recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kārlis Strazdiņš** (1890—1964) bija latviešu strēlnieks, padomju valsts darbinieks, Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas akadēmiķis.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima 1890. gadā mūsdienu Braslavas pagastā kalpa ģimenē. 1912. gadā pabeidza Valmieras skolotāju semināru, strādāja par skolotāju pagasta skolā Jaunatē.

Iesaukts Krievijas Impērijas armijā, dienēja latviešu strēlnieku vienībās. 1916. gadā iestājās KSDSP. Laikā no Februāra līdz Oktobra revolūcijai bija karavīru komitejas, pēc tam Valkas apriņķa Strādnieku un kareivju deputātu padomes loceklis. Pēc demobilizācijas 1917. gada decembrī vadīja Skaņkalnes pagasta padomi. Vācu okupācijas laikā K. Strazdiņš tika arestēts un nosūtīts uz Vāciju, no kurienes viņš izbēga un atgriezās Latvijā. 1919. gadā strādāja par Latvijas SPR Izglītības Tautas komisariāta instruktoru Rēzeknē, pēc tam par Daugavpils Revolucionārās komitejas apriņķa un pilsētas tautas izglītības nodaļas pārzini.

No 1920. līdz 1925. gadam strādāja Krievijas SFPR Izglītības Tautas komisariātā un vidējās izglītības iestādēs. No 1925. gada strādāja VK(b)P CK propagandas grupā, kura pārmaiņus darbojās Groznijā, Penzā, Baku. 1928. gadā iecelts par VK(b)P CK vadošo kolhozu darbinieku centrālo kursu vadītāju. 1934. gadā pabeidza Sarkanās profesūras institūtu, strādāja par pasniedzēju un veica zinātniski pētniecisko darbu Gorkijā.

Pēc Latvijas PSR pievienošanas PSR Savienībai K. Strazdiņš kļuva par LPSR izglītības Tautas komisāra vietnieku. Pēc LPSR atbrīvošanas no vācu okupācijas 1944. gadā K. Strazdiņš kļuva par republikas izglītības Tautas komisāru (no 1946. gada — ministrs). 1946. gadā ievēlēts par PSRS Augstākās Padomes deputātu.

1946. gadā K. Strazdiņš ievēlēts par Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas (ZA) korespondētājlocekli, 1951. gadā — par īsteno locekli. Drīz pēc kara beigām iecelts par LPSR Vēstures un materiālās kultūras institūta direktoru, 1951. gadā — par LPSR ZA Sabiedrisko zinātņu nodaļas akadēmiķi—sekretāru. Bija LPSR ZA žurnāla "*Известия*" un trīssējumu "Latvijas PSR vēstures" redakcijas kolēģijas loceklis.

Nomira Rīgā 1964. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «К. Я. Страздинь». *library.by*.
2. ↑  «Kārlis Strazdiņš». *timenote.info*.
***Rocket League*** ir video spēle no spēļu veidotājiem *Psyonix*. *Rocket League* ir auto futbola žanra spēle. Spēle tika publicēta 2015. gada 7. jūlijā uz tādām platformām kā *Microsoft Windows* un *Playstation 4*. Bet vēlāk to publicēja arī *Xbox One*, *OS X*, *Linux* un *Nintendo Switch* lietotājiem.

Spēli bija iespējams iegādāties digitālās izplatīšanas platformā *Steam*, kopš 2020. gada tā tiek izplatīta par brīvu. *Rocket League* ir iespējams spēlēt vienspēlētāja vai daudzspēlētāju režīmos. Vienā spēlē var spēlēt cilvēki no visām platformām.
*Rocket League* ir spēles SARPBC turpinājums. IGN spēli ir novērtējis ar 8/10.

Drīz pēc spēles izlaišanas to pasludināja par oficiālu e-sporta disciplīnu. Pirmais oficiālais *Rocket League* turnīrs norisinājās 2015. gada septembrī. To organizēja MLG.

Spēlētāji
---------

Kopējais spēlētāju skaits no visām platformām 2018. gadā bija 40+ miljoni.

Atsauces
--------

1. ↑  Wright, Steven (September 15, 2020). "Rocket League Going Free-To-Play September 23 With A Fortnite Crossover"
2. ↑

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
**Vitgenšteinu** jeb **Saint-Vitgenšteinu** (*Saint Wittgenstein*) **dzimta** ir sena Vācijas Impērijas grāfu dzimta. 

Leons Ludvigs Vitgenšteins
1761. gadā Septiņgadu kara laikā pārgāja militārajā dienestā uz Krieviju. No viņa pēctečiem atpazīstamākais ir Pjotrs Kristianovičs Vitgenšteins, 1812. gada karā krievu armijas komandieris.

Viņa dēls Ludvigs Leons Vitgenšteins (1799—1866) 1828. gadā ar īpašu imperatora atļauju apprecēja imperatora audzēkni Stefāniju Radvilu (1809—1832), kura bija Dominika Radvila meita un vienīgā mantiniece. Ar šo laulību liela daļa Radvilu īpašumu pārgāja Vitgenšteinu rokās. 

Ludviga Leona Vitgenšteina dēls Pjotrs Vitgenšteins 1887. gadā nomira bez pēcnācējiem, bet meita apprecēja vācu kņazu Hlodvigu Gogenlovu, nākamo Vācijas Impērijas kancleru.

Dzimta turpināja dzīvot Krievijas impērijā līdz 1917. gadam. Šobrīd viņu pēcteči dzīvo emigrācijā.

Literatūra
----------

* *Энцыклапедыя гісторыі Беларусі*, 1994. gads, ISBN 5-85700-142-0.
Ģenerālis Vlasovs pārbauda ROA karavīrus
**Krievu Atbrīvošanas armija** (krievu: *Русская освободительная армия*, vācu: *Russische Befreiungsarmee*), pazīstama arī kā **ROA**, bija pretpadomju militārā vienība, kas Otrā pasaules kara laikā cīnījās Trešā reiha pusē. ROA formāli bija Krievijas Tautu atbrīvošanas komitejas bruņotie spēki ģenerāļa Andreja Vlasova vadībā. 

ROA emblēma
To veidoja galvenokārt brīvprātīgie no padomju pārbēdzējiem, karagūstekņiem un baltās emigrācijas dalībniekiem. 1945. gada sākumā tajā bija aptuveni 200 000 karavīru. Visa perioda laikā ROA emblēmu nēsāja aptuveni 800 000 karavīru, lai gan ne visus no viņiem ROA vadība bija atzinusi.

