recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Volgas plaukšķene** (latīņu: *Silene wolgensis*) ir suga neļķu dzimtā. Sugas dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā no Bulgārijas līdz Mongolijai un Vidusāzijai, taču suga dažas reizes 20. gadsimtā ir konstatēta Rīgas apkaimē, galvenokārt uz dzelzceļiem.

Apraksts
--------

Volgas plaukšķene ir 60—120 cm garš divmāju lakstaugs ar līdz 15 cm garām, lineāri lancetiskām vai lancetiskām lapām. Stublājs zem mezgliem ir ļoti lipīgs. Ziedkopa ir piramidāla. Kausa dzīslojums labi norobežots (saskatāmas 10 gareniskas pamatdzīslas). Tāpat kā ausainajai plaukšķenei veselo vainaglapu nadziņš ir ausains, platāks nekā plātne, bet vainaglapas ir baltas, bez dzeltenīgas nokrāsas. Augs zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. ↑  «Silene wolgensis (Hornem.) Otth | Plants of the World Online | Kew Science». *Plants of the World Online* (angļu). Skatīts: 2023-05-25.
2. 1 2  «ausainā plaukšķene - Silene otites (L.) Wibel - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-25.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Volgas plaukšķene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ιλλυρια (grieķu)**| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| Pastāvēšanas laiks | **385. gads p.m.ē.—168. gads p.m.ē.** |
| Iedzīvotāji | ilīriešu ciltis |
| Atrašanās vieta | mūsdienu Albānijā u.c. Balkānu pussalas valstīs |
| Galvenās pilsētas | *Lissus* (Leže)Epidamna |

**Illirija** jeb **Ilīrija** (sengrieķu: *Ιλλυρια*, latīņu: *Illyricum*) bija valsts Eiropā 4.—2. gadsimtā p.m.ē. Atradās ilīriešu apdzīvoto apvidū Balkānu pussalas ziemeļrietumos. Valsts kodols bija ilīriešu taulantu (*taulanti*) cilts.

Vēsture
-------

Valsts pastavēja arī agrāk, bet par ievērojamu spēku kļuva 385.gadā p.m.ē. kad par valdnieku kļuva Bardils (*Bardyllis*). Karoja ar Maķedoniju, piedalījās arī Maķedonijas Aleksandra karagājienos.

168.gadā pirms mūsu ēras romieši sagūstīja pēdējo Illirijas valdnieku Gentiju (*Gentius*) un sāka valdīt Illirijā. Tika izveidota Illirijas (*Illyricum*) province Romas impērijas, pēc tam Austrumromas impērijas sastāvā. Ilīrieši asimilējās un vēstures avotos par tiem vairs ziņu nav.

* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 

*

Atsauces
--------

1. ↑  Māris Vecvagars. *Sengrieķu-latviešu īpašvārdu vārdnīca*. Latvijas Universitātes Filozofijas un socioloģijas institūts, 2007. 154. lpp. ISBN 978-9-984-62449-5.
**Lara Antonija Sofija Stoka** (horvātu: *Lara Antonia Sofie Stock*; dzimusi 1992. gada 26. maijā Freiburgā) ir Horvātijas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).

Biogrāfija
----------

Viņas tēvs ir vācietis, bet māte — horvātiete. Šahu iemācījusies spēlēt sešu gadu vecumā. 2001. gadā pārstāvējusi Vāciju Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā. Pirms 2002. gada Pasaules jauniešu šaha čempionāta radies konflikts starp Vācijas šaha federāciju un Stokas vecākiem, kā rezultātā viņa nolēmusi pārstāvēt Horvātiju. Pāreja bijusi veiksmīga, jo 2002. gada Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā Stoka kļuvusi par uzvarētāju. 2003. gadā izcīnījusi otro vietu atklātajā Āzijas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2004. gadā izcīnījusi uzvaru Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā. 2006. gadā pārstāvējusi Horvātiju Pasaules šaha olimpiādē Turīnā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Stokai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2008. gadā — starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Kopš 2008. gada šaha turnīros piedalījusies reti. 2011. gadā Stoka un viņas tēvs izraisījuši skandālu Jaunzēlandē, jo, izmantojot svešus vārdus, uzvarējuši amatieru šaha turnīrā *Hamilton Rookies Shield*.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Youth Championships 2001». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 29. decembrī.
2. ↑  World Youth Chess Championships 2002
3. ↑  Lara Stock gewinnt Schachjugend-Europameisterschaft im türkischen Cappadocia
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Lara Stock
5. ↑  79th FIDE Congress, 16-26 November 2008, Dresden, GER
6. ↑  Female grandmaster wins Hamilton Rookies Shield!

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Vacon Oy*** ir Somijas elektrotehnisko iekārtu uzņēmums. Tā mātes uzņēmums ir Dānijas *Danfoss*. *Vacon* galvenais birojs atrodas Vāsā. Uzņēmuma priekštecis *Vaasa Control Oy* tika dibināts 1993. gadā.

Uzņēmuma darbība ir saistīta ar industriālo elektrotehnisko un automatizācijas sistēmu izpildmehānismiem un komponentēm. Tā pamatprodukcija ir mainīgas frekvences piedziņas regulējamai elektrodzinēju vadībai un invertori elektrības pārveidei no līdzstrāvas uz maiņstrāvu enerģijas ražošanas iekārtām.

Vēsture
-------

1993. gadā *ABB* meitas uzņēmums Somijā *Abb Industry Oy* sāka pārcelt savu frekvences pārveidotāju ražošanu no Vāsas uz Helsinkiem. 13 Vāsas ražotnes darbinieki nolēma dibināt savu uzņēmumu, lai izstrādātu un ražotu rūpnieciskos frekvences pārveidotājus. 9. novembrī tika dibināts uzņēmums ***Vaasa Control Oy***. Nākamais gads pagāja produktu attīstībā, un 1995. gada janvārī tika atvērta ražotne, kur sāka ražot pirmo *Vaasa Control* frekvences pārveidotāju.

1998. gadā tika atvērts jauns birojs un ražošanas telpas. Ar 110 darbiniekiem *Vaasa Control* izgatavoja aptuveni 24 tūkstošus dažāda veida frekvences pārveidotāju.
1998. gadā 40 personām piederēja 37 procenti *Vaasa Control Oy* akciju, asociētajam uzņēmumam *Vaasa Engineering* bija 36 % un *KCI Konecranes* — 18 %; pārējās kapitāldaļas piederēja *Vaasa Engineering* darbiniekiem.

1998. gada decembrī *Vaasa Control Oy* vadības komanda nodibināja uzņēmumu ***Vacon Oy***; tam piederēja 11,9 % *Vaasa Control Oy* kapitāldaļu.
2000. gada janvārī tika dibināts uzņēmums *Vaasa Engineering Invest Oy* kā pārvaldītājsabiedrība *Vaasa Engineering Oy* piederošo *Vaasa Control Oy* kapitāldaļu pārvaldīšanai.
2000. gada 10. aprīlī tika panākta vienošanās par *Vaasa Control Oy* un *Vaasa Engineering Invest Oy* apvienošanos ar *Vacon Oy*. 14. augustā *Vacon Oy* tika pārreģistrēts par publisku kapitālsabiedrību ***Vacon Oyj***. Apvienošanās tika pabeigta 31. augustā, un 19. decembrī *Vacon Oyj* sāka kotēt akcijas biržas *NASDAQ OMX Helsinki* galvenajā sarakstā.

