recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antons Megnis** (dzimis 1907. gada 20. jūlijā, miris 1982. gada 1. maijā) bija latviešu (suitu) gleznotājs-ekspresionists, vairāk zināms kā akvarelists, bet daudz gleznojis arī citās tehnikās.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis daudzbērnu zemnieku Andreja un Annas Megņu ģimenē Alšvangas pagasta "Jaunarājos" (tagad Gudenieku pagastā). Par mākslu sāka interesēties agrā jaunībā. Gleznotāja māte bijusi ļoti reliģiska un gribējusi, lai dēls (kurš bija ģimenē otrais jaunākais bērns) mācītos teoloģiju, un piekritusi dēla izvēlei studēt glezniecību tikai ar norunu, ka viņš gleznos svētbildes. Par mākslinieka uzgleznotām svētbildēm gan nekādu liecību nav.

Jau mācoties Liepājas Daiļamatniecības vidusskolā, bet jo sevišķi studiju gados Mākslas akadēmijā izpaudās Megņa dotības monumentālajā glezniecībā. Viņa darbi guva ievērību akadēmijas studentu izstādēs. Akadēmijā Megnis mācījās profesora Jāņa Kugas meistardarbnīcā un beidza to 1941. gadā ar mākslinieka dekoratora grādu.

Strādājis par pedagogu Kuldīgas un Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, par mākslinieciskās darbnīcas vadītāju uzņēmumā „Māra", monumentālās noformēšanas darbos kombinātā „Māksla".

Pastāvīgās studijās un meklējumos Megnis lielu vērību veltīja klasiskajam mantojumam, analizēja un pārvērtēja vecmeistaru kompozīcijas principus un paņēmienus. Gadu gaitā viņa daiļrade guvusi visai plašu sazarojumu, jo mākslinieks darbojies gan dažādās dekoratīvās glezniecības jomās, gan stājglezniecībā.

Gleznas raksturo dinamika, ekspresija, interesanta krāsu gamma, oriģināla gleznojuma maniere. Spilgta lappuse mākslinieka daiļradē ir viņa sasniegumi akvareļglezniecībā.

Izstādēs Megnis piedalījies kopš 1933. gada. Bija Mākslinieku savienības biedrs kopš 1961. gada. Gleznojis galvenokārt ainavas — smagnējas, monumentāli vērienīgas, krāsu klājis biezi un kontrastaini. Otrs tuvākais temats, kā mākslinieks pats teicis, mūžīgais, vispārcilvēciskais — mīlestība, māte, sieviete.

Dzīvojis Ikšķilē. Sieva Irēna Megne – keramiķe.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. - 1.sējums. - 330.lpp.
2. ↑  Geni.com[novecojusi saite]
3. ↑  Gleznotājam Antonam Megnim - 110[novecojusi saite]
4. ↑  «Gleznotājam Antonam Megnim - 100». *Izklaide* (latviešu). Skatīts: 2018-01-05.
5. ↑  «Megnis Antons - Glezniecība - Klasiskās mākslas galerija ANTONIJA». *www.antonia.lv*. Skatīts: 2018-01-05.
6. ↑  «Antons Megnis – Ogres Centrālā bibliotēka». *www.ocb.lv* (en-US). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-08-03. Skatīts: 2018-01-05.
**Frognera parks** (norvēģu: *Frognerparken*) ir publiskais parks Norvēģijas galvaspilsētā Oslo, Frognera rajonā. Parka centrālais elements ir Frognera muiža. Muižas ēka atrodas parka dienvidu daļā, un tajā iekārtots Oslo pilsētas muzejs. Frognera parks ir lielākais parks pilsētā, tā kopējā platība ir 45 hektāri un šeit atrodas pasaulē lielākais viena mākslinieka skulptūru parks.

18. gadsimtā parks bija mazāks un galvenokārt bija centrēts ap muižas ēku. 18. gadsimtā militārais virsnieks Hanss Jākobs Šels to labiekārtoja kā baroka stila parku. 19. gadsimtā parka tā laika īpašnieka, vācu uzņēmēja un rūpnieka Bendžamina Vegnera uzraudzībā parks tika labiekārtots kā romantiskā stila parks. 19. gadsimtā lielākā daļa no muižas īpašumiem tika pārdota, lai rastu vietu pilsētas paplašināšanai. 1896. gadā parku nopirka Kristiānijas (tā laika *Oslo* nosaukums) pašvaldība un atvēra publisko parku. Parkā atrodas vairākas skulptūras, kuras veidojis Gustavs Vigelands no 1920. līdz 1943. gadam.

Frognera parks ir viens no galvenajiem tūristu piesaistes objektiem Norvēģijā. Katru gadu to apskata apmēram 1 — 2 miljoni apmeklētāju. Apmeklētājiem parks ir atvērts visu laiku. Ar nosaukumu "Frognera parks un Vigelanda skulptūras" (*Frognerparken og Vigelandsanlegget*) objekts ir iekļauts Norvēģijas "Mantojumu sarakstā" (*Lov om kulturminner* or *kulturminneloven)* kopš 2009. gada 13. janvāra. Frognera parks ir pirmais parks Norvēģijā, kas iekļauts šajā sarakstā.

Atsauce
-------

1. ↑  «*Frognerparken* (Frogner Park's friends)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 27. maijā. Skatīts: 2011. gada 30. martā. Archived 2010. gada 27. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  «*Frogner Park* (Visitnorway.com)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 8. martā. Skatīts: 2016. gada 21. augustā.
3. ↑  Om Frognerparken Archived 2012. gada 22. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Frognerparkens Venner
4. ↑  Frognerparken og Vigelandsanlegget Archived 2014. gada 20. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. Kulturminnesøk
5. ↑  Miljøverndepartementet: «Frognerparken fredet» besøkt 13. februar 2009
**Liņji** (ķīniešu: 临沂, piņjiņs: *Línyí*) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Šaņdunas provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos pie Ihes upes. Robežojas rietumos ar Sucjaņu, ziemeļos — ar Liaņjuņganu, austrumos — ar Dzaodžuanu un Dzjininu, ziemeļos — ar Taiaņu, Dzibo un Veifanu, rietumos — ar Zižao, bet dienvidos — ar Dzjansu provinci.

Vēsture
-------

Lai arī apvidum ir vairāk kā 2400 gadu sena vēsture, kā vienota administratīva vienība tā pastāv tikai kopš 18. gadsimta.

Ciņu dinastijas laikā tika izveidots Cjijanas apriņķis (启阳, *Qǐyáng*). Haņu dinastijas imperatora Dzjindi valdīšanas laikā vārdu tabu dēļ apriņķis tika pārdēvēts par Kaijanu (开阳, *Kāiyáng*). 106. gadā p.m.ē. mūsdienu Laņšaņas teritorijā tika izveidots Liņji apriņķis. 41. gadā izveidots Lanjas apriņķis (琅琊, *Lángyá*), par kura centru kļuva Kaijana. 1734. gadā izveidota Idžou prefektūra (沂州, *Yízhōu*) kas pārvaldīja 6 Liņji apkārtnes apriņķus. 1950. gadā izveidots Liņji speciālais rajons, ko vēlāk reorganizēja par municipalitāti.

