recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juris Vītols** (dzimis 2005. gada 29. jūlijā) ir latviešu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas—Igaunijas līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu Rīgas "Zeļļi", bet iepriekš divas sezonas spēlēja BK Liepāja, kas bija viņa pirmais profesionālais klubs.

Karjera
-------

Jaunatnes vecumā trenējies un spēlējis LJBL Basketbola skolas "Rīga" Daugavas sporta nama (DSN) filiālē (pie trenera Mārtiņa Fomina). Spēlējis Latvijas U16 un U18 jaunatnes izlasēs.

2021. gada vasarā pievienojās Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas klubam BK Liepāja. Tā kā komandas pirmais saspēles vadītājs Renārs Birkāns guva traumu, jau pirmajā sezonā, 16 gadu vecumā, J. Vītols uzņēmās nozīmīgu lomu komandas spēles organizēšanā.

2023. gada aprīlī J. Vītols aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, Latvijas Basketbola līgas ceturtdaļfinālā pret BK Latvijas Universitāte gūstot 16 punktus.

2023. gada vasarā J. Vītols bija viens no līderiem un komandas kapteinis Latvijas U18 izlasē, kas kļuva par Eiropas čempionāta B divīzijas uzvarētājiem un atgrieza Latviju A divīzijā. Drīz pēc tam tika paziņots, ka spēlētājs turpmāk pārstāvēs jaunāko Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas klubu Rīgas "Zeļļi". 2023. gada novembrī aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 20 punktus uzvarā pār Latvijas Universitātes komandu.

Atsauces
--------

1. ↑  Proballers. «Juris Vitols, Basketball Player». *Proballers* (angļu). Skatīts: 2023-04-19.
2. ↑  «"Liepāja" pagarina sadarbību ar Birkānu, ierindā paliek arī Žunda un Šiliņš». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2022-08-17. Skatīts: 2023-04-19.
3. ↑  «https://twitter.com/AndrejsSilins/status/1646570138014023690?t=ca0zts1dBK6Yfzna0sWR5A&s=03». *Twitter* (angļu). Skatīts: 2023-04-19.
4. ↑  «U18 izlases kapteinis Vītols karjeru turpinās *Rīgas Zeļļos*». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2023-08-01. Skatīts: 2023-08-01.
5. ↑  «https://twitter.com/ParBasketbolu/status/1725174408510128575?t=vGb4RqDoPRa1IKdKJ78yGw&s=03». *X (formerly Twitter)* (angļu). Skatīts: 2023-11-17.

Ārējās saites
-------------
**Suleimana mošeja** (turku: *Süleymaniye Camii*) ir Osmaņu impērijas laikā būvēta mošeja, kas atrodas Stambulā, Turcijā. Mošeju pasūtīja Suleimans Lieliskais, un tās projektu izstrādāja impērijas arhitekts Mimars Sināns. Uz ēkas norādīts, ka tās pamatakmens ir ielikts 1550. gadā, bet tā pabeigta 1557. gadā, lai gan darbs pie kompleksa, iespējams, turpinājās vēl dažus gadus pēc tam.

Suleimana mošeja ir viens no pazīstamākajiem Stambulas apskates objektiem, un no tās atrašanās vietas paveras plašs skats uz pilsētu ap Zelta ragu. To uzskata par osmaņu arhitektūras šedevru un vienu no Mimara Sinana izcilākajiem darbiem. Tā ir lielākā osmaņu laikmeta mošeja pilsētā.

Tāpat kā citi Osmaņu impērijas laika celtniecības objekti, mošeja ir daļa no lielāka kompleksa, kurā ietilpa arī medreses, sabiedriskā virtuve, slimnīca un citas iestādes. Aiz mošejas kiblas sienas atrodas slēgta kapsēta, kurā atrodas Suleimana Lieliskā un viņa sievas Sultānes Hirremas astoņstūra formas mauzoleji.

Mošeja cieta 1660. gada Stambulas lielajā ugunsgrēkā, kas iznīcināja 2/3 no pilsētas, un sultāns Mehmeds IV to atjaunoja. 1766. gada zemestrīces laikā daļa kupola sabruka. Turpmākie remontdarbi sabojāja to, kas bija palicis no Sināna sākotnējā dizaina (nesen veiktā apkope parādīja, ka viņš eksperimentēja ar zilo krāsu, pirms sarkanā kļuva par dominējošo kupola krāsu).

Pirmā pasaules kara laikā pagalmu izmantoja kā ieroču noliktavu, un, kad daļa munīcijas aizdegās, mošeja cieta vēl vienā ugunsgrēkā. Tikai 1956. gadā tā atkal tika pilnībā atjaunota. No 2007. līdz 2010. gadam mošeja atkal tika atjaunota, nākamajā desmitgadē turpinājās apkārtējā kompleksa daļu atjaunošana.

Galerija
--------

* Skats uz mošeju vēsturiskās Stambulas panorāmāSkats uz mošeju vēsturiskās Stambulas panorāmā
* Mošejas pagalms, skats uz lūgšanu zāliMošejas pagalms, skats uz lūgšanu zāli
* Lūgšanu zāles interjers, skatoties mihrāba virzienāLūgšanu zāles interjers, skatoties mihrāba virzienā
* Viena no vitrāžām uz kiblas sienasViena no vitrāžām uz kiblas sienas
* Suleimana Lieliskā mauzolejsSuleimana Lieliskā mauzolejs

Atsauces
--------

1. 1 2  Jonathan Bloom, Sheila Blair. *Grove Encyclopedia of Islamic Art & Architecture: Three-Volume Set*. OUP USA, 2009-05-14. ISBN 978-0-19-530991-1.
2. ↑  Mohammad Gharipour. *Calligraphy and Architecture in the Muslim World*. Edinburgh University Press, 2019-07-30. ISBN 978-1-4744-6842-8.
3. ↑  Andrew Petersen. *Dictionary of Islamic Architecture*. Routledge, 2002-03-11. ISBN 978-1-134-61366-3.
4. 1 2  Godfrey Goodwin. *A history of Ottoman architecture* (repr izd.). London : Thames and Hudson, 1997. ISBN 978-0-500-27429-3.
5. ↑  Baer, Marc David (2004-05). "The GREAT FIRE OF 1660 AND THE ISLAMIZATION OF CHRISTIAN AND JEWISH SPACE IN ISTANBUL" (en). *International Journal of Middle East Studies* 36 (2): 159–181. doi:10.1017/S002074380436201X. ISSN 0020-7438.
6. ↑  A.A. «Süleymaniye Camii restorasyonunda sona doğru». *www.hurriyet.com.tr* (turku), 2010-11-09. Skatīts: 2024-04-09.
**Filips Horns** (vācu: *Philipp Horn*; dzimis 1994. gada 8. novembrī) ir vācu biatlonists.

Karjera
-------

2012. piedalījās Pasaules čempionātā jauniešiem, kas norisinājās Kontiolahti, taču panākumus neguva. Nākamajā gadā Obertilliahā ieguva sudraba medaļu stafetē. 2015.—2016. gada sezonā sāka piedalīties IBU kausā. 2018. gada Eiropas čempionātā izcīnīja bronzas medaļu 20 km individuālajā distancē.

