recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ienākumi** ir naudas līdzekļi vai materiālie aktīvi, ko valsts, fiziskā vai juridiskā persona saņēmusi kādas darbības rezultāta noteiktā laika posmā.

Ienākumu veidi
--------------

### Faktora ienākumi

Faktora ienākumi ir ienākumi, kuri tiek iegūti, izmantojot faktorus vai ražošanas resursus.

Galvenais ir grozījums darbā. Darbaspēka palidzība var radīt ienākumus bez algas, ja jūs esat uzņēmējs, tad ienākumi no uzņēmuma netiks apvienoti ar jūsu algu un tādējādi tas nenozīmē faktora ienākumus. Tas pats attiecas uz depozīta īri un procentiem. Taču jauktie ienākumi no lauksaimnieciskās darbības ietilpst šajā klasifikācijā.

### Nominālie ienākumi

Šis termins atteicas uz personas finanšu līdzekļu apjomu noteiktā laika periodā, ko izmantos, lai iegādātos kaut ko par cenu, kas raksturīga šim periodam. Parasti to apzīmē ar ienākumiem, neņemot vērā tādus faktorus kā nodokļi un cenu izmaiņas.

### Reālie ienākumi

To apraksta ar konkrētu lietu un pakalpojumu komplektu, ko persona var atļauties nopirkt, pamatojoties uz nominālajiem ienākumiem. Tas parāda pirkstspēju cenās noteiktā laika periodā. Attiecīgi reālie ienākumi apraksta nominālo ienākumu.
**Ernests Ekšteins** (1872-1941) bija latviešu ārsts, laikrakstu izdevējs un teātra darbinieks. Liepājas domes deputāts (1906, 1910). Liepājas Latviešu teātra vadītājs (no 1907). Liepājas Operas direktors (1922-1934).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1872. gada 29. augustā Liepājas apriņķa Lielgramzdas muižā zemnieku Jēkaba un Margrietas Ekšteinu ģimenē.

Mācījās Gramzdas draudzes skolā (1882-1888), Liepājas Nikolaja ģimnāzijā (1888-1891). Studēja matemātiku (1892-1893) un medicīnu (1893-1898) Tērbatas Universitātē, darbojās latviešu studentu literāri zinātniskās studentu biedrībā „Pīpkalonija". 

No 1899. gada bija sabiedriskais ārsts Jaunliepājā, bija Latviešu dramatiskās biedrības dibinātājs (1906) un priekšsēdis, Liepājas Latviešu teātra vadītājs (no 1907). Liepājas Latviešu biedrības un Liepājas Latviešu labdarības biedrības priekšnieks. Liepājas pilsētas domes deputāts (1906, 1910). Laikraksta "Liepājas Atbalss" līdzizdevējs (1907-1915). 

Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām Liepājas operas direktors (1922-1934). Laikrakstu "Kurzemes vārds" (1919-1922) un "Kurzemes Vēstnesis" (1922-1923) izdevējs un redaktors. Liepājas Ostas saimniecības vadītājs. Liepājas XV aizsargu pulka Jātnieku diviziona ārsts (1938).

Miris 1941. gada 16. oktobrī Liepājā, apbedīts Embūtes pagasta Elkuzemes Balkaižu (tagad Vībiņu) kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1928)

Literatūra
----------

* Ievērojamā sab. darbinieka dr. Ekšteina piemiņai. Kurzemes Vārds, 1941. gada 19. oktobrī;
* Liepājas latviešu teātra un operas tēvs. Kurzemes Vārds, 1941. gada 26. oktobrī;
* Sudmalis J. Dr. Ekšteins kā mākslas draugs. Kurzemes Vārds , 1945. gada 30. decembrī;
* Treigūts R. Daktera Ekšteina lielā mīlestība. Teātris un Dzīve, 1981, nr. 25, 126. lpp.;
* Štrombergs A. Liepājas operas un baleta sākumi. LjuM, 24, 1995, 2742. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Cilvēks aiz kulisēm Archived 2017. gada 4. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Uļa Gintnere, liepajniekiem.lv, 2012. gada 23. augustā
2. ↑  nekropole.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305088097
* LNB: 000144016

 |

 |
**Valda Mora** (1902–2001) bija latviešu skolotāja un dzejniece. Dziesmas "Zilais lakatiņš" vārdu autore.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1902. gada 24. martā Lēdurgā skolotāja Georga Moora un viņa sievas Bertas Mooras ģimenē. 
Mācījās Lēdurgas draudzes skolā, tad Krotova privātģimnāzijā un Gižicka mūzikas skolā Rīgā (1914–1915), vēlāk Neijas privātģimnāzijā Cēsīs (1916–1917).
Pirmā pasaules kara dēļ 1917. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur turpināja mācības Staraja Rusas ģimnāzijā.
Krievijas pilsoņu kara laikā 1919. gadā pārcēlās uz Omsku.

1920. gadā atgriezās dzimtenē, kur pabeidza skolotāju kursus Rīgā un strādāja par skolotāju Teodora Zeiferta Rīgas 17. pamatskolā (1920–1944). 1920. gadā žurnāls "Darba Jaunatne" publicēja viņas dzejoli "Ceļš kalnā", tad lugas bērniem "Ziemassvētku sapnis" (1924) un "Nakts Betlēmē" (1927), 1929. gadā iznāca dzejas krājums "Svešam draugam". Moras dzejoļus publicēja laikraksti "Latvis", "Brīvā Zeme" un "Jaunākās Ziņas". 1926. gadā viņa iestājās mākslinieku biedrībā "Zaļā vārna", rakstīja bērnu lugas.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, strādāja Berlīnes *Telefunken* birojā, pēc kara beigām 1945. gadā dzīvoja okupētās Berlīnes amerikāņu sektorā. 1947. gadā, kad PSRS pieprasīja izdot latviešu bēgļus, pārcēlās uz Vircburgu amerikāņu okupācijas zonā. Viņas dzeju publicēja "Vircburgas Vēstnesī". 
1951. gadā Valda Mora izceļoja uz ASV, kur apmetās Longailendas salā, strādāja par kopēju slimnīcā, tad par "*American Express*" firmas kantoristi. Šajā laikā tapusī dzeja publicēta krājumā "Apburtais laiks" (1980).
Mirusi 2001. gada 6. martā Ņujorkā.

Bibliogrāfija
-------------

* Dzejoļu krājumi "Svešam draugam" (1929) un "Apburtais laiks" (1980)
* Dzejas izlases "Jāsteidzas dzīvot" (1997) un "Ar ielāpu uz svārkiem" (2001)
* Lugas bērniem "Ziemassvētku sapnis" (1924), "Nakts Betlēmē" (1927), "Ko redzēja Daugaviņa..." (1934), "Ziemassvētku priekšvakarā" (1934), "Māmiņai" (1935), "Pelnrušķīte" (1937), "Ziemassvētki lauku sētā" (1937)
* bērnu literatūra "Kārais lācēns Miks" (1943), "Tracis sētā" (1944)

Atsauces
--------

1. ↑  Rolfs Ekmanis. VALDA MORA 1902.24.III-2001.6.II Jaunā Gaita nr. 225, jūnijs, 2001
2. ↑  literatura.lv Archived 2019. gada 24. augustā, *Wayback Machine* vietnē. LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 14063072

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ernesta Birznieka-Upīša iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ernesta Birznieka-Upīša iela** ir iela Jūrmalā, Lielupes apkaimē. Ernesta Birznieka-Upīša iela sākas krustojumā ar 13. līniju un beidzas krustojumā ar 18. līniju. Kopējais ielas garums ir 680 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ernesta Birznieka-Upīša ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Ernesta Birznieka-Upīša iela ir savienota ar šādām ielām:

* 13. līnija (T veida krustojums)
* 14. līnija (T veida krustojums)
* 15. līnija
* 16. līnija
* 17. līnija
* 18. līnija (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Lielupe

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Edinburgas prospekts
* Eduarda Veidenbauma
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Emelīnas
* Emīla Dārziņa
* Emīlijas
* Engures
* Enkuru
* Ērgļu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernesta
* Ezeru
* Ežu

 |

 |
Riteņdārzs 2008. gada 13. janvārī (fotogrāfs: Laima Gūtmane)
Karte
**Riteņdārzs** (arī *Radfahrer Garten* un *Ulrichs Garten*) ir vieta Kuldīgā Skrundas ielas rajonā, kas sākotnēji piederējusi Ulriham Štafenhāgenam. Vēlāk tā izmantota kā sporta kompleksa sastāvdaļa, un tā nosaukuma izcelsme saistīta ar to, ka tur ierīkots arī laukums riteņbraucējiem. Šobrīd teritorija savu sākotnējo izskatu un pielietojumu ir zaudējusi.

