recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SKS 18. Krievijas viesekspedīcija** (krievu: *18 Российская экспедиции посещения* jeb *ЭП-18*) bija Krievijas rīkota īslaicīga Dānijas un Kazahstānas kosmonautu ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS).
Šī bija pirmā īslaicīgā viesekspedīcija pēc sešu gadu pārtraukuma.
Dānijas eksperimentu programmas nosaukums bija ***iriss***.

Viesekspedīcija startēja 2015. gada 2. septembrī ar kosmosa kuģi *Sojuz TMA-18M*. tās apkalpe bija Dānijas pārstāvis Andreass Mogensens un Kazahstānas kosmonauts Aidins Aimbetovs
Kopā ar viņiem kosmosa kuģī uz staciju tika nogādāts arī SKS 45. ekspedīcijas apkalpes loceklis Sergejs Volkovs. 

Uz zemi Mogensens un Aimbetovs atgriezās kosmosa kuģa *Sojuz TMA-16M* nolaižamajā aparātā kopā ar SKS 44. ekspedīcijas apkalpes locekli Genādiju Padalku.

Apkalpe
-------

### Pamatapkalpe

* Andreass Mogensens — lidojuma dalībnieks, Karogs: Dānija Dānija
* Aidins Aimbetovs — lidojuma dalībnieks, Karogs: Kazahstāna Kazahstāna

### Dublējošā apkalpe

* Tomass Peskē, Karogs: Francija Francija
* Sergejs Prokopjevs, Karogs: Krievija Krievija

Sākotnēji vieta šajā lidojumā bija paredzēta angļu dziedātājai Sārai Braitmenai. 2015. gada pavasarī viņa sāka kosmonautu apmācības kursu Krievijā. 13. maijā Braitmena paziņoja, ka ģimenes apstākļu dēļ atliek lidojumu kosmosā.
Viņas vietā tika izvēlēts Kazahstanas pārstāvis Aidins Aimbetovs.

Atsauces
--------

1. ↑  Andreas Mogensen's mission name links cosmos and Earth ESA, 2014-04-28

Ārējās saites
-------------

* Экспедиция МКС-45/46. ОСНОВНОЙ И ДУБЛИРУЮЩИЙ ЭКИПАЖИ Archived 2015. gada 27. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
**SKS 17. Krievijas viesekspedīcija** (krievu: *17 Российская экспедиции посещения* jeb *ЭП-17*) bija Krievijas rīkota īslaicīga kosmonauta ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). 

Viesekspedīcija startēja 2009. gada 30. septembrī ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-16, un tās apkalpe bija kosmiskais tūrists Gijs Lalibertē, Kanādas *Cirque du Soleil* ("Saules cirka") dibinātājs un vadītājs.
Kopā ar viņu ar Sojuz TMA-16 uz staciju tika nogādāti arī SKS 21. ekspedīcijas apkalpes locekļi Maksims Surajevs un Džefrijs Viljamss. 

Gijs Lalibertē veica biotehnoloģiskus eksperimentus, fotografēja un filmēja. Tā kā Lalibertē ir cirka mākslinieks, viņš arī izklaidēja apkalpi, kā arī veica simbolisku sabiedrības informēšanu ūdens pieejamības problēmai visā pasaulē (Gijs Lalibertē ir fonda *One Drop Foundation* dibinātājs).

Uz zemi kosmonauts atgriezās 11. oktobrī kosmosa kuģa Sojuz TMA-14 nolaižamajā aparātā kopā ar SKS 20. ekspedīcijas apkalpes locekļiem Genādiju Padalku un Maiklu Beretu.

Apkalpe
-------

### Pamatapkalpe

* Gijs Lalibertē (*Guy Laliberté*) — lidojuma dalībnieks,  Kanāda

### Rezerves apkalpe

* Barbara Bereta (*Barbara Barrett*) — lidojuma dalībniece,  ASV

Ārējās saites
-------------

* 17. viesekspedīcijas apraksts Archived 2010. gada 3. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
Automātiskais pieņemšanas punkts jeb taromāts
**Depozīta sistēma** ir sistēma, kas nodarbojas dažādu iepakojuma priekšmetu, visbiežāk ar tukšo plastmasas un stikla pudeļu un skārdeņu pieņemšanu caur taromātiem, vai caur manuālajiem pieņemšanas punktiem. Depozīta sistēma darbojas, pircējam samaksājot ķīlas maksu par taru, kuru vēlāk ir iespējams atgūt taru nododot. Katra valsts nosaka savu depozīta sistēmas ķīlas maksu, piemēram, Latvijā šī maksa ir 10 centi par vienu taras iepakojumu. Sistēmas galvenais mērķis ir samazināt iepakojumu nokļūšanu dabā un veicināt to pārstrādi vai atkārtotu uzpildi.

Depozīta sistēma Latvijā
------------------------

Depozīta sistēma Latvijā stājās spēkā no 2022. gada 1. februāra.

### Pieņemšanas punkti

Latvijā pastāv divu veidu pieņemšanas punkti — automatizētie un manuālie. Automatizētajos pieņemšanas punktos dzērienu iepakojumus var nodot taromātos, kuros ievietotajai tarai ir jābūt nesaplacinātai, ar skaidri nolasāmu svītrkodu un Latvijas depozīta zīmi, pretējā gadījumā taromāts to nepieņems. Par iepakojumu tiek izsniegts kupons, ar kuru varēs norēķināties uz kupona norādītajās tirdzniecības vietās. Savukārt, manuālajos pieņemšanas punktos taru var nodot tirdzniecības vietas darbiniekam, kur par to tiks piemērota atlaide pirkumam vai izsniegta skaidra nauda.

Lai nodotu iepakojumu, uz tā ir jābūt Latvijas depozīta zīmei.

Atsauces
--------

1. ↑  «Svarīgākās lietas, kas tev jāzina par depozīta sistēmu - Depozīta iepakojuma operators». *depozitapunkts.lv*. Skatīts: 2022-01-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Depozīta sistēma***.
**Hidrostatiskais spiediens** ir spēks, kas darbojas uz šķidruma ārējo virsmu vai iekšējā šķēluma laukuma vienību norādītajā punktā.

Pirmā īpašība
-------------

*Hidrostatiskais spiediens vērsts laukuma iekšējās normāles virzienā*, t. i. spiediens ir perpendikulārs virsmai un darbojas šķidruma apskatāmās daļas virzienā.

Ja pieņemtu, ka hidrostatiskais spiediens darbojas pret virsmu šaurā leņķī, tad spiedienu varētu sadalīt divās komponentēs: perpendikulāri šķēlumam un šķēluma plaknē. Spiediena komponente šķēluma plaknē izraisītu šķidruma masu pārvietošanos virsmas pieskares virzienā. Tā kā hidrostatikā uzskata, ka šķidruma daļiņas nepārvietojas, tad šis pieņēmums nav pareizs.
Ja pieņemtu, ka hidrostatiskais spiediens darbojas ārējās normāles virzienā, tad šķidruma daļiņām būtu jāatraujas no ķermeņa. Saskaņā ar hidrostatikas definīciju arī šis pieņēmums nav pareizs.

Otrā īpašība
------------

*Dotajā punktā hidrostatiskais spiediens ir visos virzienos vienāds*, t. i. tas nav atkarīgs no virsmas orientācijas.
Teorēmas pierādīšanai izraugās elementāru taisnleņķa tetraedru (ar šķidrumu), kura šķautnes ir *dx*, *dy*, *dz*, bet masas spēka paātrinājumu projekcijas uz koordinātu asīm — X, Y,Z.

Ar *px, py* un *pz* apzīmē hidrostatiskos spiedienus *x*, *y* un *z* ass virzienā pret tetraedra taisnleņķa trīsstūru skaldnēm. Ar pn apzīmē hidrostatisko spiedienu pret slīpā trīsstūra skaldni dω.