Pasaules kausā debitēja 2018. gada 2. decembrī Pokļukā, kur uzreiz tika iekļauts jauktās stafetes komandā, kas ieguva 7. vietu. Nedēļu vēlāk ieguva savus pirmos individuālos punktus PK ieskaitē, iedzīšanā finišējot 28. vietā. 2019. gada Eiropas čempionātā Raubičos izcīnīja sudraba medaļu jauktajā stafetē.

2019.—2020. gada sezonā nostiprinājās Vācijas pirmās komandas sastāvā, regulāri startējot Pasaules kausa sacensībās. Izcīnīja vairākas godalgas PK posmos stafetē. 2020. gada Pasaules čempionātā Antholcā Vācijas stafetes komandas sastāvā kopā ar Ēriku Leseru, Arndu Peiferu un Benediktu Dollu izcīnīja bronzas medaļu stafetē. Labāko rezultātu individuāli sasniedza sprintā, ieņemot 8. vietu.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Valsts karogs: Itālija Antholca | 21. | 8. | 18. | 24. | **3.** | — |
| 2024 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | 43. | 25. | 17. | — | — | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2018.—2019. | 66. |
| 2019.—2020. | 18. |
| 2020.—2021. | 53. |
| 2021.—2022. | 46. |
| 2022.—2023. | 56. |
| 2023.—2024. | 20. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Eiropas čempionātā no latviešiem labākais Patrijuks, kurš no čempiona atpaliek sešas minūtes». *sportacentrs.com*. 2018. gada 24. janvāris. Skatīts: 2021. gada 12. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Filips Horns***.
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (ukrainiski)
**Kešma** (persiešu: قشم) ir Irānai piederoša sala Hormūza jūrasšaurumā. Administratīvi ietilpst Hormozgānas ostānā, kopā ar apkārtējām saliņām veido atsevišķu Kešmas šāhrestānu.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies šauruma ziemeļdaļā, no kontinenta krasta to šķir 2,5 km platais Hūrāna šaurums. Sala ir 135 km gara, izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Krasti krauji, ziemeļu piekrastē mangrovju audzes, kas iekļautas Rāmsaras konvencijas mitraiņu sarakstā. Sala veidota galvenokārt no kaļķakmeņiem un smilšakmeņiem, tās augstākais punkts ir Namakdans (397 m vjl). Namakdana masīvā atrodas 6,58 km gara sāls ala, kas ir garākā zināmā sāls ala pasaulē. Kešmas sala kopš 2017. gada ietilpst UNESCO Globālā ģeoparka tīklā.

Vēsture
-------

Sala apdzīvota kopš paleolīta laikmeta. Dažādos laikos piederējusi vairākām vietējām lielvarām, kā arī to iekarojuši angļi un portugāļi. Vēsturiski lielākā daļa salas iedzīvotāju bijuši arābi; joprojām salā nozīmīga to iedzīvotāju daļa. Galvenā nodarbe ir zveja. Oāzēs audzē dateles un melones. Dienvidu piekrastē iegūst sāli. Attīstīts ekotūrisms.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 353. lpp.
2. ↑  Ramsar Sites Information Service. Khuran Straits
3. ↑  QESHM ISLAND UNESCO GLOBAL GEOPARK (Islamic Republic of Iran)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kešma***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315142414
* LCCN: sh2003009380

 |

 |
**Haivikoma** (angļu: *High Wycombe*, izrunā: [ˌhaɪ ˈwɪkəm]) ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Bakingemšīras grāfistē, Bakingemšīras unitārās pašvaldības lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes dienvidos Vajas upes krastos 54 km no Londonas centra un 24 km no grāfistes centra Eilsberi.

Vēsture
-------

Mūsu ēras 2. gadsimtā Hivikomas vietā pastāvēja romiešu apmetne. Pilsētas nosaukums cēlies no Vajas upes un nozīmē ‘Vajas mežainā ieleja’. Pēc citas versijas pilsētas agrīnais nosaukums bijis *Wichama* — no senangļu valodas *wic* — ‘mājokļi’ un upes nosaukums ir vēlāks atvasinājums. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 970. gadā kā *Wicumun*. Kopš 1180. gadiem Vikoma aprakstīta kā boro (pilsēta), 1226. gadā uzbūvēta kopienas māja (*moot hall*), bet tirgus ēka — 1476. gadā. Viduslaikos un Tjudoru dinastijas laikos Vaikoma pastāvēja kā dzirnavu pilsētiņa. 17. un 18. gadsimtā bija attīstīta papīra ražošana. 19. gadsimtā pilsētā attīstījās citas ražošanas nozares, tajā skaitā mēbeļu ražošana, tajā skaitā izgatavoti Vindzoru krēsli. 20. gadsimta pirmajā pusē pilsēta tika pārplānota; vairāki novecojušie rajoni tika nojaukti un iedzīvotāji pārcelti uz jaunbūvētiem rajoniem.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Jānis Apals** (1930—2011) bija latviešu vēsturnieks un arheologs. Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktors.
Viens no pirmajiem arheologiem Latvijā, kas izmantoja eksperimentālās arheoloģijas metodes, Latvijas zemūdens arheoloģijas pamatlicējs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1930. gada 17. septembrī Rīgā. Bērnību pavadīja Ezeres pagastā kur arī ieguvis pirmo izglītību. Mācības turpināja Liepājas pedagoģiskajā skolā, kur vēstures skolotājs tolaik bija arheologs Pēteris Stepiņš.

1951. gadā uzsāka studijas LVU Vēstures un filoloģijas fakultātē, kuru absolvēja 1956. gadā.
Strādāja par skolotāju Rīgas celtniecības tehnikumā, kur nodibināja akvalangistu pulciņu.
Aktīvā aizraušanās ar zemūdens sportu veicina Jāni Apalu pievērst uzmanību Latvijas ezeriem un pārbaudīt daudzo teiku par tajos nogrimušajām pilīm patiesīgumu.

1959. gadā Salu ezerā viņam pirmo reizi izdevās atklāt ezermītnes paliekas. Jauno atklājumu padziļinātai izpētei Jānis Apals sāka strādāt Latvijas vēstures institūtā. Turpmākajos gados, apzinot vairāk nekā 100 Latvijas ezeru, viņš atklāja kopumā desmit ezermītnes un izveidoja pavisam jaunu arheoloģisko pieminekļu kategoriju.

Jāņa Apala lielākais ieguldījums bija Āraišu ezermītnes arheoloģiskajā izpētē, kas ilga desmit sezonas un tās rezultātā objekts tika izpētīts gandrīz pilnībā. Izrakumos iegūtā informācija tika izmantota Āraišu ezermītnes rekonstrukcijas projekta izstrādē 1980. gados. Apala vadībā jau 1981. gadā tika rekonstruēta pirmā 9. gadsimta latgaļu koka ēka, bet pilnībā projekts tika realizēts 1990. gados, kad arī tika izveidots Āraišu arheoloģiskais muzejparks.

Apals uzsāka un ilgstoši vadīja arī arheoloģiskos izrakumus Cēsu viduslaiku pilī. Vairāku pētījumu un publikāciju autors. Jāņa Apala pēdējā darba vieta bija Latvijas Nacionālais vēstures muzejs.
Viņa dēls ir latviešu diplomāts, pašreizējais Latvijas vēstnieks Īrijā, Gints Apals.