2013. gadā *Vacon* ieņēmumi sasniedza 403,0 miljonus eiro, un uzņēmums visā pasaulē nodarbināja aptuveni 1600 cilvēkus.
2014. gada 16. jūlijā no Somijas *Aspo* meitas uzņēmuma *Kaukomarkkinat* tika nopirkts frekvenču pārveidotāju bizness Polijā.
2014. gada 16. septembrī Dānijas uzņēmums *Danfoss A/S* piedāvāja 1,34 miljardus ASV dolāru, lai iegādātos *Vacon Oyj* kapitāldaļas. 1. decembrī *Danfoss* bija iegādājies 90 % *Vacon* akciju. 2015. gada 15. maijā *Vacon* kapitāldaļas bija pilnībā pārgājušas *Danfoss* īpašumā, un *NASDAQ OMX Helsinki* pārtrauca *Vacon Oyj* akciju kotēšanu. 30. oktobrī *Vacon Oyj* reorganizēja par privāto kapitālsabiedrību ***Vacon Oy***.

Atsauces
--------

1. 1 2  VAASA CONTROL KASVOI NOPEIMMIN Jouni Hentula, is.fi, 8.12.1998
2. ↑  Aspo's Kaukomarkkinat divests frequency converter business in Poland Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. Aspo, July 16, 2014
3. ↑  Danfoss has obtained ownership of all Vacon shares, and the shares are thus delisted Vacon, May 15, 2015
**Sivašs** (ukraiņu: *Сиваш* vai *Гниле Море*; Krimas tatāru: *Sıvaş* — ‘dubļi’ vai *Çürük Deñiz*) ir limānu sistēma Azovas jūras rietumos Krimas piekrastē Ukrainā. No jūras to atdala Arabata strēle, bet ar jūru savieno Heničeskas šaurums. No Melnās jūras Sivašu atdala 7 km platais Perekopa zemesšaurums. Krasti zemi, lēzeni un staigni, vasarā pārklājas ar sāls kārtu. Maksimālais dziļums ir 3 m, bet vidējais — 0,5—1 m. Vasarās seklais ūdens stipri sasilst un izdala puvuma smaku, par ko dažkārt Sivašu dēvē par **Puvušo jūru**. Līča dibens klāts ar biezu dūņu kārtu, ūdens sāļums ir no 22 ‰ ziemeļdaļā līdz 87 ‰ dienviddaļā. Ūdens satur nātrija, kālija, magnija un broma sāļus, kuru kopējie rūpnieciskie krājumi tiek vērtēti ap 200 miljoniem tonnu. Krastā vairāki ķīmiskie uzņēmumi.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 642. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sivašs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315139099
* GND: 4271871-5

 |

 |
**Botriolepidīdi** (*Bothriolepididae*) ir izmirušu bruņuzivju antiarhu dzimta, kas dzīvoja devona periodā. Botriolepidīdi bija no dažiem centimetriem līdz apmēram 1 metram lielas zivis. Stratigrāfijā tos izmanto devona ģeoloģisko slāņu vecuma noteikšanai. Latvijā ir zināmas divas botriolepidīdu ģintis - *Bothriolepis* un *Grossilepis*.

Aprasts
-------

Ķermenis ar ne pārāk garu horizontāli saplacinātu rumpja bruņu kārbu un garu, vāji heterocerkālu astes daļu. Zvīņu sega ir stipri reducēta, kores zvīņu nav. Krūšu spura ir gara un sniedzas aiz rumpja bruņu kārbas aizmugurējās malas. Spuras distālais segments daudz šaurāks un īsāks par proksimālo.

Botriolepidīdus raksturo galvas vairoga sešstūrainā forma ar samērā izteiktiem stūriem, kā arī neliela izmēra aizpineālais kauls (Pp), kurš nesaskaras ar galvas vairoga sānu kauliem (La). Attiecīgi pakauša kauls (Nu) veido orbitālā atvēruma aizmugurējās malas daļu. Priekšējais vidējais muguras kauls (AMD) ir ar platu priekšējo malu. *Processus obstans* uz ADL ir labi attīstīti. Pakaļējais sānu-muguras kauls (PDL) un pakaļējais sānu kauls (PL) ir saauguši kopā, izveidojot kopīgu sānu jaukto kaulu (MxL). Pusmēness kauls (Sm) ir nepāra.

Sistemātika
-----------

* † dzimta: *Bothriolepididae* Cope, 1886

* † ģints: *Bothriolepis* Eichwald, 1840
* † ģints: *Briagalepis* (Long et al. 1990)
* † ģints: *Grossilepis* Stensiö 1948
* † ģints: *Monarolepis* (Young 1988)
* † ģints: *Vietnamaspis* Long et al. 1990
**Šrilankas zilā žagata** jeb **Ceilonas zilā žagata** (*Urocissa ornata*) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (*Corvidae*) putns. Ģeogrāfisko variāciju nav.

Šrilankas zilā žagata ir endēma putnu suga, kas dzīvo tikai Šrilankas salā. Tās mājvieta ir biezie, mūžzaļie lietus meži 150—2135 metri virs jūras līmeņa. Šrilankas zilo žagatu kopējā populācija samazinās, jo mežu platības, attīstoties lauksaimniecībai, samazinās un kļūst sadrumstalotas. Ap 2006. gadu Šrilankā dzīvoja apmēram 14 000 zilo žagatu.

Izskats un īpašības
-------------------

Šrilankas zilā žagata ir vienā augumā ar Eiropas žagatu (*Pica pica*), sasniedzot 40—47 cm, svars ap 200 g. Tās ķermeņa, plecu un astes apspalvojums ir zils, bet galva, kakls, krūtis un spārni ir sarkani vai sarkanbrūni. Astes gals balts. Kājas un knābis sarkans, kā arī āda ap acīm ir sarkana. Jaunie putni nav tik koši kā pieaugušie indivīdi: zilais tonis ir pelēcīgs, un āda ap acīm ir brūna. Šrilankas zilā žagata daudz pļāpā un spēj atdarināt citu putnu balsis.

Uzvedība
--------

Šrilankas zilā žagta ir sabiedrisks putns un veido nelielus barus, kas sastāv no 6—7 putniem. Tā ir visēdāja un barojas ar vardēm, ķirzakām, kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ar augļiem un ogām. 

Par ligzdošanas ieradumiem zināmi tikai daži fakti. Ligzdu Šrilankas zilā žagata būvē kādā kokā vai krūmā, tai ir bļodas forma. Abi dzimumi piedalās ligzdas būvniecībā un putnēnu audzināšanā, bet olas perē tikai mātīte. Dējumā parasti ir 3—5 olas. Tās ir baltas ar brūniem raibumiem.

Atsauces
--------

1. ↑  World Bird List: Crows, mudnesters & birds-of-paradise, 2020
2. 1 2  «BirdLife: Sri Lanka Magpie Urocissa ornata». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. maijā. Skatīts: 2010. gada 22. novembrī.
3. ↑  Alive: Sri Lanka Blue Magpie (Urocissa ornata)
4. 1 2  «Sri Lanka magpie (Urocissa ornata)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 13. novembrī. Skatīts: 2010. gada 22. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Sri Lanka Blue Magpie (Urocissa ornata) Archived 2011. gada 12. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Šrilankas zilās žagatas foto (ARKive)
* Šrilankas zilās žagatas foto (flickr)
* Šrilankas zilās žagatas foto (pbase)
***Kenwood*** ir virtuves ierīču ražotājs, kas darbojas 44 valstīs. Uzņēmuma izcelsmes vieta ir Anglija, tas pieder "De’Longhi Group". "Kenwood" izstrādā, ražo un pārdod virtuves ierīces, ieskaitot mikserus, blenderus, virtuves kombainus, tējkannas un tosterus.