Sastāda uz tetraedru darbojošos masas un virsmas spēku projekciju līdzsvara vienādojumus pa koordinātu asīm.

Virsmas spēku projekciju summa uz *x* ass ir

***pxdydz / 2 — pndωcos(n,x),***
spēki vērsti pretējā virzienā. No analītiskās ģeometrijas zināms, ka

***dωcos(n,x) = dy dz / 2.***
Tetraedra masas spēka projekcija uz *x* ass ir

***ρXdxdydz / 6.***
Visu projekciju algebriskā summa ir meklējamais līdzsvara vienādojums

***pxdydz / 2 — pndydz / 2 + ρXdx dy dz / 6 = 0.***
Pēc vienkāršošanas

***px — pn + ρXdx / 3 = 0.***
Ja tetraedra izmēri tuvojas nullei, arī pēdējais vienādojuma loceklis tiecas uz nulli un

***px — pn = 0 vai px = pn.***
Līdzīgā veidā var iegūt, ka

***py = pn un pz = pn,***
un rezultātā

***px = py = pz = pn = p.***
Tādējādi ir pierādīts, ka vienā un tajā pašā punktā hidrostatiskais spiediens visos virzienos ir vienāds. Tas ir atkarīgs tikai no punkta stāvokļa, t. i. hidrostatiskais spiediens ir skalāra koordinātu funkcija *p = f(x,y,z)* vai, izsakot ar diferenciāļiem,

***dp = ðp/ðx \* dx + ðp/ðy \* dy + ðp/ðz \* dz.***
1.attēls
**Hidrostatika** ir hidraulikas nodaļa, kura pēta šķidruma līdzsvara nosacījumus un to praktisko pielietošanu. Izskatot šķidruma līdzsvara pamatgadījumu, kad uz to darbojas tikai smaguma spēks, var dabūt vienādojumu, kas ļauj atrast hidrostatisko spiedienu jebkurā pētāmā šķidruma punktā. Brīvā šķidruma virsma šādā gadījumā ir horizontāla plakne. Ja šķidrums atrodas traukā un uz tā brīvo virsmu darbojas spiediens P0 , tad var atrast hidrostatiskā spiediena lielumu P brīvi izvēlētā punktā M pēc vienādojuma

***PdS–P0dS–ρghdS=0***

Vienādojumu vienkāršojot un pārgrupējot locekļus, iegūstam vienādojumu, kas izsacīts ar hidrostatiskajiem spiedieniem

***P=P0+ρgh***

P– absolūtais spiediens jeb pilnais hidrostatiskais spiediens.

P0–  spiediens uz brīvo šķidruma virsmu, kas visbiežāk atbilst atmosfēras spiedienam

ρgh– manometriskais jeb pjezometriskais spiediens.

Vispārpieņemtajā gadījumā vienādojums ir sarežģītāks:

***P=Pabs=P0+Pman=Pat+(P0-Pat+ρgh),***

Pabs – absolūtais spiediens

Pman – manometriskais spiediens

Pat – atmosfēras spiediens

Tas ir hidrostatikas pamatvienādojuma otrs veids. Šis vienādojums ļauj aprēķināt spiedienu jebkuram punktam, ja šķidrums atrodas miera stāvoklī. No šī vienādojuma izriet, ka spiediens, kurš pielikts šķidruma ārējai virsmai, iedarbojas dotajā šķidrumā uz visiem punkitem visos virzienos vienādi.Ja dotajā šķidruma apgabalā absolūtais spiediens nesasniedz vienu tehnisko atmosfēru, tad visi manometri rāda negatīvu spiedienu jeb spiediena iztrūkumu līdz atmosfēras spiedienam. Hidraulikā tas ir pazīstams kā *vakuummetriskais* spiediens, līdz ar to izmainās arī spiediena aprēķina formula, ja 

***Pman=Pabs–Pat,***

***Pvak=Pat–Pabs,***

Šie sarežģījumi ir radušies tāpēc, ka hidraulikā atskaiti sāk nevis no 0, bet no +1 at, kas ir barometriskais spiediens, spiediens virs +1 at ir manometriskais spiediens, bet no 0 līdz +1 at vakuummetriskais spiediens, negatīvais spiediens klasiskajā hidrostatikā neeksistē. 
Hidrostatikas pamatvienādojumu var dabūt arī izmantojot hidrostatikas diferenciālvienādojumu sistēmu. 

***dP= ρ(Xdx+Ydy+Zdz)***

Iegūtais vienādojums izsaka spiediena pieaugumu dp pie koordinātu dx, dy un dz izmaiņām vispārējā šķidruma līdzsvara gadījumā. Ja pieņemt, ka uz šķidrumu darbojas tikai smaguma spēks un z asi vērst vertikāli uz augšu, tad X=Y=0, Z= –g un, tāpēc iepriekšējā vienādojuma vietā, katra šķidruma līdzsvara gadījumam mēs dabūsim formulu

***dP= –ρgdz***

pēc  integrēšanas dabūsim formulu

***P= –ρgz+C***
Integrēšanas konstanti var atrast ievietojot
brīvas virsmas parametrus, kur z=z0 , P=P0, (parametri no attēla 1).

No tā izriet, ka

***C=P0+ρgz0***  ,kur

***P=P0+(z0–z)ρg** vai*

**z+(P/ρg)=z0+(P0+ρg)=const**

Šis vienādojums ir pirmā veida hidrostatikas pamatvienādojums.

Literatūra
----------

V.Dirba, J. Uiska, V.Zars, "Hidraulika un hidrauliskās mašīnas", Rīga "Zvaigzne" 1980, 29–31 lpp.

Т.М.Башта, С.С. Руднев и другие, "Гидравлика, Гидравлические машины и Гидравлические приводы", Москва "Машиностроение" 1970, 18-22 стр.
**Krastu čurkstes**, **krastu čurkstu ģints** (*Riparia*) ir viena no bezdelīgu dzimtas (*Hirundinidae*) ģintīm. Krastu čurkstu ģintī ir 6 sugas. Tās sastopamas Eiropā, Āzijā, Āfrikā un Ziemeļamerikā. Latvijā ligzdo tikai viena krastu čurkstu ģints suga — krastu čurkste (*Riparia riparia*).

Izskats un īpašības
-------------------

Krastu čurkstes ir maza un vidēja auguma bezdelīgu dzimtas putni. To ķermeņa garums ir 11—17 cm. Muguras ir tumši brūnas, bet vēderi balti, kā arī uz krūtīm tām ir tumši brūna josla. Šīs ģints putni parasti apmetas ūdens tuvumā upju stāvkrastos. Ligzda tiek ierīkota alā, kuru upes smilšainajā krastā izrok paši putni. Ligzdas būvniecībai tiek izmantoti salmi, zāle un spalvas. Olas perē abi vecāki. Dažas sugas ligzdo kolonijās. Krastu čurkste tāpat kā pārējie bezdelīgu dzimtas putni kukaiņus noķer lidojumā, visbiežāk tās barojas virs ūdens virsmas, pļavas vai citā atklātā biotipā.