Miris 2011. gada 21. februārī.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Triju Zvaigžņu ordenis
* Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendiāts.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija Arhivēts 2015. gada 25. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 40439140
* LNB: 000007515
* LCCN: n86870299
* ISNI: 0000 0000 7870 8560
* GND: 128830298
* NKC: jo2016925621

 |

 |
**Avksentijs Jurtovs** (erzju: *Юртов Авксентий*, krievu: *Авксентий Филиппович Юртов*; dzimis 1854. gada 8. februārī, miris 1916. gada 20. aprīlī) bija erzju pedagogs un etnogrāfs. Pirmās erzju valodas ābeces sastādītājs kirilicā.

Dzimis erzju zemnieku ģimenē Tatarstānā, no bērnības bez dzimtās erzju pārvaldīja arī tatāru valodu. Mācījās Kazaņas cittautiešu skolotāju seminārā, bija Nikolaja Iļminska skolnieks. Vāca mokšu un erzju folkloru. No 1883. gada strādāja par tautskolotāju Samaras un Ufas guberņās un nodarbojās ar grāmatu tulkošu uz mordviešu valodām. 1884. gadā Iļjinska vadībā publicēja grāmatu "Mordviešu - erzju ābece ar pievienotajām lūgšanām un krievu ābeci" (*Букварь для мордвы-эрзи с присоединением молитв и русской азбуки*). 1891. gadā kļuva par macītāju un tiešā veidā ar pedagoģisko darbu vairs nenodarbojās. Jurtova vārdā nosaukta iela Mordvijas galvaspilsētā Saranskā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Avksentijs Jurtovs***.
Izpostītā Emburgas pils (*Annenburg*) pie Lielupes pārceltuves 17. gadsimtā (Šturns, 1661)
**Emburgas pils** (vācu: *Annenburg*) bija vēlajos viduslaikos celta Livonijas ordeņa pils, kura atradās pakalnā pie Ragvēžu upītes (Mazais Ragvēzis) tagadējo Emburgas "Lauksaimnieku" māju vietā Salgales pagastā. 16. gadsimtā hercogs Gothards pili paplašināja un nosauca savas sievas Annas vārdā.

No pils mūriem līdz mūsdienām nekas nav saglabājies.

Vēsture
-------

Izveidojusies kā Livonijas ordeņa palīgpils pie Lielupes pārceltuves.
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes izveides 16. gadsimtā nosaukta hercogienes Mēklenburgas Annas vārdā.
1661. gada Šturna zīmējumā Emburgas pils attēlota kā gotikas stila ēka ar pakāpju zelmeni. Tajā laikā Emburgā darbojās tapešu manufaktūra. Otrā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas feldmaršala Roberta Duglasa vadībā no Emburgas pils pa Lielupi laivās uzbruka Jelgavai un sagūstīja hercogu Jēkabu. Kara laikā sagrauto pili vairs neatjaunoja.

Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas 1795. gadā Emburga kļuva par Krievijas Impērijas kroņa muižu.

Atsauces
--------

1. ↑  Emburgas pilskalns

Koordinātas: 56°33′20″N 23°59′16″E﻿ / ﻿56.55556°N 23.98778°E﻿ / 56.55556; 23.98778

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas viduslaiku pilis |
| --- |
|  |
| Latgale | 
* Dinaburgas
* Indricas
* Jersikas
* Krāslavas
* Krustpils
* Ludzas
* Marienhauzenas
* Piedrujas
* Rēzeknes
* Volkenburgas

 |
|  |
| Sēlija | 
* Altenes
* Dignājas
* Kaupres
* Neretas
* Sēlpils

 |
|  |
| Zemgale | 
* Babītes
* Bauskas
* Dobes
* Dobeles
* Emburgas
* Hofcumberges
* Heiligenbergas
* Jaunpils
* Jelgavas
* Mežotnes
* Šlokenbekas
* Tukuma

 |
|  |
| Kurzeme | 
* Aizputes (domkapitula)
* Aizputes (ordeņa)
* Alsungas
* Angermindes
* Ārlavas
* Dundagas
* Durbes
* Ēdoles
* Embūte
* Grobiņas
* Kandavas
* Kuldīgas
* Nurmuižas
* Piltenes
* Priekules
* Sabiles
* Sakas
* Saldus
* Skrundas
* Talsu
* Valtaiķu
* Ventspils

 |
|  |
| Vidzeme | 

|  |  |
| --- | --- |
| Ordeņa pilis | 
* Aizkraukles
* Alūksnes
* Āraišu
* Bertolda dzirnavas
* Bukultu
* Burtnieku
* Cēsu
* Daugavgrīvas
* Ērģemes
* Gaujienas
* Lugažu
* Mālpils
* Nītaures
* Rīgas
* Ropažu
* Rūjienas
* Salaspils
* Siguldas
* Skujenes
* Trikātas
* Valmieras
* Zaubes

 |
|  |
| Arhibīskapa pilis | 
* Baltavas
* Cesvaines
* Dzērbenes
* Gulbenes
* Jaundoles
* Kokneses
* Krimuldas
* Lielvārdes
* Limbažu
* Lubānas
* Ļaudonas
* Piebalgas
* Raunas
* Salacas
* Smiltenes
* Suntažu
* Turaidas
* Vainižu

 |
|  |
| Vasaļu pilis | 
* Augstrozes
* Bērzaunes
* Ērgļu
* Ikšķiles
* Kalsnavas
* Krievciema
* Lielstraupes
* Lokstenes
* Mazstraupes
* Mujānu
* Nabes
* Pirkules (Ungurpils)
* Rozbeķu
* Tirzas
* Vecdoles

 |

 |

 |
**Lelands Tailers Veins** (angļu: *Leland Tyler Wayne*; dzimis 1993. gada 16. septembrī), profesionāli pazīstams kā ***Metro Boomin***, ir amerikāņu ierakstu producents. Viņš ir pazīstams ar savu producēšanas stilu un tā ietekmi uz mūsdienu hip hopu un *trap* mūziku.

Uzaudzis Sentluisā, Veins savu mūzikas karjeru sāka kā producents 2009. gadā, 16 gadu vecumā; viņš pārcēlās uz Atlantu, lai 2011. gadā apmeklētu Morhausas koledžu, un turpināja plaši sadarboties ar Atlantā dzīvojošiem māksliniekiem *Young Thug*, *Future*, *21 Savage*, *Gucci Mane* un *Migos*. Veins guva panākumus pēc tam, kad producēja *iLoveMakonnen* un *Drake* dziesmu "Tuesday", kas sasniedza 12. vietu ASV *Billboard Hot 100*. Pēc tam Veins producēja ASV top 20 singlus "Jumpman" (*Drake* un *Future*) un "Low Life" (*Future*. un *The Weeknd*), pirms pirmo reizi ieguva savu pirmo vietu topā ar *Migos* dziesmu "Bad and Boujee". Viņam sekoja *Post Malone* "Congratulations", *Kodak Black* "Tunnel Vision", *Future* "Mask Off", *21 Savage* "Bank Account" un viņa otrais ASV pirmais numurs — *The Weeknd* dziesma "Heartless".

Veins izlaida kopdarbus *Savage Mode* (2016) un *Savage Mode II* (2020) ar *21 Savage*, *DropTopWop* (2017) ar *Gucci Mane*, *Perfect Timing* (2017) ar *NAV*, *Double or Nothing* (2017) ar *Big Sean*. Veina debijas studijas albums *Not All Heroes Wear Capes* (2018) debitēja ASV Billboard 200 pirmajā vietā. Savu otro albumu *Heroes & Villains* viņš izdeva 2022. gadā.

