recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikolajs Valujevs** (krievu: *Николай Сергеевич Валуев*; dzimis 1973. gada 21. augustā, Ļeņingradā, PSRS) ir profesionāls krievu bokseris. Viņš ir smagākais un garākais (213 cm) boksa čempions.

Boksera karjera
---------------

Pēc 23 uzvarām (no kuriem 16 gadījumos Valujevs savu pretinieku nokautēja) un neviena zaudējuma amatieru karjerā, 1993. gadā Valujevs uzsāka profesionāļa karjeru. 1999. gadā Valujevs ieguva Krievijas čempiona titulu, bet 2000. gadā - Āzijas titulu.

### Pasaules čempions

2005. gada 17. decembrī Valujevs ieguva WBA titulu, pārspējot Džonu Ruisu pēc tiesnešu vairākuma lēmuma. 2007. gada 14. aprīlī Nikolajs zaudēja savu WBA titulu Ruslanam Čagājevam pēc punktiem. Titulu Nikolajs Valujevs atguva 2008. gada 30. augustā, cīnoties pret Džonu Ruisu, sakarā ar Čagajeva savainojumu, kas liedza viņam tobrīd piedalīties sacensībās.

### Cīņas ar Holīfildu un Heju

Pēc titula atgūšanas Nikolajs aizvadīja cīņu pret boksa leģendu Evanderu Holīfildu, cīņa notika Šveicē. Holīfildam nedeva īpaši izredzes, jo viņš bija vecs un ļoti maziņš salīdzinot ar milzi Valujevu, taču Evanders aiztaisīja kritiķiem mutes apboksējot Valujevu. Taču tiesneši nolēma, ka uzvarētājs ir Valujevs. Daudzi boksa eksperti un līdzjutēji uzskata, ka Holīfilds bija pelnījis uzvaru.

WBA čempiona titulu zaudēja 2009. gada 7. novembrī, kad pēc punktiem zaudēja britu bokserim Deividam Hejam.

Profesionālajā ringā Valujevu ir pārspējuši divi bokseri: Ruslans Čagajevs un Deivids Hejs.

Personīgā dzīve
---------------

Valujevs piedzima 1973. gada 21. augustā Ļeņingradā (šobrīd Sanktpēterburga). Viņš ir krievs, lai gan viņa vectēvs ir bijis tatārs.

Valujevs bildināja savu sievu, Gaļinu, skaitot pašsacerētu dzeju. Viņam ir divi bērni - meita un dēls. Viņa aizraušanās ir medības. Bokseris medī briežus, pīles un veprus. Klīst runas, ka Valujevs medībās netālu no Sanktpēterburgas nogalējis vepri, izmantojot vienīgi paša rokas. Jaunībā viņš nodarbojās ar ūdens polo un basketbolu, kā arī bija diska metējs.

Atsauces
--------

1. 1 2  «David Haye beats giant Nikolai Valuev to win WBA heavyweight title». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 24. februārī. Skatīts: 2010. gada 20. maijā.
2. ↑  Revamped Valuev looking to clinch belt against familiar foe Ruiz - Boxing - ESPN
3. ↑  «Размер имеет значение». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 7. decembrī. Skatīts: 2008. gada 31. decembrī.
4. ↑  «Валуев стал еще сильнее, а Ляхович попал в больницу - бокс, Валуев - Росбалт-Петербург». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 3. novembrī. Skatīts: 2014. gada 18. oktobrī.
5. ↑  «Николай "Beast from the east" Валуев » Paradyz.ru». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 22. martā. Skatīts: 2014. gada 18. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Valujevs***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36374260
* LCCN: n2007082243

 |

 |
**Taivānas zilā žagata** jeb **Formozas zilā žagata** (*Urocissa caerulea*) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (*Corvidae*) putns. Ģeogrāfisko variāciju nav.

Putna nosaukums ķīniešu valodā ir **garastainā kalnu lēdija**. Taivānas zilā žagata ir endēma putnu suga, kas dzīvo tikai Taivānā. Tā ir sastopama kalnos 300—1200 metrus virs jūras līmeņa. Taivānas zilo žagatu 2007. gadā oficiāli pasludināja par Taivānas nacionālo putnu.

Izskats un īpašības
-------------------

Taivānas zilā žagata lidojumā
Abi dzimumi izskatās vienādi
Taivānas zilā žagata ir apmēram vienā augumā ar Eiropas žagatu (*Pica pica*), tikai tās aste ir garāka. Ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir 63—68 cm, astes garums 40 cm, spārnu plētums 36—42 cm, svars 254—260 g.

Abi dzimumi izskatās vienādi. Galva, kakls un krūtis ir melni, ķermeņa apspalvojums var būt no tumši zila līdz violetam, acis koši dzeltenas, knābis un kājas ir sarkanas. Uz astes un spārniem tai ir balti laukumi.

Uzvedība un barība
------------------

Taivānas zilā žagata labprāt apmetas uz dzīvi netālu no cilvēku mājokļiem, jo tā no cilvēka nebaidās. Veido nelielus barus, kas sastāv no sešiem un nedaudz vairāk putniem. Bars kopīgi barojas un pārvietojas no vienas vietas uz otru, savā starpā skaļi sasaucoties. Reizēm viss bars izkārtojas vienā līnijā viens aiz otra, cieši sekojot iepriekšējā putna astei.

Taivānas zilā žagata ir visēdāja un barojas ar kukaiņiem, čūskām, grauzējiem, sēklām, augļiem un ogām. Tās iemīļotākie augļi ir savvaļas vīģes un papajas. Barības pārpalikumus tā noslēpj slēptuvēs uz zemes, slēptuvi apsedzot ar sausām lapām, lai gan slēptuve var būt arī koku zaros. Barības rezerves pēc kāda laika tiek izmantotas.

Ligzdošana
----------

Taivānas zilā žagata veido monogāmu pāri uz mūžu. Ligzdu būvē tēviņš, tā parasti tiek izveidota augstu koku zaros. Tai ir bļodas forma un kā būvniecības materiālu žagata izmanto zariņus un augu stiebrus. Riests Taivānas zilajām žagatām ir no marta līdz aprīlim. Dējumā ir 3—8 olas. Tās ir olīvzaļas ar tumši brūniem raibumiņiem. Kamēr mātīte perē olas, tēviņš to baro. Inkubācijas periods ilgst 17—19 dienas. Ligzdošanas laikā Taivānas zilā žagata agresīvi sargā savu teritoriju, padzenot ikvienu nevēlamu ciemiņu.

