uz upes ieleju, ar pilsētu pa kreisi un pili klinšainas klints augšpusē, kā arī torni uz citas klints pa labi, tālumā redzami kalni un augšpusē debess. Aiz dejotājiem ir divi savstarpēji savienoti koki — motīvs, ko Brēgels izmantojis agrākā zīmējumā, kur mežā rotaļājas lāči. Dziļuma iespaidu dod priekšplāna dominējošie blīvi brūnie toņi līdz ar zaļajiem vidustoņiem vidusdaļā un gaiši zilais un pelēkais fons.

Analīze
-------

Brēgela glezna tika radīta gadu pēc tam, kad Nīderlandē ieradās Fernando Alvaress de Toledo, 3. Albas hercogs, kuru Spānijas karalis Felipe II nosūtīja, lai apspiestu nīderlandiešu sacelšanos. Karātavas varētu atspoguļot draudus tiem, kas pauda jauno protestantu doktrīnu un gleznā varētu būt iekļautas atsauces uz vairākiem nīderlandiešu sakāmvārdiem. Viens no tiem ir dejošana uz karātavām, kas apzīmē valsts varas apsmiešanu. Cits norāda uz to, ka žagatas ir tenkotājas un tenkošana noved pie pakāršanas. Vēl viens sakāmvārds skan, ka ceļš uz karātavām ved cauri patīkamām pļavām.

Nav zināms, kāpēc vai kam glezna tika gleznota. Tās tapšanas gads — 1568. padara to par vienu no Brēgela pēdējiem darbiem pirms viņa nāves 1569. gadā; Brēgels lūdza savu sievu sadedzināt dažus viņa attēlus pēc viņa nāves, bet lika viņai paturēt "Žagata uz karātavām" sev. Pašlaik glezna atrodas *Hessisches Landesmuseum* kolekcijā Darmštatē.

Atsauces
--------

1. ↑  Early Netherlandish painting, Volume 4 of Collections of the National Gallery of Art Systematic Catalogue, Cambridge University Press, 1986, ISBN 0894680935, 32. lpp.
2. 1 2 3  Painting life: the art of Pieter Bruegel, the Elder, Robert L. Bonn, 2006, ISBN 1-884092-12-8, 106. lpp.
3. 1 2  The Last Flowering of the Middle Ages[novecojusi saite], Baron Joseph Van Der Elst, Kessinger Publishing, 2005, ISBN 1-4191-3806-5, 114. lpp.

Bibliogrāfija
-------------

* Nadine M. ed. Orenstein. *Pieter Bruegel the Elder: Drawings and Prints*. Metropoles mākslas muzejs, 2001. ISBN 9780870999901. (fig. 7)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žagata uz karātavām***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4576223-5

 |

 |
Šis raksts ir par zvirbuļveidīgo kārtas putniem. Par citām jēdziena **Žagatas** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Žagatas** ir vidēji lieli, garastaini zvirbuļveidīgo kārtas (*Passeriformes*) putni, kas tiek sistematizēti četrās atšķirīgās vārnu dzimtas (*Corvidae*) ģintīs. Izšķir arī koku žagatas, kuras visu mūžu pavada kokos, un ļoti reti vai nekad nenolaižas zemē. Pie koku žagatām pieder arī melnās žagatas (*Platysmurus leucopterus*), kā arī par žagatu tiek saukta Austrālijas žagata (*Cracticus tibicen*), kas pieder meža bezdelīgu dzimtai (*Artamidae*), nevis vārnu dzimtai (*Corvidae*).

Eiropā vārds žagata ir sinonīms sugas nosaukumam Eiropas žagata, jo, izņemot Pireneju pussalu, tā ir vienīgā Eiropas žagatu suga. Visas vārnu dzimtas žagatas var iedalīt 3 grupās: **holarktikas žagatas**, **Āzijas žagatas** un **zilspārnu žagatas**, kuru radniecība ar pārējām žagatām joprojām mūsdienās ir neskaidra. Kopumā žagatu sistematizācijā ir daudz neskaidru jautājumu, un pēdējo gadu DNS pētījumi žagatu ģintij (*Pica*) liek pārvērtēt esošo klasifikāciju. Ir noskaidrots, ka Ziemeļamerikā dzīvojošās sugas dzeltenknābja žagata (*Pica nuttalli*) un melnknābja žagata (*Pica hudsonia*) ir savstarpēji tuvāk radniecīgas kā Eiropas žagatas nominālpasuga (*Pica pica pica*) ar tās radinieci Eiropas žagatas austrumu pasugu Korejas žagatu (*Pica pica sericea*).