Klasifikācija
-------------

* **Krastu čurkstu ģints** (*Riparia*)
	+ Blāvā čurkste (*Riparia diluta*)
	+ Kongo krastu čurkste (*Riparia congica*)
	+ Krastu čurkste (*Riparia riparia*)
	+ Ķīnas krastu čurkste (*Riparia chinensis*)
	+ Lielā čurkste (*Riparia cincta*)
	+ Mazā čurkste (*Riparia paludicola*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Swallows
2. ↑  «bezdelīgu dzimta (Hirundinidae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 5. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 2. martā.
3. ↑  Genus Riparia
4. ↑  «Putni Daba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. maijā. Skatīts: 2015. gada 3. jūlijā.
Polovciešu stepe 13. gadsimtā
**Polovciešu stepe** (krievu: *Половецкая степь*, ukraiņu: *Половецьке поле*), **Kipčaku stepe** (persiešu: دشت قپچاق‎ *Desht-i Qipchāq*) vai rietumu avotos **Kumānija** (latīņu: *Cumania*) ir kultūrvēsturisks reģions Eiropā un Āzijā, ko 11.—13. gadsimtā apdzīvoja polovcieši (kipčaki, kumāni). Aptvēra līdzenumu un stepju apgabalus (galvenokārt Pontijas stepi un Kazahu stepi) no Donavas lejteces Eiropas dienvidaustrumos līdz Sirdarjas lejtecei un Balhaša ezeram Āzijas rietumos. Mūsdienās kādreizējā Polovciešu stepe iekļauta lielākoties Krievijas, Ukraina un Kazahstānas teritorijā, kā arī neliela daļa Moldovā un Rumānijā.

Pirmoreiz minēta 11. gadsimtā kā **Dešti Kipčaka** persieša Nāsira Hosrova darbā, kad kipčaki no 1030. gada, ieceļojot no Irtišas krastiem, kļuva par Horezmas kaimiņiem.

Polovciešu stepe parasti tiek dalīta Austrumu (no Altaja līdz Kaspijas jūrai) un Rietumu (no Kaspijas jūras līdz Donavai) Kipčakā. Rietumu Kipčaka senslāvu hronikās minēta kā Polovciešu Zeme, bet bizantiešu un eiropiešu avotos — kā Kumānija. 13. gadsimtā Polovciešu stepi iekaroja mongoļu karaspēks un tā kļuva par Zelta Ordas kodolu.

Atsauces
--------

1. ↑  Дешт-и-Кипчак // Советская историческая энциклопедия
2. ↑  Krugosvet.ru Кипчаки
**Ilze Auzere** (iepriekšējā laulībā **Ilze Jurkāne**, dzimusi 1951. gada 12. novembrī Ņūdžersijā, ASV) ir latviešu baņķiere un finansiste, TV raidījumu vadītāja, kulinārijas eksperte, pavārgrāmatas "Dzīves garša" autore.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1951. gada 12. novembrī Ņūdžersijā, ASV. Viņa ir rakstnieka Jūlija Pētersona mazmeita. 16 gadu vecumā uzsāka darba gaitas Volstrītā, strādājusi dažādās Amerikas bankās — bijusi *Citibank* viceprezidente, *Bank of America* bijusi gados jaunākā viceprezidente bankas vēsturē.

1991. gadā pārcēlusies dzīvot uz vecāku dzimteni Latviju, strādājusi par Latvijas Bankas prezidenta padomnieci, bijusi arī Latvijas Investīciju bankas prezidente, bet 1993. gada 30. aprīlī iesniedza atlūgumu saistībā ar 400 miljonu dolāru aizdevumu Brocēnu cementa un šīfera kombinātam no Vācijas firmas Maschinen—Anlagen—Service, kura atdošanu garantēja Latvijas Investīciju banka. Kredīta garantijas vekseļus, kurus parakstīja Jurkāne un Brocēnu kombināta direktors Juris Reisons, mēģināja ārvalstīs pārdot vēl pirms kredīts bija nonācis Latvijā. Tobrīdējais finanšu ministra vietas izpildītājs Uldis Osis izteicās, ka, parakstot vekseļus, Jurkāne ir zaudējusi reputāciju un uzticību banku aprindās, savukārt Jurkāne norādīja, ka nav zinājusi, ka paraksta vekseļus, bet domājusi, ka tie ir dokumenti par tehnisko apkalpošanu, tāpēc par tiem bankas padomi nav informējusi. Vēlāk Jurkāne ir bijusi Saules bankas viceprezidente, *GE Money Bank* viceprezidente un Baltijas karšu centra direktore. 1995. gadā ieviesa bankomātus un debetkartes Latvijā.

Vada televīzijas raidījumus un ir viena no "Rimi" projekta "Gardēži" vēstnesēm, kura ietvaros vada filmas "Latvijas gardākie stāsti", vēstot par veiksmīgiem Latvijas pārtikas ražotājiem.

Ir Operetes teātra un Rakstniecības un mūzikas muzeja patronese, darbojas dzejnieka Imanta Ziedoņa fondā "Viegli", Latvijas Nacionālās operas un Latvijas Nacionālā Simfoniskā orķestra atbalsta fondos.

Līdz 2016. gadam bija precējusies ar politiķi Jāni Jurkānu. 2022. gadā nomainīja uzvārdu atpakaļ uz dzimto.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ilzes Jurkānes "Dzīves garša"». TVNET. 2011-11-16. Skatīts: 2018.gada 7.marts.
2. 1 2 3  «Izveidot sevi no jauna. Saruna ar Ilzi Jurkāni». Mājas Viesis. 2015-11-01. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-06-28. Skatīts: 2018. gada 7.marts.
3. ↑  «No gaismas un mīlas. Izstāde par Pētersonu dzimtu LNB». *www.diena.lv*. Skatīts: 2019-03-23.
4. ↑  Ķibilds, Mārtiņš (05.05.1993). "Demisionējusi Investīciju bankas prezidente". *Diena* (58): 1.
5. ↑  Pāvils Dzelzkalējs. «Starptautiska afēra par 400 miljoniem $». *Diena* (87), 1993. gada 7. maijā. Kopā ar `|accessdate=` jālieto `|url=`
6. ↑  Smoļenska, Anita (1993. gada 8. maijā). "Firmai, kura solīja Brocēniem 400 miljonus USD, nav nedz šīs naudas, nedz telefona". *Diena* (88): 1.
7. 1 2  Velde, Solvita. "Stipra ar trauslu sirdi". *UNA* (Nr.7/2017): 15. lpp.
8. ↑  LA. Ilze Jurkāne nomainījusi uzvārdu: "Esmu jaunajā gadā atgriezusies pie savām saknēm"
Norvēģijas Polārā institūta ofisa ēka Trumsē.
Trollas polārstacija Karalienes Modas Zemē.
**Norvēģijas Polārais institūts** (norvēģu: *Norsk Polarinstitutt*) ir Norvēģijas galvenā valsts institūcija polārās izpētes jomā. Institūts darbojas Norvēģijas Vides ministrijas pakļautībā. Galvenais ofiss atrodas Trumsē valsts ziemeļos.

Par institūta pirmsākumiem tiek uzskatīts 1928. gadā dibinātā Norvēģijas Svalbāras un Arktikas pētījumu (*Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser, NSIU*) institūcija, kas nodarbojās ar arktisko apgabalu sauszemes un okeānu kartēšanu un ģeoloģisko izpēti.[1] 1948. gadā, līdz ar institūta atbildības lauka paplašināšanos Antarktīdā, tas tika pārveidots par Norvēģijas polāro institūtu. Pirmais institūta vadītājs bija pazīstamais polārpētnieks Haralds Sverdrups (1948-1957). Līdz 1998. gadam institūta galvenais ofiss atradās Oslo, līdz to pārcēla uz Polārās vides centru Trumsē.

Institūts plāno un vada ekspedīcijas uz Arktiku un Antarktiku, pārrauga Norvēģijas tiesību aktu vides aizsardzības un kultūras mantojuma jomā īstenošanu Antarktikā, konsultē Svalbāras gubernatoru kā akadēmiskais padomnieks.[2]

Polārās izpētes vajadzībām institūts uztur vairākas polārstacijas Antarktikā (Trolla un Tora) Arktikā (vairākas stacijas Svalbārā, Lāču salā un Jana Majena salā).