Tā piedalījās nelielās militārās operācijās pret Sarkano armiju. 1945. gada maijā ROA 1. divīzija atbalstīja pretvācu sacelšanos Čehoslovākijā un atbrīvoja Prāgu. Lielākā daļa ROA karavīru padevās Rietumu sabiedroto spēkiem, tika internēti un lielākoties nodoti PSRS.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu Atbrīvošanas armija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 97134732
* LCCN: n50082710
* ISNI: 0000 0001 2213 8252
* GND: 4011723-6
* SUDOC: 02809753X
* NKC: kn20020430007

 |

 |
**Draudzīgā Aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāzija** (saīsināti **DACVĢ**) ir valsts ģimnāzija, kas izveidota 1939. gadā, atjaunota 1991. gadā. Atrodas Zvirbuļkalnā, Pūces ielā 2.

Vēsture
-------

Cēsu Valsts ģimnāzijas pirmsākumi izsekojami līdz 1825. gadam, kad skolotājs Alberts Holanders Vecbrenguļos nodibināja privāto skolu, kuru 1826. gadā pārcēla uz Bērzaini pie Cēsīm. 1837. gadā skolā atvēra visas ģimnāzijas klases un tā ieguva **Bērzaines ģimnāzijas** nosaukumu. Kad Baltijas pārkrievošanas laikā 1892. gadā ģimnāziju slēdza, Kārlis Millers Cēsīs atvēra savu privāto reālskolu zēniem, bet 1907. gadā Kristīne Apkalne dibināja Cēsu sieviešu ģimnāziju.

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Bērzaines ģimnāzijas ēkā 1920. gadā darbību uzsāka **Cēsu Bērzaines Valsts vidusskola**, no 1925. gada **Cēsu Valsts vidusskola**. 1929./30. m. g. Cēsu valsts vidusskolu pārdēvēja par **Cēsu Valsts ģimnāziju**, kuru 1938. gadā pārcēla uz jaunuzbūvētu ēku (projekta autors Indriķis Blankenbergs; tagad Leona Paegles iela 1). 1939. gada februārī skola ieguva **Cēsu valsts Draudzīgā aicinājuma ģimnāzijas** nosaukumu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā to pārdēvēja par **Cēsu 1. vidusskolu**. 1942. gadā par **Cēsu Valsts ģimnāziju**, 1944. gadā atkal par Cēsu 1. vidusskolu. 1991. gadā no Cēsu 1. vidusskolas atdalīja Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāziju. Sākumā jaunā ģimnāzija palika Cēsu 1. vidusskolas telpās Leona Paegles ielā, gan divās ēkās Raunas ielā. 1992. gadā skolai piešķīra jaunas telpas un tā pārcēlās uz tagadējo atrašanās vietu bijušā 8. bērnudārza telpās Pūces ielā.

Skatīt arī
----------

* Bērzaines ģimnāzija

Atsauces
--------

1. ↑  «Par skolu | Draudzīgā Aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāzija» (lv-LV). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-04-22. Skatīts: 2021-03-13.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Cēsu novada skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Cēsu Valsts ģimnāzija
* Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāzija
* Cēsu Pilsētas vidusskola
* Jauno Līderu vidusskola
* Jaunpiebalgas vidusskola
* Priekuļu vidusskola
* Vecpiebalgas vidusskola

 |
|  |
| Sākumskolas un pamatskolas | 
* Augšlīgatnes Jaunā sākumskola
* Aleksandra Bieziņa Raiskuma pamatskola
* Amatas pamatskola
* Cēsu Bērzaines pamatskola - attīstības centrs
* Cēsu 1. pamatskola
* Cēsu 2. pamatskola
* Cēsu pilsētas Pastariņa sākumskola
* Cēsu Jaunā pamatskola
* Drabešu Jaunā pamatskola
* Dzērbenes vispārizglītojošā un mūzikas pamatskola
* Liepas pamatskola
* Nītaures mūzikas un mākslas pamatskola
* Rāmuļu pamatskola
* Skujenes pamatskola
* Spāres pamatskola
* Stalbes pamatskola
* Straupes pamatskola
* Zaubes pamatskola

 |
|  |
| Profesionālās izglītības iestādes | 
* Alfrēda Kalniņa Cēsu Mūzikas vidusskola
* Vidzemes Tehnoloģijas un dizaina tehnikums

 |

 |
Šis raksts ir par virsnieku. Par citām jēdziena **Gaigals** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Roberts Gaigals** (1913. gada 16. marts — 1982. gada 15. aprīlis) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks, Otrā pasaules kara dalībnieks. Trešā reiha augstākā militārā apbalvojuma Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis Tverā. Mācījies V. Olava komercskolā Rīgā. 1936. gada 14. oktobrī iesaukts Latvijas armijas obligātajā dienestā, kur sākumā dienēja 9. Rēzeknes kājnieku pulkā. 1937. gada 9. aprīlī pabeidza Instruktoru rotas kursu. 10. aprīlī paaugstināts par kaprāli. 1937. gada 29. septembrī atvaļināts no dienesta.

1938. gada 29. oktobrī Gaigals iestājās Kara skolā. 1940. gada 27. jūlijā pabeidzis mācības, iegūstot leitnanta pakāpi. Pēc tam dienējis Sapieru pulkā, kur bija jaunākais virsnieks. Pēc Latvijas okupācijas palicis Latvijas armijā un vēlāk dienējis no 1940. līdz 1941. gadam 24. teritoriālajā korpusā, kur no 1940. gada 27. septembra bija vada komandieris 181. divīzijas Atsevišķajā sapieru bataljonā.

Pēc Otrā pasaules kara sākuma Austrumu frontē dezertējis no Sarkanās armijas. Vēlāk iestājies Latviešu leģionā kā leitnants. 1944. gada 12. maijā kā 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 42. pulka (14.) rotas komandieris apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu. Vēlāk paaugstināts par virsleitnantu. 1944. gada 26. jūlijā apbalvots ar I šķiras Dzelzs krustu. 1945. gada 5. maijā Gaigalu apbalvoja ar Trešā reiha augstākā militārā apbalvojumu Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. Bez iepriekšminētajiem apbalvojums bija apbalvots arī ar sudraba Tuvcīņas nozīmi, Kājnieku trieciena nozīmi un zelta Ievainojuma nozīmi.