Vēsture
-------

Riteņdārzs vēsturiski bijis 19. gadsimta Latvijas muižu, piļu un pilsētu skatu gravīru zīmētāja Vilhelma Zigfrīda Štafenhāgena tēva Ulriha Gotharda Štafenhāgena dārzs ar paviljonu uzkalnā. 1940. gada Kuldīgas vietējā laikraksta "Jaunais Kurzemnieks" publikācijā vēstīts, ka dārza īpašnieks Vilhelms Zigfrīds Štafenhāgens bijis brīvmūrnieku ložas nodaļas dibinātājs Kuldīgā un tās dibināšanas dienā iestādījis papeļu apses, izveidojis dīķīti un uz paugura uzcēlis paviljonu "Štafenhāgena villa", kur notikušas brīvmūrnieku sanāksmes. Pēc V. Z. Štafenhāgena nāves 1881. gadā to iegādājies Kuldīgas sērkociņu fabrikas "Vulkāns" īpašnieks Luijs Hiršmans, kurš saviem darbiniekiem tur ierīkojis velodromu un paviljonā iekārtojis Riteņbaucēju klubu (*Radfahren Club Goldingen*). Tajā bijuši arī vairāki tenisa laukumi, futbola laukums. Kuldīdznieku atmiņās Riteņdārza teritorija bijusi nožogota, tajā ik dienu strādājis sētnieks un dārznieks. Parkā bijis liels dīķis ar apaļu salu, uz kuras atradusies gulbju mājiņa. Pār dīķi vedis grezns tiltiņš ar čuguna margām. Riteņdārzā notikušas arī zaļumballes.

Līdz Pirmajam pasaules karam tur rīkotas riteņbraukšanas sacensības ar dažādu valstu sportistu piedalīšanos. Pēc kara dārzs neticis apsaimniekots un kluba ēka sabrukusi. Mūsdienās par Riteņdārzu liecina vien paugurs, kas apaudzis ar kokiem. Vienā no paugura nogāzēm iesniedzas apmēram 2 m gara eja, kuras galā ir aizmūrēta durvju aile. Iespējams, tā vedusi uz kādreizējo Riteņbaucēju kluba ēkas pagrabu. Mūsdienās tas ir iebrucis.

Atsauces
--------

1. ↑  Krastiņš, Jānis. Kuldīga: Arhitektūra un pilsētbūvniecība. Kuldīga : Kuldīgas novada pašvaldība, [2013]. 533 lpp. ISBN 9789984499642.
2. ↑  No Riteņdārza vēstures. *Kurzemnieks,* Nr. 79, 2007, 12. jūl. 12. lpp.
3. ↑  Zīverts, Alfrēds.  Stāsti par "Vulkāna" vēsturi Kuldīgā. Kuldīga : [b. izd.], 1998. 187, [1] lpp.
4. ↑  Bērtiņš, Atis Gunivaldis. Atmiņas par Riteņdārzu. *Bandava,* Nr. 15, 1996, jūn. [3.] lpp.

Ārējās saites
-------------

* Kuldīgas Galvenās bibliotēkas datubāze "Kuldīga: Vēsture. Notikumi. Cilvēki" sadaļa "Dārzi un parki" apakšsadaļa "Riteņdārzs"
Fatoss Nano
**Fatoss Nano** (*Fatos Nano*; dzimis 1952. gada 12. septembrī Tirānā) ir Albānijas politiķis.

Līdz 2005. gadam Albānijas Sociālistiskās partijas līderis. Trīs reizes bijis Albānijas premjerministrs.

1991. gadā tika nominēts premjerministra amatam, bet atkāpās masu protestu dēļ.

1993. gadā tika notiesāts par korupciju, bet 1997. gadā tika apžēlots, kad Sociālistiskā partija uzvarēja vēlēšanās, bet valsts bija pilsoņu kara priekšvakarā. Tajā pašā gadā kļuva par premjerministru, bet bija spiests atkāpties, kad tika nogalināts opozīcijas līderis Azems Hajdari.

2002. gadā trešo reizi kļuva par Albānijas premjerministru. 2005. gadā pēc Sociālistiskās partijas sakāves vēlēšanās demisionēja, kā arī atteicās no Sociālistiskās partijas vadības.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Adils Čarčani**  |  **Albānijas premjerministrs** 1991 | Pēctecis: **Ili Bufi**  |
| Priekštecis: **Baškims Fino**  |  **Albānijas premjerministrs** 1997—1998 | Pēctecis: **Pandeli Majko**  |
| Priekštecis: **Pandeli Majko**  |  **Albānijas premjerministrs** 2002—2005 | Pēctecis: **Sali Beriša**  |
**Šamorīna** (slovāku: *Šamorín*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Dunajska Stredas apriņķī Donavas upes kreisajā krastā.

Vēsture
-------

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1287. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šamorīna līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Šomorja** (*Somorja*). Viduslaikos tā bija ievērojama osta un tirgus vieta pie Donavas. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Vīnes arbitrāžām, no 1938. līdz 1945. gadam pilsēta bija iekļauta Ungārijas sastāvā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

2011. gadā absolūtais vairākums (57,43 %) pilsētas iedzīvotāju bija ungāri, dzīvo arī slovāki (34,30 %) un ar nedeklarētu tautību (6,77 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (73,27 %), nereliģiozi (11,75 %), kalvinisti (7,25 %) un luterāņi (4,42 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šamorīna***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 149113820
* LCCN: n2001040309
* GND: 4610996-1
* NKC: ge131528

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Čatirtau** (tatāru: *Чатыр-Тау*, tulkojumā — Telts kalns) ir reģionālas nozīmes valsts dabas liegums Krievijas sastāvdaļas Tatarstānas dienvidaustrumos, kura pamatdaļa ir Čatirtau plato — palieka no kādreizējās augstienes, vairums no kuras erozijas ietekmē noskalojusies. Čatirtau augstākais punkts atrodas 322 m vjl, ap 7 km uz ziemeļiem no Aznakajevas pilsētas.

Apraksts
--------

Plato relatīvais augstums pār dažus kilometrus uz dienvidiem tekošās Sterļas upes ieleju sasniedz 180 metrus. Plato austrumdaļā atrodas Urazajevska kalns ar īpaši stāvām nogāzēm. Plato nogāzes izmanto paraplanētāji. Apdzīvotu vietu uz plato nav, apkārtnē izvietoti ciemati un galvenokārt lauksaimnieciskas zemes.