Izskats
-------

Visbiežāk žagatām ir gara aste, lai gan ir arī īsastes žagatu (*Cissa*) sugas. Žagatas ir krāsaini putni, ar košām spalvām, kurām piemīt vizuļojošs, metālisks spīdums. Tās var būt gan kontrastaini melnbaltas, gan krāšņi zilizaļas.

* Taivānas zilā žagata (Urocissa caerulea)Taivānas zilā žagata (*Urocissa caerulea*)
* Zilspārnu žagata (Cyanopica cyana)Zilspārnu žagata (*Cyanopica cyana*)

Klasifikācija
-------------

**Holarktiskās jeb melnbaltās žagatas**

* Žagatu ģints (*Pica*)

**Austrumu jeb zilzaļās žagatas**

* Zilo žagatu ģints (*Urocissa*)
* Īsastes žagatu ģints (*Cissa*)

**Zilspārnu žagatas**

* Zilspārnu žagatu ģints (*Cyanopica*)

Atsauces
--------

1. ↑  Lee, Sang-im; Parr, Cynthia S.; Hwang, Youna; Mindell, David P. & Choe, Jae C. (2003): Phylogeny of magpies (genus Pica) inferred from mtDNA data. Molecular Phylogenetics and Evolution 29: 250-257.
2. ↑  Ericson, Per G. P.; Jansén, Anna-Lee; Johansson, Ulf S. & Ekman, Jan (2005): Inter-generic relationships of the crows, jays, magpies and allied groups (Aves: Corvidae) based on nucleotide sequence data. Journal of Avian Biology 36: 222-234.
**Tandžunpinana** (indonēziešu: *Kota Tanjungpinang*) ir pilsēta un osta Indonēzijā, Riau Salu provinces galvaspilsēta. Izvietojusies Riau arhipelāga lielākās salas Bintanas rietumu krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir musulmaņi (78%), bet 12,6% budisti un 9,1% kristieši. Tradicionāls malajiešu kultūras un tirdzniecības centrs.

Vēsture
-------

Tandžunpinana ir sena pilsēta, zināma kopš 3. gadsimta kā tirdzniecības centrs ceļā no Indijas uz Ķīnu. Bijusi gan Džohoras sultanāta (1678—1788), gan Riau-Lingas sultanāta (1824—1911) galvaspilsēta. No 1911. gada Riau apriņķa koloniālās administrācijas centrs. Pēc Indonēzijas neatkarības iegūšanas Tandžunpinana neilgu laiku (1957—1960) bija Riau provinces centrs. Pēc Riau Salu nodalīšanas atsevišķā provincē 2002. gadā atkal kļuva par provinces centru.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tandžunpinana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 124318743
* LCCN: n79012629

 |

 |
**Senica** (slovāku: *Senica*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Senicas apriņķa centrs Zāhorjes reģionā.

Pilsēta ir ievērojams rūpniecības centrs. Šeit atrodas vairāki lieli rūpniecības uzņēmumi — ķīmiskās šķiedras ražošanas uzņēmums "Slovkord", kompānijas "Delphi" autobūves komponentu ražotne, velosipēdu DEMA ražotne, bet pilsētas pievārtē — OMS LED gaismas ķermeņu ražotne.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā un attīstījās ap no 1251. līdz 1261. gadam celto Brančas pili, 1396. gadā ieguva pilsētas tiesības. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Senica līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

2001. gadā absolūtais vairākums (90,60 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvo arī romi (4,84 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (47,28 %), nereliģiozi (31,18 %) un luterticīgie (17,03 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Senica***.
* Slovkord
* DEMA velosipēdu ražotne
* OMS gaismas ķemeņu ražotne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 128016078
* LCCN: n97084595
* GND: 4446611-0
* NKC: ge130780

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
***Conan*** ir 2007. gada spriedzes-piedzīvojumu spēle, kurā spēlētājs vada izslavēto varoni Konanu Barbaru. Šo tēlu ir radījis fantāzijas literatūras autors Robert E. Howard. Spēli publicēja THQ platformām Xbox 360 un PlayStation 3. Tās veidotājus Nihilistic Software radīt piedzīvojumu ar grafisku vardarbību un atkailināšanos iespaidoja video spēles God of War un Ninja Gaiden.