Otrā pasaules kara beigās cīnījies Kurzemes katlā. Pēc Trešā reiha kapitulācijas kritis Padomju Savienības gūstā un izsūtīts uz Magadanu. Dzimtenē atgriezies 1954. gadā. 1982. gada 15. aprīlī 69 gadu vecumā Rīgā aizgājis aizsaulē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Waffen-Obersturmführer Roberts Gaigals». www.frontkjemper.info. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 3. janvārī. Skatīts: 2010. gada 17. jūlijā.
2. ↑  «Latviešu karavīri Rietumu sabiedroto un padomju gūstā». delfi.lv. 2010-04-03. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010-03-27. Skatīts: 2010. gada 17. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Roberta Gaigala biogrāfija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latviešu Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieri |
| --- |
|  |
| 
* Miervaldis Ādamsons
* Roberts Ancāns
* Žanis Ansons
* Kārlis Aperāts
* Žanis Butkus
* Andrejs Freimanis
* Roberts Gaigals
* Nikolajs Galdiņš
* Voldemārs Reinholds
* Kārlis Sensbergs
* Alfrēds Riekstiņš
* Voldemārs Veiss

 |

 |
**Vilku bars** bija konvoja uzbrukuma taktika, ko izmantoja Otrajā pasaules karā. To galvenokārt izmantoja vācu Kriegsmarine zemūdenes Atlantijas kaujas laikā un ASV jūras kara flotes zemūdenes Klusā okeāna karā. Ideja par koordinētu zemūdenes uzbrukumu karavānām tika ierosināta Pirmā pasaules kara laikā, taču tai nebija panākumu. Atlantijas okeānā Otrā pasaules kara laikā vācieši guva ievērojamus panākumus ar vilku baru uzbrukumiem, bet galu galā tos sakāva sabiedrotie. Klusajā okeānā amerikāņu zemūdenes spēki spēja izpostīt Japānas tirdzniecības jūrnieku, lai gan tas nebija saistīts tikai ar vilku baru taktiku. Vilku pakas aukstā kara laikā izkrita no izmantošanas, jo mainījās zemūdenes loma un kļuva retums karavānas.

Atsauces
--------

Literatūra
----------

* Peter Maas, *The Terrible Hours: The Man Behind the Greatest Submarine Rescue in History* (HarperCollins New York, 1999)
* E. B. Potter and Chester W. Nimitz, eds; *Sea Power: A Naval History* (Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall, 1960)

Ārējās saites
-------------
Jevhens Petruševičs
**Jevhens Petruševičs** (ukraiņu: *Євген Петрушевич*; dzimis 1863. gada 13. novembris, Austrijas Impērija, miris 1940. gada 29. augustā, Berlīnē, Trešais reihs) bija ukraiņu jurists, Austrijas parlamenta (1907—1918) un Galīcijas Seima (1910—1914) deputāts. Pēc Austroungārijas sabrukuma ukraiņu apdzīvotajās teritorijās pasludinātās Rietumukrainas Tautas Republikas (RUTR) Ukrainas Nacionālās padomes priekšsēdētājs (prezidents).

1919. gada janvārī kopā ar Simonu Petļuru parakstīja vienošanos par UTR un RUTR apvienošanos, pēc kuras kļuva par UTR Direktorijas locekli, bet tā paša gada jūnijā tika izslēgts no Direktorijas sakarā ar pārējo Direktorijas locekļu nodomu vienoties ar Poliju uz Rietumukrainas zemju (Austrumgalīcijas) atdošanu tai rēķina.

1919. gada jūlijā kopā ar RUTR valdību viņš devās trimdā uz Kamjanecu-Podiļsku un no turienes uz Vīni, kur centās panākt, lai Rietumu lielvalstis diplomātiski atzītu Austrumgalīcijas pašnoteikšanās tiesības.

Miris 1940. gada 29. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jevhens Petruševičs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 308178978
* LCCN: no2014089079
* ISNI: 0000 0004 3071 9702
* GND: 1048627306
* SUDOC: 179472283

 |

 |
**Latgaliešu karogs** (latgaliešu: *latgalīšu karūgs, latgaļu karūgs*) ir viens no galvenajiem simboliem, kurus latgalieši izmanto pašidentifikācijai Latgalē, citur Latvijā un visā pasaulē.

Apraksts
--------

Karoga pamatni veido tumšzila, balta un tumšzila svītra attiecībā 2:1:2, un tā centrā ir izvietots vēsturiskais (no 16. līdz 20. gadsimtam lietotais) Latgales ģerbonis - balts grifs uz sarkana fona, kas heraldiski un kultūrvēsturiski sasaucas ar Latvijas valsts ģerbonī un Rēzeknes karogā redzamo grifu.

Tumši zilā krāsa simbolizē seno latgaļu mākslu (mēļu villaines) un Latgales dabu (ezerus, rudzupuķu un linu ziedus). Svītru proporcijas latgaliešu karogā ir veidotas, sekojot Latvijas valsts, lībiešu, sēļu un Rēzeknes pilsētas karogu tradīcijām, tā simbolizējot Latvijas mantotās kultūridentitātes reģionu vienotību. 

Latgaliešu karogs prezentēts Arendolē 2010. gada 22. februārī, svinīgi apstiprināts latgaliešu pārstāvniecības organizācijā "Latgolys Saeima" Rēzeknē 2010. gada 6. aprīlī un iesvētīts Aglonā 2011. gada 23. jūlijā.

Saistība ar Latgales karogu
---------------------------

*Pamatraksts: Latgales karogs* 
Līdzās latgaliešu karogam, kurš apvieno latgaliešus gan Latgalē, gan ārpus tās, tiek izmantots arī latviešu vēsturiskās zemes Latgales karogs, kuru 2023. gada 19. aprīlī apstiprināja Valsts prezidents Egils Levits, ņemot vērā Valsts heraldikas komisijas atzinumu.

Latgales karoga pamatne saskan ar latgaliešu karogu (tumši zila, balta un tumši zila svītra attiecībā 2:1:2), bet tā centrā nav Latgales vēsturiskā (no 16. līdz 20. gadsimtam lietotā) ģerboņa, kurš redzams latgaliešu karogā.

Attēlu galerija
---------------

* Latgaliešu karogs pasākumā Riebiņos (2015)Latgaliešu karogs pasākumā Riebiņos (2015)
* Latgaliešu karogs Simtgades kongresā Rēzeknē (2017)Latgaliešu karogs Simtgades kongresā Rēzeknē (2017)
* Latgaliešu karogs Baltu vienības dienā Viļņā (2017)Latgaliešu karogs Baltu vienības dienā Viļņā (2017)
* Latgaliešu karogs festivālā "Muzykys skrytuļs" Līksnā (2018)Latgaliešu karogs festivālā "Muzykys skrytuļs" Līksnā (2018)
* Latgaliešu karogs pasākumā Vecrīgā (2018)Latgaliešu karogs pasākumā Vecrīgā (2018)
* Latgaliešu karogs pie Rēzeknes Tehnoloģiju akadēmijas (2019)Latgaliešu karogs pie Rēzeknes Tehnoloģiju akadēmijas (2019)
* Latgaliešu karogs Baltinavā (2019)Latgaliešu karogs Baltinavā (2019)
* Latgaliešu karogs Čornajā (2023)Latgaliešu karogs Čornajā (2023)

Skatīt arī
----------

* Latgales karogs
* Rēzeknes karogs
* Lībiešu karogs

Atsauces
--------

1. ↑  Rumaks M. Latgales ģerboņa un karoga rašānās vēsture un attīstība. "Caturtais pasauļa latgalīšu saīts "Latgolys symtgadis kongress" (red. L. Leikuma, I. Šuplinska), Rēzekne, 2017, 89. lpp.
2. ↑  Biedrību "Es Latgalei" (Arendole) un "Latgolys Saeima" (Rēzekne) arhīvi
**"Garu Pagrabs"** ir Latvijas smagā metāla grupa no Rīgas. Grupa dibināta 2021. gada pavasarī

No 2023. gada grupas sastāvs nemainīgs — Artis Broks, Dāvis Bērziņš, Kaspars Lucis, Aksels Broks, Roberts Ēriks Sniedze.