Vidējās mēneša temperatūras netālajā Buguļmā 20. gadsimta sākumā janvārī un februārī bijušas -14,2 °C, jūlijā +18,5 °C, gada nokrišņu daudzums 398 mm ar vasaras maksimumu. 21. gadsimta sākuma dati nosauc Buguļmas janvāra un februāra vidējās temperatūras -11,7 °C un -11,0 °C, jūlija +19,6 °C, bet nokrišņu daudzums pieaudzis līdz 634 mm, vasaras maksimums kļuvis mazāk izteikts.

### Fauna

Nogāzēs dzīvo lielākā Tatarstānas baibaku kolonija — vairāk nekā 7000 īpatņu. Vietējie iedzīvotāji tos, kā arī citus suslikus un murkšķus, uzskatot par svētiem, jo tie bieži ieņem dievlūdzējiem raksturīgu pozu. Vēl no retajiem dzīvniekiem tiek atzīmēti kāmju dzimtas grauzēji, kam šeit ir areāla ziemeļu robeža — stepes lemings (*Lagurus lagurus*), pelēkais pundurkāmis (*Cricetulus migratorius*), Eversmana kāmis (*Allocricetulus eversmanni*), parastā kurmjstrupaste (*Ellobius talpinus*).

Vēsture
-------

18. gadsimtā augstienes rietumu nogāzēs tika iegūts varš, raktuves piederēja tirgotāja Mjasņikova Išterjakovskas vara rūpnīcai. Mūsdienās zināmas 57 šahtas, ir atzīmēti vairāki desmiti mazu raktuvju iegruvumu, pa kuriem var iekļūt kalnā.

No kalna redzams Hruščova mežs, kurš tā nosaukts pēc PSRS vadītāja Hruščova 1964. gada atpūtas vizītes tajā. Tāpat kā par daudziem kalniem, arī par šo pastāv leģenda, ka tajā paslēpti seni ieroči. Ir arī tautas leģenda, ka uz kalna savu nometni iekārtojis Jemeļjans Pugačovs.

Dabas liegums
-------------

Aizsargājama teritorija izveidota 1972. gadā kā ainavu liegums, pašlaik tā statuss ir kompleksais liegums biotopu, sugu un ainavu aizsardzībai. Lieguma noteikumi aizliedz meliorāciju, derīgo izrakteņu ieguvi, medības un celtniecību, taču pieļauj citu saimniecisku darbību.

Attēlu galerija
---------------

* Čatirtau virsotneČatirtau virsotne
* Gravu nogāzesGravu nogāzes
* BaibaksBaibaks
* Jelgas upes austrumu nogāzeJelgas upes austrumu nogāze

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «GazetaDaily.ru». Чатыр-тау: самая высокая точка Татарстана
2. 1 2 3  Воробьев Н.И. Основы физической географии Татарской АССР. Казань, 1936. 50. 95. lpp.
3. 1 2 3 4 5  Команда Кочующие. Чатыр тау (Шатер гора) — самая высокая точка Татарстана (Азнакаевский район)
4. ↑  Climate data. Bugulma climate
5. ↑  Pro-speleo. Чатыр-Тау — первые исследования весенне-летнего сезона ТКСЭ-2008
6. ↑  Об утверждении Положения о государственном природном заказнике регионального значения комплексного профиля "Чатыр-Тау"
**Čau** (itāļu: *ciao*) ir neformāls itāļu sveiciens, kas izplatīts arī citur pasaulē, tostarp latviešu valodā. To izmanto gan sasveicinoties, gan atvadoties.

Izcelsme un izplatība
---------------------

Vārds ir cēlies no venetu valodas "s-ciào vostro" jeb "s-ciào su", kas nozīmē "Esmu Jūsu vergs". Tomēr tas nav jāuztver burtiski, bet kā lojalitātes apliecinājums draugam, norādot, ka sveiciena lietotājs vajadzības gadījumā vienmēr būs gatavs palīdzēt. Šis sveiciens ir analogs latīņu "servus", ko joprojām izmanto bijušās Austroungārijas impērijas teritorijā. Venetu "s-ciào" un itāļu "schiavo" ir cēlušies no latīņu "sclavus", kas sākotnēji nozīmēja slāvs, bet lielā slāvu izcelsmes vergu skaita dēļ ar laiku kļuva par vispārēju apzīmējumu vergam, aizstājot "servus". Tiek uzskatīts, ka itāļu valodā šis sveiciens iegājies Venēcijas Republikas uzplaukuma laikos, savukārt no tās, tāpat kā citi itāļu kultūras elementi, izplatījies citās Eiropas valodās, bet pārējā pasaulē tas bieži pārņemts no itāļu imigrantiem. Vjetnamā *chào* netiek uzskatīts par aizguvumu, tomēr kādreiz tā bija iesaistīta tirdzniecībā ar Venēciju.

Nozīme dažādās valodās
----------------------

Mūsdienu itāļu valodā, tāpat kā latviski, *čau* lieto gan sasveicinoties, gan atvadoties no tuviniekiem un draugiem. Itālijā, tāpat kā dažās Dienvidamerikas valstīs, vārdu atvadoties mēdz dubultot, bet, ja to atkārto vēl vairāk reižu, atvadoties tiek arī norādīts, ka cilvēkam jāsteidzas. Savukārt, ja "a" izrunā stiepti, tiek izteikts prieks par tikšanos. Līdzīgi šis sveiciens tiek lietots gan satiekoties, gan atvadoties arī Čehijā, Igaunijā, Somijā, Ungārijā, Japānā, Serbijā, Melnkalnē, Šveicē, Rumānijā un Vjetnamā. Bet tikai kā atvadu sveicienu to lieto arābi, bulgāri, nīderlandieši, vācieši, grieķi, ebreji, maķedonieši, maltieši, poļi, portugāļi, slovēņi, kā arī spāņu un angļu valodās runājošie. Arī lietuvieši un slovāki šo sveicienu biežāk izmanto atvadoties, tomēr reizēm tas tiek lietots arī sasveicinoties. 

Latviešu valodā *čau* ir ieviesies pagājušā gadsimta 70. gados. Šajā laikā tas parādījās grāmatās un stāstos, lai atspoguļotu sarunvalodu, tomēr tas tika minēts diezgan reti, jo, visticamāk, vēl nebija īpaši populārs.

Atsauces
--------

1. ↑  ciao - definition of ciao by the Free Online Dictionary, Thesaurus and Encyclopedia
2. ↑  «Kā radās vārds "čau"?». *Ilustrētā Junioriem* (latviešu). 2022-08-27. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-11-05. Skatīts: 2022-11-05.
***Dinaburg FC*** bija Latvijas futbola klubs no Daugavpils, kas dibināts 1996. gadā. *Dinaburg FC* divas reizes ir ieguvuši Virslīgas bronzas medaļas, bet no 1998. līdz 2006. gadam sezonu noslēdza 4. vietā. Klubs divas reizes spēlēja Latvijas kausa finālā, kā arī vairākas sezonas pavadīja UEFA un *Intertoto* kausu izcīņās. 2009. gadā par spēļu sarunāšanu diskvalificēts no Latvijas Virslīgas un drīz vien arī likvidēts.

Apvienošanās
------------

*Dinaburg FC* logo līdz 2009. gadam
Pirms 2009. gada sezonas *Dinaburg FC* un *FC Daugava* paziņoja par apvienošanos zem viena nosaukuma.

Diskvalifikācija
----------------

2009. gada 5. oktobrī Latvijas Futbola federācijas valdes sēdē vienbalsīgi nolēma izslēgt *Dinaburg FC* no LMT Virslīgas, ka arī diskvalificēt kluba prezidentu Oļegu Gavrilovu un galveno treneri Tamazu Pertija no turpmākās darbības Latvijas futbolā (2010. gada 2. jūnijā Tamaza Pertijas diskvalifikācija tika atcelta). Bet dienu vēlāk Dinaburg FC izslēdza Baltijas Futbola līgas.