Uzņēmumu nodibināja Kenets Meinards Vuds (angļu: *Kenneth Maynard Wood*) 1947. gadā Vokingas mazpilsētā, ražošanu uzsākot garāžā. Viņa iecere bija atvieglot sievietes darbu virtuvē, izstrādājot ierīces, kas aiztaupa pūles. 1962. gadā uzņēmums pārauga savu sākotnējo rūpnīcas teritoriju un pārcēlās uz Heventu, kurā tas darbojas vēl šodien.

Vēsture
-------

**1940. gadi**

Pirmais "Kenwood" produkts bija jauns izgudrojums — tosteris, ko ieviesa Kenets Vuds. Tirgū tas ienāca 1947. gadā ar nosaukumu "A100". Eiropā tā bija pirmā šāda veida ierīce, kas ļāva nepieskaroties apcept maizi no abām pusēm.

**1950. — 1960. gadi**

Pēc trīs gadiem 1950. gadā izstādē "Ideal Home Exhibition" parādījās pirmā "Kenwood Chef" virtuves ierīce. Šī ierīce bija izstrādāta, lai tiktu galā ar visgrūtākajiem virtuves uzdevumiem. Ierīcei bija trīs atveres ar dažādiem ātrumiem, kas patērētājiem ļāva pagatavot dažādus ēdienus. Nedēļas laikā pēc iznākšanas lielveikalā "Harods" tā tika pilnībā izpārdota. Līdz 1960. gadiem "Kenwood Chef" piedzīvoja veiksmi visā pasaulē.

**1970. — 1980. gadi**

"Kenwood" bija arī pirmais ražotājs, kas saviem produktiem ieviesa elektrisko ātruma regulēšanu — funkciju, ko apguva 1973. gadā. Uzņēmuma pirmais virtuves kombains tika izlaists 1979. gadā. Lai apmierinātu pieaugošo pieprasījumu, 1989. gadā uzņēmums sāka ieguldīt līdzekļus savas pirmās rūpnīcas izveidošanā Ķīnā.

**1990. — 2000. gadi**

1997. gadā 81 gada vecumā Kenets Vuds pēc neilgas slimības aizgāja mūžībā. Šobrīd uzņēmumam ir vairāk nekā 80 starptautisku izplatītāju. 2000. gadā "Kenwood" pievienojās "De’Longhi" grupai.
2009. gadā "Kenwood" izlaida "Cooking Chef" — pirmo ierīci ar iebūvētu indukcijas sildelementu, kas vienlaikus cep un maisa.
Sākotnējam "Kenwood Chef" izstrādātājam Kenetam Grendžam [Kenneth Grange], 2013. gadā tika piešķirts bruņinieka tituls par ieguldījumu dizaina nozarē.

Produkti
--------

"Kenwood" produkti iedalāmi šādās kategorijās:

* virtuves ierīces;
* ierīces ēdienu un dzērienu pagatavošanai (virtuves kombaini, blenderi, sulu spiedes);
* ierīces brokastu pagatavošanai (tējkannas tosteri, kafijas automāti).

Īru alkoholisko saldkrējuma dzērienu "Baileys" sākotnēji izstrādāja, izmantojot "Kenwood" mikseri.

Dizains un tehnoloģijas
-----------------------

Tagad uzņēmumu pazīst pēc kvalitatīviem produktiem, kas kalpo vairākām dzimtas paaudzēm. BBC ziņo, ka pēc 40 gadiem "Chef" ierīces joprojām vēl tiek lietotas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kenneth Grange». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 20. janvārī. Skatīts: 2015. gada 20. janvāris.
2. ↑  «Baileys turns 40». Skatīts: 2015. gada 20. janvāris.
3. ↑  «Built to last, not surpassed: Your old appliances still on the go». Skatīts: 2015. gada 20. janvāris.

Ārējās saites
-------------

* Kenwood Oficiālā interneta vietne Archived 2013. gada 13. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
| Apvienotās Karalistes Antarktiskā mantojuma trests |
| --- |
|  |
|
| Veids | labdarības organizācija |
| Dibināts | 1993. gadā |
|
| Galvenais birojs | Uska, Karogs: Velsa Velsa |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Mājaslapa | ukaht.org |

**Apvienotās Karalistes Antarktiskā mantojuma trests** (angļu: *UK Antarctic Heritage Trust*; UKAHT) ir labdarības organizācija *(charity)*, kas nodarbojas ar Apvienotās Karalistes antarktiskā mantojuma saglabāšanu un popularizēšanu. Trests dibināts 1993. gadā un tā patronese ir princese Anna.

Organizācijas galvenie mērķi ir palīdzēt saglabāt agrīnās britu polārstacijas Antarktīdas pussalas reģionā un Dienviddžordžijas salā izglītojošiem un apmeklētāju izklaides mērķiem. Sadarbībā ar Jaunzēlandes Antarktiskā mantojuma trestu tiek veicināta britu polārpētnieku mantojuma saglabāšana Rosa jūras reģionā.

1995./1996. gada vasarā Britu Antarktiskais dienests atjaunoja Portlokruā polārstacijas Pālmera arhipelāgā galveno ēku un nodeva to UKAHT apsaimniekošanā. Trests šajā stacijā polārajās vasarās nodrošina apkalpojošo personālu, kas uztur staciju un apkalpo pasta nodaļu un suvenīru veikalu tūristu vajadzībām.

No 2009. līdz 2011. gadam ar UKAHT spēkiem tika veikti atjaunošanas darbi Damuāpointas patversmē Vīnkes salā. 2009./2010. gada sezonā veikti nostiprināšanas darbi vecās Faradejas stacijas galvenajā ēkā "Vordija mājā" Vinterailendas salā. 2010./2011. gada sezonā tika veikti nostiprināšanas darbi Detaijailendas stacijā Lalemāna fjordā. Plānoti darbi Horsšūailendas un Stoningtonailendas stacijās.

Atsauces
--------

1. ↑  «UKAHT. Peninsula». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 27. jūnijā. Skatīts: 2012. gada 30. jūlijā.
2. ↑  «Port Lockroy Station A — History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 12. jūlijā. Skatīts: 2012. gada 30. jūlijā.
**Pjasina** (krievu: *Пясина*) ir Sibīrijas upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst pa Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonu. Nosaukums cēlies no ņencu valodas un nozīmē ‘bezmeža līdzenums’ (tundra) vai ‘melnā koka upe’.

Upe sākas no Pjasinas ezera ziemeļiem Putoranas plato. Plūst dienvidu—ziemeļu virzienā, līdz Dudiptas pietekai plūst pa šauru ieleju, zemāk — pa Ziemeļsibīrijas zemieni. Lejpus Puras pietekas izlaužas caur Birrangas kalniem pa šauru ieleju un tālāk atkal plūst kā līdzenumu upe. Upes garums ir 818 km. Pie ietekas Karas jūras Pjasinas līcī veido plašu estuāru. Lielākās pietekas ir Dudipta, Jangoda, Tareja (labās) un Agapa, Pura (kreisās). Aizsalst septembra beigās, ledus iziet jūnijā. Kuģojama līdz bijušajam Krestu ciemam, mazākiem kuģiem — visā garumā.