2022. gada novembrī izdots debijas albums "Tā dzīvo cilvēks".

Sākotnēji grupā muzicējuši arī Aivars Valdmanis un Ernests Kuzma.

Mūzika
------

"Garu Pagrabs" izpilda smagā metāla mūziku latviskā garā un latviešu valodā.

Līdz 2022. gada beigām "Garu Pagrabs" uzstājies vairākos Rīgas klubos un bāros, tai skaitā klubā "Depo", bārā "Republika", Cafe Leningrad. 2022. gadā grupa uzstājusies arī Liepājā *Fontaine Palace*, Jelgavā "Melno cepurīšu balerija" un vairākos brīvdabas festivālos.

Grupas pirmais sastāvs, līdz 2023.gada vasarai - Kaspars Lucis, Dāvis Bērziņš, Artis Broks, Aivars Valdmanis, Ernests Kuzma.

2023. gada sākumā grupa sākotnējā sastāvā piedalījās raidījumā "Tavs mūzikas avots".

2023. gada vasarā grupa piedalījusies festivālā Saldus Saule.

Kopš 2023. gada decembra "Garu Pagraba" sastāvs nemainīgs un stabils - Kaspars Lucis, Aksels Broks, Dāvis Bērziņš, Artis Broks, Roberts Ēriks Sniedze.

Tā dzīvo cilvēks
----------------

"Tā dzīvo cilvēks" ir grupas "Garu Pagrabs" debijas albuma nosaukums un tāds pats nosaukums dots arī šī albuma tituldziesmai.

"Tā dzīvo cilvēks" izdots digitālā formātā 2022. gada 28.novembrī.

Albums sastāv no 11 pašsacerētām dziesmām, kuras kopā veido stāstījumu par skarbās realitātes apmāktu cilvēka dzīvi. Dziesmas ietver mūsdienām aktuālas problēmas un dzīves šķēršļus. Dziesmās dzirdamas arī latviešu mitoloģijai piederīgas atsauces.

Dalībnieki
----------

* Aksels Broks — vokāls, ģitāra
* Kaspars Lucis — bungas
* Artis Broks — ritma ģitāra
* Dāvis Bērziņš — solo ģitāra
* Roberts Ēriks Sniedze — bass

Atsauces
--------

1. ↑   Tā Dzīvo Cilvēks, 2022-11-28. Atjaunināts: 2024-01-17
2. ↑   Tavs Mūzikas Avots S02E06 - GARU PAGRABS. Atjaunināts: 2024-01-17
3. ↑  «FESTIVĀLS SALDUS SAULE». *www.saldussaule.lv*. Skatīts: 2024-01-17.
**Lazars Zalkinds** (krievu: *Ла́зарь Бори́сович За́лкинд* ; dzimis 1886. gada 2. janvārī, miris 1945. gada 25. jūnijā) bija Krievijas un PSRS šaha problēmists.

Dzīves gaitas
-------------

Dzimis Harkivā. Kad Zalkins vēl bijis bērns, ģimene pārcēlusies uz Kostromu. Ģimnāziju beidzis ar zelta medaļu un iestājies Maskavas Universitātē. Beidzis Juridiskās fakultātes ekonomikas nodaļu. Bijis universitātes docents, lasījis lekcijas. Pēc tam veidojis ekonomista karjeru: vispirms PSRS tautas komisariāta tirdzniecības pārvaldes uzskaites un statistikas sektora priekšnieka vietnieks, pēc tam priekšnieks.

1903. gada pievienojies boļševikiem un iestājies KSDSP. Pēc februāra revolūcijas dažos jautājumos pievienojies meņševikiem, bet pēc 1917. gada oktobra turpmāk politiskā darbībā vairs nepiedalījies. 1930. gadā tika nepatiesi apvainots un notiesāts. Astoņus gadus pavadījis Verhņeuraļskā OGPU politizolatorā, tad vēl 5 gadus izsūtījumā nometnēs Komsomoļskā pie Amūras. Pēc tam atbrīvots bez tiesībām aizbraukt no izsūtījuma vietas. Miris no infarkta.

Šaha kompozīcija
----------------

Piecpadsmit gadu vecumā iemācījies spēlēt šahu un septiņpadsmit gadu vecumā publicējis savu pirmo šaha uzdevumu. Ātri izvirzījies par vienu no Krievijas labākajiem problēmistiem. Bijis žurnālu «Шахматный вестник» (1913—1916) un «Шахматы» (1922—1929) uzdevumu nodaļas redaktors. Sastādījis vairāk nekā 500 šaha uzdevumus un etīdes, no tām 60 ieguvušas atzinību dažādos starptautiskos un vietējos konkursos.

### Piemērs

**L. Zalkinds**  
 *La Stratégie*, 1916**Baltie sāk un uzvar.**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Lc2! a2 (1. ... Kxc2 2. h7 a2 3. h8D+-) (1. ... b3 2. Lxb3 Kxb3 3. h7+-) 2. h7 a1D 3. h8D+ Ka2 4. Lb3+ Kb1 5. Dh7+ Kb2 6. Dc2+ Ka3 7. Ld5! Df1+ 8. Ka5 un baltie uzvar.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 126. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. 1 2  Гродзенский, С.. "Время возвращать долги". *«64 — Шахматное обозрение»* (№ 11/1989): 28.—29. lpp.

Ārējās saites
-------------

* L. Zalkinda šaha kompozīcijas vietnē PDB
* L. Zalkinda profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1237151778203718130008
* BNF: cb178176691 (data)

 |

 |
**Ingus Feldmanis** (dzimis 1955. gada 7. septembrī) ir latviešu mūziķis, komponists un dziedātājs.

Dzimis Lubānā. Viņa mātei Veltai Feldmanei bija laba balss. Vecākais brālis Uldis bija ģitārists. Arī Ingus 13 gadu vecumā ieinteresējās par ģitāras spēli.

Ingus apguva muzikālo izglītību Rīgā, Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā, mežraga specialitātē. Studijas turpināja Latvijas Valsts Konservatorijā, iegūstot diplomu orķestra un izpildītājmākslā mežraga specialitātē.

Paralēli mežraga studijām Ingus Feldmanis kā ģitārists darbojās arī vieglās mūzikas žanrā. Septiņdesmitajos gados piedalījās Jelgavas grupā "Salve", kura 1974. gadā festivālā "Liepājas dzintars" izcīnīja pirmo vietu estrādes ansambļu grupā. Savukārt Ingus pats ieguva individuālu balvu – otro vietu vokālistu konkurencē.