Diskogrāfija
------------

###### Studijas albumi

* *Not All Heros Wear Capes* (2018)
* *Heroes & Villains* (2022)

###### Sadarbības albumi

* *Without Warning* (ar *21 Savage* un *Offset*) (2017)
* *Double or Nothing* (ar *Big Sean*) (2017)
* *Savage Mode II* (ar *21 Savage*) (2020)
* We don't trust you (ar Future) (2024)
* We still don't trust you (ar Future) (2024)
**Carnikavas pamatskola** ir pamatizglītības iestāde Ādažu novada Carnikavā.

Vēsture
-------

Pirmās ziņas par izglītības pasākumiem Carnikavā ir atrodami jau 1778. gadā. 1786. gadā Carnikavā jau darbojās draudzes skola, savukārt 1867. gadā nodibināta Carnikavas pagasta skola. Tā atradās Carnikavas muižas kalpu mājā, ko vietējie iedzīvotāji bija iesaukuši par "Vācieša māju". Ēka līdz mūsdienām nav saglabājusies. 1868. gadā tika uzsākts celt jaunā skola ēka pie Carnikavas baznīcas. Skola šajā ēkā darbojās līdz 1936. gadam, kad tika uzcelta jaunā skolas ēka. Šobrīd 1936. gadā celtajā ēkā atrodas pirmskolas izglītības iestāde.

1972. gadā tika uzsākti celtniecības darbi pie pašreizējās skolas ēkas, kas pabeigti 1974. gadā.

Plānots, ka 2024. gadā Carnikavas pamatskola tiks reorganizēta par Carnikavas vidusskolu.

Izglītības programmas
---------------------

* Pamatizglītības programma (kods 21011111)
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (kods 21015611)

Atsauces
--------

1. ↑  Carnikavas pamatskola: Skolas vēsture
2. ↑  Carnikavā nākamgad gatavojas atvērt pirmo vidusskolu

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ādažu novada vispārizglītojošās skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Ādažu vidusskola
* Privātā vidusskola Ādažu Brīvā Valdorfa skola

 |
|  |
| Pamatskolas un sākumskolas | 
* Ādažu sākumskola
* Carnikavas pamatskola

 |

 |
**Zalkšu dzegužpuķe** (*Orchis morio* L. vai *Anacamptis morio* (L.) R.M.Bateman, Pridgeon & M.W.Chase) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir ļoti reta, ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts
--------

 Zieds
Daudzgadīgs, neliels, 7-30 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi. Stublājs stāvs, augšdaļā ar tumšu nokrāsu, izņemot baltās formas. Lancetiskas, zilganzaļas bez plankumiem lapas sakārtotas rozetē. 
Stublāja augšdaļā lapas mazas, makstveidīgas. Ziedkopa diezgan īsa un skraja. Ziedi violeti vai retāk balti. Lūpa plata, violeta, nespēcīgi trīsdaivaina. Malējās daivas atliekušās. Pie lūpas pamata gaišs plankums, lūpas vidū violeti punkti. Piesis strups, aptuveni sēklotnes garumā. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Zied maijā un jūnija sākumā. 

Ziedi - balta forma

Izplatība
---------

Aug Eiropā, Ziemeļāfrikā un Dienvidrietumāzijā. Latvijā suga sasniedz areāla ziemeļaustrumu robežu.

Biotopi
-------

Aug sausās vai mēreni mitrās, ekstensīvi izmantojamās pļavās. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana, mēslošana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.

Tipiskais biotops - pļava mežmalā

Atsauces
--------

1. ↑  Baroniņa V. Cepurīte B. Cinovskis R. Eglīte Z. Fatare I. Gavrilova G. Kabucis I. Rēriha I. Šmite D. Šulcs V. Tabaka L. Latvijas Sarkanā grāmata. Vaskulārie augi, 3.sēj. Rīga, 2003.
2. ↑  Izplatība

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. ISBN 3-8274-1496-2
* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zalkšu dzegužpuķe*** |
**Aleksandrs Nīlanders** (zviedru: *Alexander Nylander*, dzimis 1998. gada 2. martā) ir Kanādā dzimis Zviedrijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Nīlanders spēlē NHL komandā Kolumbusas "Blue Jackets".

Viņa tēvs Mīkaels arī bija profesionāls hokejists, kas NHL aizvadījis 920 spēles. NHL hokejists ir arī Aleksandra brālis Viljams.

Karjera
-------

Pēc 2016. gada NHL drafta lielāko daļu nākamās sezonas aizvadījis spēlējot AHL vienības Ročesteras "Americans" sastāvā, kurā 65 spēlēs atzīmējies ar 10 vārtiem un 18 piespēlēm, kā arī aizvadījis četras spēles NHL komandas Bufalo "Sabres" sastāvā, nopelnot vienu rezultatīvu piespēli. Nākamās sezonas turpinājis spēlēt gan Ročesteras "Americans", gan Bufalo "Sabres" komandu sastāvos. 2019. gadā maiņas rezultātā nonāca Čikāgas "Blackhawks" īpašumā, Bufalo "Sabres" saņemot somu aizsargu Henri Jokiharju.

Spēlējis U16, U18, U20 jauniešu pasaules čempionātos, pārstāvot Zviedrijas jauniešu komandas. Zviedrijas izlases sastāvā spēlējis 2023. gada pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
Šis raksts ir par dramaturgu. Par citām jēdziena **Zīverts** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu..

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1903. gada 5. janvārī Mežmuižas rentnieka ģimenē tagadējā Vilces pagastā. Mācījās Berķenes skolā, pēc Pirmā pasaules kara mācības turpināja Jelgavas ģimnāzijā, ko beidza 1924. gadā. Aizrāvās ar K.Hamsuna, F.Dostojevska, F.Šillera, V.Šekspīra, H.Ibsena darbiem. Mēģināja sākt studijas Romas universitātes Filozofijas un literatūras fakultātē, bet trūkuma un slimības (tuberkulozes) dēļ bija spiests atgriezties dzimtenē un strādāja Jelgavas laikrakstā "Jaunais Zemgalietis" un Rīgas Tehniskajā institūtā. Iestājas Latvijas Universitātes filoloģijas un filozofijas fakultātes filozofijas nodaļā un sāka rakstīt lugas. 1931. gadā tika izrādīta viņa luga „Nafta", 1935. gadā luga "Galvu augšā" un 1936. gadā drāma "Tīreļpurvs".

1938. gadā Mārtiņš Zīverts sāka strādāt par dramaturgu Nacionālajā teātrī, 1940. gadā Dailes teātrī.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā M. Zīverts devās bēgļu gaitās uz Zviedriju.
Stokholmas Latviešu teātrī viņš iestudēja savu lugu "Vara" par Lietuvas ķēniņa Mindauga likteni. Kopā ar Stokholmas teātra ansambli viņš devās viesizrādēs uz Vācijas latviešu bēgļu nometnēm.

Strādāja par viesmīli, kasieri, fabrikas strādnieku un krāvēju, bet brīvajā laikā turpināja rakstīt lugas.

Miris 1990. gada 4. oktobrī Stokholmā, urna ar viņa pelniem guldīta Rīgas Meža kapos.
Kopš 1994. gada Latvijā darbojas Mārtiņa Zīverta fonds.