Atsauces
--------

1. ↑  Preus Museum - *Arkivet etter Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser (NSIU)*
2. ↑  Forskrift om vern av miljøet i Antarktis

Ārējās saites
-------------

* Norsk Polarinstitutt

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 159046059
* LCCN: n80009789
* ISNI: 0000 0001 2194 7912
* SUDOC: 026626977
* BNF: cb118837945 (data)
* NKC: kn20070307010

 |

 |
**Čunanas Universitāte** (korejiešu: 중앙대학교) ir privāta pētniecības universitāte, kuras galvenā pilsētiņa atrodas Dienvidkorejas galvaspilsētā Seulā, bet filiāle — Ansonā.

Universitātes pirmsākumi ir 1918. gadā metodistu dibināts bērnudārzs. 1922. gadā pie tā tika nodibināta bērnudārza audzinātāju skola, bet 1953. gadā mācību iestāde kļuva par universitāti. Universitātes bijušo un esošo studentu vidū ir dziedātāja Čana Nara (*Jang Na-ra*, 1981), dziedātāja Čhve Sujena (*Choi Soo-young*, 1990), aktieris Hjens Bins (*Hyun Bin*, 1982), kinorežisors Hons Sansu (1960), aktieris Kims Boms (*Kim Bum*, 1989), aktieris Kims Suhjens (*Kim Soo-hyun*, 1988), dziedātāja Kvona Juri (*Kwon Yu-ri*, 1989), aktrise Li Jene (*Lee Young-ae*, 1971), dziedātājs Sinni (*Seungri*, 1990), aktrise Paka Sinhje (*Park Shin-hye*, 1990).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čunanas Universitāte***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 137194720
* LCCN: n79072798
* ISNI: 0000 0001 0789 9563

 |

 |
Hantu čums
**Čums** (no komi: *чом* — ‘telts’) ir tradicionāls Eiropas un Krievijas ziemeļu un Sibīrijas nomadu tautu pārvietojams mājoklis. Būvē konusa formā, par karkasu izmantojot viegla koka kārtis un apšuj vasarā ar audumu vai koka mizu (tāsi), ziemā — ar voiloku vai zvērādām. Apakšējā daļā čuma diametrs ir 3—8 metri. Mūsdienās reti tiek izmantots kā mājoklis, lielākoties — kā vasaras vai ceļojumu miteklis, dažkārt — noliktava vai vasaras virtuve. 

Čumi bija izplatīti plašā reģionā no Skandināvijas ziemeļiem, kur tas agrāk bija sāmu radicionālais mājokis, Krievijas ziemeļiem, kur tajos mita ziemeļu somugru tautas ņenci, hanti, mansi, komi un citi, kā arī Krievijas austrumos līdz pat Klusajam okeānam. Radniecīgs būves paveids ir Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju tipi, kas atšķiras ar dūmu aizvirām augšdaļā.

Galerija
--------

* Ņencu apmetne ar čumuŅencu apmetne ar čumu
* Evenku čumsEvenku čums
* Čumi Aldinbulakas etnokultūras parkā AltajāČumi Aldinbulakas etnokultūras parkā Altajā
* Sāmu čums, 1900. gadsSāmu čums, 1900. gads

Atsauces
--------

1. ↑  Словарь Фасмера

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čums***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Mareks Mūrmanis. Cauri ņencu zemēm pa Rūsas upi.
* Florian Stammler. When nomads meet the market: Property and economy among reindeer herders of Yamal, Western Siberia
**Čurkstes**, **čurkstu ģints** (*Delichon*) ir viena no bezdelīgu dzimtas (*Hirundinidae*) ģintīm. Čurkstu ģintī ir 3 sugas. Šīs ģints tuvākie radinieki ir bezdelīgas, kas arī būvē ligzdas no dubļiem, īpaši tuva radniecība ir ar bezdelīgu (*Hirundo rustica*). 1758. gadā Kārlis Linnejs visas čurkstu sugas sistematizēja bezdelīgu ģintī (*Hirundo*), atsevišķā ģintī tās tika izdalītas 1854. gadā. Sengrieķu valodā *Delichon* nozīmē bezdelīga.

Izplatība
---------

Čurkstes ir izplatītas Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikas kalnos. Latvijā ligzdo tikai viena čurkstu ģints suga - mājas čurkste (*Delichon urbicum*). Divas čurkstu sugas: mājas čurkste un Āzijas čurkste ir migrējošas. Bet Nepālas čurkste ir nometniece un mājo Himalaju kalnos visu gadu. Kopumā visām čurkstu sugām ir stabila populācija, lai gan pēdējos gados ir samazinājusies mājas čurkstu populācija Centrāleiropā un Ziemeļeiropā. To skaidro ar lauksaimniecības attīstību, dažādu ķīmisku vielu lietošanu lauksaimniecībā, kā arī nepiemērotiem laika apstākļiem, izžūstot dubļiem, kas nepieciešami ligzdu būvēšanai.

Izskats un īpašības
-------------------

Čurkstes ir nelieli, spēcīgi veidoti putniņi ar lielām galvām un īsām astēm. Ķermeņa garums ir 13—15 cm. To mugura ir zilimelna, bet vēders balts vai gaiši pelēks. No citām ģintīm to var viegli atšķirt pēc apspalvojuma, kas aug arī uz kājām un pēdām. Mājas čurkstes ligzdo kolonijās, veidojot ligzdu no dubļiem, kas tiek piestiprināti pie klintīm vai ēku konstrukcijām. No iekšpuses ligzda tiek oderēta ar sausu zāli un spalvām. Ligzdu būvē pāris kopīgi. Dējumā parasti ir 2 - 3 olas, kuras perē arī abi vecāki. Kā visi bezdelīgu dzimtas putni čurkstes kukaiņus medī gaisā lidojumā. Pamatā tās medī mušas un laputis. Lai arī čurkstes ir ļoti veiklas lidotājas, tās reizēm nomedī plēsīgie putni.

Klasifikācija
-------------

* **Čurkstu ģints** (*Delichon*)
	+ Āzijas čurkste (*Delichon dasypus*)
	+ Mājas čurkste (*Delichon urbicum*)
	+ Nepālas čurkste (*Delichon nipalense*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Swallows
2. 1 2 3 4 5  Turner, Angela K.; Rose, Chris (1989). A handbook to the swallows and martins of the world. London: Christopher Helm. ISBN 0-7470-3202-5.
3. ↑  Linnaeus, C (1758) (in Latin). Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.. Holmiae. (Laurentii Salvii).. pp. 192. "H. rectricibus immaculatis, dorso nîgro-caerulescente"
4. ↑  Delichon Horsfield & Moore, 1854
5. ↑  Taxonomic recommendations
6. ↑  «bezdelīgu dzimta (Hirundinidae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 5. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 2. martā.
**Inflantijas seimiks** (poļu: *Inflanckie sejmik*, latīņu: *conventio Livoniae*) jeb **Daugavpils seimiks** (1677-1772) bija Vidzemes landtāga tiešs turpinājums Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldītajā Inflantijas vaivadijas daļā. Seimiki parasti notika Daugavpilī, dažreiz Rēzeknē (piemēram, 1709. gada 20. martā). Daugavpils seimiki notika pirms Polijas-Lietuvas seimiem, uz kuriem izvēlējās Inflantijas sūtņus. Savukārt pēc tam notiekošie "relācijas seimiki" apstiprināja seima lēmumus, lai tie iegūtu likumīgu spēku Inflantijas vaivadijā.