Upes lejteci pomori zinājuši jau 1605. gadā, bet vēlāk informācija zudusi. No jauna atklāja 1740. gadā Dmitrijs Sterļegovs un aprakstīja 1741. gadā Semjons Čeļuskins.

Krasti mazapdzīvoti, pastāvīgu apdzīvoto vietu nav. Ustjtarejas, Krestu un citi ciemi apdzīvoti tikai sezonāli. Lejtecē slēgtā Pjasinas polārstacija. Upi regulāri piesārņo Noriļskas metalurģiskā kombināta notekūdeņi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pjasina***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

Atsauces
--------

1. ↑  Государственный водный реестр. Река Пясина
2. ↑  Определение "Пясина" в Большой Советской Энциклопедии

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2702151595768005470006

 |

 |
***Burned In Blizzard*** (arī pazīstami kā ***Blizzard***) ir latviešu smagā metāla grupa, kas radusies 2011. gada sākumā.
Grupa radās, kad Kārlis Kalvišs (vokāls un ģitārists) un Matīss Klaviniuss (ģitārists) uzaicināja Robertu Cešeiko (Bungas).
Tika ierakstīts pirmais demo singls *Sinpathetic*. Drīz pēc singla ierakstīšanas grupā tika pieaicināts Rolands Ignatjevs (basģitāra un vokāls).

Grupa 2011. gadā ar aktīvu koncertdarbību un darbību studijā, ierakstot savu debijas albumu *Whiteout*, Latvijas Metālmūzikas gada balvā tika atzīta par gada labāko jauno grupu.

2012. gadā grupa uzvar *Sound Division Rock Battle* konkursā un iegūst iespēju ierakstīt 3 dziesmas *Sound Division* studijā, kā arī uzstāties festivālā *Summersound* 2013. Arīdzan, *Burned In Blizzard* debijas albums tiek nominēts kā Labākais smagā roka vai Metāla albums Latvijas Mūzikas Ierakstu Gada Balvā 2012; papildus grupa uzstājas ceremonijā ar dziesmu *Niwian*.

Albumi
------

* *Whiteout* (2011) (Ierakstīts *KS Records*; pašizdots)

Videoklipi
----------

* *Power and Honour* (2012)

Grupas sastāvs
--------------

### Šobrīd

* Kārlis Kalvišs — ritma ģitāra, vokāls
* Matīss Klaviniuss — ģitāra
* Rolands Ignatjevs — basģitāra, bekvokāls
* Roberts Cešeiko — bungas

Atsauces
--------

1. ↑  Burned In Blizzard | Facebook
2. ↑  Mūzika — Burned In Blizzard — draugiem.lv
3. ↑  P3LICAN partisans subculture: Latvijas Metal Mūzikas Gada balvas 2011 saņēmēji
4. ↑  Burned In Blizzard — Power and honour (Official video) — YouTube

Ārējās saites
-------------

* Youtube.com profils
* Draugiem.lv profils
* Soundcloud.com profils
* Facebook.com profils
* Myspace.com profils
Elektrovilciens Saues stacijā
**Tallina--Paldiski--Tallina** (igauņu: *Tallinna--Paldiski--Tallinna*) ir piepilsētas elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Harju apriņka rietumu pagastus, kā arī Tallinas, Saues, Keilas un Paldisku pilsētas. No Tallinas centrālās stacijas līdz Keilai vilcieni kursē dzelzceļa līnijā *Tallina—Keila*, tālāk turpina ceļu rietumu virzienā līdz Paldiski stacijai dzelzceļa līnijā *Keila—Paldiski*. Maršruta kopgarums — 47,8 km.

Maršruta elektrifikācija
------------------------

* 1924. gads — Tallina—Pēskila (11,2 km)
* 1958. gads — Pēskila—Keila (+15,6 km)
* 1958. gads — Keila—Kloga (+9 km)
* 1961. gads — Kloga—Paldiski (+12,1 km)

Pieturas
--------

Tallinas--Paldiski maršrutā ir 21 pietura. Maršrutā kursē 9 vilcienu pāri darbdienās un 8 vilcienu pāri brīvdienās.

Elektrovilciena maršruta shēma
* Tallinas centrālā stacija
* Lillekila
* Tondi
* Jerve
* Rahumē
* Nemme
* Hīu
* Kivimē
* Pēskila
* Lāgri
* Urda
* Padula
* Saue
* Valingu
* Keila
* Nītvelja
* Kloga
* Kloga-Aedlinna
* Pelkila
* Laokila
* Paldiski

Atsauces
--------

1. ↑  «History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2012. gada 3. jūlijā. Teksts "Elektriraudtee "ignorēts
Siluetu animācijas izstrādātāja Lote Reinigere studijā Londonā.
**Siluetu animācija** (angļu: *silhouette animation*) ir animācija, kurā kadru pa kadram uzņem filmā divdimensiju figūras un formas, kas redzamas tikai siluetu veidā. Siluetu animācijā figūras atrodas uz horizontālas virsmas, kas izgaismota no apakšpuses, detaļas pārbīda starp kadru uzņemšanu – kustība, ko var redzēt ekrānā, ir radīta kadru pa kadram ar attīstību laikā un telpā.

Siluetu animācijas vēsture
--------------------------

Silueta animāciju 1920. gados Vācijā izstrādāja Lote Reinigere. Viņas animācijās tika izmantotas savienotas, divdimensiju marionetes, kuru pozas katram uzņēmumam tiek detalizēti koriģētas. Līdzīgi kustība tiek imitēta arī leļļu animācijā, kurā tiek fotografētas telpiskas trīsdimensiju figūras miniatūrās kopās. Otrā pasaules kara un finansējuma trūkuma apstākļos Reinigere kļuva nozīmīga animācijas vēsturē, kas raksturo viņas ievērojamo ieguldījumu animācijā, leļļu mākslā, Veimāras kino un mūsdienu filmu uzņemšanā.

Siluetu animācija mūsdienās
---------------------------

Izmantojot pašreizējo tehnoloģiju, kur viss ir digitāls, radīt silueta animāciju mūsdienās ir daudz vieglāk. Ir labākas tehnoloģijas animācijas silueta filmu izstrādes atbalstam. To var viegli uzzīmēt datorā un animēt, izmantojot animācijas programmatūru. Tehnoloģija animatoram nozīmē spēju padarīt animācijas kustību plūstošāku nekā līdz šim. Ir arī vairāk krāsu, attēlu, gaismas un mūzikas risinājumu, kā arī dizaina iespēju. Silueta animācija arī mūsdienās vairs nav monohroma. Entonijs Lūkass pat radījis animācijas filmu, kurā miksēti divdimensionāli tēli un trīsdimensionāli foni, ar nosaukumu "Noslēpumainie Džaspera Morello ģeogrāfiskie pētījumi" (2005).