Uzreiz pēc studiju beigšanas 1981. gadā Feldmanis uzsāka dalību grupā "Ornaments", kurā darbojas līdz pat grupas pastāvēšanas beigām 1992. gadā.
No 1992. gada Feldmanis spēlēja pie Latvijas rokenrola karaļa Pita Andersona kopā ar citiem rokenrola grandiem – Eduardu Glotovu (bass), Vilni Strodu (bungas), Eino Kolistu (klavieres). Pēc četriem gadiem grupa izšķirās, tomēr tūlīt tādā pat sastāvā apvienojās ar citu Latvijā zināmu rokenrola žanra pārstāvi Ivaru Pētersonu grupā *Crazy Heads*.

Paralēli muzicēšanai grupā "Juke Box" Feldmanis piedalījies arī *Marie N* pavadošajā sastāvā. Feldmanis darbojies arī kā dziesmu autors. Viņa komponētās dziesmas iekļautas dziedātāja Normunda Rutuļa solo albumā "Vēl viens laimīgs rīts" (2016).

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūziķis, komponists un dziedātājs Ingus Feldmanis». LSM.lv.

Ārējās saites
-------------

* Ingus Feldmanis discogs.com
**Katrīna Rudzīte** (dzimusi **Kuduma** 1991. gada 25. septembrī Liepājā) ir latviešu dzejniece.

Biogrāfija
----------

Studējusi sociālantropoloģiju Latvijas Universitātē (2014—2017) un kultūras un starpkultūru studijas Latvijas Kultūras akadēmijā.

Viņas debijas krājums "Saulesizplūdums" 2015. gadā saņēmis Latvijas Literatūras gada balvu kategorijā "Labākā debija". Piedalījusies Jauno autoru seminārā un Rakstnieku savienības organizētajos rakstniecības kursos. Dzejnieces rakstītās literatūras kritikas un viedokļa raksti publicēti žurnālā "Satori", laikrakstos "Kultūras Forums", "Diena". Darbojas sieviešu stendapā.

Darbojas Latvijas PEN, 2024. gadā ievēlēta par valdes priekšsēdētāju.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzeja

* *Saulesizplūdums*. Rīga: Literatūras Kombains, 2014.
* *Ērti pārnēsājami spārni*. Rīga: Neputns, 2020.

Atsauces
--------

1. 1 2  Katrīna Rudzīte. Biogrāfija Diena, 2018, 24. septembris.
2. ↑  Katrīna Rudzīte. Biography Latvian Literature, 2017, 10. marts.
3. ↑  Sezonu sāk Sieviešu stendaps Diena, 2018, 24. septembris.
4. ↑  Latvijas PEN turpmāk vadīs Katrīna Rudzīte. Satori.lv.
Kaujas laikā sagrautā Vietalvas baznīca, kurā līdz 1989. gadam bija ierīkots Sarkanās armijas kauju slavas muzejs
**Vietalvas — Ērgļu kaujas** bija aizsardzības kaujas Sarkanās armijas uzbrukuma laikā Otrajā pasaules karā, kas notika 1944. gada 21.—24. augustā Vidzemes augstienē pie Vietalvas un Ērgļiem. Tajās Sarkanā armija Madonas operācijas laikā mēģināja pārraut Vērmahta Cēsu—Ērgļu—Kokneses aizsardzības līniju un izlauzties līdz Rīgai. 28. augustā padomju uzbrukums apsīka.

Vēsture
-------

1944. gada 6. augustā padomju 3. triecienarmija (tās sastāvā bija 5. tanku korpuss, 79. 93. un 100. strēlnieku korpusi) šķērsoja Aiviekstes upi un spēja izlauzties cauri Madonas-Pļaviņu aizsardzības līnijai. 18. augustā tai izdevās ieņemt stratēģiski svarīgo Ērgļu ciematu, bet nākamajā dienā Vērmahta 18. armijas 10. korpuss devās pretuzbrukumā, atspieda padomju karaspēku un trīs dienās ar artilērijas palīdzību iznīcināja 93 tankus un pašgājējus 3. triecienarmijas sastāvā esošajā 5. tanku korpusā. Sarkanās armijas uzbrukums Rīgas virzienā šajā frontes sektorā atjaunojās tikai pēc mēneša, kad Vērmahts atkāpās uz Siguldas aizsardzības līniju, kur notika Mores kaujas.

Savukārt padomju 22. armijas 130. latviešu strēlnieku korpuss 2. — 6. augustā uzbruka no Steķiem, Medņu—Antužu virzienā un sasniedza Aiviekstes austrumu krastu, 7. un 8. augustā tā vienības piedalījās uzbrukumā Krustpils pilsētai, 10. augustā forsēja Aivieksti un izveidoja placdarmu upes rietumu krastā pie Kalsnavas stacijas. 17. augustā 130. latviešu korpuss saņēma uzdevumu uzbrukt Vietalvas virzienā, kuru tā vienības sasniedza 20. augustā.
23. augusta rītā 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijas 125. pulka karavīri sāka uzbrukumu un ieņēma Vietalvas skolas ēku, kurā izturēja astoņus Vērmahta pretuzbrukumus, kaujās sagrāva arī Vietalvas baznīcu. 24. augustā cīņas norima un 43. korpusa daļas nosūtīja padomju 22. armijas rezervē.

Piemiņas vieta
--------------

130. latviešu strēlnieku korpusa cīņu vietā Vietalvā 1968. gadā uzcēla pieminekli ar 18 metrus augstu durkļa smaili — zvanu torni un skulpturālu grupu, kas attēlo Lāčplēša un Melnā bruņinieka cīņu (arhitekts Edgars Šēnbergs).
Vietalvas brāļu kapos apbedīti 500 sarkanarmieši un vācu karavīri.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu sarkanarmiešu atgriešanās — prieks un rūgtums vienkopus la.lv Uldis Neiburgs 2015. gada 7. septembrī
Kauja pie Vučji Do (1876)
**Melnkalnes-Turcijas karš** (serbohorvātu: *Crnogorsko-turski rat*), Melnkalnē pazīstams arī kā **Lielais karš** (*Вељи рат,* *Velji rat*), bija militārs konflikts starp Melnkalnes kņazisti un Osmaņu impēriju 1876–1878. gadā, kas beidzās ar Melnkalnes uzvaru. Tajā notika sešas lielas un 27 mazāk nozīmīgas kaujas.

Kara norise
-----------

Bosnijā notikusī sacelšanās izraisīja virkni sacelšanos pret Osmaņu impēriju Balkānos. Melnkalne un Serbija 1876. gada 28. jūnijā pieteica karu Turcijai. Melnkalnieši, apvienojušies ar Hercegovinas nemierniekiem, sāka uzvarēt kauju pēc kaujas. Izšķirošā kauja bija Vučji Do kauja, kurā Melnkalne uzvarēja. 