Atsauces
--------

1. ↑  World Bird List: Crows, mudnesters & birds-of-paradise, 2020
2. ↑  Urocissa caerulea[novecojusi saite]
3. ↑  «Birding in Taiwan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 8. februārī. Skatīts: 2010. gada 19. novembrī.
4. ↑  Alive: Taiwan Blue Magpie (Urocissa caerulea)
5. 1 2 3  Species accounts - Taiwan Blue Magpie
6. ↑  «The diet of the Formosan Blue Magpie». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. maijā. Skatīts: 2017. gada 1. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Taiwan Blue Magpie (Urocissa caerulea) Archived 2010. gada 30. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
* Pirolle de Taiwan
* Blue Crisis - Between Urocissa caerulea and Urocissa erythrorhyncha
* Taivānas zilās žagatas foto (orientalbirdimages)
* Taivānas zilās žagatas foto[novecojusi saite] (birdsisaw)
**Tiesību doktrīna** jeb pazīstamāko tiesību zinātnieku viedoklis lielākajā daļā tiesību sistēmu neveido tiesības to parastajā izpratnē. Tomēr veidojot tiesiskās regulēšanas modeli zinātnisko darbu nozīme ir diezgan liela. Likumdevējs bieži vien ņem vērā tās tendences, kuras jau ir fiksētas zinātnē. Kontinentālajā tiesību sistēmā, piemēram, tiesību principi vispirms tika izstrādāti zinātnes ceļā.

Tiesību doktrīnai ir arī liela nozīme normu izveidē un interpretācijas metodoloģijā un pilnveidošanā. Kontinentālajā sistēmā doktrīna ir viens no nozīmīgākajiem palīglīdzekļiem tiesību normu piemērošanā.

Tomēr doktrīna var būt arī par tiesību avotu formālā nozīmē. Angļu-sakšu tiesību sistēmā tiesu spriedumi bieži vien tiek pamatoti uz zinātnieku viedokļiem.

Islama tiesības vispār balstās uz autoritātes principa un tādēļ seno juristu, islama pazinēju spriedumiem ir oficiāla juridiska nozīme.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4128412-4

 |

 |
**Tiešais vārds** ir baznīcas kalendāra svētā mocekļa vai brīnumdara vārds, kurā nosauca jaundzimušo, kurš dzimis šī svētā dienā. Tradicionāli izmantots krievu kņazistēs 14.—16. gadsimtos. Papildus, tikai ģimenes iekšējā lokā lietots vārds, savukārt publiskais vārds visbiežāk bija tas, kas bērnam tika dots kristībās.

Krievijas historiogrāfijā tiešā vārda fenomens vislabāk izpētīts, analizējot Rjurikoviču dinastijas kņazu un lielkņazu vārdus, piemēram:

* kņazs Suzdaļas Dmitrijs (*Дмитрий Константинович Суздальский* (1323-1383)) kristoties saņēma vārdu Toms (*Фома*), bet pirms nāves kļuva par mūku ar vārdu Teodors (*Феодор*).
* Ivans III (*Иоанн III Васильевич Рюрикович'* (1440-1505)), dzimis sv. Timoteja dienā, daudzos rakstītos avotos tiek dēvēts par Timoteju Joanu (*Тимофей-Иоан*).
* Vasilija III (*Васи́лий III Иванович Рюрикович'* (1479-1533)) tiešais vārds bija Gavriils (*Гавриил*).
* Ivana IV (*Иоaнн IV Васильевич Рюрикович* (1530-1584)) tiešais vārds bija Tits (*Тит*).
* Abi Ivana IV dēli Dmitriji bija vārdabrāļi ne tikai kristītajā vārdā, bet arī tiešajā vārdā: abu tiešais vārds bija Uars (sv moceklis Uars, jeb Vars - *Уар* (*Вар*)).

Attiecīgi, cilvēka "aizgādņi debesīs" bija abi svētie — gan "kalendārais", gan tas, kura vārdā cilvēks kristīts.

Krievu historiogrāfijā to atvasina no pirmo Rjurikoviču tradīcijas vienlaikus lietot gan savu skandināviski pagānisko vārdu, gan kristīto vārdu, piemēram: Jaroslavs/Jurijs (sv. Juris = *св. Георгий*) Gudrais, Vladimirs/Vasilijs Monomahs, u.c. Taču jānorāda, ka līdzīgas vārdu maiņas viena cilvēka dzīvē, mainoties tā statusam — piedzimstot, reliģiski iesvētoties, kāpjot tronī, aizejot no laicīgās dzīves klosterī utt. — sastopamas daudzviet pasaulē (piem. skat. Ķīnas dinastijas).

Ap 17. gadsimtu tiešo vārdu pamazām pārstāj izmantot, un, piemēram, Romanovu dinastijas valdnieki un kņazi to vairs neizmanto, iztiekot tikai ar kristīto vārdu.

Atsauces
--------
**Tiglīnskābe** (*trans*-2-metil-2-butēnskābe, cevadīnskābe, sabadilīnskābe, α-metilkrotonskābe, *trans*-α,β-dimetilakrilskābe, СН3−CH=С(СН3)–СООН) pieder pie nepiesātinātajām *trans* karbonskābēm. Tiglīnskābe ir bezkrāsaini kristāli ar saldenu, pikantu aromātu. Tiglīnskābei ir *cis* struktūrizomērs - angelikskābe. Tiglīnskābei ir kairinoša iedarbība uz ādu, acīm un elpošanas ceļiem.

Vēsture
-------

1819. gadā Peletjē (*Pelletier*) un Kavento(*Caventou*) no Meksikas auga *Schoenocaulon officinalis* (sabadillas) sēklām ieguva nezināmu gaistošu kristālisku skābi, ko nosauca par sabadilīnskābi. 1865. gadā Franklands(*Frankland*) un Dupa (*Duppa*) aprakstīja metilkrotonskābi, kas izrādījās identiska sabadilīnskābei. 1870. gadā Geiters (*Geuther*) un Frolihs (*Fröhlich*) ieguva šādu pašu skābi no krotoneļļas un nosauca pēc to saturošā Indijas auga *Croton tiglicum* sugas nosaukuma (no šī paša auga ģints cēlies krotonskābes nosaukums).

Atrašanās dabā
--------------

Atrodama krotoneļļā, kā arī dažu vaboļu aizsargsekrētā.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās nepiesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Akrilskābe
* Krotonskābe (izokrotonskābe)
* Angelikskābe (tiglīnskābe)
* Oleīnskābe (elaidīnskābe)
* Erukskābe (brasidīnskābe)
* Nervonskābe
* Sorbīnskābe
* Ģerānijskābe
* Linolskābe
* Eleostearīnskābe
* Linolēnskābe
* Arahidonskābe
* Klupanodonskābe
* Cervonskābe
* Propiolskābe
* Stearolskābe (tarirīnskābe)

 |

 |
***Trans Air Congo*** (saīsinājumā ***TAC***) ir Kongo Republikas lidsabiedrība. Tās bāze izvietota *Antonio Agostinho Neto* starptautiskajā lidostā Puentnuārā. Lidsabiedrība dibināta 1994. gadā.

Lidsabiedrība nodrošina pasažieru pārvadājumus Kongo Republikā starp Puentnuāru un Brazavilu, kā arī starptautiskos lidojumus uz Kotonu (Benina), Dualu (Kamerūna) un Librevilu (Gabona).