Spēlē Conan varonim ir misija atgūt savas zaudētās bruņas un uzveikt ļaunu burvi. Konans var cīnīties ar zobenu un vairogu, divroku ieročiem vai ar ieroci katrā rokā. Varonis spēli sāk ar vairākiem pamata uzbrukumiem un nogalinot ienaidniekus iegūst pieredzes punktus. Šos punktus spēlētāji var apmainīt pret papildus uzbrukuma veidiem, tādejādi uzlabojot varoņa cīņas spējas. Papildus tam, Konanam ir pieejamas arī maģiskas spējas, kuras iekļauj spēju pārvērst ienaidniekus akmenī un radīt uguns vētras. Spēlē ir iekļautas arī konteksta jutīgas spriedzes sekvences, kurās spēlētājam jānospiež ekrānā parādīta pogu virkne, lai pabeigtu darbības kā spēcīgu pretinieku nonāvēšana un mijiedarbība ar apkārtējo vidi.

Kritiķiem patika *Conan* cīņas sistēma un brutālās nāves, tomēr tie atzina, ka spēle nespēja mēroties ar pieredzi, kuru piedāvāja *God of War*. Reakcijasuz to, kā tika attēlots Konana visums, variēja. Vairāki kritiķi slavēja Frank Frazetta slavenā mākslasdarba emulāciju, toties citiem spēles grafikas šķita garlaicīgas un zemas izšķirtspējas. Audiālā ziņā, Zelta globusa balvas ieguvējs, aktieris Rons Pērlmans tika gan slavēts, gan kritizēts par savu sniegumu kā Konana balss. Komponists Mike Reagan saņēma suminājumus par spēles mūziku un vēlāk to izpildīja klātienē Video Games Live šovos. Neskatoties uz lielākoties pozitīvām recenzijām un komerciālajiem panākumiem kādi ir Conan franšīzei, *Conan* bija financiāls zaudējums THQ.
**Bārle-Nasava** (nīderlandiešu: *Baarle-Nassau*) ir pilsēta un pašvaldība Nīderlandes dienvidos, Ziemeļbrabantes provincē. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 6847 iedzīvotāji.

Ģeogrāfija
----------

Pilsētā atrodas sarežģīta robeža ar Beļģijas komūnu Bārli-Hertogu. Bārle-Hertoga sastāv no 26 atsevišķiem zemes gabaliem. 22 no 26 zemes gabaliem atrodas Nīderlandes teritorijā, veidojot anklāvus. Savukārt lielākajā Beļģijas anklāvā atrodas seši 6 Nīderlandes anklāvi, kā arī viens atrodas otrajā lielākajā Beļģijas anklāvā.

Robežu sarežģītība ir saistīta ar daudziem viduslaiku līgumiem, kā arī zemes apmaiņu un pārdošanu starp Bredas lordiem un Brabantes hercogiem. Galīgās robežas tika precizētas un ratificētas ar Māstrihtas līgumu 1843. gadā.

Beļģijas un Nīderlandes teritorija Bārlē-NasavāBeļģijas un Nīderlandes teritorija Bārlē-Nasavā

Atsauces
--------

1. ↑  «Kerncijfers wijken en buurten 2021». *Q167086*. 6 augusts 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bārle-Nasava***.
* Baarle-Nassau ceļojumu padomi no *Wikivoyage* (angliski)
* Mājaslapa

Robeža starp Beļģiju un Nīderlandi Bārlē-NasavāRobeža starp Beļģiju un Nīderlandi Bārlē-Nasavā