1877. gadā melnkalnieši izcīnīja smagas kaujas uz robežas ar Hercegovinu un Albāniju. Nikola I pārņēma iniciatīvu un uzbruka turku karaspēkam, kas tuvojās no ziemeļiem, dienvidiem un rietumiem un ieņēma daudzas teritorijas un pilsētas.

Miera līgums
------------

Karš beidzās, kad Osmaņu impērija 1878. gada 13. janvārī Edirnē parakstīja pamieru ar Melnkalni. Krievijas Impērijas panākumi 1877–1878. gada karā piespieda Osmaņu impēriju parakstīt miera līgumu, ar kuru Melnkalne, Serbija un Rumānija tika pasludinātas par neatkarīgām valstīm un Melnkalnes teritorija tika palielināta vairāk nekā divas reizes — no 4 405 km² līdz 9 475 km². Melnkalne ieguva arī iekļuvi Adrijas jūrai.

Ārējās saites
-------------
**NKVD troikas** (krievu: *Тройки НКВД*) bija administratīvo (ārpustiesas) NKVD represiju iestādes, kas tika izveidotas, lai īstenotu represijas pret "pretpadomju elementiem", un darbojās PSRS no 1937. gada augusta līdz 1938. gada novembrim.

To sastāvā bija trīs cilvēki, no tā arī cēlies to nosaukums.

Troika pieņēma lēmumus neklātienē — pamatojoties uz NKVD iestāžu iesniegtajām lietām, bet dažos gadījumos, pat ja lietu nebija, pamatojoties uz arestēto personu sarakstiem. Lietu izskatīšanas procedūra bija brīva, un protokols netika sastādīts. Troikas izskatīto lietu raksturīga iezīme bija minimālais dokumentu skaits, uz kuru pamata tika pieņemts lēmums par represijām. Kartona vāks ar tipogrāfiskiem uzrakstiem "Stingri slepeni. Glabāt uz visiem laikiem" parasti bija šādi dokumenti: aresta rīkojums, viens kratīšanas un aresta protokols, viens vai divi arestētās personas nopratināšanas protokoli un apsūdzības raksts. Tālāk trīs aiļu tabulas veidā uz puslapas papīra ir "troikas" lēmums. "Troikas" lēmums nebija pārsūdzams, un parasti galīgais dokuments lietā bija izpildes akts.

No 1936. gada 1. oktobra līdz 1938. gada 1. novembrim PSRS NKVD iestādes arestēja 1 565 041 personu. Tostarp 702 656 personas, kas arestētas saskaņā ar NKVD pavēli Nr. 00447. No tiem 1 336 863 personas tika notiesātas, no kurām 668 305 personas aptuveni 50 % tika sodītas ar nāvi.

Absolūtais vairums troiku biedru tika represēti Lielā terora laikā, un ievērojama daļa no viņiem tika represēti pirms 1938. gada novembra, t. i. viņus represēja troikas, kuru biedri viņi bija iepriekš.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
***Drang nach Osten*** ir teiciens (klišeja), kas parādījās 19. gadsimta vidū un tika lietots nacionālistu diskursā tā otrajā pusē. Termins tika lietots 19. gadsimtā ķeizara Vācijā un vēlāk nacistu propagandā, lai apzīmētu Vācijas ekspansiju uz austrumiem, uzsverot vācu kolonizācijas stratēģisko nozīmi austrumos, lai paplašinātu vācu "dzīves telpu", konkurējot ar citām tautām, galvenokārt ar krieviem.

Šim teicienam bija liela ideoloģiska nozīme Pirmā pasaules kara laikā, kad to plaši lietoja Tomāšs Masariks un Romāns Dmovskis. No brīža, kad Hitlera Vācija uzbruka Padomju Savienībai (1941. gadā), to kritiski izmantoja padomju propaganda, un pēc tam to pārņēma vācu propaganda, pārvēršot to par saukli. Pēc Otrā pasaules kara *Drang nach Osten* bija viens no centrālajiem izteicieniem Austrumeiropas sociālistisko valstu historiogrāfijā, tostarp VDR. Turpretī Rietumvācijas historiogrāfijā tas netika lietots.

Skatīt arī
----------

* Vāciešu apmešanās uz austrumiem

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Somijas zviedri** (somu: *suomenruotsalaiset*, zviedru: *finlandssvenskar*) ir zviedru izcelsmes Somijas iedzīvotāji, kuri runā galvenokārt zviedru valodā, viena no Skandināvijas subetniskām grupām. Viņi dzīvo galvenokārt valsts piekrastes reģionos, Botnijas līča un Somu līča piekrastē.

Tā ir valsts lielākā lingvistiskā minoritāte, kuras tiesības ir oficiāli nostiprinātas Somijas konstitūcijā. Zviedru valoda ir dzimtā valoda 290 000 Somijas iedzīvotāju (5,36 % valsts iedzīvotāju 2012. gadā), tostarp tā ir absolūti dominējošā valoda autonomajās Ālandu salās. Zviedru valoda ir otrā valsts valoda Somijā, valsts finansē izglītību zviedru valodā līdz pat augstākajai izglītībai, taču ne visur, bet tikai dažos valsts reģionos. Tomēr ilgtermiņā ir vērojama stabila tendence samazināties zviedru valodā runājošo skaitam Somijā un samazināties zviedru valodas nozīme Somijā. Vienīgais izņēmums ir autonomās un vienvalodīgās Ālandu salas, lai gan tur dzīvo tikai 10 % zviedru valodā runājošo iedzīvotāju.

Politika
--------

No 1906. gada Somijā darbojas liberāli centriska Somijas zviedru tautas partija, kas pārstāv zviedru etniskās minoritātes intereses.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Somijas zviedri***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4207239-6

 |

 |
**Danilo Rītmillers** (vācu: *Danilo Riethmüller*; dzimis 1999. gada 13. novembrī Blankenburgā) ir vācu biatlonists.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2011. gadā. Piedalījās 2016. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lillehammerē. Izcīnīja sudraba medaļu jauktajā stafetē. Arī pārējās disciplīnās ieņēma vietas labāko desmitniekā — sprintā bija 7. vietā, iedzīšanā finišēja sestais, bet 1+1 jauktajā stafetē ieguva 5. vietu. 2017. gada Pasaules čempionātā jauniešiem un junioriem ieguva trīs bronzas medaļas: individuālajā distancē un iedzīšanā jauniešu konkurencē un stafetē junioriem. 2017.—2018. gada sezonā sāka startēt IBU kausā junioriem. 2019. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu individuālajā distancē un sudrabu stafetē. Tā paša gada februārī pirmo reizi piedalījās Eiropas čempionātā, kas risinājās Raubičos, bet sezonu turpināja IBU kausa sacensībās pieaugušajiem. 2019. gada martā Martelā pirmo reizi kāpa uz goda pjedestālā IBU kausā, izcīnot trešo vietu sprintā. 2020. gada Pasaules čempionātā junioriem Lencerheidē ieguva zeltu iedzīšanā un sudrabu stafetē. 2021. gadā viņš atkal piedalījās pasaules čempionātā junioriem, labākais individuālais rezultāts bija 9. vieta iedzīšanā.