Lugas
-----

Mārtiņa Zīverta lugas "Āksts" izdevums (1938).
* „Nafta" (1931),
* "Galvu augšā" (1935),
* "Tīreļpurvs" (1936),
* „Āksts" (1936),
* "Cilvēks grib dzīvot" (1939),
* "Trakais Juris" (1939),
* "Ķīnas vāze" (1940),
* "Minhauzena precības" (1941),
* "Nauda" (1943),
* "Vara" (1944),
* "Karātavu komēdija" (1946),
* "Kāds, kura nav" (1947),
* "Cenzūra" (1951),
* "Rūda" (1954),
* „Pēdējā laiva" (1967),
* "Kaļostro Vilcē" (1967),
* „Rīga dimd" (1968),
* "Teātris" (1988).

Literatūra
----------

* Mārtiņa Zīverta pasaule. Sidneja (1974)
* Mārtiņa Zīverta dramaturģija. Rakstu krājums. Rīga: Zvaigzne ABC (1997)
* Kalnačs B. Tradīcijas un novatorisms Mārtiņa Zīverta drāmas struktūrā. Rīga: Zinātne (1998)
* Hausmanis V. Mārtiņš Zīverts. Rīga: Zinātne (2003)

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas Kultūras fonda balva (1936) par lugu "Tīreļpurvs"
* PBLA Tautas balva (1968)
* Latvijas Zinātņu akadēmijas goda loceklis (1990)

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Luga "Vara" (1944) par Lietuvas senvēsturi 13. gadsimtā.
* Āksta dziesma no M. Zīverta lugas "Āksts" (1936)
* Mārtiņš Zīverts izrades.lv

Atsauces
--------

1. ↑  Mārtiņš Zīverts (1903 - 1990)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22553381
* LNB: 000005045
* LCCN: nr93016638
* ISNI: 0000 0001 1297 2892
* GND: 119113392
* SUDOC: 083456287
* BIBSYS: 1047282

 |

 |
**Linards Jaunzems** (dzimis 1995. gada 3. oktobrī Bauskā) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2024. gadā pārstāv Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Ventspils. Iepriekš spēlējis citos Latvijas klubos, kā arī Igaunijā.

Karjera
-------

Jaunatnes basketbolā trenējies Iecavas/Bauskas basketbola sistēmā, pārstāvējis tās komandu LJBL, bet vēlāk arī Iecavas komandu "Dartija" LBL3 līmenī.

Pieaugušo basketbola karjeras sākumā spēlējis BK Latvijas Universitāte, šajā laikā arī studējis Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātē, iegūstot bakalaura grādu un sporta skolotāja kvalifikāciju.

2019. gadā pievienojās vienam no Latvijas vadošajiem klubiem BK Ventspils. Pēc tam spēlējis Igaunijā — Pērnavas "Sadam", bet kopš 2021. gada ir atgriezies Ventspilī un kļuvis par vienu no komandas līderiem. L. Jaunzems ir starp latviešu basketbolistiem Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā visvairāk spēlēs (5) guvis vairāk par 30 punktiem. 2023. gada novembrī atzīts par Latvijas un Igaunijas basketbola līgas mēneša labāko spēlētāju. 2024. gada aprīlī L. Jaunzems aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 35 punktus Latvijas—Igaunijas līgas ceturtdaļfinālā pret *Tartu Ülikool Maks & Moorits* un sekmējot komandas iekļūšanu pusfinālā.

L. Jaunzems ir spēlējis Latvijas U-20 izlasē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Linards Jaunzems – LBL – Basket.lv». *www1.basket.lv*. Skatīts: 2023-05-04.
2. ↑  «Linards Jaunzems». *www.fonds.lv*. Skatīts: 2023-05-04.
3. ↑  «https://twitter.com/ParBasketbolu/status/1716875934702448874?t=wP8Ev3m4R3gg1hxi2oHkvw&s=03». *X (formerly Twitter)* (angļu). Skatīts: 2023-10-25.
4. ↑  «Par Latvijas-Igaunijas novembra MVP atzīts ventspilnieks Jaunzems». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2023-12-04. Skatīts: 2023-12-04.
5. ↑  «Pirmais pusfināls kopš 2019. gada: Jaunzemam 35, *Ventspils* sakauj *Tartu*». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2024-04-05. Skatīts: 2024-04-12.
6. ↑  Proballers. «Linards Jaunzems, Basketball Player». *Proballers* (angļu). Skatīts: 2023-05-04.

Ārējās saites
-------------

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
BK Ventspils — pašreizējais sastāvs |
| --- |
|  |
| 
* 2 Ausējs
* 5 El Amins
* 6 Ozers
* 7 Birkāns
* 8 Vēveris
* 15 Vasiļjevičs
* 23 Jaunzems
* 24 Frensiss
* 30 Zaķis
* 31 Mežulis
* 42 Donis
* 44 Censonis
* 45 Salnājs

* Galvenais treneris Gints Fogels

 |

 |
**Džunšaņa** (ķīniešu: 中山, piņjiņs: *Zhōngshān*) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Guandunas provincē Ķīnas dienvidos, viena no Pērļu upes deltas aglomerācijas pilsētām. Izvietojusies provinces dienvidos. Robežojas rietumos ar Dzjanmeņu, ziemeļos — ar Fošaņu, austrumos — ar provinces galvaspilsētu Guandžou, bet dienvidos — ar Džuhai. Džunšaņa ir mūsdienu Ķīnas valsts «tēva» Suņa Džunšaņa dzimtais apvidus un nosaukta viņa vārdā.

Vēsture
-------

Tanu dinastijas laikā mūsdienu Džunšaņas apvidus piederēja Dunguaņas apriņķim un bija nozīmīga jūras sāls ieguves vieta. 1082. gadā tika uzcelta nocietināta **Sjanšaņas** (香山; *Xiāngshān*) apmetne. 1152. gadā pārveidota par apriņķi. Cjinu dinastijas laikā tika uzbūvēti dambji un uz alūvija augsnēm ierīkotas jaunas lauksaimniecības zemes. Sjinhai revolūcijas laikā Sjanšaņa bija viena no pirmajām atbrīvotajām teritorijām. 1925. gadā pēc Suņa Džunšaņa nāves Sjaņšaņa tika pārdēvēta viņa vārdā un jorojām ir viena no retajām Ķīnas pilsētām, kas nosaukta cilvēka vārdā. Pilsētā ir Suņa Džunšaņa muzejs.

1983. gadā Džunšaņai tika piešķirts apriņķa pilsētas statuss Fošaņas prefektūrā, bet 1988. gadā Džunšaņa kļuva par prefektūras līmeņa pilsētu.

Vēsturiski galvenā saimniecības nozare ir lauksaimniecība — audzē rīsus, līčijas, banānus un cukurniedres.