Šādi lēmumi tika pieņemti sakarā ar skandālu, kurā Daugavpils klubu apsūdzēja likmju likšanā uz savām spēlēm un spēļu sarunāšanā, par ko no kompetentām organizācijām, tai skaitā UEFA, tika saņemti nepārprotami pierādījumi. Turklāt *Dinaburg FC* jau 2007. gadā izslēdza no Baltijas Futbola līgas, tai laikā arī radās aizdomas par rezultāta sarunāšanu.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā
----------------------------------

   
 **\*** 2009. gadā klubs tika izslēgts no Virslīgas saistībā ar aizdomām par krāpnieciskām darbībām totalizatoros.

Pazīstami spēlētāji
-------------------

* Valsts karogs: Ukraina Romāns Grigorčuks
* Valsts karogs: Latvija Aleksandrs Isakovs
* Valsts karogs: Ukraina Artjoms Jaškins
* Valsts karogs: Gruzija Tamazs Pertija
* Valsts karogs: Latvija Jurģis Pučinskis
* Valsts karogs: Baltkrievija Nikolajs Rindjuks
* Valsts karogs: Latvija Māris Smirnovs
* Valsts karogs: Latvija Vladimirs Žavoronkovs
* Valsts karogs: Latvija Mihails Ziziļevs

Atsauces
--------

1. ↑  Nauris Mackevičs. «"Dinaburg" un "Daugava" apvienojas». *Sportacentrs.com* (latviešu), 2009-02-09. Skatīts: 2021-08-09.
2. 1 2  Laimonis Saulītis. «"Dinaburg" izslēgts no Latvijas futbola čempionāta». sportacentrs.com, 05.10.2009.. Skatīts: 2009. gada 7. oktobrī.
3. ↑  Andrejs Siliņš. «"Dinaburg" izslēdz arī no Baltijas līgas». sportacentrs.com, 06.10.2009.. Skatīts: 2009. gada 7. oktobrī.
4. ↑  Jānis Pārums. «Daugavpils "Dinaburg" tiek izslēgts no Baltijas līgas». sportacentrs.com, 15.03.2007.. Skatīts: 2009. gada 13. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne
* Latvijas Futbola federācija
***Valco Oy*** bija Somijā reģistrēts uzņēmums, kas ražoja krāsu televizoru kineskopus. Tā īpašnieki bija Somijas valsts, Somijas televizoru ražotājs *Salora* un Japānas uzņēmums *Hitachi*.
Dibināts 1976. gadā.

Uzņēmumā vairākums piederēja Somijas valstij ar 60 % kapitāldaļu; 20 % bija *Salora* un 20 % *Hitachi*.

*Valco* ražotnes bija izvietotas Imatrā un Sotkamo.

Vēsture
-------

1976. gadā Somijas valdība, *Salora*, un Japānas uzņēmums *Hitachi* izveidoja kopuzņēmumu ***Valco***, lai Somijas televizoru rūpniecību apgādātu ar kineskopiem.

1978. gada 24. augustā Imatrā tika atklāta kineskopu rūpnīca. Kineskopus ražoja pēc *Hitachi* tehnoloģijas. 

Drīz kļuva skaidrs, ka kineskopu ražošana ir nerentabla, kā arī ražošanas procesā radās tehnoloģiskas problēmas. 
1979. gadā valdība sniedza aizdevuma garantijas, lai uzņēmumu izglābtu no bankrota. Septembrī tika atlaista daļa darbinieku.

1979. gada oktobrī uzņēmums tika pārdots *Valmet* un pārdēvēts par ***FinnValco***. Rūpnīca joprojām cieta zaudējumus, un 1980. gada decembrī kineskopu ražotne tika slēgta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Salora Oy 1928-1995». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 22. februārī. Skatīts: 2012. gada 4. decembrī.
**Žanetes sala** (krievu: *остров Жаннетты*, jakutu: *Жаннетта арыыта*) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā. Vistālāk austrumos izvietotā Jaunsibīrijas salu arhipelāga sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

Vēsture
-------

Salu 1881. gada maijā, dreifējot ar ledū iesalušo kuģi *Jeannette*, atklāja amerikāņa Džordža Delonga ekspedīcija. Kuģa inženieris Džordžs Melvils ar suņu pajūgiem 2. vai 3. jūnijā apmeklēja salu, izkāpa tās krastā, pacēla ASV karogu un pasludināja salu par ASV īpašumu. Sala nosaukta par godu ekspedīcijas kuģim (*Jeannette Island*).

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Delonga salu austrumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 47 km attālā Henrietas sala ziemeļrietumos. Sala veidota galvenokārt no kaļķakmens. Reljefs kalnains, salas vidusdaļā neliels ledājs ar salas augstāko punktu 351 m vjl. Krasti stāvi. Dominē arktiskais tuksnesis. Klinšainajos krastos putnu tirgi (kairas, alki, kaijas, lielās polārkaijas).

Atsauces
--------

1. ↑  «"Новосибирские острова" - государственный природный заказник федерального значения». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 26. janvārī. Skatīts: 2021. gada 19. februārī.
2. ↑  A Lengthy Deployment: The Jeannette Expedition in Arctic Waters as Described in Annual Reports of the Secretary of the Navy, 1880-1884.
3. ↑  Определение "Жаннетты остров" в Большой Советской Энциклопедии

Ārējās saites
-------------

* The Mysterious Disappearance of Jeannette Island (on Google Maps)
* Freemaps.ru
**Vakārijas** (latīņu: *Vaccaria*) ir monotipiska ģints neļķu dzimtā, kurā ietilpst tikai viena suga — **Spānijas vakārija** (*Vaccaria hispanica*).

Tā ir sākotnēji dienvidaustrumu Eiropā un Rietumāzijā sastopama suga, kura ir plaši ieviesusies ārpus pamatareāla (ievazāts augs vai dārzbēglis). Suga ir reti sastopama arī Latvijā (pārsvarā Rīgā un tās apkaimē), kur tā ir ievazāts (adventīvs) augs.

Apraksts
--------

Spānijas vakārija ir viengadīgs, 20—50 cm garš, zilganzaļš lakstauks. Tā stublājs ir stāvs un sākot no vidus bagātīgi zaro. Lapas uz stublāja ir sēdošas, pretēji novietotas un olveidīgi lancetiskas. Lapas plātnes mala ir gluda, gals smails un pamats — neizteikti sirdsveidīgs. Ziedi skrajā vairogveida dihāzijā stublāja un zaru galā. Ziedam ir 5 kauslapas un vainaglapas. Kauss ir dzeltenzaļš, 1—1,5 cm garš, uzpūsts, piecšķautņains. Vainags ir sārts, 1—2,5 cm garš, sekli daivains vai jomains, bez vainadziņa. Auglis ir ovāla pogaļa ar melnām sēklām, kas mazliet garāka nekā kauss. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. ↑  «WFO Plant List | World Flora Online». *wfoplantlist.org*. Skatīts: 2023-04-24.
2. 1 2  «Spānijas vakārija - Vaccaria hispanica (Mill.) Rauschert - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-04-24.
**Molmasa** (apzīmē ar {\displaystyle M\ }) ir vielas masa, kuras daudzums ir viens mols. Saskaņā ar šo definīciju molmasa ir vienāda ar molekulas masas un Avogadro skaitļa reizinājumu.