Vēsture
-------

Jau 1598. gadā tika pieņemta jauna Vidzemes provinces kārtība (*Ordinatio Livoniae*), kas ierobežoja provinces autonomiju un noteica, ka landtāgi (provinces konventi jeb seimiki) sasaucami Cēsīs pēc Polijas karaļa ierosmes, lai ievēlētu četrus pārstāvjus (2 poļu un leišu, 2 vācbaltiešu) Polijas-Lietuvas kopvalsts seimā. Landtāga kompetencē palika atzinuma tiesības par priekšlikumiem, ko karaļa vārdā pasludināja viņa ieceltais hercogistes administrators (no 1598. gada Cēsu bīskaps), savukārt landtāgam bija tiesības iesniegt Polijas-Lietuvas seimam un karalim lūgumus un sūdzības. 

Pēc Pārdaugavas hercogistes sadalīšanas starp Zviedriju un Poliju-Lietuvu (1629) un Otrā Ziemeļu kara (1655-1661) laikā, kad lielāko daļu Vidzemes ieņēma krievu karaspēks, Pārdaugavas hercogistes seimiks vēl ilgi turpināja funkcionēt emigrācijā.
Olivas miera līgumā (1660) Polija-Lietuva oficiāli atteicās no Zviedru Vidzemes daļas, bet Krievija 1667. gada Andrusovas pamiera līgumā atteicās no okupētās Latgales daļas.
Tādēļ 1677. gadā tika izveidota jauna Inflantijas vaivadija (*Województwo inflanckie*), kas reizumis tika dēvēta arī par Inflantijas kņazisti (*księstwo inflanckie*). Vaivadijas pašpārvaldi veica Inflantijas seimiks, kura deputātu vairākumu veidoja pārpoļoto Livonijas bruņinieku dzimtu un Lietuvas dižkunigaitijas muižniecības (šļahtas) pārstāvji.

Inflantijas seimiks turpināja darboties arī Lielā Ziemeļu kara laikā, kad vaivadiju uz laiku okupēja Pētera I vadītais Krievijas karaspēks. Kaut arī Daugavpils seimika kara laikā pieņemtie lēmumi nav saglabājušies pilnībā, tomēr institūcija funkcionēja normāli un relatīvi aktīvi, vienlaikus Daugavpils seimiki reizēm pārkāpa likumā noteiktās pilnvaras, piemēram, karaļa izņēmuma tiesības sasaukt muižniecību, jo Lielā Ziemeļu kara izraisītās politiskās krīzes situācijā šī likuma ievērošana nozīmētu vietējās muižniecības pašpārvaldes paralīzi.

Atsauces
--------

1. ↑  Boguslavs Dibass. Latgale Ziemeļu kara laikā Daugavpils pils tiesas grāmatās. Latvijas Arhīvi. Archived 2018. gada 9. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. (Raksta pamatā ir 1999. gada 17. marta Rīgas konferencē "Kurzeme–Vidzeme–Latgale: Reģions un identitāte Latvijas vēsturē" nolasītais referāts)
***InformNapalm*** ir brīvprātīgo projekts, kura mērķis ir informēt sabiedrisko domu par Krievijas agresiju pret Ukrainu. Lai informācija sasniegtu iespējami plašāku lasītāju loku, projekta autori sagatavo publicēto materiālu tulkojumus vairākos desmitos pasaules valodu. Starp šīm valodām ir japāņu, ķīniešu un arābu valodas.

Interneta mājaslapa informnapalm.org tika izveidota 2014. gada sākumā pēc Krievijas militārās agresijas pret Ukrainu un Krimas okupācijas. Kopš projekta darbības sākuma ir tikušas veiktas divas pamatīgas izpētes par Doneckas apkaimē notriekto "Boeing-777", sakārtota Krievijas karaspēka daļu, kuras piedalās kaujās Ukrainas teritorijā  datu bāze, kā arī nopublicēta tabula ar Krievijas Federācijas karavīru uzšuvēm. Saskaņā ar viena no projekta dibinātājiem, žurnālista Romana Burkas, teikto, kā pirmie projekta komandai pievienojās brīvprātīgie no Krimas un Gruzijas, pēc tam okupētā Donbasa un brīvās Ukrainas iedzīvotāji, kā arī cilvēki no citām pasaules valstīm. Galvenie projekta darbības virzieni ir tā sauktie "baltās" izlūkošanas pētījumi, izmantojot OSINT (ang. open- source intelligence) metodes – iegūstot informāciju no atklātiem avotiem, tajā skaitā sociālajiem tīkliem. Projekta analītiskās daļas būtība balstās uz situācijas frontē, tā sauktajā Pret teroristiskas Operācijas Zonā (ATO), ievietojot regulārus ziņojumus  par tekošo situāciju. Projektā ir iesaistījusies plašs insaideru tīkls no okupētajām teritorijām Donbasā un Krimā. Ar viņu palīdzību tiek pārbaudīta OSINT pētījumu informācija, kura attiecas uz krievu izcelsmes militāro tehniku, kāda atrodas frontes līnijā. 

Pēc krievu intervences Sīrijā uzsākšanas, InformNapalm mājaslapa aizsāka Krievijas pilotu, kuri bombardē sīriešu pilsētas, personas datu publikāciju sēriju. Šīs publikācijas izraisīja negatīvu reakciju Krievijā, jo īpaši no prezidenta preses sekretāra Dmitrija Peskova puses. Savā atbildē mājaslapas autori paziņoja, ka "katrs pamiera pārkāpums Donbasā, kuru būs veikuši krievu-teroristu spēki, izraisīs nākamo OSINT pētījumu rezultātu publicēšanu, publiskojot tādu informāciju kā vārdus, uzvārdus, fotogrāfijas, lidmašīnu sānu un reģistrācijas numurus kā arī cita veida detaļas un faktus, kas saistīti ar krievu lidotāju noziegumiem Sīrijas militārās operācijas ietvaros.

Atsauces
--------

1. ↑  «War in Syria: Russian Reporters Reveal Information About Pilots». *InformNapalm.org (English)*. 2015. gada 5. okt.
2. ↑  «InformNapalm відповів Пєскову: "Наші публікації - шокова терапія"». *InformNapalm.org (Українська)*. 2015. gada 17. okt.
3. ↑  «Кремль відкрив ящик Пандори. "Партизани" з InformNapalm розповіли, чим шантажують російських генералів і як зупинити Путіна». *nv.ua*.

Ārējās saites
-------------

* projekta mājaslapa angļu valodā
* saruna ar InformNapalm redakcijas darbiniekiem televīzijā Hromadske (ukr.)
* intervija ar Mikolu Balabanu no InformNapalm Radio Svoboda (ukr.)
* brīvprātīgie no InformNapalm spēj pierādīt krievu karaspēka klātbūtni Ukrainas austrumos (ang.)
* Sibīrijas iedzīvotāji "iesaistās cīņā" Ukrainas austrumos - BBC informācija ar atsauci uz InformNapalm projekta pētījumu rezultātiem (ang.)
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ineša iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ineša iela** ir iela Jūrmalā, Pumpuru apkaimē. Ineša iela sākas krustojumā ar Strēlnieku prospektu un beidzas krustojumā pie Pumpuru stacijas. Kopējais ielas garums ir 285 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ineša ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve. Ineša iela iet gar Pumpuru vidusskolu.

Ielu savienojumi
----------------

Ineša iela ir savienota ar šādām ielām:

* Strēlnieku prospekts (T veida krustojums)
* Poruka prospekts

Skatīt arī
----------

* Pumpuri

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu I |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| IĪ | 
* Iecavas
* Ievu
* Ikšķiles
* Ilgas
* Ilūkstes
* Imantas
* Indrānu
* Indras
* Induļa
* Ineša
* Irbju
* Īves

 |

 |
**Himalaju ciedrs** (latīņu: *Cedrus deodara*) ir ciedru ģints koku suga. Dabā sastopams ziemeļ-rietumu Himalajos, Afganistānā, kalnos izplatās līdz 3600m. augstumam virs jūras līmeņa. Aug mežos kopā ar eglēm, priedēm, balteglēm.