*Trans Air Congo* gaisa floti veido sešas lidmašīnas:

* *Boeing 737-200 Advanced* (2)
* *Boeing 737-300* (1)
* *McDonnell Douglas MD-82* (1)
* *Embraer EMB 120 Brasilia* (2)

2009. gadā Eiropas Savienība pret Kongo Republikas lidsabiedrībām, tai skaitā *Aéro-Service*, ieviesa lidojumu aizliegumu uz ES valstīm.

Atsauces
--------

1. ↑  European Union Releases Latest List of Banned Airlines - Is Your Airline One of Them? 02 December 2009

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trans Air Congo*** |

* *Trans Air Congo* vietne
|  |
| --- |
| **Artikulācijas vietas** |
| Labiāla |
| Bilabiāla |
| Labiāli velāra |
| Labiāli alveolāra |
| Labiodentāla |
| Bidentāla |
| Koronāla |
| Lingvolabiāla |
| Interdentāla |
| Dentāla |
| Alveolāra |
| Apikāla |
| Lamināla |
| Postalveolāra |
| Alveopalatāla |
| Retrofleksa |
| Dorsāla |
| Palatāla |
| Labiāli palatāla |
| Velāra |
| Uvulāra |
| Uvulāri epiglotāla |
| Radikāla |
| Faringāla |
| Epiglotāli faringāla |
| Epiglotāla |
| Glotāla |
| Šī lapa, iespējams, satur informāciju fonētiskajā alfabētā, kuru dažas pārlūkprogrammas var attēlot nekorekti. |

**Labiāli** līdzskaņi (saukti arī par **lūpeņiem**) tiek artikulēti vai nu ar abām lūpām (**bilabiāla** artikulācija), vai ar apakšlūpu un augšzobiem (**labiodentāla** artikulācija).[1]

Lūpu noapaļošana, vai **labializācija** var piedalīties kā koartikulācija citu tipu patskaņos. Angļu valodas /w/ ir labializēts velārs spraudzenis.

Iedalījums
----------

Labiālie līdzskaņi tiek iedalīti divās artikulācijas apakškategorijās:

* Bilabiāls līdzskanis
* Labiodentāls līdzskanis

Tikai dažas valodas iedala labiālos līdzskaņus vienīgi pēc šī kritērija. Piemēram, eve ir abu tipu berzeņi. Lielākajai daļai citu pasaules valodu *labiāls* pats par sevi ir nozīmīga fonēmiska specifikācija.

Latviešu valoda
---------------

Labiālie līdzskaņi latviešu valodas vārdā *problēma*.
Latviešu valodā labiāli līdzskaņi ir bilabiāls nazāls slēdzenis /m/, bilabiāli eksplozīvi slēdzeņi /p/ un /b/, labiodentāli berzeņi /f/ un /v/. Nebalsīgais labiodentālais berzenis /f/ relatīvi nesen ienācis latviešu valodā un sastopams galvenokārt svešvārdos, piemēram [fɔneːtikɑ] (*fonētika*).

Atsauces
--------

1. ↑  Ladefoged, Peter; Maddieson, Ian (1996). The Sounds of the World's Languages. Oxford: Blackwell. ISBN 0-631-19814-8 (angliski)
**Veckalsnava** ir ciems Madonas novada Kalsnavas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos Kalsnavas ezera krastā pie autoceļa P37 7,5 km no pagasta centra Jaunkalsnavas, 19 km no novada centra Madonas un 150 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap kādreizējo Rīgas arhibīskapa vasaļa pili (*Calcenoide*) un vēlāk — Veckalsnavas muižas *(Alt-Kalzenau)* centru.

Vēsture
-------

Veckalsnavas muižas kungu māja pirms 1905. gada.
1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada 28. novembrī vietējiem LSDSP kaujas pulciņa biedriem tika dots rīkojums apbruņoties un sapulcēties Veckalsnavas mežā, lai iznīcinātu Brimmera muižu, kurā bija apmetušies soda ekspedīcijas karavīri. Tikšanās vieta tika nozīmēta pie Kalsnavas kapsētas. Veckalsnavas muižu ielenca ap 3000 kaujinieku, taču kazaki atteicās padoties. 

30. novembrī kazaki no aplenktās Veckalsnavas vairākas reizes neveiksmīgi centās izlauzties uz Stukmaņu pusi. 1. decembra rītā kazaki pārgāja uzbrukumā uz Bērzaunes puses pozīcijām, taču sacelšanās dalībnieki uzbruka kazakiem no mugurpuses, revolucionāri ieņēma Veckalsnavas muižu un to nodedzināja.

Iedzīvotāji
-----------

### Ievērojamas personības

* Herberts Zommers (1895—1983), latviešu aktieris un režisors. Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (no 1949. gada).

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 444. lpp. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kalsnavas pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Aiviekste
* Apšuriņķis
* Aronieši
* **Jaunkalsnava**
* Jāņukalns
* Lāči
* Liepnieki
* Maisi
* Mārtiņēni
* Ramuļēni
* Rizgi
* Stepes
* Trekaiņi
* Tuteni
* Veckalsnava

 |

 |
**Meždušarska** (krievu: *Междушарский*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Novaja Zemļas arhipelāgā Ziemeļu Ledus okeānā, arhipelāga trešā lielākā sala. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Novaja Zemļa».

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies arhipelāga dienvidrietumos, Barenca jūrā. Kostinšara šaurums to atdala no Dienvidu salas. Salas virsma ir paugurains līdzenums, ko klāj tundras augājs un purvi. Augstākais punkts ir Visokajas kalns (94 m vjl) salas austrumos. Daudz ezeru un upju. Krasti stipri līčaini ar strēlēm, sēkļiem un piekrastes lagūnām. Stāvajos krasta posmos putnu kolonijas.

Vēsture
-------

Sala atzīmēta jau E. Palmkvista 1673. gada kartē kā Prešara *(Preschar)*. Salas ziemeļaustrumu piekrastē atrodas 19. gadsimta traperu apmetne Vaļkova.

Atsauces
--------

1. ↑  Большая Советская Энциклопедия. Междушарский остров
2. ↑  Острова и архипелаги Российской Арктики. Новая Земля

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 8291148574369724430007

 |

 |
Hidroakumulācijas elektrostacija Velsas ziemeļos
**Hidroakumulācijas elektrostacija** ir hidroelektrostacija, kurā ūdeni pārsūknē un uzkrāj augstākā līmenī, lai slodzes maksimuma laikā to izmantotu elektroenerģijas ražošanai. Ar šī paņēmiena palīdzību enerģija tiek uzkrāta ūdens formā, tam tiekot sūknētam no apakšējā rezervuāra uz augšējo.   