Atsauces
--------

1. ↑  «siluetu animācija | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-05-31.
2. ↑   Ieva Viese. «Tumšas aprises svešā logā». *satori.lv*. Skatīts: 2023-05-31.
3. ↑  Kuhn, Annette; Westwell, Guy. A Dictionary of Film Studies, Anglija: OUP Oxford, 2012. ISBN 9780199587261
4. ↑  Whitney Grace. *Lotte Reiniger: Pioneer of Film Animation*. McFarland, 2017-08-11. ISBN 978-1-4766-2873-8.
5. ↑  Oentoro, Andre. Silhouette Animation: The History of Animated Silhouette Films
**Oto Tituss Blāti** (ungāru: *Bláthy Ottó Titusz*; dzimis 1860. gada 11. augustā, miris 1939. gada 26. septembrī) bija ungāru elektrotehnikas inženieris un šaha problēmists.

Profesionālā darbība
--------------------

1885. gadā bijis viens no elektriskā transformatora izgudrotājiem. 1889. gadā izgudrojis maiņstrāvas elektriskās enerģijas skaitītāju, kas nosaukts viņa vārdā. Projektējis ģeneratorus, turboģeneratorus, transformatorus un citas elektrostacijām nepieciešamās iekārtas. Ungārijas Zinātņu akadēmijas goda biedrs, Budapeštas un Vīnes augstāko tehnisko skolu goda doktors.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1879. gada publicējis vairāk nekā 400 šaha kompozīcijas. Divu daudzgājienu uzdevumu krājumu autors. Pazīstams, kā redzams speciālists uzdevumu — monstru sastādītājs (viens no tiem — "Mats 292 gājienos", diemžēl ar neiespējamu sākuma pozīcīju).

### Uzdevuma piemērs

**№ 1. Oto Blāti**  
 *Djere*, 1924**Mats 42 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Dc7 Kf2 2. Df4+ Kg1 3. Dh4 Kf1 4. Df6+ Kg1 5. Df4 h6 6. Dh4 Kf1 7. Df6+ Kg1 8. Df4 h5 9. Dh4 Kf1 10. Df6+ Kg1 11. Df4 a6 12. Dh4 Kf1 13. Df6+ Kg1 14. Df4 a5 15. Dh4 Kf1 16. Df6+ Kg1 17. Df4 a4 18. Dh4 Kf1 19. Df6+ Kg1 20. Df4 a3 21. Dh4 Kf1 22. Df6+ Kg1 23. Df4 h4 24. Dxh4 Kf1 25. Df6+ Kg1 26. Df4 c4 27. Dxc4 Kf2 28. Df4+ Kg1 29.Dxb4 Kf2 30. Df4+ Kg1 31. Df6 Kh2 32. Dh4+ Kg1 33. c4 Kf1 34. Df6+ Kg1 35. c5 Kh2 36. Dh4+ Kg1 37. c6 Kf1 38. Df6+ Kg1 39. c7 Kh2 40. Df2 Kh3 41. c8D+ Kh2 42. Dh8#

Bibliogrāfija
-------------

* Otto T. Bláthy: *Vielzügige Schachaufgaben*. Zweite, vermehrte Auflage, Verlag von Veit & Comp. Leipzig 1890.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 38. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. 1 2  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 34. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.
3. ↑  «O. Blāti uzdevums "Mats 292 gājienos"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 19. septembrī. Skatīts: 2017. gada 11. februārī.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oto Blāti*** |

* O. Blāti šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 4462366
* LCCN: nb2008004337
* ISNI: 0000 0001 2020 077X
* GND: 1070405078
* BNF: cb16715856f (data)
* NKC: hka2011634382

 |

 |
Nezināma vērtība "coordinates"

Šis raksts ir par daļu no Bosnijas un Hercegovinas valsts. Par visu valsti skatīt rakstu Bosnija un Hercegovina.
**Hercegovina** (serbu: *Херцеговина*, bosniešu: *Hercegovina*) ir ģeogrāfisks un vēsturisks reģions Bosnijas un Hercegovinas dienvidos, kas veido 20% no visas valsts (pārējo valsti veido Bosnija), bet nav oficiāla administratīvā iedalījuma vienība.

Hercegovinas lielākā pilsēta ir Mostara. Aptuvena Hercegovinas platība ir 12 tūkstoši km2. Iedzīvotāju skaits sasniedz 435 tūkstošus cilvēku. Mazliet vairāk nekā puse iedzīvotāju ir horvāti.

Vēsture
-------

Hercegovinas nosaukums cēlies no bosniešu vaivada Stepana Vukčiča titula, kurš sevi pasludināja par "Humas un Piejūras hercogu" un 1448. gadā pasludināja neatkarību no Bosnijas kā Svētās Savas hercogistes (latīņu: *Ducatus Sancti Sabbae*) valdnieks. 

1463. gadā to pakļāva Osmaņu impērija, 1470. gadā izveidojot "Hercoga zemi" jeb sandžaku (turku: *Hersek Sancağı*), kas pastāvēja līdz 1833. gadam. Sadalot Bosnijas ejāletu, 1864. gadā izveidoja Hercegovinas vilājetu, kura centrs bija Mostara.

1878. gadā pēc Krievu—turku kara province atradās Austroungārijas pārvaldībā, izveidojot Hercegovinas okupēto teritoriju. 1908. gadā tā tika oficiāli anektēta, izraisot Bosnijas krīzi.

Pēc Pirmā pasaules kara Hercegovina bija Serbu, horvātu un slovēņu karalistes (Mostaras apgabals), no 1929. gada Dienvidslāvijas karalistes (Zetas banats), no 1941. gada Horvātijas Neatkarīgās valsts, no 1945. gada Dienvidslāvijas Demokrātiskās Federācijas Bosnijas un Hercegovinas Sociālistiskās Republikas, no 1992. gada Bosnijas un Hercegovinas valsts sastāvā. 1993. gada sākumā sākās bruņots konflikts starp bosniešu un Horcegbosnijas Horvātu Republikas spēkiem. Kopš 1994. gada Hercegovina ir sadalīta starp Bosnijas un Hercegovinas Federāciju (Rietumhercegovinas kantons un Hercegovinas-Neretvas kantons) un Serbu Republiku (Trebiņes kopiena). 

* Hercegovinas sandžaka karte (ap 1660)Hercegovinas sandžaka karte (ap 1660)
* Hercegovinas etniskais sadalījums pirms Bosnijas kara (1991)Hercegovinas etniskais sadalījums pirms Bosnijas kara (1991)

Atsauces
--------

1. ↑  «3. Hercegovačka regija». *Regionalna strategija ekonomskog razvoja Hercegovine* (pdf / html). *Regionalna razvojna agencija za Hercegovinu (REDAH.ba) – in conjunction with the EU RED Project* (serbu–horvātu) (Bosna i Hercegovina). November 2004. Skatīts: 2020. gada 22. novembris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hercegovina***.
* Culture of Lower Herzegovina
* Poskok (Vipera) – Herzegovinian portal
* Vinska Cesta

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316747500
* LCCN: sh85060355
* NKC: ge129058

 |

 |
Ogres Brāļu kapi 2012. gadā
Dolomīta siena pie Ogres Brāļu kapiem
**Ogres Brāļu kapi** ir Brāļu kapi Ogrē, kas ietilpst Ogres kapu teritorijā.