2024. gada 12. janvārī Ridnaunā masu startā ar 60 dalībniekiem izcīnīja pirmo uzvaru IBU kausa sacensībās. Tā paša gada 18. janvārī debitēja Pasaules kausa sacensībās Antholcā, ieņemot 7. vietu 15 km (īsajā) individuālajā distancē. Šis rezultāts ļāva pirmo reizi kvalificēties masu startam, kurā finišēja 24. vietā.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2023.—2024. | 37. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Medallists by event - Biathlon Junior World Championships 2017» (angļu). IBU. Skatīts: 2024. gada 16. martā.
2. ↑  «Medallists by event - Biathlon Junior World Championships 2019» (angļu). IBU. Skatīts: 2024. gada 16. martā.
3. ↑  «Lucas Fratzscher and Caroline Colombo Take Final IBU Cup Sprints». *biathlonworld.com* (angļu). 2019. gada 16. martā. Skatīts: 2024. gada 16. martā.
4. ↑  «Germany’s Riethmueller and Puff triumph in Ridnaun’s Mass Start 60». *biathlonworld.com* (angļu). 2024. gada 12. janvārī. Skatīts: 2024. gada 16. martā.
5. ↑  «Weltcup-Premiere für Biathlet Danilo Riethmüller». *sportschau.de* (vācu). 2024. gada 19. janvārī. Skatīts: 2024. gada 16. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Danilo Rītmillers***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
**Lara Kolturi** (itāļu: *Lara Colturi*; dzimusi 2006. gada 15. novembrī Turīnā) ir Itālijā dzimusi Albānijas kalnu slēpotāja, Pasaules kausa dalībniece. Specializējas slalomā un milzu slalomā, startējusi arī citās disciplīnās, 2023. gada Pasaules junioru čempione supergigantā.

Viņas māte Daniēla Čekarelli arī ir bijusi kalnu slēpotāja, 2002. gada ziemas olimpisko spēļu čempione supergigantā, bet tēvs ir slēpošanas treneris.

Karjera
-------

L. Kolturi kopā ar vecākiem.
Viņas māte 2020. gadā sāka konsultēt Albānijas Slēpošanas federāciju, bet nākamajā sezonā kļuva par Albānijas kalnu slēpošanas komandas tehnisko direktori. 2022. gada maijā L. Kolturi nolēma mainīt pilsonību un ieguva tiesības pārstāvēt Albāniju starptautiskā mērogā.

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2022. gada 19. novembrī Levi, Somijā. Pirmajā braucienā slalomā ieņēma 33. vietu un otrajam braucienam nekvalificējās. Pēc nedēļas Kilingtonā, ASV, izcīnīja pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, ieņemot 17. vietu milzu slalomā. 2023. gada Pasaules čempionātā junioriem Sanktantonā, Austrijā, izcīnīja zelta medaļu supergigantā un bronzu milzu slaomā. 2023. gada 7. februārī viņa treniņa laikā pārrāva labā ceļgala krusteniskās saites un bija spiesta izlaist atlikušo sezonas daļu.

Pasaules kausa apritē atgriezās 2023.—2024. gada sezonas sākumā Zeldenē. 2024. gada janvārī Flahavā pirmo reizi iekļuva desmitniekā Pasaules kausa sacenscībās, ieņemot 9. vietu slalomā. 2024. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu milzu slalomā. 2024. gada martā L. Kolturi kļuva par pirmo Albānijas pārstāvi, kas kvalificējās Pasaules kausa finālposmam. Sezonas noslēguma sacensībās Zālbahā viņa startēja gan slalomā, gan milzu slalomā, ieņemot attiecīgi 16. un 11. vietu.

Rezultāti
---------

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Kopējā ieskaite | Slaloms | Milzu slaloms | Supergigants | Nobrauciens |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022.—2023. | **78.** | 50. | 30. | — | — |
| 2023.—2024. | **45.** | 25. | 22. | — | — |

Atsauces
--------

1. ↑  «Colturi, il baby fenomeno dello sci alpino: "Shiffrin il mio idolo, ma no a paragoni"». *olympics.com* (itāļu). 2022. gada 20. oktobris. Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.
2. ↑  «Il caso di Lara Colturi: l'Italia perde un talento atteso, la piemontese correrà per l'Albania». *neveitalia.it* (itāļu). 2022. gada 26. maijs. Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.
3. ↑  «Another medal in the Junior World Cup for Lara Colturi of Albania». *koha.net* (angļu). 2023. gada 21. janvāris. Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.
4. ↑  «Colturi shock, lesione al legamento crociato: niente Mondiale, stagione finita». *gazzetta.it* (itāļu). 2023. gada 7. februāris. Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.
5. ↑  «Lara Colturi Achieves Career-Best Performance». *toko.ch* (angļu). Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.
6. ↑  «Skier Lara Colturi wins bronze in Junior World Ski Championship». *abnase.com* (angļu). 2024. gada 3. janvāris. Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.
7. ↑  «Historic! Albania for the first time in the finals of the Ski World, Lara Colturi: I'm happy that I made it». *voxnews.al* (angļu). 2024. gada 9. marts. Skatīts: 2024. gada 4. aprīlī.

Ārējās saites
-------------
**"Hospitāļu iela"** bija latviešu mūzikas grupa no Rīgas, kas darbojās no 1997. līdz 2012. gadam.

Grupas vēsture
--------------

1997. gadā grupas līderis un dibinātājs Edgars Šubrovskis nolēma izveidot projektu, kurā realizēt savas dziesmas. Tad uz brīdi projekts apstājās.

1999. gadā nerealizēto dziesmu bija pārāk daudz, lai tās vienkārši atstātu atvilktnē, tāpēc Limbažu alternatīvās mūzikas entuziasts Ivars Muste piedāvāja veikt 4 celiņu ierakstu. Piepalīdzot grupas "Blissful" bundziniekam Artūram Ābramam un ģitāristam pašam Ivaram Mustem, Šubrovskis iedziedāja 12 dziesmas. Tika pieaicināta arī vijolniece Dina Skreitule un dziedātāja Arta Deniņa no meiteņu rokgrupas "Granātābolu namiņš". Ierakstu ar nosaukumu "Ir maiga nakts" (nosaukums tika aizgūts no F. S. Fidžeralda romāna) nosūtīja uz festivālu "Sinepes un medus", kur tas tika cauri atlasei.

Pēc šī ieraksta grupas sastāvs tika vairākkārt mainījies un pieredzētas arī muzikālās pauzes. Grupas dalībnieku vecuma amplitūda — 18—28 gadi. Par spīti sastāva nestabilitātei gandrīz divus gadus Ingus Baušķenieka studijā tika rakstīts albums "Pilnmēness", ko 2004. gadā izdeva "Raibā taureņa ieraksti". Gada lielākais "Hospitāļu ielas" sasniegums — uzvara mūzikas festivālā Liepājas dzintars.