Hidroakumulācija patiesībā nav domāta, lai ražotu enerģiju, bet gan, lai uzkrātu to tā, lai to varētu ātri atbrīvot brīžos, kad ir nepieciešams papildus enerģijas daudzums. Tādējādi nekavējoties var iegūt enerģiju un apgādāt patērētājus, līdz pārējās elektrostacijas var uzsākt šo darbu. Lai gan sūknēšanas procesā tiek patērēta enerģija un rodas zaudējumi, sistēma palielina ienākumus, pārdodot vairāk elektrības kulminācijas punktā, kad elektrības cenas ir visaugstākās. 

Hidroakumulācijas stacijas shēma
Baltijas valstīs šāda veida elektrostacija ir Krones hidroakumulācijas elektrostacija Lietuvā, kas tika uzcelta 1992.gadā.

Darbības princips
-----------------

Ūdens tiek sūknēts uz augšējo rezervuāru nakts laikā, kad pieprasījums pēc elektrības ir visniecīgākais. Kad pēkšņi ir nepieciešams lielāks elektrības daudzums, nosprostojumi tiek atvērti un ūdens traucas lejā pa tuneli, lai iedarbinātu turbīnas, kuras savukārt iedarbina ģeneratoru. Ūdens sakrājas apakšējā rezervuārā, būdams gatavībā atkal tikt uzsūknēts atpakaļ augšējā.

Priekšrocības un trūkumi
------------------------

**Priekšrocības**:

* uzkrāj enerģiju ātrai tās atbrīvošanai;
* nerada piesārņojumu;
* maz ietekmē ainavu.

**Trūkumi**:

* augstas izmaksas būvniecībai;
* nevar tikt izmantots līdz brīdim, kamēr ūdens netiek atsūknēts atpakaļ, taču šo problēmu var novērst, paredzot laiku, kad būs nepieciešams pastiprināts enerģijas daudzums.

Skatīt arī
----------

* Hidroelektrostacija

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000326663
* LCCN: sh85109063
* GND: 4176364-6
* NDL: 01172748
* NKC: ph316242

 |

 |
Brīvības dienas demonstrācija pie Baltkrievijas Nacionālā operas un baleta teātra Minskā 2018. gadā
 Baltkrievijas opozīcijas rīkotais Brīvības dienas svinību mītiņš 2007. gadā
**Brīvības diena** (baltkrievu: *Дзень Волі*, *Dzień Voli*) ir Baltkrievijas Demokrātiskās Republikas neatkarības pasludināšanas diena, ko atzīmē 25. martā. Kopš 20. gadsimta 20. gadu sākuma Brīvības dienu kā Baltkrievijas neatkarības dienu atzīmē Baltkrievijas neatkarības kustība. To plaši atzīmē arī baltkrievu diaspora, bet Baltkrievijā dienai oficiāls statuss nav.

Arī ASV gubernatori un prezidenti, tostarp Dvaits Eizenhauers, Ronalds Reigans, Džordžs H. V. Bušs un Bils Klintons, Amerikas baltkrievu kopienu parasti sveic 25. martā.

Baltkrievijā Brīvības dienu ar protestiem un demonstrācijām pret Aleksandru Lukašenko katru gadu atzīmē tās opozīcija, un tos regulāri pavada protestētāju masveida aizturēšana un spīdzināšana. Baltkrievijas valdība Brīvības dienu kā atzīmējamo dienu neatzīst, apgalvojot, ka Baltkrievijas Demokrātisko Republiku 1918. gadā izveidoja Baltkrieviju okupējušie vācieši, un Lukašenko to raksturojis kā "drūmu lappusi mūsu vēsturē". Tuvojoties Baltkrievijas Demokrātiskās Republikas dibināšanas simtgadei, varas iestādes represijas un kritiku mīkstināja un 2018. gadā atļāva Minskā rīkot dienai veltītu ceremoniju un koncertu, ko apmeklēja ap 11 000 cilvēku, bet 2019. gada pasākumi Minskā un reģionos notika bez plaša mēroga represijām.

2020. gadā baltkrievu mūziķis Zmicers Vaicuškevičs sacerēja šai dienai veltītu dziesmu *25aha sakavika*.

2021. gada Brīvības diena bija pēdējā diena Baltkrievijas iedzīvotāju protestos pret Baltkrievijas prezidenta vēlēšanām 2020. gadā, un tajā aizturēti vairāk nekā 200 cilvēki.

Atsauces
--------

1. ↑  «Belarusian Independence Day in New York – proclamation by Mayor Rudi Giuliani – Rada of the Belarusian Democratic Republic» (en-GB). Skatīts: 2021-02-24.
2. ↑  «Anniversary of the Belarusian Democratic Republic – greeting from US President Bill Clinton, 1995 – Rada of the Belarusian Democratic Republic» (en-GB). Skatīts: 2021-02-24.
3. ↑  «Freedom Day in Belarus: mass detentions, water cannons and security forces. A PHOTO. VIDEO». *ForumDaily* (angļu). 2017-03-25. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-02-02. Skatīts: 2021-02-24.
4. ↑  «Belarus: 'Freedom Day' Crackdown». *Human Rights Watch* (angļu). 2017-04-03. Skatīts: 2021-02-24.
5. 1 2  «Dozens arrested as Belarus opposition marks 'Freedom Day'». *EurActiv* (en-GB). 2018-03-26. Skatīts: 2021-02-24.
6. ↑  Alesia Rudnik. «Belarusian Freedom Day 2019: are the authorities warming to the idea?». *Belarus Digest*, 2019-03-25. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-01-24. Skatīts: 2021-02-24.
7. ↑  «Зміцер Вайцюшкевіч — 25 сакавіка (верш Уладзіміра Някляева)». *Годна - YouTube*. 2020-03-25.
8. 1 2  «Hundreds arrested in Belarus 'Freedom Day' protest». *Associated Press*. Kyiv. 2021. gada 25. marts. Skatīts: 2021. gada 25. maijs.
Lūkasa Krānaha 1512. gada kokgriezums „Vilkacis"
**Vilkacis** jeb **vilkatis** ir mitoloģisks cilvēks ar spēju pārvērsties par vilku vai kādu no vilkveidīgiem radījumiem, ar paša gribu, cita vilkača koduma dēļ vai lāsta iespaidā. Viduslaiku hroniķis Gervase Tilburijs sasaistīja pārvēršanos par vilkaci ar pilnmēnesi; lai gan ir pierādījumi, ka tāds pieņēmums pastāvēja jau sengrieķa Petroniusa rakstos.[*nepieciešama atsauce*]

Vilkači ir populārs mūsdienu fantastiku grāmatu un filmu tēls.