{\displaystyle M=m\_{0}N\_{A}\ }
Molmasa vienkāršā veidā ir saistīta ar viena elementārobjekta masu. Ja viena elementārobjekta relatīvā molekulmasa ir Mr, tad šī objekta masa ir Mru. Atommasas vienība u ir 1/12 no atoma 12C masas, ko apzīmē ar mc:u = mc/12. Ievietojot to izteiksmē Mru viena elementārobjekta masa ir MrMc/12. Vienam molam elementārobjektu summārā masa ir {\displaystyle 6,02\cdot 10^{23}} (NA - Avogadro skaitlis) reizes lielāka: M = Mr(6,02\*1023mc/12). Bet saskaņā ar mola definīciju 6,02 \* 1023 atomu 12C summārā masa ir 12 grami: 6,02 \* 1023 mc = 12 g. Ievietojot to iepriekšējā izteiksmē, dabūjam M=Mr g/mol.

Tātad, ja elementārobjekta molmasu izsaka gramos uz molu, tā skaitliski ir vienāda ar viena elementārobjekta relatīvo molekulmasu.

Skatīt arī
----------

* Molekulu masa
* Relatīvā molekulmasa
* Vielas daudzums
* Avogadro skaitlis
**Gauru apakšdzimta** (*Merginae*) ir viena no pīļu dzimtas (*Anatidae*) apakšdzimtām, kas apvieno dažādu sugu jūras pīles, gaigalas, gauras, kākauļus un pūkpīles.

Gauru apakšdzimtā ir 20 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas iedalītas 9 ģintīs. Tikai viena suga — Brazīlijas gaura (*Mergus octosetaceus*) no visām gauru sugām dzīvo dienvidu puslodē. Visas pārējās ir tipiskas ziemeļu puslodes sugas, tās sastopamas Ziemeļamerikā un Eirāzijā.

Gauras Latvijā
--------------

Krāšņā pūkpīle (*Somateria spectabilis*) izplatīta ziemeļu puslodes arktisko apgabalu piekrastēs un salās
Latvijā sastopamas 10 gauru apakšdzimtas sugas: parastā pūkpīle (*Somateria mollissima*), krāšņā pūkpīle (*Somateria spectabilis*), Stellera pūkpīle (*Polystica stelleri*), kākaulis (*Clangula hyemalis*), melnā pīle (*Melanitta nigra*), tumšā pīle (*Melanitta fusca*), gaigala (*Bucephala clangula*), mazā gaura (*Mergellus albellus*), garknābja gaura (*Mergus serrator*) un lielā gaura (*Mergus merganser*).

Īpašības
--------

Kā jau apakšdzimtas nosaukums norāda, lielākā daļa šīs apakšdzimtas sugu, bet ne visas, mājo jūrā, īpaši laikā, kad mazuļi ir izauguši. Daudzas sugas ir ļoti labi pielāgojušās sālsūdenim, bet jaunie putni nespēj atrasties sālsūdenī. Dažas no sugām priekšroku dod upju ūdenim.

Ir sugas, kas barojas ar zivīm, piemēram, gauru ģints (*Mergus*) sugas un mazā gaura (*Mergellus albellus*). Knābis šīm sugām ir ar robotu malu, kas ļauj vieglāk saķert zivis. Pārējās gauras barojas ar moluskiem vai vēžveidīgajiem, kurus meklē jūras dibenā.

Klasifikācija
-------------

* **Gauru apakšdzimta** (*Merginae*)
	+ Arlekīnpīles (*Histrionicus*)
		- Arlekīnpīle (*Histrionicus histrionicus*)
	+ Baltausu gauras (*Lophodytes*)
		- Baltausu gaura (*Lophodytes cucullatus*)
	+ Gaigalas (*Bucephala*)
		- Gaigala (*Bucephala clangula*)
		- Islandes nira (*Bucephala islandica*)
		- Mazā nira (*Bucephala albeola*)
	+ Gauras (*Mergus*)
		- Brazīlijas gaura (*Mergus octosetaceus*)
		- Garknābja gaura (*Mergus serrator*)
		- Lielā gaura (*Mergus merganser*)
		- †Oklendas salu gaura (*Mergus australis*)
		- Zvīņotā gaura (*Mergus squamatus*)
	+ Jūras pīles (*Melanitta*)
		- Amerikas melnā pīle (*Melanitta americana*)
		- Bangu pīle (*Melanitta perspicillata*)
		- Deglāna pīle (*Melanitta deglandi*)
		- Melnā pīle (*Melanitta nigra*)
		- Tumšā pīle (*Melanitta fusca*)
	+ †Kalifornijas jūras pīles (*Chendytes*)
		- †Kalifornijas jūras pīle (*Chendytes lawi*)
	+ Kākauļi (*Clangula*)
		- Kākaulis (*Clangula hyemalis*)
	+ †Labradoras pīles (*Camptorhynchus*)
		- †Labradoras pīle (*Camptorhynchus labradorius*)
	+ Mazās gauras (*Mergellus*)
		- Mazā gaura (*Mergellus albellus*)
	+ Pūkpīles (*Somateria*)
		- Briļļu pūkpīle (*Somateria fischeri*)
		- Krāšņā pūkpīle (*Somateria spectabilis*)
		- Parastā pūkpīle (*Somateria mollissima*)
	+ Stellera pūkpīles (*Polysticta*)
		- Stellera pūkpīle (*Polysticta stelleri*)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas putnu sistemātiskais saraksts
**Patuksentas grēda** (angļu: *Patuxent Range*), Argentīnas avotos saukta **Argentīnas Kara flotes masīvs** (spāņu: *macizo Armada Argentina*), ir ap 100 km gara un ap 50 km plata kalnu grēda Pensakolas kalnos Antarktīdā. Izvietojusies Pensakolas kalnu dienvidos un ir to augstākā daļa ar 2135 m augsto Makina kalnu. Stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā, ziemeļos tai piekļaujas Faundeišena ledus straume un Akadēmijas glečers, dienvidos — Patuksentas ledus straume. Grēda sastāv no Tomasa kalniem, Andersona kalniem, masīvas plakankalnes — Makina kalna un vairākiem nunatakiem.

Kalnus 1956. gada 13. janvārī atklāja un no gaisa daļēji nofotografēja ASV Kara flotes operācijas Highjump transkontinentālā pārlidojuma laikā. Nosaukti par godu ASV Kara flotes Patuksentas aviobāzei Mērilendā.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica. Patuxent Range
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Patuksentas grēda
**Austrumķīnas jūra** (ķīniešu: 東海, *Dōng Hǎi* — ‘Austrumu jūra’; korejiešu: 동중국해, *Dong Jungguk Hae*; japāņu: 東シナ海, *Higashi Shina Kai*) ir Klusajam okeānam piederīga malas jūra, apskalo Ķīnu, Korejas pussalas dienvidus un Japānas arhipelāga dienvidaustrumus. Ķīnā dēvē par *Austrumu jūru*, bet Korejā dažkārt — par *Dienvidu jūru* — vairāk gan attiecinot uz Korejas piekrastes ūdeņiem.

Austrumķīnas jūra ir salīdzinoši sekla, to ar nogulumiem aizpilda no Ķīnas plūstošās lielās upes. Ūdens virsējā slāņa temperatūra februārī 7 līdz 16 °C, augustā 27 līdz 28 °C, sāļums 30—34,5 ‰, pie upju ietekām — 5—10 ‰. Plūdmaiņas sasniedz 7,5 metru augstumu. Rietumu piekraste nelīdzena, sekla, gar piekrasti daudz sēkļu, klinšu, ūdens duļķains.

Lielākā ietekošā upe ir Jandzi. Lielākās salas jūras akvatorijā ir Dienvidkorejai piederošā Čedžudo sala, Nadžu arhipelāgs un Hiksanas salas. Pie Kjusju salas atrodas Goto salas un Amakusas salas. Ķīnas piekrastē virkne mazāku saliņu.