Ekonomika
---------

Galvenās rūpniecības nozares ir tekstilrūpniecība, pārtikas rūpniecība, mašīnbūve, elektronika un farmācija, bet lielāko atpazīstamību guvuši Liņji vairumtirdzniecības tirgi, kas pēc kopējā tirdzniecības apjoma ir trešie lielākie Ķīnā.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  行政区划网

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Liņji***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Šaņdunas prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Biņdžou
* Cjindao
* Dedžou
* Dzaodžuana
* Dzibo
* **Dzjinaņa**
* Dzjinina
* Dunjina
* Hedze
* Jaņtai
* Liaočena
* Liņji
* Taiaņa
* Veifana
* Veihai
* Židžao

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 7569576-5

 |

 |
**Meža grīslis** (latīņu: *Carex sylvatica*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, tostarp diezgan bieži Latvijas teritorijas lapkoku un lapkoku — egļu mežos un krūmājos.

Apraksts
--------

Zemais grīslis ir daudzgadīgs, 40-110 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Augam ir gluds stublājs, kurš nolīkst. Lapas ir 0,4-0,7 cm platas un īsākas nekā stublājs, lapas gals ir gari nosmailots. Ziedkopas apakšējā seglapa ir ar garu maksti. Vīrišķo ziedu vārpiņa galotnē ir viena, zem tās ir 3—6 attālinātas, nokarenas un diezgan garas sievišķo ziedu vārpiņas. Sievišķo ziedu vārpiņas kātiņš ir garš, vārpiņa tieva un skraja (garumā līdz 5 cm, platumā ap 0,4 cm). Augļa pūslītis ir zaļš, bez dzīslojuma, bumbierveida, sašaurinātā pārejas daļa knābītī gara. Segplēksne ir bāla, plēvjaina, īsāka nekā pūslītis. Zied maija beigās un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «meža grīslis - Carex sylvatica Huds. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-06.
**Unkjar-Iskelesi līgums** (turku: *Hünkâr İskelesi Antlaşması*), parakstīts 1833. gada 25. jūnijā (8. jūlijā), bija militārās sadarbības līgums starp Krievijas un Osmaņu impērijām. Līgums parakstīts Konstantinopoles pievārtē, un daļēji pārvērta Osmaņu impēriju par Krievijas protektorātu. 

Sultāns Mahmuds II līgumu parakstīja pēc tam, kad ar Krievijas militāro atbalstu bija izvairījies no pilnīgas sakāves karā ar Ēģiptes hedīvu Muhamedu Alī. 1833. gada februārī Ēģiptes armija atradās ap 320 km attālumā no Konstantinopoles. Kad Lielbritānija, Austrijas impērija un Francijas Jūlija monarhija atteicās militāri palīdzēt, Mahmuds II lūdza palīdzību Krievijai. Nikolajs I uzreiz novērtēja iespēju nodibināt kontroli pār seno ienaidnieci, un nosūtīja Krievijas karafloti un karaspēku uz Bosforu. Ēģiptieši bija spiesti slēgt mieru. Pēc kara beigām, Nikolajs I sultānam pieprasīja noslēgt sadarbības līgumu.

Ar šo līgumu abas valstis noslēdza militāru savienību uz astoņiem gadiem. Krievija apsolīja kara gadījumā osmaņiem palīdzēt ar savu armiju un karafloti. No savas puses sultāns apņēmās pēc Krievijas pieprasījuma slēgt Dardaneļus visu valstu karakuģiem, izņemot krievu kuģus. Lai arī neapmierinātas, Lielbritānija un Francija militāri neapstrīdēja Dardaneļu slēgšanu. 

1839. gada jūnijā osmaņi sāka jaunu karu ar Ēģipti, kurā atkal cieta sakāvi. Osmaņu vājums un alianse ar Krieviju pārliecināja Lielbritāniju, ka šo impēriju turpmāk ir jāaizstāv pret Krieviju, un jānodrošina tās pastāvēšana. Arī Austrijai, kas tradicionāli Balkānus uzskatīja par savu interešu zonu, nepatika Krievijas pieaugošā ietekme. Lielbritānija, Francija un Austrija šoreiz aktīvi iejaucās konfliktā, lai nepieļautu atkārtotu Krievijas desantu Mazāzijā, un Osmaņu impērijas sabrukumu.

Tā kā sultāns 1839. gadā neizmantoja militārās savienības doto iespēju lūgt Krievijas militāro palīdzību, Unkjar-Iskelesi līgumu uzskatīja par spēku zaudējušu. 1841. gada 13. jūlijā Lielbritānija, Francija, Austrija, Prūsija, Krievija un Osmaņu impērija noslēdza Londonas konvenciju, ar kuru apstiprināja aizliegumu karakuģiem ieiet Bosforā un Dardaneļos, taču atverot šaurumus tirdzniecības kuģiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Hunkar-Iskelesi, Treaty of (1833)
2. ↑  «Николай I». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 6. janvārī. Skatīts: 2019. gada 21. janvārī.
3. ↑  «History of the Russian Empire: From Its Foundation, by Ruric the Pirate, to the Accession of the Emperor Alexander II». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. septembrī. Skatīts: 2019. gada 21. janvārī.
**Mihails Kantardžijevs** (bulgāru: *Михаил Кантарджиев*; 1910. gada 24. oktobris Loma — 2002. gada 20. novembris Sofija) bija Bulgārijas šahists.

Biogrāfija
----------

No 1930. gadu otrās puses līdz 1940. gadu beigām bijis viens no vadošajiem Bulgārijas šahistiem. Daudzkārtējais Bulgārijas šaha čempionātu dalībnieks. Labāko rezultātu sasniedzis 1937. gadā, kad kļuvis par Bulgārijas šaha vicečempionu. Pārstāvējis Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1939. gadā un individuālā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu B finālā.

Pēc Otrā pasaules kara kļuvis pazīstams kā šaha literāts un žurnālists. 1945. gadā izdevis pirmo šaha mācību grāmatu bulgāru valodā (bulgāru: *Шахматно ръководство*). 1947. gadā bijis viens no Bulgārijas šaha žurnāla *Шахматна мисъл* dibinātājiem. 1956. gadā izdevis grāmatu "Pirmās šaha mācību stundas" (bulgāru: *Първи шахматни уроци*).

Atsauces
--------

1. ↑  «Sofia 1937». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 2. augustā. Skatīts: 2016. gada 21. jūnijā.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Mikhail Kantardzhiev

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Oļegs Skarainis** (1923—2017) bija latviešu tēlnieks, Salaspils memoriāla (1967) skulptūru autors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis kā **Osvalds Gaujērs** 1923. gada 5. augustā Taganrogā (pēc LPE datiem Tveras apgabalā) strādnieka Jūlija Gaujēra, bijušā latviešu strēlnieka, un Sofijas Skaraines ģimenē. Pēc rūpnīcas skolas beigšanas viņš iestājās Taganrogas industriālajā tehnikumā, bet pēc tēva aresta NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gadā viņš bija spiests pamest mācības, nomainīja vārdu un uzvārdu un strādāja rūpnīcā.
Otrā pasaules kara laikā, kad Vērmahts okupēja Taganrogu, viņu nosūtīja piespiedu darbā uz Vāciju strādāt lidmašīnu remonta rūpnīcā netālu no Hamburgas. Pēc kara viņš nokļuva amerikāņu okupācijas zonā, tika izdots PSRS un nometināts Sahalīnas salas dienvidos.
1947. gadā Oļegs Skarainis ieradās Rīgā, kur mācījās vakarskolā, strādāja par atslēdznieku un pārdeva savus stikla gleznojumus. No 1952. līdz 1958. gadam viņš studēja Latvijas Mākslas akadēmijas tēlniecības nodaļā pie Teodora Zaļkalna. LMA beigšanas diplomdarbs bija skulptūra "Latviešu strēlnieki".
1959. gadā Skarainis piedalījās Salaspils memoriālā ansambļa ideju konkursā, pēc Kārļa Zemdegas ieteikuma žūrija izvēlējās viņa piedāvāto skulptūru projektu.