Apraksts
--------

Himalaju ciedrs var sasniegt 50m. augstumu un 3m. diametrā, kā arī 3000 gadu vecumu. Pieaugušiem eksemplāriem lapotne augšpusē ir plakana ar nokarenām pazarēm uz horizontāli izplestiem resnajiem zariem. Jaunie dzinumi nokareni. Koksne cieta, sīkslāņaina, ar dzeltenīgu vai iesārtu nokrāsu, ļoti smaržīga augstā sveķu satura dēļ. Skujas asas, tievas, gaiši-zaļas ar sudrabotu nokrāsu, garākas kā citām sugām (līdz 5 cm.), sakārtotas pušķos. Čiekuri līdz 10 cm. olveidīgi-iegareni, jauniem eksemplāriem zilganīgi, vecākiem — sarkanīgi-brūni, vidū mazāk izliekti, nekā libānas ciedram. Čiekura zvīņas dziļi pārsedz cita citu. Čiekuri nogatavojas 1,5 gadu laikā. Sēklas bālganas, 16-17 mm lielas. Apputeksnēšanās notiek oktobra beigās — novembra sākumā.

Ilgdzīvojoša, ātraudzīga suga. Labāk par citiem ciedriem panes apēnošanu, dod priekšroku paaugstinātam gaisa un augsnes mitrumam, bet tomēr nepanes stāvošu ūdeni. Pieticīga pret augsnēm, aug arī kaļķainās augsnēs. Bez bojājumiem panes temperatūru līdz -25°С. Cieš no vējgāzēm. Pakļauta tādai slimībai, kā hloroze, kas rodas no paaugstināta kaļķu satura augsnē. Šādiem ciedriem skuja nodzeltē, un koks palēnina savu augšanu. Tajā pat laikā Himalaju ciedri ir noturīgi pret sēnīšu un kaitēkļu bojājumiem.

Kultivēšana
-----------

Himalaju ciedrs tiek arī plaši kultivēts un izmantots apzaļumošanai. Eiropā to sāka kultivēt no 1822. gada. Ir selekcionētas vairākas koka šķirnes ('Aurea', 'Deep Cove', 'Pyqmy', 'Golden Horizon', 'Repandens' u.c.).Himalaju ciedrs labi panes apcirpšanu, tāpēc tos izmanto dzīvžogu veidošanai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Cedrus deodara*** |
**Lapsu grīslis** (latīņu: *Carex vulpina*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā.

Apraksts
--------

Lapsu grīslis ir daudzgadīgs, 40-100 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tā vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu augšdaļā.

Augs veido nelielu ceru. Stublājs ir asi trīsšķautņains, spārnains, raupjš un spēcīgs. Lapas ir pelēkzaļas, īsākas nekā stublājs, 0,5-1 cm platas un to gals ir smails. Pie stublāja pamata ir šķeldrainas lapu makstu paliekas. Ziedkopa ir blīva, 3-8 cm gara, diezgan masīva, vārpiņas strupas. Apakšējie ziedkopas zari mazliet atstāv. Seglapas ir ļoti īsas, plēkšņveidīgas. Augļa pūslītis ir zaļganbrūns, olveidīgs, 0,4-0,5 cm garš ar labi saskatāmu dzīslojumu. Segplēksne ir brūna, olveidīga, galā asi smaila, aptuveni pūslīša garumā. Zied maija beigās, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «lapsu grīslis - Carex vulpina L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-09.
**Mihals Fuliers** (*Michal Fulier*; dzimis 1955. gada 20. februārī) ir Slovākijas gaisa spēku lidotājs, pulkvedis. 1990. gadu beigās Krievijā apmācījies par kosmonautu, bet nav lidojis kosmosā.

1974. gadā Mihals Fuliers pabeidza vidējo kara aviācijas skolu Košicē. 1976. gadā pabeidza augstāko kara aviācijas skolu Košicē un sāka dienēt Čehoslovākijas Gaisa spēku iznīcinātāju pulkā. No 1980. līdz 1985. gadam mācījās kara lidotāju akadēmijā Košicē. Pēc tam līdz 1989. gadam bija iznīcinātāju pulka eskadriļas komandiera vietnieks. Tad līdz 1993. gadam bija Košices lidotāju akadēmijas mācību pulka lidotājs instruktors. Pēc tam līdz 1998. gadam Fuliers bija Slovākijas Gaisa spēku 33. iznīcinātājbumbvedēju eskadriļas komandieris Malackos.

1998. gada 24. februārī Mihals Fuliers izgāja ārstu komisiju, lai Krievijā gatavotos kosmiskajam lidojumam Slovākijas programmas *Štefánik* (nosaukta slovāku astronoma, lidotāja, ģenerāļa Milana Štefānika vārdā) ietvaros. No 1998. gada marta līdz augustam viņš izgāja kosmonautu vispārējo sagatavošanas kursu. 3. augustā Ivans Bella tika oficiāli apstiprināts kosmosa kuģa *Sojuz TM-29* pamatapkalpē, bet Mihals Fuliers — dublieru apkalpē. Ivans Bella kosmisko lidojumu veica 1999. gada februārī, kļūstot par Slovākijas pirmo kosmonautu. Fulieram nebija vairs izdevību doties kosmosā.

2001. gadā Mihals Fuliers iecelts par militāro atašeju Slovākijas vēstniecībā Čehijā.

Ārējās saites
-------------

* Informācija astronaut.ru (krieviski)
**Pāvels Reifmans** (krievu: *Павел Семёнович Рейфман*; dzimis 1923. gada 29. janvārī, miris 2012. gada 15. janvārī) bija filoloģijas zinātņu doktors, Tartu Universitātes emeritētais profesors.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1923. gadā Ukrainas pilsētā Umaņā. 1940. gadā Ļeņingradā ar izcilību beidzis vidusskolu un iestājies Ļeņingradas Universitātes filoloģijas fakultātē. 1941. gadā vasarā kā brīvprātīgais iestājies zemessardzē. Visu kara laiku bijis frontē un demobilizēts tika 1945. gadā. 1949. gadā pabeidzis Ļeņingradas universitāti. Ebreju diskriminācijas dēļ Ļeņingradā darbu nav atradis un devies strādāt uz Pleskavu par pasniedzēju Pedagoģiskajā institūtā.

Zinātniskā darbība
------------------

Strādājot Pleskavā, uzrakstījis zinātņu kandidāta disertācijas: «„Отечественные записки" 1840-х годов (период участия в журнале Белинского)» (latviešu: *1840. gadu "Tēvzemes piezīmes" (Beļinska līdzdalības periods žurnālā))* un 1953. gadā to aizstāvējis Ļeņingradas Universitātē. Tai pašā gadā pārcēlies dzīvot uz Igaunijas pilsētu Tartu. Vispirms strādājis Tartu Skolotāju institūtā, bet no 1959. gada Tartu Universitātē. 1963. gadā kļuvis par krievu literatūras fakultātes docentu. 1973. gadā, pēc doktora disertācijas aizstāvēšanas, kļuvis par profesoru. 1993. gadā ievēlēts par emeritēto profesoru. P. Reifmans lasījis lekcijas par šādiem tematiem: krievu literatūras vēsture 19. gadsimta otrā pusē, krievu un padomju žurnālistikas vēsture, krievu kritikas vēsture, krievu un padomju cenzūras vēsture.