Jūra bagāta ar bioloģiskajiem resursiem, notiek aktīva zvejniecība.

Robežas
-------

Ziemeļos — Dzeltenā jūra, Korejas pussala, Korejas šaurums, Cusimas salas. Austrumos — Kjusju sala, Nansei salas. Dienvidos — Taivāna, Taivānas šaurums. Rietumos — Ķīnas kontinentālā daļa.

Teritoriālie strīdi
-------------------

Ķīna, Japāna un Dienvidkoreja nav vienojušās par jūras robežām Austrumķīnas jūrā.

Strīds starp Ķīnu un Japānu ir par 1980. gadā atklātajām dabasgāzes iegulām, uz kurām pretendē abas valstis. Ķīna un Dienvidkoreja nav atrisinājušas jautājumu par Sokotras klinti — nogrimuša rifa palieku, kur Dienvidkoreja uzbūvējusi zinātniskās pētniecības staciju. Neviena no abām valstīm nepretendē uz šo klinti kā uz savu teritoriju, taču Ķīna uzskata to par savu ekskluzīvo ekonomisko zonu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Austrumķīnas jūra***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Klusā okeāna jūras |
| --- |
|  |
| 
* Arafuru jūra
* Austrumķīnas jūra
* Beringa jūra
* Bohai jūra
* Dienvidķīnas jūra
* Dzeltenā jūra
* Fidži jūra
* Filipīnu jūra
* Japāņu jūra
* Jaungvinejas jūra
* Kalifornijas līcis
* Karpentārija līcis
* Koraļļu jūra
* Koro jūra
* Natunas jūra
* Ohotskas jūra
* Sališu jūra
* Seto jūra
* Šantaru jūra
* Tasmana jūra
* Zālamana jūra

 |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Indonēzijas starpsalu jūras | 
* (Austrālāzijas Vidusjūra)
* Bali jūra
* Bandas jūra
* Floresas jūra
* Halmaheras jūra
* Javas jūra
* Moluku jūra
* Savu jūra
* Seramas jūra
* Sulavesi jūra

 |
|  |
| Filipīnu starpsalu jūras | 
* Boholas jūra
* Kamotu jūra
* Samaras jūra
* Sibujanas jūra
* Sulavesi jūra
* Sulu jūra
* Visaju jūra

 |
|  |
| Antarktīdas piekraste | 
* Amundsena jūra
* Belinshauzena jūra
* D'Irvila jūra
* Rosa jūra
* Somova jūra

 |

 |

 |



  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 234174933
* LNB: 000286557
* LCCN: sh85040538
* GND: 4104652-3
* NDL: 00642377

 |

 |
**Žanis Bahs**, arī **Žanis Bachs** (1885-1941) bija Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1936), nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1885. gada 6. oktobrī Gaiķu pagastā Lielsatiķu muižas Bērzukrogā krodzinieka Kārļa Baha ģimenē. Mācījās Rīgas Mironova komercskolā, pēc tam studēja metalurģiju Pēterburgas politehniskajā institūtā.

1912. gadā viņu iesauca Krievijas impērijas armijas 170. kājnieku pulkā, mācījās praporščiku skolā (1912-1913). Piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās, bija podporučiks (1915) 174. kājnieku un 540. kājnieku pulkos. 1916. decembrī viņu pārcēla uz 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulku. Pēc Ziemassvētku kaujām Bahu 1917. gada februārī pārcēla atpakaļ uz 540. kājnieku pulku.

1917. gada augustā Ž.Bahs iestājās Ģenerālštāba akadēmijā un kā poručiks dienēja 37. armijas korpusa štābā, 1917. gada oktobrī viņu paaugstināja par štābkapteini. 1918. gada februārī atvaļināts no Sarkanās armijas. 1918. gada 13. decembrī iestājās Latvijas armijā, no 1919. aprīļa piedalījās Ziemeļlatvijas brigādes kaujas operācijās. Pēc Cēsu kaujām bija Latvijas militārais pārstāvis igauņu ieņemtajā Pleskavā. 1919. jūlijā viņu iecēla par Latvijas armijas virspavēlnieka štāba Operatīvās daļas Operatīvās nodaļas priekšnieku. Bermontiādes laikā pulkvežleitnants Bahs Armijas virspavēlnieka štābā vadīja Pārdaugavas atbrīvošanas kaujas operāciju plānošanu.

Pēc atbrīvošanas kara beigām bija Latvijas militārais pārstāvis Padomju Krievijā (1921-1922). 1922. gadā 27. novembrī viņu iecēla par 2. Vidzemes divīzijas štāba priekšnieku un 1924. gada 18. novembrī paaugstināja pulkveža dienesta pakāpē. 1931. gadā jūnijā Bahu iecēla par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri, bet 1934. gadā par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. 1936. gada septembrī viņu paaugstināja par ģenerāli un iecēla par 4. Zemgales divīzijas komandieri un Daugavpils garnizona priekšnieku.

Pēc Latvijas okupācijas ģenerāli Bahu 1940. gada 20. decembrī apcietināja un deportēja uz Maskavu. Pēc ilgstošām pratināšanām 1941. gada 18. jūlijā PSRS Augstākās tiesas kara kolēģija (*ВКВС СССР*) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Apbalvojumi
-----------

* Staņislava ordeņa II, III šķira,
* Annas ordeņa IV šķira,
* Igaunijas Ērgļa krusts,
* Aizsargu Nopelnu krusts,
* Polijas ordenis *Polonia Restituta*,
* Zviedrijas Šķēpa ordenis III šķira,
* Lāčplēša Kara ordenis (1925),
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1929),
* Triju Zvaigžņu ordenis, II šķira (1937).

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Latvijas armijas augstākie virsnieki, 1918-1940: biogrāfiska vārdnīca/ sast. Ē.Jēkabsons, V.Ščerbinskis; Latvijas Valsts vēstures arhīvs. Rīga, 1998. – 80. lpp.
2. ↑  Juris Ekšteins. "Latviešu ģenerāļi krita Piemaskavā". Archived 2014. gada 8. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Avīze 2007. gada 29. jūnijā.
**Molodjožnaja** (krievu: *Антарктический метеорологический центр Молодёжная*) ir Krievijas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies Talas pakalnu oāzē Enderbiju Zemes rietumos, Kosmonautu jūras krastā Alašejeva līča piekrastē. Staciju veido ~70 ēkas un būves ~1 km² lielā platībā. 15 km uz austrumiem no stacija pie Večerņajas kalna izveidots lidlauks ar nometni apkalpojošajam personālam. Uz šīs nometnes bāzes 2015. gadā sākta būvēt patstāvīga Baltkrievijas antarktiskā stacija.

Vēsture
-------

Vieta stacijas būvei tika izvēlēta 1961. gadā 5. Padomju antarktiskās ekspedīcijas laikā. Stacijas būve tika uzsākta 1962. gada 12. janvārī 7. Padomju antarktiskās ekspedīcijas laikā un 23. februārī tā tika oficiāli atklāta, bet sakarā ar ekspedīcijas nepietiekamo komplektāciju 21. martā stacija tika iekonservēta.

1963. gada 14. janvārī stacijas darbība atjaunojās un līdz 1999. gadam tā nepārtraukti funkcionēja kā vissezonas meteoroloģiskais centrs. 1966. gadā stacijā izbūvēja naftas produktu bāzi un kopš 1970. gada Molodjožnaja kļuva par PSRS galveno antarktisko pētījumu bāzi. 1970. gados ziemotāju skaits stacijā sasniedza 100 cilvēku.

1999. gadā vairāku faktoru ietekmē (vides piesārņojums, novecojis aprīkojums, galvenās bāzes pārcelšana uz Progresas staciju) Molodjožnaja tika slēgta kā vissezonas stacija un aprīkojums un ēkas iekonservēti. Stacija vasaras sezonās tiek izmantota kā lauka ekspedīciju bāzes nometne.