Vēlāk strādāja arī citiem monumentāliem darbiem, bet nereti palika ievērības ēnas pusē.
Mūža nogalē dzīvoja Ragaciema "Skarās", kur miris 2017. gada 11. decembrī.

Darbi
-----

* Salaspils memoriālais ansamblis (1967);
* kapa piemineklis režisoram A. Amtmanim-Briedītim Meža kapos (1970),
* "Viktora Haras dziesma", bronza (1975),
* "Če Gevara", bronza (1980),
* "Kaķis", bronza (1980),
* "Mani vecāki", bronza (1983),
* 1905. gada revolūcijai veltītais ansamblis Dobelē (1987),
* "Rozes mātei" R. Blaumaņa muzejā Brakos (1992),
* piemineklis pulkvedim Briedim Pulkveža Brieža ielā Rīgā (1998),
* piemiņas zīme pirmajai latviešu teātra izrādei Kronvalda parkā Rīgā (1993),
* kapa piemineklis kinorežisoram J. Podniekam Meža kapos (1993),
* piemineklis Mihailam Tālam Vērmanes dārzā (2000)
* atjaunotais piemineklis pulkveža Jāņa Baloža brigādes cīnītājiem Piņķos (2003)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 9. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 50. lpp.
2. ↑  Mūžībā aizgājis tēlnieks Oļegs Skarainis nra.lv 2017. gada 11. decembrī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 313507560
* GND: 1204301417

 |

 |
Doroteja fon Līvena māca jauno modes deju - valsi Almaka klubā Londonā (19. gs. karikatūra).
Šis raksts ir par cilvēka stāvokļa izpausmi. Par aktrisi, dziedātāju skatīt rakstu Dorisa Deja.
**Deja** ir cilvēka prieka, dvēseles stāvokļa izpausme ar ķermenisko formu palīdzību. Dejas mākslas attīstība un metamorfozes cauri laikiem un laikmetiem, dejas mākslas saskarsme un simbioze ar citiem mākslas veidiem, ar cilvēku mūžseno vēlmi pārrotāties, pārģērbties un pārtapt, kas spožu izpaudumu radusi karnevālos.

Vēsture
-------

Deja, dejotājs tēlotājmākslā ir fiksēts kopš cilvēces attīstības pirmsākumiem. Dejas atveidojumi seno civilizāciju tēlotājmākslā ir vienīgie avoti, kas apstiprina dejas esamību kopš civilizācijas sākuma. Skulptūras, zīmējumi uz sienām ļauj spriest par dejas raksturu.
Kopš senatnes dejas māksla tika uztverta kā dievišķa izpausme. Indijas dejas mākslu pārzināja Šiva. Senās Grieķijas dejas aizbildne bija viena no Apolona Musageta mūzām — Terpsihora. Senajā Grieķijā, attīstoties teātrim, radās pantomīma, deja tās ķermeniskajā izpausmē. Kustība, deja veidoja cilvēka plastiku, veicināja harmoniju un skaistumu.
Par deju savu viedokli pauda arī tā laika filozofi Platons un Aristotelis. Viņi norādīja, ka bija sabiedriskās dejas un tās, kas ietilpa teātra izrāžu darbībā. Abas šīs formas bija saistītas ar mūzikas raksturu un tā izpausmēm. Visas žanru dejas vairāk bija emocionālas nekā intelektuālas.

Eiropas tautu vēsturē vēl pirms kristietības pieņemšanas, dejas bija plaši izplatītas. Tā kā tās, tāpat kā dziesmas un citi folkloras veidi, bija cieši saistītas ar tautu ticējumiem, baznīca daudzviet apkaroja tās kā pagānismu. Tādēļ viduslaikos feodāļu sabiedrībā dejas nebija plaši izplatītas, lai gan vienkāršā tauta dejas tradīciju saglabāja.

Renesanses laikā tautas dejas kļuva par galma dejām un radās balets (1581). Tapa pirmā karaliskā dejas akadēmija, rodas pirmie baletmeistari un prīmas.
Īpašu uzplaukumu baleta māksla piedzīvoja Francijas karaļa Ludviķa XIV laikā, kas pats dejoja baletu. Eiropas valstu karaļi savās zemēs dibināja karaliskās operas un baleta teātrus.

Skatīt arī
----------

* Dejas simbolika

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Deja***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Kādas slimības ārstē dejošana?

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85035659
* GND: 4059028-8
* BNF: cb11931841h (data)
* NKC: ph126430

 |

 |
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Livonijas ordeņa karaspēks devās no Rīgas karagājienā uz dienvidiem no Kuldīgas (*Goldingen*)
**Kuršu piļu nodedzināšana 1263. gadā** notika kuršu sacelšanās apspiešanai rīkotā krustnešu karaspēka karagājiena laikā, kas notika pēc Dzintares pils nodedzināšanas 1261. gadā. Pēc tam, kad 1262. gadā Lietuvas ķēniņš Mindaugs atteicās no savienības ar Livonijas ordeni un devās karagājienā uz Cēsīm, mestrs Verners fon Breithauzens nolēma nodrošināt ordeņa Kuldīgas un Mēmeles piļu drošību un atkarot kuršu kontrolētās teritorijas.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

1262. gada beigās Livonijas mestrs Verners sūtīja vēstnešus pie Līvzemes komturiem, lai savervētu karapulkus karagājienam. Mestra slimības dēļ tika izraudzīts cits karaspēka vadonis. Pa Kurzemes kara ceļu gar jūrmalu tie nonāca Kurzemē, kur apvienojās ar Kuldīgas komtura savervēto karapulku. 

Vispirms karaspēks uzbruka Lažas (*Lasen*) pilskalnam (tagadējā Lažas pagastā).  Uzbrucēji sameta pils aizsarggrāvī kokus, kurus aizdedzināja. Vēja nestā uguns pārmetās uz kuršu pili, kas "kā salmi aizdegās un gruvešos drīz tad gruva." Vairumu kuršu karavīru nogalināja, bet citi gūstā padevās. Sievas un bērni tika aizdzīti gūstā, ordeņa brāļi guva daudz laupījuma.

Pēc tam krustneši uzbruka Merkes (*Merkes*) vai Nerkes pilij, kuras vieta nav droši lokalizēta.  Pils aizstāvji sīvi pretojās, dažus kuršu karavīrus apšāva. Tika noslēgts miera līgums ar nosacījumu, ka pils aizstāvjiem tā bija jāatstāj ar savu mantību un tad jānodedzina. 

Beidzot krustneši devās uz Grobiņas (*Grubîn*) pili, kas pēc 1253. gada dalījuma bija pielemta Livonijas ordenim. Līdzīgi, kā Merkes pils aplenkuma gadījumā, ar pils aizstāvjiem tika noslēgts miera līgums, pēc kura "dzīvību tiem saudzēja, tiem lika tikai projām doties, ar brāļiem spēkiem nemēroties. Tie brāļu gribai pakļāvās un citā vietā apmetās. Pie pils tad uguns likta tika." Kuršu dižciltīgie, "kas bij mieru līguši, tie visi sveiki, veseli ir nonākuši Kuldīgā, kur netraucēti dzīvo tā, kā dzīvot tiem ir ļauts".