Vilkači baltu zemēs
-------------------

Olafa Magnusa darbā *Historia de Gentibus Septentrionalibus* citā starpā pieminēts, ka Prūsijā, Livonijā un Lietuvā mitinās daudz vilkaču. Pie kādas nopostītas pils uz Lietuvas, Žemaitijas un Kurzemes robežām (*intra Lithuaniam, Samogethiam, ac Curoniam est paries quidam...*) atrodas vilkaču galvenā pulcēšanās vieta, kur noteiktā dienā pulcējoties tūkstošiem vilkaču — starp tiem arī muižnieki. Pilnmēness naktī viņi lec pāri kādai sienai, bet tie, kas to nespēj, tiek izsmieti. Pēc pāris dienām viņi atkal pārvēršas par normāliem cilvēkiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Edgars Dunsdorfs, Arnolds Spekke. Latvijas vēsture 1500—1600. Daugava, 1964. — 676 lpp.
2. ↑  *Historia de Gentibus Septentrionalibus. Liber XVIII, Cap. XLV: De ferocis hominum in lupos conuersorum*[novecojusi saite] (latīniski)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vilkacis*** |

* Buks A. Vilkatis latviešu folklorā - mīts vai īstenība?
* *Vilkaču Grāmata*, Sabīne Baringa-Goulda, 1865 (angliski)
* Allens Varnijs, "Jaunais Uzlabotais Nezvērs" (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85146117
* GND: 4189721-3
* NKC: ph281872

 |

 |
Nams Alberta ielā 12
Galvenā ieeja Alberta ielā 12
**Jaņa Rozentāla studija** bija gleznotāja Jaņa Rozentāla privāta mākslas studija. Tā atradās Rīgā, Alberta ielas 12. nama 9. dzīvoklī, kur no 1904. — 1915. gadam arī dzīvojis mākslinieks ar savu sievu Elliju Forseli. Ēkas īpašnieks bijis arhitekts Konstantīns Pēkšēns, kurš, jau projektējot namu, 9. dzīvokli bija paredzējis mākslinieka ģimenei, speciāli augšstāvā virs dzīvokļa izbūvējot atbilstoši mākslinieka iecerei gleznotāja darbnīcu.

Darbība
-------

Studija pastāvēja no 1906. gada līdz 1910. gadam, kad to vadīja Janis Rozentāls. Studijā tika zīmēti kaili un apģērbti modeļi, ģipša maskas, gleznotas ainavas un modeļi (biežāk uz kartona), darinātas skices.

Janis Rozentāls studijā par sasniedzamo paraugu uzskatījis savu stilu — devis praktiskus padomus, glezniecībā pievērsis uzmanību plašam triepienam, krāsu harmonijai un neatzinis zīmēšanas procesā mērīšanu, uzskatot, ka līnijām jābūt dzīvām. Būdams intelektuālis, nemīlējis teorizēt.

Audzēkņi
--------

Rozentāla studijā mācījušies vēlāk latviešu glezniecībā zināmi mākslinieki — Indriķis Zeberiņš, Oto Skulme, Kārlis Baltgailis, Jānis Jaunsudrabiņš, Konstantīns Rončevskis, Jānis Sudmalis, Alberts Kronenbergs.

Saieta vieta
------------

Dzīvoklis - darbnīca 20. gadsimta sākumā bijusi daudzu nozīmīgu kultūras darbinieku pulcēšanās vieta, kur viesojušies Anna Brigadere, Kārlis Skalbe, Emilis Melngailis, Jāzeps Vītols, Eva Borherte — Šveinfute, Bernhards Borherts.

Pašlaik
-------

No 1973. gada šajā dzīvoklī atrodas Jāņa Rozentāla un Rūdolfa Blaumaņa (bijis gleznotāja apakšīrnieks, domubiedrs un draugs) muzejs.

Ārējās saites
-------------

* www.makslasvesture.lv
* www.muzeji.lv

Atsauces
--------

1. 1 2  «Latvijas Muzeju Biedrība». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 7. maijā. Skatīts: 2010. gada 8. novembrī.
2. 1 2 3   Archived 2011. gada 14. februārī, *Wayback Machine* vietnē. www.makslasvesture.lv
**Java** (indonēziešu: *Jawa*) ir sala, Indonēzijas Republikas daļa, kurā mitinās aptuveni puse Indonēzijas iedzīvotāju, un tā dominē valstī politiski un ekonomiski. Salā atrodas Indonēzijas galvaspilsēta Džakarta. Starp citām pasaules salām Java atrodas 13. vietā pēc platības, kā arī arī 1. vietā pēc iedzīvotāju blīvuma — tajā dzīvo 140 miljoni iedzīvotāju (2020), kas ir vienlīdzīgi ap 1000 iedzīvotājiem uz km².

Ģeogrāfija
----------

Java atrodas uz austrumiem no Sumatras, uz rietumiem no Bali, uz dienvidiem no Borneo un uz ziemeļiem no Ziemsvētku Salas. Java atrodas seismiski aktīvā reģionā un izveidojusies galvenokārt vulkāniskās aktivitātes rezultātā, uz salas atrodas vismaz 38 kalni, kas kādreiz bijuši aktīvi vulkāni, arī salas augstākais punkts Semeru (3676 m) ir vulkāns. Pateicoties saviem kalniem un augstienēm, Java ir viens no rīsu audzēšanai piemērotākajiem reģioniem pasaulē. Java arī bija pirmā vieta Indonēzijā, kur 1699. gadā sāka audzēt kafiju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Java | Facts, Map, Population, & Language | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). Skatīts: 2022-10-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Java***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 152057336
* LCCN: sh85069786
* GND: 4028527-3
* SUDOC: 027262170
* NDL: 00628626
* NKC: ge134254

 |

 |
**Marija Kuvacu** (grieķu: *Μαρία Κουβάτσου*; dzimusi 1979. gada 2. novembrī Atēnās) ir Grieķijas starptautiskā lielmeistare šahā (1993).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt uzvarējusi Grieķijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās: U16 (1992, 1994), U20 (1995, 1996, 1999). No 1993. līdz 1999. gadam pārstāvējusi Grieķiju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 1999. gadā Erevānā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

Sekmīgi piedalījusies Grieķijas sieviešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi zelta (2000) un divas sudraba (1998, 2002) medaļas. 2001. gadā Maskavā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā zaudējusi 1. kārtā Natašai Bojkovičai.

Pārstāvējusi Grieķijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 4 reizes (1998-2002, 2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2001, 2015).

Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā Kuvacu piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1993. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Pēc profesijas ir zobārste un līdz 2009. gadam Atēnās strādājusi par zobu ķirurģi. 2012. gadā pārgājusi uz darbu Ārlietu ministrijā un strādājusi Grieķijas vēstniecībā Pekinā.

Atsauces
--------

1. ↑  World Junior Championships 1999
2. ↑  23 Indv.GRE Women Ch. 2000
3. ↑  25 Indl GRE Women Champ. 2002
4. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Maria Kouvatsou
6. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Maria Kouvatsou

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Skvalēns** (2,6,10,15,19,23-heksametil-2,6,10,14,18,22-tetrakozaheksaēns) ir nepiesātinātais ogļūdeņradis ar sešām izolētām (nekonjugētām) dubultsaitēm. Skvalēns pieder pie triterpēniem un tai pašā laikā tā ķīmiskā struktūra ir tuva karotinoīdiem. Skvalēns ir eļļains šķidrums.