Klimats
-------

Molodjožnajas apkaimē gandrīz visa gada laikā novērojama negatīva gaisa temperatūra. Vidējā gada temperatūra ir -11 °C, maksimālā novērotā ir +9 °C, minimālā -42 °C. Gada vidējais vēja ātrums 10 m/s, maksimālais — virs 40 m/s. Polārā nakts ilgst no 15. līdz 30. jūnijam, polārā diena — no decembra sākuma līdz janvāra vidum. Jūra lielāko gada daļu klāta ar malasledu. Ziemas beigās tā maksimālās izplatības robeža var sasniegt 100 km no krasta. Piekrastē daudz aisbergu.

Atsauces
--------

1. ↑  Российская Федерация. Предсезонная информация 2009 / 2010
2. ↑  «Станция Молодёжная». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 11. janvārī. Skatīts: 2010. gada 7. septembrī.
3. ↑  «Л.И.Дубровин. Антарктический метеорологический центр Молодежная.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 9. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 7. septembrī.
4. ↑  14-я Советская Антарктическая Экспедиция 1968-1970
5. ↑  К 40-летию станции "Молодежная" в Антарктиде
6. ↑  Станция Молодёжная (89542)[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Российская Антарктическая экспедиция[novecojusi saite]

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krievijas Valsts karogs: Krievija un PSRS Valsts karogs: Padomju Savienība polārstacijas Antarktikā |
| --- |
|  |
| 
* **Belinshauzena**
* *Družba*
* *Družnaja*
* *Družnaja II*
* *Družnaja III*
* Družnaja IV
* *Komsomoļska*
* *Lazareva*
* Ļeņingradska
* *Mira*
* **Mirnija**
* Molodjožnaja
* **Novolazarevska**
* Oazisa1
* *Pioņerska*
* *Pobeda*
* *Poļus Ņedostupnosti*
* **Progresa**
* *Ruskaja*
* *Saļuta*
* *Sojuza*
* *Sovetska*
* **Vostoka**
* *Vostoka I*

 |
|  |
| 1 - nodota Polijai — — — Stacijas: **vissezonas** / vasaras / *slēgtās un iekonservētās* |

 |
**Gints Baumanis** (1963. gada 15. decembris — 2019. gada 2. jūlijs) bija latviešu horeogrāfs un dejas pedagogs. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs. No 2002. līdz 2019. gadam bija tautas deju ansambļa «Rotaļa» mākslinieciskais vadītājs.

Biogrāfija
----------

Gints Baumanis piedzima 1963. gada 15. decembrī. Studēja Latvijas Valsts konservatorijā.

1994. gadā kļuva par VEF kultūras pils bērnu un jauniešu tautas deju ansambļa «Zelta sietiņš» pedagogu. Vēlāk Baumanis dibināja vidējās paaudzes deju kolektīvu «Daugava», kurā dejoja «Zelta sietiņa» dejotāju vecāki. Ilgus gadus dejoja tautas deju ansamblī «Rotaļa», un 2002. gadā pārņēma tā vadību no savas tantes, baletdejotājas Aijas Baumanes. Baumanis aktīvi strādāja ar Dobeles kultūras nama deju kolektīviem. No 2005. gada viņš vadīja jauniešu deju kolektīvu «Drīziņš», vidējās paaudzes deju kolektīvu «Dzīpars», senioru deju kolektīvu «Dobelnieki» un bērnu deju kolektīvu «Drellīši».

Gints Baumanis bija viens no XV Deju svētku (2013) deju lieluzveduma «Tēvu laipas» virsvadītājiem. Viņš bija virsvadītājs Skolu jaunatnes deju svētku deju lieluzvedumos 2005. un 2010. gadā, kā arī lielizrādē «Abas malas» (2017), XXI Latvijas senioru deju dienā «Četri vēji» (2017) un deju koncertā «Vēl simts gadu dejai» (2018).

Bija 1. Dejas balvas žūrijas loceklis un balvas laureāts divās kategorijās: "Skatuviskās tautas dejas uzvedums vai notikums" (kopā ar Agri Daņiļeviču un Dagmāru Bārbali par deju lieluzvedumu "Vēstījums rakstos") un "Pārsteigums dejas mākslā" (kopā ar Daci Adviljoni, Lieni Gravu un Raimondu Martinovu par deju lieluzvedums "Abas Malas").

Gints Baumanis nomira 2019. gada 2. jūlijā. Viņš tika izvadīts 10. jūlijā Rīgas krematorijas Lielajā zālē.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Dzidra Bļodone. «Mūžībā devies Deju svētku virsvadītājs, horeogrāfs Gints Baumanis». Latvijas Avīze, 2019. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 14. jūlijā.
2. 1 2  «Mūžībā devies Dziesmu un deju svētku virsvadītājs, pedagogs, horeogrāfs Gints Baumanis (1963 - 2019)». Latvijas Nacionālais kultūras centrs. 2019. gada 3. jūlijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 14. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 14. jūlijā.
3. ↑  Elita Dombrava. «Aijas Baumanes temperaments». Vakara Ziņas, 2002. gada 14. oktobrī. Skatīts: 2019. gada 14. jūlijā.
4. ↑  «Apbalvoti pirmās Dejas balvas laureāti». lsm.lv. 2019. gada 29. aprīlī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 20. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 16151897114724070720

 |

 |
**Latvijas Tautas frontes ekonomiskā platforma** sāka veidoties, apkopojot 1987-1988. gadā vairāku Latvijas ekonomistu priekšlikumus. Sākotnēji tie tika diskutēti LPSR Valsts plānošanas komitejas saimnieciskā mehānisma pilnveidošanas daļas ietvaros, kuras vadītājs bija Uldis Ziemelis. Šīs daļas pārraudzībā tika izveidota darba grupa, kuras uzdevums bija izstrādāt Latvijas PSR valdībai priekšlikumus par republikas ekonomisko patstāvību. Darba grupas līderis un ideologs bija akadēmiķis Arnis Kalniņš. Nedaudz vēlāk tās darbu atbalstīja un koordinēja Valsts plāna komitejas priekšsēdētāja vietnieks Jānis Āboltiņš. Darba grupas locekļi bija Aina Bataraga, Andris Burtnieks, Inesis Feiferis, Andris Liepiņš, Uldis Osis, Uldis Vītoliņš un citi.

Tā kā dažādi tautsaimnieciska rakstura priekšlikumi nāca arī no daudziem citiem cilvēkiem, Tautas fronte 1989.gada rudenī organizēja konkursu par labāko Latvijas ekonomiskās attīstības modeli. Pirmo vietu ieguva akadēmiķa A.Kalniņa vadītā grupa. Tās priekšlikumi paredzēja visu pamatlīdzekļu, tai skaitā zemes un tās dzīļu, nodošanu republikas īpašumā, savas nodokļu sistēmas ieviešanu, tiesības noteikt darba algas un cenas, ekvivalentu apmaiņu (tirdzniecību) ar citām republikām ar izejvielām, materiāliem, gatavo produkciju un pakalpojumiem u.c. PSRS varas orgāniem bija paredzēts saglabāt vissavienības pārvaldes funkcijas, galvenokārt aizsardzību un ārpolitiku. Šo funkciju nodrošināšanai no republikas budžeta būtu veicami atskaitījumi PSRS budžetā. Ekonomiskā patstāvība nozīmēja arī savas valūtas ieviešanu, kārtības un kursa noteikšanu šīs valūtas apmaiņai pret citām valūtām, tai skaitā apmaiņai pret rubļiem kā PSRS kopējo valūtu. Minētie pasākumi bija paredzēti kā līdzeklis naudas apgrozības bilances nodrošināšanai un republikas iedzīvotāju interešu aizsardzībai pret inflāciju. Republikai būtu patstāvīgi jārisina arī savas ārējās ekonomiskās darbības jautājumi un jāveic šī ekonomiskā darbība.