Atsauces
--------

1. ↑  Pēc A. Bīlenšteina (1892) un K. Lēvisa of Menāra (1922) pils atradās Lažas pagastā, bet E. Brastiņš (1923) par Lažas pils vietu uzskatīja Kazdangas jeb Valātas pilskalnu Kazdangas pagastā.
2. ↑  Pēc A. Bīlenšteina domām Merkes pils bijusi 6 km uz dienvidrietumiem no Aizputes, kur atrodoties "Merkes kalns". Savukārt E. Brastiņš domāja, ka pils atradusies Vecpils kuršu pilskalnā. Toties citur minēts, ka pēc 1253. gada Kursas dalījuma ordenim, piešķirts Nerkes novads
3. ↑  «Atskaņu hronika (06779 .- 06890.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 17. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 10. februārī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Kuršu un zemgaļu karaspēks ar kuģiem ieradās Daugavas grīvā un ieņēma nocietināto Daugavgrīvas klosteri.
**1228. gada kuršu un zemgaļu uzbrukums Daugavgrīvai** notika 1228. gada 18.—20. augustā, kad liels kuršu un zemgaļu karaspēks pa Lielupi un Buļļupi ieradās Daugavas grīvā, ieņēma labi nocietināto Daugavgrīvas klosteri, nogalināja tā aizstāvjus cisterciešu ordeņa mūkus un nopostīja cietoksni. Domājams, ka konflikta tiešais cēlonis bija Daugavgrīvas klostera un Rīgas pilsētas tirgotāju mēģinājums kavēt kuršu un zemgaļu kuģu pārvietošanos no Lielupes caur Daugavas grīvu uz jūru, tādējādi pārkāpjot kādu agrāk noslēgtu vienošanos.

Uzbrukums bija turpinājums kuršu un zemgaļu konfliktam ar Rīgas krustnešiem sakarā ar jauno politiku, kas tika uzsāka pēc Romas pāvesta legāta Modenas Viļuma ierašanās Livonijā. Dānijas karalis Valdemārs II bija piekritis pāvestam tieši padotas baznīcas valsts — *Terra Mariana* — veidošanai arī viņam iepriekš meslus maksājušās Kurzemes teritorijā. Savukārt Zemgales ķēniņš Viestards 1225. gadā bija atteicies kristīties un pakļauties plānam iekļaut viņa zemes nesen nodibinātās Zemgales bīskapijas teritorijā. Bez tam 1226. gadā Rīgas pilsēta no jaunā Zemgales bīskapa Lamberta bija ieguvusi savu novadu, kas Daugavas kreisajā krastā pletās līdz pat Babītes ezeram Lielupes labajā krastā un ietvēra daļu no svarīgā Lielupes ūdensceļa.

Šis notikums kalpoja par formālo iemeslu intensīvai krusta karu sākšanai pret kuršiem un zemgaļiem, kas beidzās tikai 1290. gadā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Fridriks Oulafsons** (islandiešu: *Friðrik Ólafsson*; dzimis 1935. gada 26. janvārī Reikjavīkā) ir Islandes starptautiskais lielmeistars šahā (1958), kurš bija starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidents no 1978. līdz 1982. gadam.

Šahista karjera
---------------

Bijis pirmais Islandes šahists, kurš kļuvis par starptautisko lielmeistaru šahā. Sešas reizes uzvarējis Islandes šaha čempionātos (1952, 1953, 1957, 1961, 1962, 1969). No 1952. līdz 1980. gadam astoņas reizes pārstāvējis Islandi Pasaules šaha olimpiādēs un ieguvis individuālās zelta (1962) un bronzas (1956) medaļas.

Pirmais panākums starptautiskajos šaha turnīros bija dalīta 3.-4. vieta (kopā ar Borislavu Ivkovu) Pasaules junioru šaha čempionātā 1953. gadā Kopenhāgenā. 1958. gadā starpzonu turnīrā Portorožā (Dienvidslāvija) izcīnīja 5. vietu un iekļuva pretendentu turnīrā. 1959. gadā pretendentu turnīrā Dienvidslāvijā Oulafsons palika 7. vietā. Daudzu starptautisko turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Reikjavīkā (1957, 1966, 1972 - kopā ar Vlastimilu Hortu, 1976 - kopā ar Janu Timmanu), Bevervijkā (Nīderlande) (1959), Mariānske Lāzņē (Čehoslovākija) (1961) un Veikanzē (Nīderlande)(1976). 1970. gadā piedalījies PSRS un pārējās pasaules mačā Belgradā, kur kā rezervists zaudējis vienu partiju Vasilijam Smislovam.

Sabiedriskais darbinieks
------------------------

1970. gadu otrajā pusē kļuvis pazīstams ne tikai kā šahists, bet arī kā jurists un sabiedriskais darbinieks. No 1974. gada ilgu laiku strādājis Islandes tieslietu ministrijā, bet 1982. gadā bijis Altinga (Islandes parlaments) sekretārs. No 1978. līdz 1982. gadam bijis FIDE prezidents. Savas darbības laikā Starptautiskajā šaha federācijā nonācis saspīlētās attiecībās ar Padomju Savienības šaha federāciju, kad 1981. gadā uz neilgu laiku atlicis Karpova - Korčnoja maču par Pasaules šaha čempiona titulu, tādējādi mēģinot panākt Korčnoja dēla atbrīvošanu no ieslodzījuma PSRS. Vēlāk šis incidents bija par iemeslu Oulafsona nepārvēlēšanai FIDE prezidenta amatā. Bijis vienīgais FIDE prezidents, kurš savas prezidentūras laikā aktīvi piedalījies šaha turnīros. Oulafsons ir precējies un ir divu meitu tēvs.

Atsauces
--------

1. ↑  Skákmeistari Íslands
2. ↑  1958 Portoroz Interzonal Tournament
3. ↑  1959 Yugoslavia Candidates Tournament
4. ↑  USSR vs Rest of the World: Belgrade 1970 "The Match of the Century"
5. ↑  Former FIDE President Fridrik Olafsson turns 75

Ārējās saites
-------------

* Fridriks Oulafsons šahista profils vietnē fide.com
* Fridriks Oulafsons šahista profils vietnē chessgames.com
* Fridriks Oulafsons šahista profils vietnē 365chess.com
* Fridriks Oulafsons šahista profils vietnē chesstempo.com
* Fridriks Oulafsons šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Fridriks Oulafsons šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)

| Sporta amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Makss Eive**  |  **FIDE prezidents** 1978—1982 | Pēctecis: **Florensio Kampomaness**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 102915336
* LCCN: n2009070410
* ISNI: 0000 0000 7318 6468

 |

 |
**Ilana Davida Glaza** (ivritā: אילנה דוד; dzimusi 1961. gada 23. maijā Baku, arī **Ļena Glaza**) ir Azerbaidžānā dzimusi Izraēlas starptautiskā meistare šahā (1985).