Atrašanās dabā
--------------

Skvalēns dabā lielākos daudzumos sastopams dažu zivju, piemēram, haizivju aknās, arī daudzos augos un raugā.
Tā kā skvalēns ir daudz vieglāks par ūdeni, tas palīdz haizivīm peldēt, jo tām nav peldpūšļa.   

Skvalēnu var atrast visos augstākajos organismos, tai skaitā cilvēka organismā, jo tas ir steroīdu, piemēram, holesterīna bioķīmiskais priekštecis.

Iegūšana
--------

Skvalēnu iespējams ķīmiski sintezēt no farnezola, taču vieglāk to iegūt no dabā sastopamām izejvielām.

Izmantošana
-----------

Skvalēnu lieto kosmētikā kā mitrinātāju.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie nepiesātinātie ogļūdeņraži (alkēni, alkadiēni, alkīni) |
| --- |
|  |
|  | 
* Etilēns
* Propēns
* Butēns
* Butadiēns
* Izoprēns
* Skvalēns
* Allēns
* Acetilēns

 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|

**Dāma** ir spēcīgākā figūra šaha spēlē. Katram spēlētājam ir pa vienai dāmai, kas uzsākot spēli atrodas aiz bandiniekiem uz lauciņiem d1 (baltajiem) un d8 (melnajiem). Tātad, uz savas krāsas lauciņiem — baltā dāma uz baltā, bet melnā dāma uz melnā lauciņa. Dāmu un torni sauc par smagajām figūrām.

Dāmas gājieni
-------------

Dāma pārvietojas (un ņem pretinieka figūras) gan pa diagonālēm (t.i. pa slīpām līnijām) gan pa horizontālēm un vertikālēm uz visām pusēm jebkurā tai pieejamā attālumā. Protams, ja ceļā atrodas savas vai pretinieka figūras, tad tās ierobežo dāmas tāldarbību.

 Dāmu pozīcijas partijas sākumstāvoklī 

 Dāmas gājieni

Dāmas vērtība
-------------

Parasti pieņem, ka dāmas vērtība ir mazliet lielāka par torņa un vieglās figūras, t.i. zirdziņa vai laidņa, vērtību, bet mazliet mazāka par divu torņu vērtību. Atklātās pozīcijās dāmas spēks (un vērtība) pieaug.

Dāmu raksturojums
-----------------

* Neskatoties uz to, ka dāma ir spēcīgākā figūra šahā, partijas sākumā (atklātnē) to neiesaka aktīvi izmantot, jo pretinieka bandinieku ķēde ierobežo dāmas kustību. Bez tam, izdarot gājienus, kas apdraud tālu novietotu dāmu, pretinieka vieglās figūras un bandinieki var ieņemt labākas pozīcijas.
* Dāma viegli spēj nomatot pretinieka karali, ja uz galdiņa palikuši tikai karalis un dāma pret karali. Uzvar arī dāma pret vieglo figūru un dāma pret torni.

 Mats ar dāmu

Notācija
--------

Algebriskajā šaha notācijā dāmu apzīmē ar lielo **D** burtu.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Šaha figūras |
| --- |
|  |
| 
* Karalis
* Dāma
* Tornis
* Laidnis
* Zirdziņš
* Bandinieks

 |

 |
**Marija Berea de Montero** (spāņu: *María Berea de Montero*; 1914. gada 13. aprīlis Buenosairesa — 1983. gada 5. jūlijs Buenosairesa) bija Argentīnas starptautiskā meistare šahā (1952), Argentīnas sieviešu šaha čempione (1951).

Biogrāfija
----------

No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Argentīnas šahistēm. 1938. gadā uzvarējusi pirmajā Argentīnas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā dalījusi 14.-16. vietu (uzvarēja Vera Menčika).

Pēc Otrā pasaules kara sekmīgi turpinājusi savu šahistes karjeru. 1951. gadā uzvarējusi Argentīnas sieviešu šaha čempionātā. 1952. gadā uzvarējusi Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla Dienvidamerikas zonas turnīrā. 1952. gadā Maskavā piedalījusies pretendentu turnīrā, kurā palikusi 15. vietā (uzvarēja Jeļizaveta Bikova). 1954. gadā Dienvidamerikas zonas turnīrā dalījusi 4.-5. vietu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  «Buenos Aires 1952 - 1° Torneio Zonal Sulamericano Feminino». *www.brasilbase.pro.br*.
3. ↑  World Chess Championship (women): 1952 Candidates Tournament
4. ↑  «Buenos Aires 1954 - 2° Torneio Zonal Sulamericano Feminino». *www.brasilbase.pro.br*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 1. novembrī. Skatīts: 2018. gada 12. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Veila pie Reinas** (vācu: *Weil am Rhein*) ir Vācijas pilsēta un komūna. Tā atrodas Reinas austrumu krastā un stiepjas līdz vietai, kur satiekas Šveices, Francijas un Vācijas robežas. Tā ir Vācijas vistālāk dienvidrietumos esošā pilsēta un Šveices pilsētas Bāzeles priekšpilsēta. Veila pie Reinas ir daļa no Bāzeles trīsvalstu aglomerācijas (*Trinationale Agglomeration Basel*) ar aptuveni 830 000 iedzīvotāju.

Vēsture
-------

Pilsēta pirmo reizi dokumentēta 786. gadā kā *Willa*, kas tiek uzskatīts par romiešu izcelsmes nosaukumu. Hercogs de Vilārs šķērsoja Reinu šeit 1702. gada oktobrī, lai Spānijas mantojuma kara laikā cīnītos Frīdlingenas kaujā. Konflikta rezultātā Veila tika nopietni sagrauta.

Lauksaimniecība dominēja vietējā rūpniecībā līdz 19. gadsimtam, kad pilsēta sāka augt, pateicoties tās labvēlīgajiem transporta savienojumiem. Dzelzceļa šķirošanas parks, kas savieno Veilu pie Reinas ar Bāzeli, tika uzcelts 1913. gadā. Frīdlingenas kvartālā tika izveidotas Šveices tekstilrūpnīcas. 1934. gadā tika uzcelta osta pie Reinas.

Ārējās saites
-------------

* (vāciski)

Atsauces
--------
**Masūds Amīrs Savādkūhī** (persiešu: مسعود امیرسوادکوهی; dzimis 1942. gada 28. septembrī) ir Irānas starptautiskais meistars šahā (2015).

Biogrāfija
----------

1970. gados bijis viens no vadošajiem Irānas šahistiem. Pārstāvējis Irānas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1972-1974). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1972) medaļu.

Sekmīgi piedalījies senioru šaha turnīros. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Irānas senioru šaha čempionātos (2010, 2011). 2011. gadā uzvarējis Āzijas senioru šaha čempionātā. 2014. gadā Šrilankā izcīnījis 2. vietu Āzijas senioru šaha čempionātā.