Galvenās rūpniecības nozares ir mēbeļu ražošana, sadzīves elektroiekārtas, tekstilrūpniecība un pārtikas rūpniecība.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  «孙中山故居纪念馆». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 20. februārī. Skatīts: 2020. gada 5. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džunšaņa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Guandunas prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Cjinjuaņa
* Čaodžou
* Dunguaņa
* Dzjanmeņa
* Dzjejana
* Džaņdzjana
* Džaocjina
* Džuhai
* Džunšaņa
* Fošaņa
* **Guandžou**
* Hejuaņa
* Huidžou
* Jandzjana
* Juņfu
* Maomina
* Meidžou
* Šaņtou
* Šaņvei
* Šaoguaņa
* Šeņdžeņa

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145494512
* LCCN: n85362324
* GND: 4777266-9
* NLA: 36643244

 |

 |
**Pēteris Jurciņš** (latgaliešu: *Pīters Jurceņš*; dzimis 1932. gada 17. decembrī Nautrēnu pagasta Rogovkā, miris 2004. gada 18. februārī) bija latviešu rakstnieks, publicists, dzejnieks, pulkvežleitnants un policists. Plašāk pazīstams ar savu dzejoli "Vālodzīte".

Biogrāfija
----------

Dzimis Ludzas apriņķa Nautrēnu pagasta Rogovkas ciemā amatnieku ģimenē. Beidzis Nautrēnu vidusskolu. Pēc skolas pabeigšanas strādāja par tramvaja vadītāju Rīgā, dienēja armijā, bija mēbeļu asociācijas strādnieks.

Pēc tam uzsāka mācības speciālajā milicijas vidusskolā Kauņā. Pēc pabeigšanas sāka strādāt kā krimināllietu izmeklētājs Aucē, Liepājā, Aizputē un Tukumā. Vadīja milicijas nodaļas darbu Madonā. No 1959. gada sāka strādāt Iekšlietu ministrijā, 1968. gadā neklātienē beidza PSRS Iekšlietu ministrijas Augstāko skolu.

1970. gadā uzņemts Rakstnieku savienībā. No 1979. līdz 1985. gadam vadīja izdevniecības "Liesma" oriģinālās literatūras redakciju. No 1987. gada bija Latvijas radio literāro raidījumu komentētājs, radio programmu vadītājs un Policijas akadēmijas pasniedzējs. 1983. gadā tika pasludināts par Nopelniem bagāti kultūras darbinieku.

Miris 2004. gada 18. februārī 71 gada vecumā. Apglabāts Nautrēnu pagasta Desetnieku kapos.

Daiļrade
--------

Laidis klajā dzejoļu krājumu: *Smagums* (1968), *Klātbūtne* (1972), *Dzīvības augstums* (1977), *Gar doņiem ejot* (1981), izlasi *Man vienu mūžu taisnoties* (1982), *Vālodzīte* (1984), *Kvēpa lidojums* (1986), *Akmeņi un zvaigznes* (1990), bērnu grāmatas *Sievietes vara*, *Ar to dieniņu*.

1974. gadā izdota Pētera Jurciņa dzejas izlase krievu valodā *Magoņu pļauja*. Viņa dzeja ir dziļi tautiska, daiļradei ir cieša saikne ar folkloru, vārsmas caurstrāvo dziļa cilvēku mīlestība.

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

* Ludzas bibliotēka
* Laikraksts Diena

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16830599
* LNB: 000004839
* LCCN: no97041326
* ISNI: 0000 0000 4295 4225

 |

 |
**Agnesa Stepania Ter-Avetisjana** (dzimusi 2007. gada 30. novembrī) ir Latvijas FIDE meistare šahā (2022).

Biogrāfija
----------

Rīgas šaha skolas un Bērnu un jauniešu centra "Daugmale" treneres Poļinas Ni audzēkne. Daudzkārtējā Latvijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētāja dažādās meiteņu vecuma grupās: 2017. gadā M10 vecuma grupā, 2018. gadā M12 vecuma grupā, 2020. gadā M14 vecuma grupā, 2022. gadā M16 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējusi Latviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos, kuros labāko rezultātu sasniegusi 2023. gadā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu čempionātā meiteņu M16 vecuma grupā. 2023. gada oktobrī Meksikā piedalījusies Pasaules junioru šaha čempionātā, kur meiteņu konkurencē ierindojusies 24. vietā.

Kopš 2017. gada regulāri piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos. Labāko rezultātu šajās sacensībās sasniegusi 2021. gadā, kad izcīnījusi 3. vietu. Pēc šī panākuma 2022. gada sākumā saņēmusi nacionālās meistares nosaukumu.

2022. gadā pārstāvējusi Latvijas komandu Pasaules sieviešu šaha olimpiādē. Ar sekmīgu sniegumu šaha olimpiādē nopelnījusi FIDE meistares (WFM) titulu.

2023. gadā Melnkalnē piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm, kurā ierindojusies 101. vietā. 2024. gada martā ierindojusies 23. vietā starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Taškentā.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 2017. gads — 13. vieta.
* 2018. gads — 19. vieta.
* 2019. gads — 11. vieta.
* 2020. gads — 10. vieta.
* 2021. gads — 3. vieta.
* 2022. gads — 4. vieta.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Šaha Federācija
2. ↑  Agnesa Stepania Ter-Avetisjana kļūst par Eiropas čempioni
3. ↑  European Youth Chess Championship 2023 - Girls 16
4. ↑  European Youth Chess Champions 2023 crowned in Mamaia, Romania - European Chess Union
5. ↑  FIDE World Junior Chess Championship "México 2023" GIRL
6. ↑  Latvijas 2021. gada čempionāts šahā sievietēm
7. ↑  Nacionālie meistari - Agnesa Stephania Ter-Avetisjana un Edgars Ungurs - Rīgas Šaha skola
8. ↑  44th Chess Olympiad 2022 Women
9. ↑  Ter-Avetisjana un Ungurs tikuši pie saviem olimpiādē nopelnītajiem tituliem
10. ↑  23rd European Women Chess Championship
11. ↑  Latvijas šahistēm atzīstams sniegums Eiropas sieviešu čempionātā
12. ↑  2nd International Women's Chess Championship Festival "A"
Ādolfa Agtes kapa piemineklis.
**Ādolfs Agte** (vācu: *Gustav Adolf Agthe*; krievu: *Адольф Христофорович Агте*; dzimis 1850. gada 2. novembrī, miris 1906. gada 22. jūnijā) bija vācbaltiešu izcelsmes inženieris. Rīgas galvenais inženieris no 1887. līdz 1899. gadam un uzņēmuma Rīgas Ielu dzelzceļu akciju sabiedrība vadītājs no 1899. līdz 1906. gadam. Mežaparka apbūves rajona pamatlicējs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Doma ērģelnieka ģimenē. No 1869. līdz 1873. gadam studēja inženierzinātnes Rīgas Politehnikumā. No 1874. līdz 1877. gadam strādāja uzņēmumā *Schweizer Nordostbahn* Šveicē, kur piedalījās dzelzceļu tuneļa Vintertūra — Detenberga būvniecībā.

Pēc atgriešanās Rīgā no 1879. līdz 1887. gadam strādāja par inženieri, no 1889. līdz 1899. gadam bija Rīgas galvenais inženieris. Agtes vadībā tika uzcelti Lielie Spīķeri, pontontilts pār Daugavu, tiltiņš pār Rīgas kanālu pie Bastejkalna.

Esot bijusi arī doma būvēt tuneli zem Daugavas 19. gadsimta beigās, kas neesot realizēta galvenokārt tāpēc, ka būtu sarežģīti pa ziemu pievest tajā sniegu, jo ziemā visi braucot ar kamanām.