Biogrāfija
----------

1977. gadā uzvarējusi Azerbaidžānas sieviešu šaha čempionātā. 1978. gadā bijusi labākā PSRS sporta biedrības *Dinamo* sieviešu šaha čempionātā. Kopš 1979. gada dzīvo Izraēlā. 1980. gadā uzvarējusi Izraēlas sieviešu šaha čempionātā.
1986. gadā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros Žeļeznovodskā, kurā kopā ar Džovannu Arbuniču dalīja 10.-11. vietu.

Pārstāvējusi Izraēlu Pasaules šaha olimpiādēs:

* 1980. gadā pie pirmā galdiņa 9. sieviešu šaha olimpiādē Valletā (+3, =5, -5),
* 1982. gadā pie pirmā galdiņa 10. sieviešu šaha olimpiādē Lucernā (+10, =0, -4),
* 1988. gadā pie otrā galdiņa 28. sieviešu šaha olimpiādē Salonikos (+4, =1, -3),
* 2014. gadā pie rezerves galdiņa 41. sieviešu šaha olimpiādē Trumsē (+2, =1, -1).

Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2015. gadā kļuvusi par FIDE arbitru, bet 2016. gadā par FIDE treneri. Strādā par Beerševas šaha skolas direktori un bērnu treneri.

Beigusi Jeruzalemes universitāti, kā arī Jeruzalemes mūzikas un dejas akadēmiju.

Atsauces
--------

1. ↑  «1985 Zeleznovodsk Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 18. oktobrī.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ilana David Glaz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Saknes galvenais uzdevums** ir ūdens un minerālvielu uzsūkšana no augsnes un vadīšana uz stumbru. Saknes iekšējā uzbūve ir līdzīga stumbra uzbūvei. Sakni sedz *segaudi*. Jauno sakņu galos ir *veidotājaudi*, jo sakne līdzīgi stumbram, aug ar galotni. Šo saknes joslu sauc par saknes **augšanas joslu**. 

Virs tās ir **uzsūkšanas josla**, kurā uz saknes virsmas ir milzīgs daudzums epidermas šūnu izaugumu - *spurgaliņu*. Katras spurgaliņas garums ir 0.15-2 mm, un tā dzīvo 10-20 dienas, bet pēc tam atmirst. To vietā uz jaunām saknēm veidojas citas spurgaliņas. piemēram, kukurūzai uz vienu saknes virsmas kvadrātmilimetru ir apmēram 700 spurgaliņu, bet zirņiem - līdz 250. Līdz ar to saknei ir liela uzsūcējvirsma. 

Aiz uzsūkšanas joslas atrodas saknes *vadīšanas josla*, pa kuras vadaudiem uzsūktais ūdens un tajā izšķīdušās neorganiskās vielas plūst augšup. Līdzīgi kā stumbrā, arī saknēs var iekļūt dažādi slimības izraisoši mikroorganismi, tāpēc, izraugoties augļu koku vai ogulāju stādus, jāskatās, vai tiem nav stipri bojātas saknes. Bojātās daļas ir jāizgriež un griezuma vietā jāapber ar kokogļu pulveri vai jānoklāj ar potziedi.

Augļu koku mēslošana ar minerālvielu šķīdumiem jāveic zaru vainaga diametra attālumā no stumbra. Piemēram, ja ābeli aplej un apmēslo tieši ap stumbru, liela labuma no šādas mēslošanas nav, jo saknes uzsūkšanas josla atrodas tuvu sakņu galam. Apkārt kokam jāizrok neliels grāvītis un tas jāpiepilda ar minerālvielu šķīdumu.
**Komandleitnants** ir vecākā virsnieka militāra dienesta pakāpe daudzu valstu jūras spēkos. Tā ir ekvivalenta majora pakāpei sauszemes un gaisa spēkos. Šī dienesta pakāpe seko kapteiņleitnanta pakāpei, un pēc tās ir komandkapteinis.
Saskaņā ar NATO Standartizācijas līgumu (*STANAG 2116*), šai pakapēi ir NATO OF-3 kods. 

Dažās citās valstīs (Vācijā, Francijā, Spānijā) komandleitnanta pakāpei atbilst korvetes kapteinis. Krievijas, PSRS analogs ir 3. ranga kapteinis (*капитан 3-го ранга*),

Latvijas Karaflotē pirms Otrā pasaules kara šādas pakāpes nebija, to ieviesa, atjaunojot Latvijas bruņotos spēkus 1992. gadā. Līdz 2001. gadam šīs pakāpes nosaukums bija "Jūras spēku kapteinis". Komandleitnanta dienesta pakāpi piešķir kapteiņleitnantam ar augstāko izglītību pēc piecu gadu nodienēšanas kapteiņleitnanta pakāpē, ja viņš ir beidzis jaunākā štāba virsnieka kursu.

* Komandleitnanta uzplecis Latvijas Jūras spēkos
* Komandleitnanta uzplecis Karaliskajā karaflotē (*Royal Navy*)
* Korvetes kapteiņa *Korvettenkapitän* uzplecis Vācijas karaflotē
* 3. ranga kapteņa uzplecis Padomju karaflotē

Atsauces
--------

1. ↑  Pakāpju piešķiršana Archived 2010. gada 15. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. NBS mājaslapā
**Komersants** Latvijas Komerclikuma izpratnē ir fiziska vai juridiska persona, kura veic komercdarbību. Komersantam ir jābūt reģistrētam Komercreģistrā. Praksē jēdziena komersants vietā nereti lieto jēdzienu uzņēmējs vai uzņēmums, bet komercdarbības vietā — uzņēmējdarbība vai saimnieciskā darbība.

Raksturojums
------------

Viena vai otra termina lietošanai ikdienā nav būtiskas atšķirības, ja vien šāda jēdzienu aizstāšana netiek praktizēta juridiskos vai finanšu dokumentos — līgumos, rēķinos u.c. kur tas nav pieļaujams, bet jābalstās uz Komerclikumā un citos normatīvajos aktos noteiktajiem jēdzienu skaidrojumiem. Piemēram, jēdziens "uzņēmums" Komerclikuma izpratnē nozīmē organizatoriski saimniecisku vienību, kuru komersants izmanto savas komercdarbības veikšanai.

Divējāda komersanta vai uzņēmēja lietošana daļēji saistīta ar atšķirībām dažādu valstu praksē. Piemēram, angļvalodīgajās valstīs vārdu "komersants" parasti lieto šaurākā nozīmē — tirgotājs, mākleris utt.

Tā kā angļu valoda starptautiskajā uzņēmējdarbības jomā ir dominējoša, tad arī citās valstīs, tostarp Latvijā, praksē biežāk lieto vārdu uzņēmējs, nevis komersants, kas angļu valodā aptuveni atbilst jēdzienam *businessman*.

Nereti uzņēmējdarbības praksē angļu valodā lieto arī jēdzienu *entrepreneur*. Taču arī šim apzīmējumam ir šaurāka nozīme — to parasti attiecina uz inovatīviem uzņēmējiem, kuri uzsāk kādu jaunu produktu ražošanu vai projektu īstenošanu, vai pat dibina jaunu uzņēmumu, tādējādi uzņemoties papildu iniciatīvu, kā arī risku.

Komersantu raksturo virkne rekvizītu, kuri jānorāda tā darījumu dokumentos — sarakstē ar citiem komersantiem, valsts vai pašvaldību institūcijām, līgumos, rēķinos u.c. Vairumā gadījumu ir nepieciešami vismaz šādi rekvizīti: komersanta nosaukums (firma), reģistrācijas numurs komercreģistrā un juridiskā adrese. Parasti darījumu dokumentos norāda arī komersantu apkalpojošās bankas rekvizītus — bankas nosaukumu, tās adresi un konta numuru.