Vēsture
-------

Ogres Brāļu kapi ir izveidoti vietā, kur 1916. gadā atradās 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulka nometne. 1926. gadā izveidoja Brāļu kapu komitejas Ogres nodaļu un par tās vadītāju iecēla Teodoru Spuriņu. Tika nolemts Ogres apkārtnē apbedīto kareivju pīšļus pārapbedīt vienā vietā, izveidojot Ogres Brāļu kapus. 1927. gada 9. novembrī Ogres miesta dome piešķīra zemi kapu izveidei līdzās pilsētas kapiem, Turkalnes ielas galā. Jau pēc dažām dienām kapi tika iesvētīti un tajos tika pārapbedītas pirmās kareivju mirstīgās atliekas. Brāļu kapu iesvētīšanā piedalījās kara ministrs Rūdolfs Bangerskis un Latvijas Valsts prezidenta sevišķu uzdevumu ģenerālis Eduards Aire.

1933. gadā izsludināja Ogres Brāļu kapu pieminekļa metu konkursu. Par labāko tika atzīts Jāņa Brieža piedāvātais obelisks ar sērojošas Mātes Latvijas tēlu. Konkursā piedalījās arī tēlnieks Kārlis Zemdega ar klasicisma stilā veidotu obelisku, kas rotāts ar urnu un zobenu. 1933. gada 22. jūnijā, lai veicinātu ziedojumu vākšanu apstiprinātajam piemineklim, tika likts pamatakmens, zem kura apraka nezināma kareivja pīšļus. Piemineklis tā arī netika uzbūvēts, jo bija sarežģījumi ar nepieciešamā finansējuma savākšanu.

1938. gadā tika pabeigta kapu teritorijas iežogošana, ko veica pēc Ā. Vilmaņa projekta. Iežogojums veidots kā dolomīta siena. Tā paša gada Lāčplēša dienas sarīkojumu vadīja jaunais Brāļu kapu komitejas Ogres nodaļas vadītājs Alfreds Dzenis.

2008. gada novembrī Ogres Brāļu kapos atklāts pēc Eižena Laubes vēsturiska projekta meta veidots piemineklis 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljona karavīriem, kuri tieši no Ogres devās uzbrukumā vācu armijas vienībai Daugavas otrā krastā. 2016. gada Lāčplēša dienā svinīgi atklāja stēlas ar Ogres un tās apkaimē dzimušo Lāčplēša Kara ordeņu kavalieru vārdiem. Stēlas izvietotas abpus 2008. gadā atklātajam piemineklim.

Atsauces
--------

1. ↑  Dzenis Alfreds. «Celsim pieminēkli Brāļu kapos Ogrē». *Ogres Ziņas, Nr.7*. periodika.lv, 1937. gada 12. jūnijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. februārī. Skatīts: 2018. gada 18. maijā.
2. ↑  «Brāļu kapu iesvētīšana Ogrē». *Latvijas Kareivis, Nr.257*. periodika.lv. 1927. gada 15. novembrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. februārī. Skatīts: 2018. gada 18. maijā.
3. ↑  Vita Rinkēvča. *Ogre. Rakstu un atmiņu krājums*. LU žurnāla "Latvijas Vēsture" fonds, 2002. ISBN 9984527255.
4. ↑  «Piemineklis latviešu strēlniekiem Ogrē». visitogre.lv. Skatīts: 2018. gada 15. maijā.
5. ↑  «Ogrē atklāj piemiņas plāksni un pieminekli strēlniekiem». delfi.lv. 2008. gada 3. novembrī. Skatīts: 2018. gada 15. maijā.
6. ↑  «Lāčplēša Kara ordeņu kavalieru piemiņai». ogre.lv. 2016. gada 26. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 15. maijā.[novecojusi saite]
**Josefina Pauleta** (rumāņu: *Iozefina Păuleţ*; dzimusi 1989. gada 19. februārī Jasos) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (2009), kas kopš 2012. gada pārstāv Nīderlandi.

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējusi Rumāniju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2001. gadā izcīnījusi uzvaru Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā. 2002. gadā izcīnījusi zelta medaļu Eiropas jauniešu ātrā šaha čempionātā meiteņu U14 vecuma grupā. 2006. gadā bijusi otrā aiz Annas Gasikas Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U18 vecuma grupā. Divas reizes izcīnījusi medaļas Eiropas komandu šaha čempionātā meiteņu U18 vecuma grupā: zeltu 2007. gadā un sudrabu 2006. gadā.

Trīs reizes izcīnījusi medaļas Rumānijas sieviešu šaha čempionātos: 2008. un 2010. gadā bijusi otrā, bet 2009. gadā ieņēmusi trešo vietu.

Pārstāvējusi Rumānijas un Nīderlandes izlases lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījusies 2008. gadā;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2007, 2017).

Par panākumiem turnīros FIDE Pauletai 2005. gadā piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2009. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE Transfers in 2012
2. ↑  OlimpBase :: 7th European U18 Team Chess Championship (girls): Subotica 2007
3. ↑  OlimpBase :: 6th European U18 Team Chess Championship (girls): Balatonlelle 2006
4. ↑  «Federaţia Română de Şah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2017. gada 30. decembrī.
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Iozefina Păuleţ
6. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Iozefina Paulet
7. ↑  1st quarter Presidential Board, 5-8 March 2009, Istanbul, TUR

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Leonīds Isajevs** (krievu: *Леонид Антонович Исаев*; dzimis 1899. gada 3. novembrī, miris 1932. gada 2. septembrī) bija padomju šaha problēmists, žurnālists.
L. Isajevs bijis Centrālās šaha kompozīcijas komisijas sekretārs (1930—1932), krājumu *Задачи и этюды* (1927—1930) redkolēģijas loceklis, Žurnāla *Шахматы* (1922—1929)
un laikraksta «64» (1925—1932) šaha uzdevumu nodaļas redaktors.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1922. gada publicējis 120 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus, aptuveni 50 no tiem ieguvuši atzinības konkursos, tai skaitā 15 pirmās godalgas. L. Isajevs ir viņa vārdā nosauktās šaha kompozīcijas tēmas autors. Sarakstījis vairākus rakstus par divvilču tematiku.

### Uzdevumu piemēri

**L. Isajevs**  
 *Шахматный листок*, 1927  
1. godalga**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1.♗f8!** ~ 2.♗×h6#
1...♘g2 2.♕g3#
1...♖b6 2.♗×c5#
1...♘f3 2.♘f5#
1...♘d3 2.♖e2#

Bibliogrāfija
-------------

* Шахматная задача. М.; Л. 1925. 52, [1] с.
* Как составлять шахматные задачи. М.; Л. 1931. 109, [2] с.
* 300 шахматных задач. Л.; М. 1933. 188, [2] с. (соавтор)

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 138.—139. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Papildu literatūra
------------------

* Сушков Ю. *К столетию Л. А. Исаева* // Задачи и этюды. 1999. Вып. 19. С. 3—10. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* L. Isajeva šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 280894996
* ISNI: 0000 0003 8785 0309

 |

 |
**Kivačs** (krievu: *Кивач*, Oloņecas karēļu: *Kivačču*, somu: *Kivatsu*) ir ūdenskritums Sunas upē Karēlijā, Krievijā. Nosaukums cēlies, domājams, no somu valodas un nozīmē ‘varenais’.

Atrodas Sunas upē 27 km no ietekas Oņegas ezerā. Ūdenskritums kaskādes tipa 170 m garumā. Veidojas, upes gultnei šķērsojot diabaza atsegumu. Klints sadala ūdenskritumu divās straumēs. Galvenā straume krīt pār četrām kaskādes pakāpēm, no kurām augstākā (pēdējā) ir 8 m augsta.