Par panākumiem Āzijas senioru turnīros FIDE 2015. gadā Savādkūhī piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 2013. gadā saņēmis arī FIDE trenera nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  مسعود امیرسوادکوهی قهرمان مسابقات پیشکسوتان بالای 65 سال آسیا شد.[novecojusi saite]
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Massoud Amir Sawadkuhi
3. ↑  Iran National Senior (+60) Championship
4. ↑  6th Iranian Senior Chess Championship 2011 - S60
5. ↑  Asian Senior Chess Championship 2011
6. ↑  Asian Senior Chess Championship 2014

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Matainais grīslis** (latīņu: *Carex pilosa*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir nevienmērīgi un disjunkti sastopama Eiropas centrālajā un austrumu daļā, kā arī Austrumāzijā. Latvijā matainais grīslis ir sastopams ļoti reti, tikai valsts dienvidrietumu daļā. Ir idenfiticētas atradnes Lazdukalnu upītes tuvumā un Zvirgzdenes ezera salas dabas liegumā.

Augs ir ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts
--------

Matainais grīslis ir daudzgadīgs, 30—50 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir īss knābītis.

Augam ir ložņājošs saknenis un spēcīgs cers. Bieži veido neziedošus, lapainus dzinumus. Stublājs ir stāvs, gluds un gandrīz bezlapains. Lapas ir izvietotas pie stublāja pamata, tās ir garas, 0,5—1 cm platas un mīkstas. To mala un vidusdzīsla apakšpusē ir ar matiņiem. Ziedkopas seglapai ir gara maksts. Stublāja galotnē ir stāva, 2—3 cm gara vīrišķā vārpiņa. Zem tās ir 2 vai 3 šauras sievišķās vārpiņas diezgan garā, taisnā kātiņā. Augļa pūslītis ir zaļš, kails, olveidīgs, garāks nekā sarkanbrūnā un smailā segplēksne. Pūslītis galā pēkšņi sašaurināts īsā, mazliet līkā knābītī. Zied maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Universitātes 69. zinātniskā konference, *Aizsargājamās augu sugas matainā grīšļa atradņu izvietojumu noteicošo faktoru ģeostatistiskā analīze ar ArcGIS*, 17. 18. lpp.
2. 1 2  «matainais grīslis - Carex pilosa Scop. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-30.
**Korsuņas-Ševčenkovskas operācija** jeb **Čerkasu katla kaujas** (krievu: *Корсунь-Шевченковская операция*, vācu: *Kesselschlacht von Tscherkassy*, ukraiņu: *Корсунь-Шевченківська операція*) bija Sarkanās armijas Pirmās un Otrās Ukrainas frontes veikta operācija Otrā pasaules kara Austrumu frontē no 1944. gada 24. janvāra līdz 16. februārim mūsdienu Ukrainas Čerkasu apgabala teritorijā.

Uzbrukuma operācija sākās 24. janvārī. Sarkanās armijas veiksmīgā uzbrukuma rezultātā 28. janvārī vērmahta karaspēks tika ielenkts Korsuņas-Ševčenkivskas rajonā. Ielenkumā nokļuva ap 60 000 karavīru. Vācu karaspēks vairākas reizes no ārpuses neveiksmīgi mēģināja izlauzties pie aplenktā grupējuma, līdz naktī no 16. uz 17. februāri ielenktajam vācu karaspēkam, ciešot lielus zaudējumus, izdevās izlauzties no padomju aplenkuma.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Korsuņas-Ševčenkovskas operācija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85023072

 |

 |
**Terebovļa** (ukraiņu: *Теребовля*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Terebovļas rajona centrs.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta Hipatija hronikā 1097. gadā. No 11. gadsimta beigām - kņazistes centrs. Kopš 14. gadsimta vidus - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.

Pēc Pirmā pasaules kara Terebovļa iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pēc PSRS iebrukuma Polijā iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 6. jūlija līdz 1944. gada 23. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Terebovļa***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ternopiļas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berežani
* Borščiva
* Bučača
* Čortkiva
* Horostkiva
* Kopičinci
* Kremeneca
* Laņivci
* Monastiriska
* Pidhajci
* Počajiva
* Skalata
* Šumska
* Terebovļa
* **Ternopiļa**
* Zaļiščiki
* Zbaraža
* Zboriva

 |

 |
Iekrāsota šķiedrgalvīšu ģints sēnes metuloīdā tipa cistīda
**Cistīdas** ir daudzu sēņu sporu veidojošā slāņa — himēnija sastāvdaļa. Tās ir sterili ģeneratīvo hifu izaugumi, kas ir garāki par bazīdijām, uz kurām veidojas sporas, un tādējādi cistīdas kalpo par bazīdiju aizsegu. Reizēm tās sastopamas arī ārpus himēnija, un to loma šādos gadījumos vēl nav noskaidrota.

Cistīdas attīstās vai nu himēnija dziļākajā slānī — subhimēnijā kopā ar bazīdijām (*himēnijcistīdas*), vai dziļāk sēnes mīkstumā — tramā (*tramālās cistīdas*). Cistīdas ar eļļaini — sveķainu saturu citoplazmā, kuras veidojas no īpašām gleohifām, tiek sauktas par *gleocistīdām*. Pēc sieniņu biezuma cistīdas iedala plānsienu (*leptocistīdās*) un biezsienu (*lamprocistīdās*), kuru sieniņas izskatā atgādina stiklu un bieži ir trauslas. Lamprocistīdas ar īpašu formu virsotnēm sauc par metuloīdām. Pēc izvietojuma cistīdas iedala uz lapiņas (vai analoģiskas himenofora struktūras) šķautnes augošās (*heilocistīdas*), uz lapiņas malas augošās (*pleirocistīdas*), cepurītes virspusē augošās (*dermatocistīdas* vai *pileocistīdas*), uz cepurītes maliņas augošās (*cirkumcistīdas*) un uz kātiņa augošās (*kaulocistīdas*).

Cistīdu forma un izmēri ievērojami atšķiras dažādām sēņu sugām, tādēļ tām ir nozīme sugu noteikšanā. Parasti cistīdas ir bezkrāsainas, nereti ar dažādiem virsmas ieslēgumiem — gan plākšņveida, gan lodveida un citās formās. Reizēm heilocistīdu krāsa ir atšķirīga no lapiņu krāsas un tad tās ir saskatāmas ar lupu vai pat neapbruņotu aci, lai gan parasti cistīdu garums nepārsniedz desmitdaļu milimetra. Daudzām virpainīšu dzimtas sēnēm ir raksturīgas šādas dzeltenas heilocistīdas.