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2006. gada 6. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. LR Komerclikums

Ārējās saites
-------------

* Žurnāls Kapitāls
* LZA lēmums par terminu — komersants

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4061949-7

 |

 |
**Kristīne Ulberga** (dzimusi 1979. gadā Rīgā) ir latviešu rakstniece.

Biogrāfija
----------

Kristīne Ulberga ir dzimusi Rīgā 1979. gadā. Viņa ir pabeigusi Rīgas 50. vidusskolu (tagad — Rīgas Centra humanitārā vidusskola). Laika posmā no 1997. līdz 1999. gadam dzīvoja "Arkādijas komūnā" — Arkādijas parka bijušā kinoteātra ēkā kopā ar zaļajiem aktīvistiem un māksliniekiem, kur līdz 2000. gadam bija izvietota Vides aizsardzības kluba nodaļa. 

Kristīne Ulberga ir absolvējusi Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāti un ir mācījusies glezniecību pie mākslinieces Birutas Delles. Ir bijusi precējusies — šajā laikā izdotas grāmatas ar dubulto uzvārdu **Ulberga-Rubīne**.

Kristīne Ulberga izdeva savu pirmo grāmatu "Es grāmatas nelasu" 2008. gadā, par kura manuskriptu bija saņēmusi Jāņa Baltvilka balvu. K. Ulberga šo grāmatu sarakstīja savam audžu dēlam, kuram nepatika lasīt grāmatas, lai viņu iedrošinātu to darīt. Šai grāmatai ir bijuši divi turpinājumi — "Es grāmatas nelasu 2" un "Virtuālais eņģelis".

Viņas pirmā grāmata pieaugušajiem — "Zaļā vārna" iznāca 2011. gadā. Tā ieguva otro vietu Raimonda Gerkena romānu konkursā un 2012. gadā ieguva Latvijas Literatūras gada balvu Prozas kategorijā. "Zaļā vārna" 2018. gadā tika izdota arī angļu valodā.

2017. gadā Latvijas 20. gadsimta vēstures romānu sērijas "Mēs. Latvija, XX gadsimts" ietvaros tika izdota K. Ulbergas grāmata "Tur". Šī grāmata 2018. gadā bija nominēta Literatūras gada balvai.

Bibliogrāfija
-------------

* *Es grāmatas nelasu*. Rīga: Apgāds "ALIS", 2008.
* *Virtuālais eņģelis*. Rīga: Apgāds "ALIS". 2008.
* *Es grāmatas nelasu 2*. Rīga: SIA Brīvais Mustangs, 2008.
* *Zaļā vārna*. Rīga: Dienas Grāmata, 2012.
* *Tur*. Rīga: Dienas Grāmata. 2017.
* *Kariete uz Santjago*. Rīga: Dienas Grāmata. 2020.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Kristīne Ulberga | LIAA». *www.liaa.gov.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-03-09. Skatīts: 2019-12-01.
2. ↑  «"Es biju 18 gadu veca meitene, kas aizbēgusi no mājām" - rakstniece Kristīne Ulberga stāsta par dzīvi komūnā». *Jauns.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-12-01.
3. ↑  ««Man nav bijis neviena vīrieša.» Rakstniece Kristīne Ulberga tuvplānā». *TVNET* (latviešu). 2018-06-08. Skatīts: 2019-12-01.
4. ↑  «Noslēdzies Latvijas Rakstnieku savienības un Raimonda Gerkena romānu konkurss». *Biblioteka.lv* (lv-LV). 2011-11-16. Skatīts: 2019-12-01.
5. ↑  laligaba. «2018. gads». *www.laligaba.lv* (lv-lv). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-05-12. Skatīts: 2019-12-01.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 58556140
* LCCN: n2008059245
* ISNI: 0000 0000 3890 7047
* GND: 1048100820
* SUDOC: 263715566

 |

 |
**Asterolepji** (*Asterolepis*) ir izmirusi antiarhu bruņuzivju ģints no Amerikas un Eirāzijas devona nogulumiem. Tās bija horizontāli saplacinātas bentosa detrītēdājas zivis, kas dzīvoja saldūdens vai sājūdens piekrastes rajonos. Galvu un ķermeņa lielāko daļu klāja bruņu plātnes, bet astes daļu samērā biezas zvīņas. Ģinti pirmo reizi aprakstīja un nosaukumu deva Eihvalds 1840. gadā. Nosaukums Asterolepis veidots no latīņu vārdiem *aster* — zvaigzne un *lepis* — zvīņas, sakarā ar zvaigžņveida ornamentējumu uz kaula bruņu plātnēm. Ģints tipveida suga ir *Asterolepis ornata*.

Apraksts
--------

Galvas vairogs trapecveidīgs. Vairogs sašaurinās no aizmugurējās malas uz priekšējo. Orbitālais atvērums ir samērā liels. Suborbitālais atvērums ir mazāks par orbitālo. Gar priekšējo malu stiepjas šaura gluda josla. Galvas vairoga priekšējā mala centrālajā daļā ir ieliekta. *Praemediale* īsa. *Postpineale* ir salīdzinoši liels un sānos robežojas ar *laterale*. *Laterale* ir šaura, īpaši acu atvērumu vietā. Paralēli skausta malai ir attīstītas vidusbedrīšu jūtīgā kanāla vagas. Otiko-okcipitālais padziļinājums galvas vairoga iekšpusē ir ļoti liels. Postorbitālā riba no *laterale* pāriet uz *postpineale*. Paramarginālajā ribā vai arī tās sānos ir piltuvveida padziļinājums. Galvas vairoga savienojumā ar vidukļa bruņu *postmarginale* ar aizmugurējo malu uzguļ uz ADL *processus obstans*.

Vidukļa bruņa ir salīdzinoši gara, plata un zema, veidojot bruņu kārbu. AMD uzguļ uz MxL visā aizmugurējās malas garumā. AMD priekšējā mala ir īsa. MxL pieaugušām zivīm nav sadalīta PDL un PL plātnēs, veidojot vienotu kaulu. ADL savienojuma sieniņā ir trīsstūrveida padziļinājums. ADL, MxL, AVL, un PVL sānu sieniņas ir zemas. Subcefālā daļa ir īsa. *Semilunare* veido pāru kauli. PMD iekšējā pusē ir konusveida dzelksnis un piltuvveida padziļinājums.

Krūšu spuras ir samērā īsas un nesasniedz vidukļa bruņas aizmugurējo malu. Tās klāj savstarpēji saaugušas bruņu plātnes, un vidusdaļā veido šarnīrveida savienojumu, kas sadala krūšu peldspuru proksimālajā un distālajā segmentā. Terminālā plātne pieaugušiem īpatņiem ir liela ar dorsāliem un ventrāliem proksimālajiem izaugumiem.

Astes daļa ir gara ar heterocerkālu astes spuru. Atsevišķām sugām ir labi attīstītas apaļīgas un rombiskas zvīņas. Uz muguras ir labi attīstīta zvīņām klāta muguras spura. Vēdera un anālā spura asterolepjiem nav zināma.

*Asterolepis maxima* priekšējais vidējais muguras kauls.