P. Reifmana četras grāmatas un daudzi desmiti literatūrzinātniskie raksti padarīja viņu par pasaulē atpazīstamu krievu literatūras zinātnieku.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Im MEMORIAM saitā "Ruthenia"(krieviski)
2. ↑  Raifmana publikāciju saraksts (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Pāvela Reifmana mājas lapa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 50592268
* LCCN: n83001191
* ISNI: 0000 0000 2325 7109
* BNF: cb134751006 (data)
* NKC: js2018999368

 |

 |
**Ģederts Ramans** (dzimis 1889. gada 27. javārī Ceraukstes pagastā; miris 1964. gada 9. aprīlī Rīgā) bija latviešu ģeogrāfs, Latvijas Universitātes profesors, strādāja pie problēmas par Latvijas iedalījumu ģeogrāfiskos reģionos.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1889. gada 27. javārī Ceraukstes pagastā. Mācījās Griķu skolā un Bauskas pilsētas skolā.

Turpināja mācības Pleskavas mērniecības skolā, kuru absolvēja 1910. gadā un strādāja par topogrāfu un kartogrāfu Besarābijā, 1912. gadā pārcēlās uz Stavropoli. Pirmā pasaules kara laikā mācījās Petrogradas kara topogrāfu skolā, veica karšu uzmērīšanu Baltkrievijā, Ukrainā un Kaukāzā.

Pēc Pirmā pasaules kara beigām 1920. gadā Ģ. Ramans atgriezās Latvijā un līdz 1926. gadam studēja ģeogrāfiju Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē, no 1922. gada bija subasistents, no 1927. gada asistents LU Fiziskās ģeogrāfijas katedrā. Studiju laikā Ģ. Ramans fotografēja ainavas un vāca ģeogrāfiskus datus par Latgali un Augšzemi. 1929.—1930. gadā papildinājās Londonas Universitātē, 1931. gadā viņš habilitējās par privātdocentu, 1932. gadā sāka lasīt lekciju kursus antropoģeogrāfijā, reģionālā ģeogrāfijā un ģeogrāfijas metodikā, sāka vadīt arī studentu speciālos darbus ģeogrāfijā. 1934. gadā viņu ievēlēja par docentu, 1938. gadā par vecāko docentu. Lasīja lekcijas arī Rīgas komercinstitūtā, Latvijas tautas universitātē, Izglītības ministrijas skolotāju kursos, Kr. Barona tautas augstskolā u.c.

Latvijas PSR laikā Ģederts Ramans bija Ģeogrāfijas fakultātes dekāns (1944—1947), Fiziskās ģeogrāfijas katedras vadītājs, profesors (1945), Fiziskās ģeogrāfijas un ģeonomijas institūta dibinātājs.

Ģederta Ramana dēls ir komponists Ģederts Ramans.

Miris 1964. gada 9. aprīlī, apglabāts Bauskas novada Važītes kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  biblioteka.lu.lv
Ģentrifikācijas piemērs Meksikas galvaspilsētā Mehiko
**Ģentrifikācija** ir celtņu un uzņēmumu ēku iegāde, pārbūve un atjaunošana degradētās teritorijās, piemēram, panīkušos pilsētu rajonos, ko parasti veic turīgas personas. Tās gaitā mainās ne tikai pilsētvide, bet arī tās sociālā vide, kas savukārt palielina nekustamo īpašumu vērtību un uzturēšanas izmaksas un rada problēmas ģimenēm ar zemiem ienākumiem un mazajiem uzņēmumiem. Nabadzīgie cilvēki, kas dzīvoja šajās teritorijās, ģentrifikācijas rezultātā nereti pārvietojas uz dzīvi citur. Šī ir plaši izplatīta strīdīga problēma pilsētplānošanā. Tā attiecas uz pārmaiņām pilsētu iedzīvotāju dzīves stilā un bagāto iedzīvotāju un uzņēmumu īpašumu daļas pieaugumu un pieaugošo nekustamo īpašumu vērtību.

Ģentrifikācija parasti ir rezultāts palielinātai interesei par konkrētu apkaimi. Pirmie "ģentrifikatori" var būt mākslinieki ar zemiem ienākumiem vai bohēmistu kopienas, kas palielina apkaimes pievilcību. Nākamie soļi ir palielināti kapitālieguldījumi apkaimē, ko veic nekustamo īpašumu attīstīšanas uzņēmumi, vietējā pašvaldība vai kopienas aktīvisti. Tas veicina saimniecisko darbību un samazina noziedzību, kā arī var izraisīt iedzīvotāju migrāciju.

Kopienā notiekot ģentrifikācijai, palielinās vidējie mājsaimniecības ieņēmumi. Nabadzīgākās ģimenes, kas šeit dzīvoja pirms ģentrifikācijas sākuma, kas nespēj maksāt pieaugušo nomas maksu un nekustamo īpašumu nodokli, var būt spiestas pārcelties uz dzīvi citur.

Latvijā
-------

Rīgā šobrīd visizteiktāk ģentrifikācija novērojama Andrejsalā un Ķīpsalā.

Skatīt arī
----------

* Briselizācija

Atsauces
--------

1. ↑  «Gentrification». *Dictionary.com*.
2. ↑  Chris Hamnett: *The blind men and the elephant: the explanation of gentrification.*
3. ↑  Lees, Loretta, Tom Slater, and Elvin K. Wyly.
4. ↑  «Health Effects of Gentrification». *Centers for Disease Control*. Centers for Disease Control. 2015. gada 24. marts. Skatīts: 2015. gada 24. marts.
5. ↑  Lesley Williams Reid and Robert M. Adelman, Georgia State University. «The Double-edged Sword of Gentrification in Atlanta». American Sociological Association, April 2003. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 31. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 6. novembrī.
6. ↑  Benjamin Grant. «PBS Documentaries with a point of view: What is Gentrification?». Public Broadcasting Service, 2003. gada 17. jūnijs.
7. ↑  «„Kas būs": Ekskursijas 18. 19. un 20. maijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 6. novembrī.
Ciltskoks
**Ģenealoģija** (grieķu: *γενεαλογία*, *genealogia* — 'raduraksti') ir vēstures palīgdisciplīna, kas pēta radurakstus, dzimtu, ģimeņu un atsevišķu personu izcelšanos, radniecības saites. Ir cieši saistīta ar heraldiku, diplomātiju un citām vēstures palīgdisciplīnām. Ģenealoģija atrod biogrāfisku informāciju, palīdz noskaidrot īpašuma, sociālās un politiskās attiecības. Bioloģijā par ģenealoģiju dēvē datus par pētījamā indivīda vai indivīdu grupas izcelsmi.

Vēsture
-------

Valdnieku, ievērojamu personu un mītisko varoņu radu rakstus veidoja jau senie ēģiptieši, ebreji, grieķi un romieši, taču tiem bija drīzāk reliģiska jēga. Kā klasiski senās ģenealoģijas piemēri var kalpot Hēsioda poēma Teogonija un jūdu/kristiešu svētie raksti "Bībele", kur īpaša vērtība tiek pievērsta personāžu izcelsmei un radu rakstiem. Īpašu nozīmi ģenealoģija ieguva viduslaiku Eiropā un Japānā, kad visas sabiedriskās attiecības bija saistītas ar izcelsmi, radu rakstiem, klana piederību, mantošanas tiesībām utt.

Sākumā ģenealoģija bija visai lietišķa nozare ar utilitāriem mērķiem — tika veidoti radu raksti kā ģenealoģiskie koki vai tabulas. Tādējādi uzkrājās visai ievērojams ģenealoģisko materiālu klāsts, kura izvērtēšanai gan nepieciešama visai kritiska attieksme (visai apšaubāmi avoti, bieži sastopamie ciltskoku viltošanas gadījumi).

Teorētiska interese par ģenealoģiju un tās pārveidošanās par vēstures palīgdisciplīnu sākās aptuveni 17.—18. gs. — A.Dušēns (*Duchene*), P.Anselms (*Anselme*), Ozjē (*Hozier*) u.c. Francijā, Dž. Dagteils (*Dugdale*) Anglijā, H.Riteršauzens (*Ritterschausen*), K.M.Špēners (*Spener*), J.V.Imhofs (*Imhof*), I.Gaterers (*Gatterer*) un I.Hibners (*Hubner*) Vācijā u.c.