Rakstu avotos pirmoreiz minēts 1566. gadā. 20. gadsimta sākumā daļu upes ūdens resursu novirzīja Sunas hidroelektrostaciju kaskādei, kā rezultātā ūdenskrituma caurtece samazinājās līdz 66 m³/s. 1931. gadā ap ūdenskritumu izveidots Kivača rezervāts 10 880 ha platībā. Nozīmīgs tūrisma objekts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kivača ūdenskritums». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 361. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kivačs***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5868157470206822640003
* GND: 1199879207

 |

 |
**Dmitrijs Rovners** (krievu: *Дмитрий Осипович Ровнер*; 1908. gada 8. janvāris, Vinnica - 1986. gada 19. aprīlis, Ļeņingrada) bija Krievijas šahists, Ļeņingradas čempions šahā (1937).

Biogrāfija
----------

Jau skolas gados uzvarējis Vinnicas pilsētas šaha čempionātā. Pēc skolas beigšanas turpinājis mācīties Ļeņingradā, kur kļuvis par inženieri celtnieku. No 1933. gada regulāri piedalījies Ļeņingradas šaha čempionātos. Ievērību izpelnījies 1935. gadā, kad divos simultānspēles seansos uzvarējis bijušo Pasaules šaha čempionu Hosē Raulu Kapablanku un spēcīgo lielmeistaru Salo Floru. 1937. gadā kopā ar A.Tolušu un V.Čehoveru uzvarējis Ļeņingradas šaha čempionātā. Pēc šī panākuma Rovneram 1938. gadā piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums. Tajā pašā gadā Krievijas PFSR čempionātā viņš dala 4.-5. vietu. Pēckara gados daudz laika aizņēma darbs pamatprofesijā, un šaha turnīros Rovnera rezultāti vairs neaizsniedza pirmskara līmeni. 1952. gada PSRS šaha čempionāta pusfinālā viņš dala 5.-7. vietu, bet 1956. gada Ļeņingradas šaha čempionātā - 2.-3. vietu. 1952. un 1954. gadā piedalījies PSRS komandu kausa izcīņā šahā PSRS sporta biedrību «Zenit» un «Medik» komandu sastāvā. Piedalījies arī 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā. Viņa dēls Jakovs Rovners (1929-1970) arī bija šahists un 1969. gadā kļuva par PSRS sporta meistaru šahā.

Atsauces
--------

1. ↑  «12 Championship of Leningrad - 1937». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2013. gada 21. maijā.
2. ↑  «Semifinal of 20 Championship of USSR - Leningrad May-June 1952». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 21. maijā.
3. ↑  29 Championship of Leningrad - 1956

Ārējās saites
-------------

* Dmitrijs Rovners šahista profils vietnē chessgames.com
* Dmitrijs Rovners šahista profils vietnē 365chess.com
* Dmitrijs Rovners šahista profils vietnē chesstempo.com
* Dmitrijs Rovners šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
**Gijoms Amontons** (franču: *Guillaume Amontons*) bija franču fiziķis un mehāniķis, Francijas Zinātņu akadēmijas loceklis, viens no triboloģijas aizsācējiem.

Dzīvesgājums
------------

G. Amontons piedzimis 1663. gada 31. augustā Parīzē, tēvs bija jurists no Normandijas. Kurluma dēļ viņš nestudēja universitātē un apguva matemātiku un dabaszinātnes patstāvīgi. Tāpat viņš apguva zīmēšanu, mērniecību, arhitektūru. Nomiris 1705. gada 11. oktobrī Parīzē.

Zinātniskā darbība
------------------

G. Amontons uzlabojis ierīces galvenokārt to izmantošanai uz kuģiem jūrās: mērinstrumentus — barometru, higrometru, termometru, klepsidru —, optisko telegrāfu.

Starp viņa sasniegumiem termodinamikā ir temperatūras un spiediena savstarpējās atkarības pētīšana gāzēs, kas bija pamats vēlākajai gāzu likumu (skatīt sadaļu "Gāzu likumi" rakstā "Termodinamika") formulēšanai. No saviem pētījumiem Amontons secināja, ka, temperatūrai pazeminoties līdz noteiktai skaitliskai vērtībai, spiediens pilnībā izzudīs, tas ir, viņš nonāca pie absolūtās nulles jēdziena. Pēc viņa novērtējuma, šī vērtība varētu būt −240°C. Amontons izgudrojis karstā gaisa dzinēju ("uguns dzirnavas").

1699. gadā Amontons publicēja uz saviem pētījumiem balstītus berzes likumus, kurus apstiprināja Šarls Kulons 1781. gadā.

Pagodinājumi
------------

* Francijas Zinātņu akadēmijas loceklis (1690)
* Amontons (Mēness krāteris) nosaukts par godu G. Amontonam
**Fridriha Candera iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Pleskodāles apkaimē (vēsturiskajā Zasulaukā). Fridriha Candera iela sākas krustojumā ar Smārdes ielu pie Zasulauka dzelzceļa stacijas un beidzas krustojumā ar Kalnciema ielu. Kopējais ielas garums ir 640 metri, tā ir divu joslu platumā, klāta ar asfalta segumu. Ielā ir pārsvarā savrupmāju apbūve, kā arī dažas daudzdzīvokļu dzīvojamās mājas.

Iela ir nosaukta Rīgā dzimušā vācbaltiešu izcelsmes zinātnieka un izgudrotāja, viena no raķešbūves pionieriem Frīdriha Candera vārdā. Ēkā Fridriha Candera ielā 1, kurā viņš pavadījis bērnību un jaunību, atradās F. Candera memoriālais muzejs, kurš mūsdienās pēc ēkas privatizācijas ir slēgts, bet ekspozīcija pārvietota uz Latvijas Universitātes muzeju.

Ēkā Fridriha Candera ielā 4 atrodas Dzīvnieku veselības centra veterinārā klīnika.

Ielu savienojumi
----------------

Fridriha Candera iela ir savienota ar šādām ielām:

* Smārdes iela (T veida krustojums)
* Rindzeles iela (T veida krustojums)
* Volguntes iela
* Baseina iela
* Kalnciema iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Pleskodāle

Atsauces
--------

1. ↑  Fridriha Candera memoriālais muzejs Zudusī Latvija
2. ↑  «Dzīvnieku veselības centrs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 13. septembrī. Archived 2016. gada 3. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu F |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| F | 
* Fazānu
* Feodora Samanska
* Festivāla
* Firsa Sadovņikova
* Flotes
* Foreļu
* Franča Trasuna
* Friča Brīvzemnieka
* Fridriha Candera
* Fridriķa

 |

 |

Koordinātas: 56°56′24″N 24°02′49″E﻿ / ﻿56.94°N 24.047°E﻿ / 56.94; 24.047
**Leons Alberts Zvirbulis** (angļu: *Leon Albert Swirbul*, 1898. gada 18. marts — 1960. gada 28. jūnijs) bija latviešu izcelsmes ASV aviobūves speciālists, kā arī rūpniecības administrators.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1898. gadā Ņujorkā latviešu imigrantu Frederika Zvirbuļa viņa sievas Lēnas, dzimušas Dannenbergas, ģimenē.