No 1899. līdz 1906. gadam viņš vadīja Rīgas ielu dzelzceļu akciju sabiedrību (*Aktien-Gesellschaft der Rigaer Straßenbahnen / Акцiонерное Общество Рижскихъ Трамваевъ*), nodrošinot pirmā elektriskā tramvaja palaišanu Rīgā 1901. gada 23. jūlijā.

1895. gadā Agte iegādājās trīs īpašumus Čiekurkalna / Mežaparka teritorijā - Jauno muižu (vācu: *Neuhof, Bulmerinckshof*), Heila muižu (vācu: *Heilshof*) un Dragunmuižu (vācu: *Dragunshof*). Agtes ģimenei muiža piederēja līdz 1930. gadu vidum, tad tā kļuva par Rīgas pilsētas īpašumu.

Ādolfs Agte ir apbedīts Rīgas Lielajos kapos.

Piemiņa
-------

2015. gada martā Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā norisinājās Rīgas kultūrvēsturei īpašs notikums — no Agtes dzimtas Pjēra un viņa māsas Katrīnas muzejs saņēmis vērtīgu dāvinājumu — vectēva, Gustava Ādolfa Agtes dēla Karla Aleksandra Agtes personiskos memuārus.

Dzimtas pārstāvji dzīvo Šveicē un bija laimīgi, ka "sējums ir nonācis atpakaļ tur, kur tam jāatrodas". Agtes dzimta pārcēlās uz dzīvi Šveicē, Cīrihē jau pirms Pirmā pasaules kara. Karla Aleksandra Agtes atmiņu pieraksti ietiecas arī šajā laika posmā, kur viņš Rīgu 1912. gadā apraksta kā boļševiku revolūcijas ietekmētu, kas tad arī licis pieņemt lēmumu pamest Latviju.

Atsauces
--------

1. ↑  Янис Крастыньш. *Словарь зодчих, работавших в Риге // Стиль модерн в архитектуре Риги* (Монография-справочник izd.). Москва : Стройиздат, редакция литературы по градостроительству и архитектуре, 1987. 250. lpp.
2. 1 2 3  Liene Laviņa. «RVĢM saņem dāvinājumu no Rīgas labiekārtotāja Agtes dzimtas». *www.lsm.lv* (latviešu), 2015-03-31. Skatīts: 2022-01-04.
3. ↑  «Jauna muiza». *www.ambermarks.com*. Skatīts: 2022-01-04.

Ārējās saites
-------------

* Talantīgais Rīgas plānotājs[novecojusi saite] (latviski)
* Publikācija: Inženieris Gustavs Ādolfs Agte un viņa dzimta (latviski)
* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305088349
* LNB: 000145049
* ISNI: 0000 0004 1695 604X
* GND: 1068980249

 |

 |
**Oto Kārkliņš** (krievu: *Карклин Отто Янович*, 1884–1939/1942) bija latviešu marksists un revolucionārs. Vidzemes Zemes padomes valdes priekšsēdis (1917), Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) pirmais priekšēdis (1917), LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja biedrs (1919).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 21. aprīlī Durbes pagastā dārznieka ģimenē. Kopš 1902. gada darbojās Liepājas sociāldemokrātu pulciņos, bija to vadītājs (partijas iesauka "Dārznieks"), 1904. gada jūnijā piedalījās Latviešu sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) dibināšanā. 1905. gada revolūcijas laikā darbojās LSDSP Rīgas komitejā ar segvārdu "Blūms", pēc revolūcijas sakāves dzīvoja ar uzvārdu "Zaķītis", 1908. gadā viņu apcietināja un piesprieda 8 gadu ieslodzījumu katorgā, Smoļenskā, pēc tam izsūtījumā Irkutskas guberņas Znamenkā.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada vasarā atgriezās no izsūtījuma un kļuva par Rīgas strādnieku deputātu padomes priekšēdētāja Endrupa biedru. 1917. gada 12. augustā ievēlēts par Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) priekšsēdi, bet 20. augustā par Vidzemes Zemes padomes valdes priekšsēdi. 1918. gada 4. janvārī Valkā parakstīja Iskolata dekrētu "Par darīšanu valodu Latvijas oficiālajās iestādēs". 
Pēc Latvijas vācu okupācijas un Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas devās uz Maskavu, kur darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejā un kara revolucionārajā tribunālā.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvārī kopā ar Sarkano armiju atgriezās Rīgā, bija LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja Stučkas biedrs.

Pēc LSPR sakāves piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās, 1920. gadā bija Turkestānas frontes Revolucionārās padomes loceklis.
Vēlāk darbojās Harkivā, Omskā, Maskavā, Tbilisi. 
1932. gadā kļuva par Krimas APSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja vietnieku. Lielā terora laikā viņu atcēla no amata un norīkoja strādāt sovhozā. 1938. gada 4. janvārī Krimas NKVD Oto Kārkliņu apcietināja un apsūdzēja dalībā labēji trockistiskā organizācijā.
Pēc ilgstošām pratināšanām 1939. gada 17. oktobrī viņam piesprieda 10 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē. Pēc oficiālās versijas miris ieslodzījumā 1942. gada 12. septembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  КАРКЛИН, ОТТО ЯНОВИЧ НАЦИОНАЛЬНАЯ ПОЛИТИЧЕСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ (krieviski)
2. ↑  Книга памяти Автономной Республики Крым no lists.memo.ru
3. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 4. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 683. lpp.
**Juris Mežiņš** (krievu: *Юрий Юрьевич Межин*, 1886—1937) bija latviešu 1905. gada revolūcijas kaujinieks un lielinieku partijas darbinieks.
Iskolata prezidija loceklis un sekretārs (1917), Padomju Latvijas armijas Revolucionārās kara padomes loceklis (1919).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 22. janvārī Raņķu pagastā zemnieka Jura Mežiņa ģimenē. 1904. gadā uzņemts Latvijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku partijā (LSDSP), 1905. gada revolūcijas laikā darbojās Kurzemes un Rīgas sociāldemokrātu organizācijās.

1908. gadā Mežiņu apcietināja un līdz 1912. gadam viņš atradās ieslodzījumā, pēc tam izsūtījumā Sibīrijas Jakutskas apgabalā. Pēc Februāra revolūcijas atgriezās dzimtenē, bija Iskolata prezidija loceklis un sekretārs (1917). Pēc Vācijas karaspēka ienākšanas Latvijā 1918. gadā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, bija Maskavas padomes izpildkomitejas loceklis. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā ieradās Rīgā, darbojās Latvijas Komunistiskās partijas centrālkomitejā un Latvijas Centrālajā izpildkomitejā (LCIK), bija Padomju Latvijas armijas, vēlāk padomju 15. un 13. armijas Revolucionārās kara padomes loceklis.