Sistemātika
-----------

**Asterolepis** Eichwald 1840

* *Asterolepis chadwicki* Wells, 1964
* *Asterolepis dellei* Gross, 1940
* *Asterolepis essica* Lyarskaja, 1981
* *Asterolepis estonica* Gross, 1940
* *Asterolepis maxima* Agassiz, 1844
* *Asterolepis orcadensis* Watson, 1932 ex Traquair MS
* *Asterolepis ornata* Eichwad, 1840
* *Asterolepis radiata* Rohon, 1900
* *Asterolepis saevesoederberghi* Stensiö & Säve-Söderbergh, 1938
* *Asterolepis scabra* Woodward, 1891
* *Asterolepis sinensis* P'an Kiang, 1964
* *Asterolepis syasiensis* Lyarskaja, 1981
* *Asterolepis thule* Watson, 1932

Atsauces
--------

1. ↑  Л.А. Лярская, Панцирные рыбы девона Прибалтики (Asterolepididae), Рига, "Зинатне", 1981. 72-73. lpp.
**Zinātniskā žurnāla ietekmes koeficients** (angļu: *Journal Impact Factor (JIF)*) ir bibliometrijas instruments, kas parāda kāda periodiska zinātniskā izdevuma vidējo citējamību. Tas ir viens no žurnāla nozares prestiža rādītājiem.

Aprēķināšana
------------

Zinātnisko žurnālu ietekmes koeficientus katru gadu aprēķina tikai tiem žurnāliem, kas indeksēti datubāzē *Thomson Reuters Journal Citation Reports*.

To aprēķina šādi:

{\displaystyle {\frac {\text{Atsauču skaits uz iepriekšējos divos gados žurnāla publicētajiem rakstiem}}{\text{Rakstu skaits žurnālā divos iepriekšējos gados}}}}

  

Piemēram, ASV Jaunanglijas medicīnas žurnāls *New England Journal of Medicine* 2002. gadā publicēja 378 "citējamus" rakstus, bet 2003. gadā 366 "citējamus" rakstus. Visā pasaulē 2004. gadā iznākušajos zinātniskajos žurnālos bija atrodamas 28 696 atsauces uz *New England Journal of Medicine* 2002. un 2003. gadā publicētajiem rakstiem. Tādēļ 2004. gadā šī žurnāla ietekmes koeficients bija:

{\displaystyle {\frac {\text{28 696}}{\text{378 + 366}}}=38,6}

  

Tiek lietots arī piecu gadu ietekmes koeficients.

Skatīt arī
----------

* Hirša indekss

Atsauces
--------

1. ↑  The SJR indicator: A new indicator of journals' scientific prestige
2. ↑  Elsevier: *BIBLIOMETRIJA* Archived 2012. gada 18. augustā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
3. ↑  Žurnāla impaktfaktora aprēķināšana (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* Medical Journal Impact Factors 2012 (angliski)
* P.Dong, M.Loh, A.Mondry. The „impact factor" revisited. *Biomedical Digital Libraries* 2005, 2:7 (angliski)
* Citation Impact Forum Archived 2008. gada 21. augustā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
* Editorial in "Science" (angliski)
***Asterolepis essica*** ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja Baltijā apakšējā frāna Gaujas svītā. Sugu aprakstīja Ļubova Ļarskaja 1981. gadā. Sugas nosaukums veidots no Essi mājām pie Vehandu upes, Igaunijā, kur tika atrastas šīs sugas fosilijas. Citur šīs sugas pārstāvji pagaidām nav zināmi.

Apraksts
--------

Tās ir vidēja izmēra zivis. Galvas un vidukļa bruņas garums ap 30 cm. Galvas vairoga garums 6—7 cm, bet vidukļa bruņas muguras sienas garums ap 22 cm. Galvas vairogs ir mēreni izliekts. Orbitālais atvērums ir liels, garums pa mediālo līniju 2,6 reizes mazāks, nekā platums. Atvēruma aizmugurējā mala ir taisna. Skausta mala ir izliekta. Laterālā mala — ieliekta. Lielākais ieliekums atrodas savienojuma vietā starp sānu kaulu (La) un priekšējo nepāra kaulu (Pmg). Aizpineālais kauls (Pp) ir pagarināts, tā platums pusotru reizi pārsniedz garumu.

Vidukļa bruņa ir plata. Muguras siena ir salīdzinoši zema. Priekšējais sānu-muguras kauls (ADL) un sānu jauktais kauls (MxL) savienojuma vietā platuma attiecība pret garumu pa mediālo līniju ir ap 84. Priekšējā vidējā muguras kaula (AMD) tergālais leņķis ir labi pamanāms un atrodas sānu stūru līmenī. Muguras sienas aizmugurējā mala ir nedaudz izliekta un ļoti iztaisnota gar pakaļējā vidējā muguras kaula (PMD) aizmugurējo malu. Vidukļa bruņas sānu siena ir gara un zema. Pakaļējā vēdera-sānu kaula (PVL) sānu sienas garums ir 3 cm. Leņķis starp vēdera un sānu sienu ir 100—110°. Sānu riba, kas atdala muguras sienu no sānu sienas, ir izplūdusi, bet riba, kas atdala sānu sienu no vēdera senas, ir krasa. PMD ir plats, ar gandrīz taisnu aizmugurējo malu. PVL sānu sienas garums trīs reizes pārsniedz augstumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Л.А. Лярская, Панцирные рыбы девона Прибалтики (Asterolepididae), Рига, "Зинатне", 1981. 86. lpp.
Salpetra paraugs Latvijas ķīmijas vēstures muzejā
**Salpetris** ir dažu sārmu un sārmzemju metālu nitrātu, kā arī amonija nitrāta triviālais nosaukums. Par salpetriem dēvē arī atbilstošos minerālus. Termins cēlies no vācu vārda *Salpeter*, kurš savukārt cēlies no latīņu: *sal* — 'sāls' un grieķu: *petros* — 'klints', 'akmens'. Ja nav norādīts precīzāk, ar vārdu "salpetris" parasti saprot kālija salpetri KNO3. Vecā, pirms kara izdotā literatūrā salpetri mēdza dēvēt par "zalpēteri".

Salpetru iedalījums
-------------------

Visbiežāk par salpetriem dēvējami četri nitrātu veidi:

* kālija salpetris (arī Indijas salpetris) — kālija nitrāts KNO3;
* nātrija salpetris (arī Čīles salpetris) — nātrija nitrāts NaNO3;
* kalcija salpetris (arī Norvēģijas salpetris vai kaļķa salpetris) — kalcija nitrāta kristālhidrāts Ca(NO3)2·4H2O;
* amonija salpetris — amonija nitrāts NH4NO3.

Dažreiz arī magnija nitrāta kristālhidrātu Mg(NO3)2·H2O sauc par magnija salpetri, bet bārija nitrātu Ba(NO3)2 — par bārija salpetri.

Izmantošana
-----------

Salpetri (izņemot bārija salpetri, kas ir stipri indīga viela) ir labs slāpekļa minerālmēslojums. Amonija un kālija salpetrus lieto sprāgstvielu izgatavošanai. Kālija un nātrija salpetri tiek lietoti kā pārtikas piedevas (E251 un E252). Bārija salpetri izmanto pirotehnikā spilgti zaļas uguns iegūšanai.