Ārējās saites
-------------

* "Using a Microscope: Basidia and Cystidia" by Michael Kuo. MushroomExpert.com
* BCERN Glossary: Cystidia
* Wild Mushrooms from Tokyo

Atsauces
--------

1. ↑  A.Piterāns, E.Vimba, "Zemāko augu sistemātikas praktikums", Zvaigzne, 1987. 148. lpp.
2. ↑  H.Doerfelt, H.Goerner, "Die Welt der Pilze", Urania-Verlag, Leipzig/Jena/Berlin, 1989, ISBN 3-332-00276-7.
3. ↑  ГрибИнфо: Цистиды
Šis raksts ir par salu Dienvidsendviču salās. Par antīko leģendu zemi skatīt rakstu Tule.

**Tules sala** (angļu: *Thule Island*) vai **Morela sala** (angļu: *Morrell Island*) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi sala ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojies arhipelāga dienvidrietumos Dienvidu Tules salu grupā, Sanlesmesa šaurums un Duglasa šaurums to atdala no Kuka salas austrumos. Sala ir daļēji erodējis stratovulkāns, salas centrā ir ap 60 m dziļš krāteris.

Salu 1775. gadā atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija, pie kam Dienvidu Tules salu grupa tika atzīmēta kopā, jo nebija iespējams veikt to sīkāku izpēti. Salu atsevišķo statusu 1819. gadā precizēja Krievijas ekspedīcija jūrasbraucēja Fabiāna fon Belinshauzena vadībā, Tules salas nosaukumu atvasinot no salu grupas nosaukuma. 1823. gada februārī salas piekrasti apsekoja amerikāņu jūrasbraucējs un roņu mednieks Bendžamins Morels ar kuģi *Wasp*, kuram par godu dots otrais salas nosaukums.

No 1955. gada janvāra līdz 1956. gada sākumam salā darbojās argentīniešu vasaras polārstacija Tenjente Eskivela, bet no 1976. gada līdz 1982. gadam — vissezonu stacija Korveta Urugvaja.

Attēlu galerija
---------------

* Polārstacija Teniente Esquivel 1955. gadāPolārstacija *Teniente Esquivel* 1955. gadā
* Polārstacija Teniente Esquivel skatā no aizmuguresPolārstacija *Teniente Esquivel* skatā no aizmugures
* Polārstacija Corbeta Uruguay 1981. gadāPolārstacija *Corbeta Uruguay* 1981. gadā
* Bāka Puntahjūsonā (Punta Hewison) 1976. gadāBāka Puntahjūsonā (*Punta Hewison*) 1976. gadā

Atsauces
--------

1. ↑  Thule Volcano - John Seach
**Čeļuskina rags** (krievu: *мыс Челюскин*) ir zemesrags Krievijai piederošās Taimiras pussalas ziemeļu galā, Eirāzijas kontinentālās daļas galējais ziemeļu punkts. Zemesragu apskalo Viļkicka šaurums, kas atdala Severnaja Zemļas arhipelāgu no kontinenta un savieno Laptevu jūru ar Karas jūru.

Zemesragu pirmie sasniedza 2. Kamčatkas ekspedīcijas stūrmanis Semjons Čeļuskins un kazaki Feofanovs un Gorohovs 1742. gadā un nodēvēja par **Austrumu-ziemeļu ragu** *(мыс Восточно-Северный)*. Par godu ekspedīcijas simtgadei Krievijas ģeogrāfiskā biedrība zemesragu pārdēvēja tagadējā vārdā. 1878. gadā zemesragu apmeklēja zviedru polārpētnieks Ādolfs Ēriks Nordenšelds, bet pirmais apkuģot to spēja norvēģu polārpētnieks Fritjofs Nansens 1893. gadā. 1932. gadā zemesragā ierīkota polārstacija Misčeļuskina, kuras otro ziemošanu vadīja Ivans Papaņins.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 147. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čeļuskina rags***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Topogrāfiskā karte

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 245104774
* GND: 4278627-7

 |

 |
**Nikolajs Ježovs** (krievu: *Николай Иванович Ежов*; dzimis 1895. gada 1. maijā, miris 1940. gada 4. februārī) bija padomju NKVD darbinieks, PSRS Iekšlietu tautas komisārs no 1936. gada 26. septembra līdz 1938. gada 25. novembrim. Vadīja PSRS drošības dienestu Lielā terora laikā. Ježova darbības laiks, kas bija represiju kulminācija PSRS, krieviski tiek apzīmēts kā *eжовщина*.

1938. gada 23. novembrī Ježovs iesniedza CK Politbirojam un Staļinam personīgi lūgumu par atbrīvošanu no amata. Pēc atbrīvošanas Ježovs kļuva par Ūdens transporta Tautas komisāru, bet par Iekšlietu komisāru iecēla Beriju, sekoja plašas kadru tīrīšanas PSRS iekšlietu sistēmā. Tāpat kā daudzi PSRS represīvās sistēmas vadītāji, Ježovs pats kļuva par tās upuri. 1939. gada 10. aprīlī arestēts. 1940. gada 3. februārī par "valsts apvērsuma organizēšanu" piespriests nāvessods un 4. februārī Maskavā nošauts. 1998. gadā Krievijas Federācijas Augstākās tiesas Kara kolēģija atzina, ka nav pamata Nikolaja Ježova reabilitācijai.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Ježovs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 77126867
* LNB: 000102958
* LCCN: nr95041600
* ISNI: 0000 0001 2140 5953
* GND: 119495465
* SELIBR: 223550
* SUDOC: 077250141
* BNF: cb14583816j (data)
* NKC: jo2004213435
* BNE: XX5459820

 |

 |
**Nikolajs Žozefa de Žakēns** (vācu: *Nikolaus Joseph von Jacquin*; dzimis 1727. gada 16. februārī, miris 1817. gada 26. oktobrī) bija Nīderlandē dzimis austriešu botāniķis, ķimiķis un metalurģijas speciālists.

Dzimis Leidenē un mācījās vietējā universitātē. Pēc mācībām iesākumā apmetās Parīzē, vēlāk pārcēlās uz Vīni. No 1755. līdz 1759. gadam Marija Terēzes vīra Franca I uzdevumā apceļoja Karību jūras zemes, vākdams botānisko kolekciju Šēnbrunnas pilij. No 1763. līdz 1768. gadam strādāja par ķīmijas un mineraloģijas profesoru Bavska Štjavnicā, vēlāk kļuva par Vīnes Universitātes botānisko dārzu direktoru.

Nikolaja Žozefa jaunākais dēls Emīls Gotfrīds un meita Franciska bija Mocarta tuvi draugi. Vairākas Mocarta kompozīcijas veltītas Žakēnu ģimenei.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Jozefs fon Žakēns***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59120694
* LCCN: n85381568
* ISNI: 0000 0000 8137 8515
* GND: 118556452
* SELIBR: 170632
* SUDOC: 073964336
* BNF: cb121452544 (data)
* BPN: 85409755
* BIBSYS: 90089706
* ULAN: 500072663
* MGP: 124486
* NLA: 35240716
* NKC: nlk20000090319
* Botanist: Jacq.
* BNE: XX1668840
* CiNii: DA02136036

 |

 |