Pēc atkāpšanās uz Krieviju 1920. gadā tika iecelts par Dzelzceļa kara revolucionārā kara tribunāla priekšsēdētāju, pēc Krievijas pilsoņu kara beigām bija Kaspijas jūras transporta pārvaldes komisārs (1921—1922), vēlāk PSRS Satiksmes ceļu tautas komisariāta administratīvās pārvaldes priekšnieks, Permas dzelzceļa priekšnieks (1926—1929), dzelzceļa karaspēka atsevišķā korpusa komandieris (1932).
Lielā terora laikā 1937. gada 21. septembrī tika apcietināts sakarā ar apvainojumiem kaitniecībā un un dalībā pretpadomju teroristiskā organizācijā. 1937. gada 25. novembrī PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija viņam piesprieda nāvessodu, nošauts 1937. gada 25. novembrī, līķis sadedzināts Maskavas Donas kapsētas krematorijā (*Донской крематорий*). 1956. gadā reabilitēts.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 6.. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 647. lpp.
2. ↑  Списки жертв
**Ernests Rolavs** (1874—1907) bija latviešu publicists un sabiedriskais darbinieks. Rakstīja nelegālos latviešu nacionālrevolucionāru izdevumos un ārzemju presē par brīvas, neatkarīgas Latvijas nepieciešamību.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis kā Ernests Ulrihs Rolavs 1874. gada 14. augustā Asītes pagasta Nodegu muižas "Mikās" zemnieka Kristapa Rolava ģimenē. Viņa tēvs no muižas nopirka "Ezergalu" mājas, bet tika no tām izdzīts, kad nevarēja laikā nomaksāt parādu. Mācījās pagasta skolā, tad Liepājas pilsētas skolā, bet 1895. gadā pabeidza Liepājas Nikolaja ģimnāziju. Uzsāka jurisprudences studijas Maskavas Universitātē, bet jau 1896. gadā viņu apcietināja par revolucionārās literatūras pārvadāšanu no Liepājas ostas uz Maskavu. 1896.—1899. gadā viņš izcieta cietumsodu Jelgavas cietumā. 1899. gadā Rolavs emigrēja uz Londonu, vēlāk uz Cīrihi, lai turpinātu tieslietu studijas. Tomēr jau 1900. gadā viņš devās uz Austrumprūsijas ciemu Nimerzati (tagad Nemirseta Palangas dienvidu daļā) pie pašas Kurzemes guberņas robežas, kur ar kontrabandistu palīdzību nodarbojas ar nelegālās literatūras pārvešanu.

1901. gada janvārī viņš pats ar grāmatām šķērsoja robežu, bet Rīgā tika arestēts un 1902. gadā izsūtīts uz Turuhanskas ciemu pie Jeņisejas. 1903. gadā viņš no nometinājuma vietas aizbēga uz Šveici, kur turpināja studijas un piedalījās Latviešu sociāldemokrātu savienības (LSS) dibināšanā. Ar savu partijas biedru palīdzību viņš nodibināja spēcīgu un efektīvu transporta tīklu, kuru izmantoja arī krievu Sociālistu revolucionāru partija un Kaukāza tautu revolucionārās partijas. 1905. gada revolūcijas laikā Rolavs atgriezās Latvijā, pēc tās sakāves 1906. gadā emigrēja uz Angliju, kur norobežojās no lieliniekiem.

1907. gadā viņš ieradās Odesā, lai kā eksterns kārtotu valsts eksāmenus tieslietās Novorosijas (Jaunkrievijas) Universitātē, bet tika apcietināts.
Vedot uz Liepāju, viņu pēc baronu Noldes, Ropa un Henkeļa rīkojuma piekāva un 1907. gada 18. augustā "bēgot" nošāva netālu no Grobiņas. 

E. Rolava nāve satricināja un no jauna vienoja Latviešu sociāldemokrātu savienības biedrus. Tika kalti atriebības plāni, meklētas liecības par notikumiem uz Liepājas—Grobiņas ceļa 18. augusta rītā, savākti ziedojumi E. Rolava tēvam. Viņa brālis Andžus Rolavs un Emīls Skubiķis apkopoja E. Rolava dokumentus un sagatavoja izdošanai viņa darbu "Kā izcēlās Baltijas revolūcija". LSS bija zaudējusi savu vadītāju, bet ieguvusi varoni un mocekli.

Ernesta Rolava brālēns bija Kanta tulkotājs Atis Rolavs.

Atsauces
--------

1. ↑  Pa 1905. gada tekām. Ernests Rolavs[novecojusi saite], Kurzemes Vārds 1940. gada 13. janvārī
2. ↑  Skat. arī Ernsta Rolava darbu fragmentus šajā publikācijā: Lūse, Agita. 2005. "Ernsts Rolavs". No Ideju vēsture Latvijā. 1.d. Jaunā strāva - 20.gs. sākums. Antoloģija. Rīga: RaKa, 189.-198. 440.-453.lpp. sast. Ella Buceniece, 189–198. Rīga: RaKa.
3. ↑  Inteliģentie ekstrēmisti Una Bergmane, "Diena", 2008. gada 23. augusts.
4. ↑  Viens ar Kantu. Otto Rolava dzīve Pauls Bankovskis

Ārējās saites
-------------

* Piemineklis netālu no Grobiņas robežas pie Bārtas ceļa: "Šajā vietā 1907. gada 12. augustā nošauts revolucionārs Ernests Rolavs".[novecojusi saite]
Cepti baloži
**Gaļas balodis** jeb **skvobs**[*nepieciešama atsauce*] (no angļu: *squab*) ir gaļas ieguvei audzēts mājas baložu veids.

Baložu gaļu uzskata par delikatesi. Tā ir maiga, sulīga un ar bagātīgāku garšu nekā citu mājputnu gaļai. Liemenī ir salīdzinoši maz gaļas; visvairāk gaļas ir krūtiņā, kas sver piecas reizes vairāk nekā kājiņas.

Gaļas baložu audzēšana kā rūpnieciskās putnkopības nozare ir attīstīta ASV. Cāļus audzē līdz aptuveni viena mēneša vecumam, kad tie sasniedz pieauguša putna lielumu, un nokauj, pirms tie sāk lidot. Ķīniešu virtuvē ceptu baložu gaļu parasti pasniedz svētku maltītēs, piemēram, Ķīniešu Jaunajā gadā.

Vēsture
-------

Baložus lietoja uzturā jau Senajā Ēģiptē un Senajā Romā, bet vēlāk arī viduslaiku Eiropā, taču baložu gaļa bija drīzāk delikatese, nevis pamatēdiens. No tā laika saglabājušās receptes ir vairāk domātas bagātīgai svētku maltītei, nevis parastām vakariņām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gaļas balodis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
Teodors Zīverts (1939)
**Teodors Fricis Zīverts** (1886—1941) bija latviešu virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Tukuma pilsētas galva (—1940).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 17. decembrī Tukumā. Mācījās Tukuma pilsētas skolā un Bulduru dārzkopības skolā. Pirmā pasaules kara laikā pēc mācībām Kijivas praporščiku skolā dienēja Krievijas Impērijas armijā kā ķīmiķis (1915—1917).

Pēc kara beigām atgriezās dzimtenē, saimniekoja Sēmes pagasta Radziņu mājās. 1922. gadā iestājās aizsargu organizācijā, bija Sēmes pagasta aizsargu nodaļas priekšnieks (1931—1935), tad Tukuma aizsargu pulka II eskadrona komandieris.

Tukuma patērētāju biedrības priekšsēdētāja biedrs, Tukuma pilsētas vecākais.
Pēc 1941. gada jūnija deportācijas Zīvertu ieslodzīja Vjatlagā un nošāva 1941. gada 8. novembrī Kirovas cietumā.

Apbalvojumi
-----------

* Aizsargu Nopelnu Krusts (1933)
* Atzinības Krusts, IV šķira (1938)

Atsauces
--------

1. ↑  biographien.lv
2. ↑  timenote.info