18. gadsimta beigās vairākās Eiropas valstīs ģenealoģiju apstiprina kā mācību priekšmetu mācību iestādēs. Tiek izdoti aristokrātu dzimtu ciltskoku krājumi un ģenealoģijas rokasgrāmatas (viena no visaptverošākajām kopš 1763.g. ir t.s. "Gotu alamanahs" — *Gothaischer kalender*, *Alamanach de Gotha*, kas iznāca līdz 1943. gadam piecos laidienos; tā turpinājums Vācijā no 1951. gada — *Genealogisches Handbuch des Adels*). Vēlāk, 19. gadsimtā, parādījās arī turīgo tirgotāju un rūpnieku ciltskoki (piemēram, Vācijā — 
*Genealogisches Handbuch burgerlicher Familien*, 1889.—1911.).

Ārējās saites
-------------

* V. KLĒTNIEKS. Dzimtu vēstures pētīšana. Latvijas Vēstures institūta žurnāls 3. gads Nr.3 (11) 403-440 lpp. un Nr.4 (12) 581-614 lpp. Rīgā, 1939.g.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85053742
* GND: 4020097-8
* BNF: cb11934650n (data)
* HDS: 012811
* NKC: ph120474
* BNE: XX525775

 |

 |
***Lymantria mathura*** ir zvīņspārņu tauriņu suga no *Erebidae* dzimtas. Izplatīta Āzijā.

Izplatība
---------

Nominālā pasuga, *Lymantria mathura mathura*, sastopama Krievijas Tālo Austrumu dienvidos, Ķīnā, Ziemeļindijā, Nepālā, Japānā (Hokaido, Honsju, Kjusju salās), Korejas pussalā. *Lymantria mathura aurora* sastopama Korejas pussalā, Japānā, Amūrā, Ķīnā un Ķīnas Republikā; *Lymantria mathura subpallida* — Ķīnas Republikā.

Pieaugušo īpatņu apraksts
-------------------------

Tēviņu spārnu plētums ir 40—50 mm. Ūsiņas ir dzeltenīgi pelēkas ar melniem segmentiem. Galva un krūtis ir dzeltenīgi pelēkas ar pelēkiem piedēkļiem. Kājas pelēcīgas ar sārtām pēdējām kāju torsomēriem. Vēders ir dzeltens ar pelēku matiņu kopumiem uz tergītiem. Vēdera un krūts ventrālā puse ir dzeltena. Priekšspārni ir dzelteni pelēki ar vairākām baltām un tumšām šķērslīnijām, dzeltenām dzīslām un pelēcīgi dzeltenu bārkstojumu. Apakšspārni pelēki dzeltenā krāsā, ar gaiši dzeltenu bārkstojumu, dažreiz nevis dzeltenīgi, bet rozīgi.

Mātīšu spārnu plētums ir 70—90 mm. Tās ir balti rozīgas; apakšspārni, vēders, ūsiņu sākums, kājas un dzīslu augšdaļas uz priekšspārniem ir gaiši rozā, citas ķermeņa daļas ir rozīgas. Priekšspārni ar baltām dzīslām. Priekšspārnu raksturs ir līdzīgs ozolu mūķenes priekšspārnu raksturam.

Preimaginālo stadiju apraksts
-----------------------------

Olas ir līdzīgas ozolu mūķenes olām, taču olu kaudzītes ir pārklātas ar sekrētu, ko atstāj mātīte.

Ekoloģija
---------

Kāpuri barojas uz dažādiem augiem, tai skaitā skujkoki, platlapu koki, krūmi. Pētījumi par ozolu mūķenes barības augu izvēli rādīja, ka kāpuriem vērtīgākas un labākai kāpuru attīstībai derīgas ir dižskābaržu dzimtas sugas. Augsts izdzīvošanas un attīstīšanās ātrums ir tiem kāpuriem, kas barojas uz Amerikas dižskābarža, Eiropas dižskābarža un *Quercus variabilis*, kā arī uz baltā ozola un *Quercus prinus*. Uz citiem Amerikas ozoliem, piemēram sarkanais ozols, samtainais ozols un purva ozols, mērena kāpuru izdzīvošana, ar tikai mazu kāpuru proporciju pilnīgu attīstīšanos; līdzīga izdzīvošana ir arī uz Mandžūrijas valrieksta, pelēkā riekstkoka un Karolīnas skābarža. Maza izdzīvošana un sliktāka attīstība ir uz citiem kokiem, piemēram uz melnalkšņa, melnā riekstkoka, dažādiem skujkokiem.

Pie citiem barības augiem pieder bērzi, kastaņas, riekstkoki, ābeles, ozoli, vītoli, liepas, gobas. Krievijas Tālajos Austrumos *Lymantria mathura* biežāk izvēlas Mandžūrijas ābeles, Mandžūrijas valriekstu, Mongolijas ozolu un zobaino ozolu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  OEPP/EPPO (2005). *Lymantria mathura*. Bulletin OEPP/EPPO Bulletin 35, 464–467
**Natālija Titorenko** (krievu: *Наталья Ивановна Титоренко*; dzimusi 1951. gada 16. janvārī Berdičivā) ir Krievijas starptautiskā meistare šahā (1982).

Biogrāfija
----------

1960. gadu beigās un 1970. gadu sākumā bijusi viena no PSRS labākajām jaunajām šahistēm. 1968. gadā Kalugā uzvarējusi PSRS jauniešu šaha čempionātā meitenēm. Piecas reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos (1971, 1975, 1978, 1981, 1982), kuros labāko rezultātu sasniegusi 1981. gadā, kad izcīnījusi 5. vietu. 1982. gadā Tbilisi piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Tamāru Minoginu dalījusi 7.-8. vietu. Sekmīgi piedalījusies vairākos starptautiskajos sieviešu šaha turnīros: 1975. gadā Maskavā izcīnījusi 2. vietu; 1983. gadā Hallē izcīnījusi 2. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Championship of USSR(juniors) - Kaluga 3-14.1.1968».
2. ↑  «1982 Tbilisi Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Natrona ezers** (svahili: *Ziwa Natron*, angļu: *Lake Natron*) ir sālsezers Tanzānijas ziemeļos pie robežas ar Keniju, Āfrikas Lielajā Rifta ielejā.

Ezera ūdenim raksturīga sarkanbrūna krāsa — sausajā periodā, izsīkstot ūdenim, palielinās sāls saturs un ūdenī savairojas mikroorganismi, kam šādi apstākļi patīk. Ezerā vietām peld sārmainu sāļu gabali, kuri arī iekrāsoti sarkanbrūnā krāsā. Gultnē un krastos karstie avoti. Krastos viens aktīvs vulkāns — Oldoiņo Legai. Ezera dubļu temperatūra karstajā saulē sasniedz 50 °C, sārmainums sasniedz 9—10,5 pH — tikpat sārmains, kā koncentrēts amonjaks. Šāds ūdens taustot šķiet viskozs.

Ezers ir barošanās vieta aptuveni 2,5 miljoniem flamingo. Flamingo ligzdas ezerā ir drošībā, jo sārmainā ūdens dēļ plēsēji tām nevar piekļūt. Sārmainajā ūdenī, pie karsto avotu izplūdes vietām 36—40 °C karstā ūdenī dzīvo īpaša zivju suga *Oreochromis alcalica*.

Unikālo ezera ekosistēmu apdraud plāni izmainīt tā hidroloģisko balansu, izcērtot mežus tā baseinā un ierīkojot hidroelektrostaciju uz ezera pietekas.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Natrona ezers***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4288087-7

 |

 |