Bija paredzēts, ka visiem republikas uzņēmumiem, tai skaitā arī tiem, kuriem pamatā bija starprepublikānisko un starptautisko akciju sabiedrību īpašums, kā arī citu republiku un valstu (vai to uzņēmumu) jaunizveidotajām filiālēm un meitas uzņēmumiem, jāpakļaujas republikas likumdošanai, un tie tiktu aplikti ar nodokļiem. Kārtību, kādā uzņēmumi tiek aplikti ar nodokli, kā arī nodokļu un budžetā izdarāmo maksājumu apmērus noteiktu republikas valsts vara patstāvīgi.

Latvijas ekonomiskās attīstības modeļa galvenās pamatnostādnes tika iekļautas likumā *Par Latvijas PSR ekonomisko patstāvību*, kuru 1989.gada 27. jūlijā savā pirmajā sēdē pieņēma Latvijas PSR vienpadsmitā sasaukuma Augstākās Padome. Tas bija pirmais oficiālais Latvijas solis ne tikai uz ekonomisko patstāvību, bet arī uz neatkarības atjaunošanu. Lai gan LTF atbalstītais Latvijas ekonomiskās attīstības sākotnējais modelis to vēl pilnībā neparedzēja, tas daudzos aspektos veicināja Latvijas ekonomiskās attīstības programmu un plānu izstrādāšanu pēc neatkarības atgūšanas 1990.gadā un vēlāk.

Skatīt arī
----------

Latvijas Tautas fronte
Kartupeļu čipsi *Pringles* hiperboliskā paraboloīda formā
**Paraboloīds** ir ar parabolu saistīts otrās kārtas virsmas veids. Paraboloīds ir neierobežota necentrāla virsma (tai nav simetrijas centra).

Paraboloīda kanoniskais vienādojums Dekarta koordinātās:

{\displaystyle ~z=ax^{2}+by^{2}}
* ja koeficienti *a* un *b* ir ar vienādām zīmēm, tad tādu paraboloīdu sauc par **eliptisko paraboloīdu** (speciālgadījumā, ja koeficienti ir vienādi, tādu virsmu sauc par **rotācijas paraboloīdu**);
* ja koeficienti ir ar dažādām zīmēm, paraboloīdu dēvē par **hiperbolisko paraboloīdu**;
* ja viens no koeficientiem vienāds ar 0, virsmu sauc par parabolisko cilindru.

Eliptiskais paraboloīds
-----------------------

Rotācijas paraboloīds
Eliptisko paraboloīdu apraksta vienādojums

{\displaystyle ~2z={\frac {x^{2}}{a^{2}}}+{\frac {y^{2}}{b^{2}}}},
kur *a* un *b* zīmēm jābūt vienādām.
Virsmu var aprakstīt ar savstarpēji paralēlu parabolu kopu, kurām zari vērsti vienā virzienā un kuru virsotnes atrodas uz tai pašā virzienā vērstas parabolas. Ja koeficienti *a* un *b* ir vienādi, tad virsma pieder pie rotācijas virsmām un to var iegūt, griežot parabolu ap tās simetrijas asi. Eliptisko paraboloīdu viegli iztēloties kā saspiestu rotācijas paraboloīdu.

Hiperboliskais paraboloīds
--------------------------

Hiperboliskais paraboloīds
Hiperbolisko paraboloīdu jeb **sedlveida virsmu** apraksta ar vienādojumu

{\displaystyle 2z={\frac {x^{2}}{a^{2}}}-{\frac {y^{2}}{b^{2}}}=\left({\frac {x}{a}}+{\frac {y}{b}}\right)\left({\frac {x}{a}}-{\frac {y}{b}}\right)}.
Hiperboliskais paraboloīds veidojas, pārvietojot parabolu pa otru, pretējā virzienā vērstu, parabolu tā, ka pirmā parabola saskaras ar otru ar savu virsotni. To var iegūt arī, noteiktā veidā (precīzāk, divos veidos) pārvietojot telpā taisni. Caur katru sedlveida virsmas punktu var novilkt divas krustojošās taisnes, kuras pilnīgi pieder šai virsmai.

Hiperboliskais paraboloīds ir virsma ar negatīvu virsmas liekumu.

Izmantošana
-----------

Spogulis rotācijas paraboloīda formā fokusē staru kūli, kas paralēls tā galvenajai asij, vienā punktā (paraboloīda fokusā). Savukārt šajā fokusā novietots gaismas avots veido paralēlu staru kūli. Uz to pamatojas dažādu prožektoru, automobiļu lukturu, parabolisko antenu spoguļu, reflektora tipa teleskopu darbība.

Interesanti fakti
-----------------

Alekseja Tolstoja fantastiskajā romānā "Inženiera Garina hiperboloīds" aprakstītajam hiperboloīdam, spriežot pēc tā īpašībām, īstenībā jābūt paraboloīdam.

Skatīt arī
----------

* Elipsoīds
* Hiperboloīds
* Parabola

Literatūra
----------

* E. Kronbergs, P. Rivža, Dz. Bože. Augstākā matemātika. 1. daļa. R:, Zvaigzne, 1988, 118.-119. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Г. Штейнгауз. Математический калейдоскоп. Москва, "Наука", 1981, 125. lpp. (krieviski)
2. ↑  «Kārlis Freivalds. Analītiskā ģeometrija. Otrās kārtas virsmas.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2005. gada 3. novembrī. Skatīts: 2010. gada 3. novembrī.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Paraboloīds*** |
**Pušelnieks** ir cilvēks, kam pieder puse (reizēm arī citāda daļa) no kopīgas saimniecības vai kopīga īpašuma ar kādu citu. Pārnestā nozīmē jēdziens tiek lietots arī, lai apzīmētu cilvēku, kam ar kādu citu ir kopīga darba vai dzīves vieta, vai kopīgi darba vai citi pienākumi.

Termins nāk no feodālisma laikmeta, kad tā sauca zemnieku, kurš ar kādu citu uz pusēm pārvaldīja zemnieka sētu un zemi un maksāja pusi no feodālās rentes. Šādas pušelnieku saimniecības nereti radās, kad mantinieki pēc ģimenes galvas nāves izveidoja atdalītas saimniecības, bet palika dzīvot vienā sētā vai ciematā. Šī saimniecību sadalīšana feodālajā laikmetā veicināja efektīvāku zemes izmantošanu, jo mazo saimniecību vadītāji bija vairāk ieinteresēti apstrādāt pēc iespējas lielāku platību un sadalīšanās parasti notika, kad saimniecība nebija rentabla. Attīstoties ekonomikai, XIX gadsimta sākumā saimniecību dalīšana tika ierobežota un tās pamazām ieguva patstāvību vai atkal apvienojās.

Skatīt arī
----------

* Feodālisms

Atsauces
--------

1. ↑  Oxford Dictionaries[novecojusi saite]
2. ↑  «"Latviešu literārās valodas vārdnīca"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. novembrī. Skatīts: 2017. gada 21. novembrī.
3. ↑  I.Ķēniņš, Livonijas latviešu un vācu savstarpējās attiecības, 18.lpp.
4. ↑  "Latvijas PSR Mazā Enciklopēdija", 3. sējums, Zinātne, 1970. 110. lpp.
5. ↑  "Latvijas Padomju Enciklopēdija", 8. sējums, 1986. 212. lpp.