Salpetra vārītavas Latvijā
--------------------------

Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā 17. gadsimtā darbojās Jelgavas, Kuldīgas, Mežotnes ("Salpetrās"), Tomes ("Sārmulos"), Pienavas ("Sārmās"), Svētes ("Zaļpēteros"), Jaunsvirlaukas ("Salputrās"), Lutriņu ("Sārmos"), Skrundas ("Sārmukalnos"), Slampes ("Sārmās"), Užavas (Sārnates muižā), Rucavas un Dignājas salpetra vārītavas. Salpetra dārzos izveidoja komposta kaudzes no zemes, būvgružiem, merģeļa, pelniem un pūstošiem dzīvnieku atkritumiem. Divu līdz trīs gadu laikā salpetra kaudzēs izveidojās kālija un kalcija salpetra maisījums, ko izskaloja ar ūdeni un apstrādāja ar potašu, ko ieguva Jelgavas, Kuldīgas, Lutriņu, Saldus, Skrundas, Tērvetes, Valgundes, Biržu, Kursīšu, Jaunauces, Zvārdes un Baldones potaša vārītavas.

Iegūto kālija salpetri, sēru un kokogli izmantoja šaujampulvera ražošanai, no 1645. līdz 1658. gadam Kurzemes hercogistē ražoja ap 25 tonnu šaujampulvera gadā. Darbojās Skrundas, Kandavas, Tomes, Baldones un Kuldīgas pulvera dzirnavas.

Atsauces
--------

1. ↑  Ilustrētā svešvārdu vārdnīca. R:, Avots, 2005, 683. lpp.
2. ↑  Ķīmija Kurzemes hercogistē
Šis raksts ir par latviešu dziedātāju. Par latviešu izcelsmes arhivāru skatīt rakstu Jānis Sproģis (arhivārs).

**Jānis Sproģis** (dzimis 1944. gada 14. oktobrī Kuldīgā, miris 2022. gada 7. oktobrī Rīgā) bija latviešu dziedātājs (liriskais tenors) un vokālais pedagogs. Bijis Latvijas Nacionālās operas solists, bet no 1986. gada darbojās kā brīvmākslinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1944. gada 14. oktobrī Kuldīgā sešu bērnu ģimenē. 1949. gada 25. marta deportācijas laikā viņa tēvu izsūtīja uz Steplagu pie Karagandas, bet māti kopā ar bērniem uz Molotovas sādžu pie Irtišas upes Sibīrijā. Pēc Staļina nāves Sproģu ģimene 1956. gadā atgriezās Latvijā.

Mācījās Kuldīgas 2. vidusskolā un Kuldīgas bērnu mūzikas skolā, tad Liepājas mūzikas vidusskolā, vēlāk Latvijas Valsts konservatorijas vokālajā nodaļā vispirms Aleksandra Viļumaņa, vēlāk Kārļa Zariņa vokālajā klasē.
Strādāja par vokālo pedagogu Ventspils mūzikas vidusskolā.

No 1980. līdz 1986. gadam Jānis Sproģis bija Operas un baleta teātra solists, iestudēja 21 lomu, tai skaitā Nemorīno, Hofmani, Hercogu, Ļenski, Antiņu, un līdz pat 1992. gadam bija Latvijas Mūzikas akadēmijas pedagogs.
Atmodas kustības laikā Sproģis uzstājās rokoperas "Lāčplēsis" pirmizrādē, atveidojot nozīmīgo Lielvārda tēlu.
Koncertos uzstājās gan solo, gan kopā ar citiem populāriem Latvijas tenoriem.

Miris 2022. gada 7. oktobrī pēc smagas slimības.

Apbalvojumi
-----------

* Zelta disks par albumu "Pieci tenori Ziemassvētkos" kopā ar Kārli Zariņu, Nauri Puntuli, Guntaru Ruņģi un Miervaldi Jenču (1999)
* Mūzikas ierakstu gada balva "Zelta mikrofons" par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā (2014)
* vairāki albumi dažādās nominācijās izvirzīti Mūzikas ierakstu gada balvai.

Diskogrāfija (nepilna)
----------------------

* "Operu ārijas" (1983)
* "Lielā Tēvijas kara dziesmas" (1985)
* "Ak Latvija, kur tavi dēli?" (1989)
* "Kas tie tādi, kas dziedāja" (1989)
* "Pie tavas sirds" (1997)
* "Teici to stundu, to brīdi" (1998)
* "Mīlestība mūzikā" (1998)
* "Kurzemes cietokšņa dziesmas" (1999)
* "Tikai rozes" (1999)
* "Es gribu mēness pļavās iet" (2000)
* "Dzied Latviešu tautas dziesmas" (2001)
* "Bez mīlestības nedzīvojiet" (2001)
* "Mednieku dziesmas" (2001)
* "Ziemassvētkos" (2002)
* "Dzīve nav rožu dārzs" (2002)
* "Agnus Dei" (2004)
* "Bērzs un egle" (2005)

Personīgā dzīve
---------------

J. Sproģis bija precējies, ģimenē ir izauguši dēls un meita. Vairākus gadus pastāvīgi dzīvoja tēva mājās Kuldīgas novada Padures pagastā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūžībā devies operdziedonis Jānis Sproģis». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-10-10.
2. ↑  «Albums "Pieci tenori Ziemassvētkos" nopelna zelta disku». Delfi.lv. 1999. gada 20. decembrī. Skatīts: 2013. gada 31. martā.

Avoti
-----

* Daiga Čirkste *Tenora sapņa piepildījums* / Mājas Viesis/LETA, 09.10.2009
* Santa Raita *Patriotismam ir jābūt!* / Neatkarīgā Rīta Avīze/LETA, 04.11.2009

Ārējās saites
-------------

* J.Sproģis kā Lielvārdis rokoperā "Lāčplēsis"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 30624926
* LCCN: nr91043271
* ISNI: 0000 0000 8214 4606
* GND: 129728659

 |

 |
**Skandināvijas grīslis** (latīņu: *Carex scandinavica*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Ziemeļeiropā jūras tuvumā, tostarp ļoti reti Latvijas rietumdaļas piejūrā, pļavās un ūdenstilpju krastos. Nepietiekamas izpētes un lielās līdzības ar Ēdera grīsli dēļ, izplatības areāls nav nodalāms no Ēdera grīšļa (*Carex serotina*).

Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Apraksts
--------

Skandināvijas grīslis ir daudzgadīgs, 5-20 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Augs ir gaiši dzeltenīgi zaļs un veido blīvu ceru. Stublājs ir strupi trīsšķautņains. Lapas ir 0,1-0,25 cm platas un īsākas nekā stublājs. Stublāja galā ir viena vīrišķo ziedu vārpiņa ar kātiņu, tūlīt zem tās ir blīvi izvietotas 2—4 sievišķo ziedu vārpiņas, kuras ir 0,4-0,7 cm garas un (vismaz augšējās) sēdošas. Sievišķo ziedu vārpiņu seglapas ir ļoti garas, vismaz apakšējā pārsniedz ziedkopu; apakšējās seglapas plātne ir atliekta. Pūslītis ir dzeltenzaļš vai zaļš, 0,2-0,25 cm garš, knābītis taisns un ļoti īss (garumā ap 0,05 cm). Sievišķajā vārpiņā augļa pūslīšu ļoti daudz un tie sīki, blīvi satuvināti. Segplēksne ir dzeltenbrūna, olveidīgi trīsstūraina, vidū ar zaļu svītru, daudz īsāka nekā pūslītis. Riekstiņš (auglis) aizņem visu pūslīša tilpumu. Zied jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Skandināvijas grīslis - Carex scandinavica E.W.Davies - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-05.