Līdz 1917. gadam studēja Kornela Universitātē, tad Pirmā pasaules kara laikā iesaukts armijā. Vēlāk strādāja kā inženieris lidmašīnu būves uzņēmumos, 1929. gadā bija viens no *Grumman* aviobūves korporācijas dibinātājiem, no 1929. līdz 1946. gadam viceprezidents, pēc tam prezidents. 
*Grumman* bija viena no lielākajām ASV kara aviācijas lidmašīnu ražotājām Otrā pasaules karā, pēc kara izvērsusi darbību raķešbūvē un kosmosa izpētē.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvju enciklopēdija 1962 — 1982, 2006. gads, Amerikas latviešu apvienības institūts, Rockville, MD, ASV, 516. lp. (pieejama Archived 2019. gada 2. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.)
2. ↑  *Latvju enciklopēdija* [*Latvian encyclopedia*] (latviešu) 5. American Latvian Association. 2006. 516. lpp. ISBN 0-935582-37-1. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-09-02. Skatīts: 2019-02-23.
**Gijoms Fransuā de Lopitāls** (franču: *Guillaume François Antoine, marquis de L'Hôpital*; 1661 — 1704) bija franču matemātiķis, pirmās diferenciālrēķinu mācību grāmatas *Analyse des Infiniment Petits pour l'Intelligence des Lignes Courbes* autors, marķīzs.

Biogrāfija
----------

Gijomam Lopitālam bija dižciltīga izcelsme (Francijas kanclera Mišela de Lopitāla radinieks), tādēļ jaunais marķīzs sākumā iestājās militārajā dienestā. Vājās redzes dēļ viņš drīz pameta dienestu, lai veltītu sevi zinātnei. Viņš bija Parīzes Zinātņu akadēmijas loceklis, Nikolā Malbranša dabaszinātnieku grupas loceklis. Viņš bija precējies ar Mariju Šarloti de Romiju de la Šenelu (*Marie-Charlotte de Romilley de La Chesnelaye*), kura arī nodarbojās ar matemātiku.

1690. gados viņš ieņēma ievērojamu vietu Leibnica skolā — ar Leibnica jauno metodi viņu iepazīstināja Johans (I) Bernulli 1692. gadā, uzturēšanās laikā Parīzē Lopitāla muižā. Galvenais Lopitāla nopelns ir pirmais sistemātiskais matemātiskās analīzes izklāsts darbā "Bezgalīgi mazo lielumu analīze" (franču: *Analyse des Infiniment Petits pour l'Intelligence des Lignes Courbes*). Šajā grāmatā apkopoti atsevišķi līdz tam dažādos izdevumos izkaisīti jautājumi, kā arī dota Lopitāla kārtula. Priekšvārdā Lopitāls norāda, ka ir bez ierobežojumiem izmantojis Leibnica un brāļu Bernulli atklājumus, un Lopitālam nav nekas iebilstams, ja viņi pretendēs uz tā visa autortiesībām. Tomēr vēlāk Johans Bernoulli iesniedza pretenzijas uz visu Lopitāla darbu kopumā.

Cits pazīstams Lopitāla darbs, *Traité analytique des sections coniques*, izdots 1707. gadā. Lopitālam pieder vairāku matemātisku problēmu atrisinājumi, tostarp par brahistohronu (ātrākās materiāla punkta nolaišanās līkni) un par līkni, pa kuru kustētos krava, kas pievienota ķēdei un uztur līdzsvarā paceļamo tiltu. Šo problēmu atrisinājumi ļāva viņam kļūt par vienas pakāpes zinātnieku ar Ņūtonu, Leibnicu un Jākobu Bernulli.

Atsauces
--------

1. ↑  Guillaume-François-Antoine de L'Hospital (1661-1704)

Literatūra
----------

* Лопиталь. *Анализ бесконечно малых*. М.-Л.: ГТТИ, 1935 // Мат. анализ на EqWorld
**Rainers Verners Fasbinders** (vācu: *Rainer Werner Fassbinder*, dzimis 1945. gada 31. maijā, miris 1982. gada 10. jūnijā) bija Rietumvācijas kinorežisors, scenārists, aktieris, teātra režisors, dramaturgs, komponists un esejists. Tiek uzskatīts par vienu no "Jaunā vācu kino" novirziena līderiem un Vācijas pēckara perioda ievērojamāko kinorežisoru.

Biogrāfija
----------

Fasbinders uzsāka filmu veidotāja karjeru 1965. gadā ar dažām īsfilmām. Pirmās divas pilnmetrāžas filmas uzņēma 1969. gadā (*Liebe ist kälter als der Tod* un *Katzelmacher*). Tās vēl neguva lielus panākumus. Pēc tam sekoja vairākas TV filmas un filma *Whity* (1971). Panākumus Rietumvācijā Fasbinders guva tikai 1972. gadā ar filmu *Händler der vier Jahreszeiten*. Bet 1974. gadā Fasbinders ieguva starptautisku atzinību par filmu *Angst essen Seele auf* – Fasbinders ieguva divas Kannu kinofestivāla balvas (Starptautiskās kinokritiķu federācijas FIPRESCI balvu un Ekumeniskās žūrijas balvu. Lielus panākumus guva arī filma *Die Ehe der Maria Braun* (1978).

Vēlāk sekoja filmas *Despair* (1978), *Lili Marleen* (1981), *Lola* (1981). Par filmu *Die Sehnsucht der Veronika Voss* (1982) Fasbinders ieguva Berlīnes starptautiskā kinofestivāla galveno balvu "Zelta lācis". 1980. gadā Fasbinders uzņēma 15,5 stundas garu TV seriālu (14 sērijas) *Berlin Alexanderplatz*, uzrakstot scenāriju pēc Alfrēda Deblina romāna "Berlīne, Aleksandra laukums" motīviem. Vairākās savās filmās Fasbinders attēloja ar LGBT saistītas tēmas (*Die bitteren Tränen der Petra von Kant* (1972), *Faustrecht der Freiheit* (1975), *Satansbraten* (1976), *Querelle* (1982)).

Fasbinders nomira 1982. gada 10, jūnijā, 37 gadu vecumā, pārdozējot kokaīna un barbiturātu sajaukumu. Apglabāts Minhenes Bogenhauzenas kapsētā.

Kaut arī Fasbindera karjera ilga mazāk par divām desmitgadēm, tomēr viņš paspēja uzņemt vairāk nekā 40 filmas, divus televīzijas seriālus, trīs īsfilmas, četrus videodarbus un 24 lugas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Where to begin with Rainer Werner Fassbinder». British Film Institute.
2. ↑  «RAINER WERNER FASSBINDER, 36, FILM MAKER, DEAD». nytimes.com.
3. ↑  «Rainer Werner Fassbinder». Find a Grave.
4. ↑  «Fassbinder, Rainer Werner». sensesofcinema.com.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rainers Verners Fasbinders***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* The films of Rainer Werner Fassbinder jclarkmedia.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 66467014
* LNB: 000115726
* LCCN: n50011988
* ISNI: 0000 0001 2281 0969
* GND: 118532022
* SELIBR: 186677
* SUDOC: 027512967
* BNF: cb119022942 (data)
* BIBSYS: 90059012
* ULAN: 500335595
* NLA: 35685298
* NDL: 00620651
* NKC: jn20000700510
* SBN identifikators RAVV057361 nav derīgs.
* BNE: XX853016
* CiNii: DA01602654

 |

 |