2005. gada 10. jūnijā Mākslas darbinieku namā Vecrīgā grupa prezentēja savu otro albumu "Nav centrs" un pirmo videoklipu singlam "Kaķis". Visu dziesmu mūzikas un gandrīz visu vārdu autors ir Edgars Šubrovskis (izņemot vienu dziesmu — "Hospitāļu iela", kuras teksta autors ir dzejnieks Klāvs Elsbergs, dziesmā "Elizabete" izmantots arī fragments no grupas *The Doors* dziesmas *Light My Fire*).

2005. gada nogalē grupai pievienojās jauna vokāliste Anna Lebedoka, kura spēlēja arī perkusijas un melodiku.

2007. gada 5. jūnijā grupa prezentēja jau savu trešo albumu, kuram tika dots nosaukums "Pūķis".

2010. gadā grupa izbeidza savu darbību. Pēdējā grupas uzstāšanās bija 2011. gada 4. maijā neatkarīgās mūzikas albuma ar Raiņa dzeju "Strāvoklis" prezentācijā. 2012. gadā grupa izdeva atvadu koncertalbumu *HI*.

Diskogrāfija
------------

Studijas albumi
* "Pilmēness" (2004)
* "Nav centrs" (2005)
* "Pūķis" (2007)

Koncertieraksti
* *HI* (2012)

Ārējās saites
-------------

* Grupas mājaslapa


1. ↑  Normunds Vucāns. «Izjukusi Hospitāļu Iela». Skatīts: 2010-09-10.
**Andrejs Vasks** (dzimis 1947. gada 13. jūnijā Rīgā) ir latviešu vēsturnieks un arheologs. Habilitēts vēstures doktors un Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.

Biogrāfija
----------

Andrejs Vasks dzimis un uzaudzis Rīgā. Absolvējis Rīgas Valsts 2. ģimnāziju. Jau no 13 gadu vecuma vasarās piedalījies arheoloģiskajos izrakumos Jāņa Graudoņa vadībā. No 1965. līdz 1970. gadam studējis LVU Vēstures un filozofijas fakultātē. Vēlāk bijis aspirants PSRS Zinātņu akadēmijas Arheoloģijas institūta Ļeņingradas nodaļā. 

Kopš 1993. gada Latvijas vēstures institūta vadošais pētnieks. Kopš 1997. gada profesors Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē. Kopš 1999. gada Arheoloģijas un Vēstures palīgzinātņu katedras vadītājs.
Vairāku zinātnisku monogrāfiju un populārzinātnisku rakstu autors. Vadījis daudzus arheoloģiskos izrakumus, tostarp Bīlavu laivveida akmens krāvuma senkapos, Brikuļu nocietinātajā apmetnē, Kerkūzu apmetnē, Padures pilskalnā, Ābelnieku senkapos u.c. Latvijas Arheologu biedrības biedrs.

Galvenie Andreja Vaska pētījumu virzieni ir vēlais bronzas un agrais dzelzs laikmets Latvijas teritorijā.

2014. gadā saņēmis IV šķiras Atzinības krustu.

Atsauces
--------

1. ↑  vestnesis.lv. «Par Atzinības krusta piešķiršanu un apbalvošanu… - Latvijas Vēstnesis». *www.vestnesis.lv* (latviešu), 2014-10-30. Skatīts: 2020-08-15.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 35826646
* LNB: 000001553
* LCCN: n83063706
* ISNI: 0000 0001 1054 2100
* GND: 105576772X
* SUDOC: 198028571

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Friča Brīvzemnieka iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Friča Brīvzemnieka iela** ir iela Jūrmalā, Jaundubultu un Dubultu apkaimēs. Friča Brīvzemnieka iela sākas krustojumā ar Strēlnieku prospektu un beidzas ar strupceļu netālu no dzelzceļa. Kopējais ielas garums ir 550 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Friča Brīvzemnieka ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Friča Brīvzemnieka iela ir savienota ar šādām ielām:

* Strēlnieku prospekts (T veida krustojums)
* Poruka prospekts (T veida krustojums)
* Drosmes iela (T veida krustojums)
* Kr. Valdemāra iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Jaundubulti
* Dubulti

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu F |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| F | 
* Fabrikas
* Friča Brīvzemnieka

 |

 |
Kordiljeri no kosmosa
**Kordiljeri** (spāņu: *Cordilleras*, angļu: *American Cordillera*) ir garākā kalnu sistēma pasaulē, kas stiepjas no 66° ziemeļu platuma Aļaskā līdz 56° dienvidu platumam Ugunszemē vairāk kā 18 000 kilometru garumā. Kalnu sistēmas platums ir ap 1600 km Ziemeļamerikā un 900 km Dienvidamerikā. Kalnu sistēma atrodas Kanādas, ASV, Meksikas, Centrālamerikas valstu, Venecuēlas, Kolumbijas, Ekvadoras, Peru, Bolīvijas, Argentīnas un Čīles teritorijā. 

Gandrīz visā savā garumā kalni ir ūdensšķirtne starp Atlantijas un Klusā okeāna baseiniem, kā arī tie ir ļoti izteikta klimatiskā robeža. Pēc augstuma kalni ir zemāki vienīgi par Himalajiem un Centrālāzijas kalnu sistēmām. Kordiljeru augstākās virsotne Ziemeļamerikā ir Denali (6193 m) Aļaskas grēdā, bet Dienvidamerikā — Akonkagva (6960 m). 

Visa sistēma iedalās divāsshxjxhswhxhshzhxhxhxxhxuxuxuxhxhxjducuhbusuxuevsevsyxysyshhswyehsshsbehehehduxu daļās — Ziemeļamerikas Kordiljeri un Dienvidamerikas Kordiljeri jeb Andi. 

Kordiljeri atrodas visās pasaules klimata joslās, izņemot subantarktisko un subarktisko joslu, tie atšķiras ar lielu ainavu daudzveidību un ļoti izteiktu augstumjoslojumu. Sniega līnija Aļaskā atrodas 600 m augstumā, Ugunszemē 500 - 700 m augstumā, bet Bolīvijā un Peru dienvidos sniegs ir tikai 6000 - 6500 m augstu virs jūras līmeņa. Ziemeļamerikas Kordiljeru ziemeļrietumu daļā un Andu kalnu dienvidaustrumos ledāji atrodas jau dažus simtus metru virs jūras līmeņa, bet ekvatora tuvumā ledus sedz tikai pašas augstākās virsotnes. Kopējā kalnu ledāju platība ir apmēram 90 000 km2 (Ziemeļamerikas Kordiljeros 67 000 km2, bet Andos - ap 20 000 km2).

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 375. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kordiljeri***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge190577

 |

 |
**Heinrihs Ulrihs Kazimirs fon Korfs** (vācu: *Heinrich Ulrich Kasimir von Korff*, krievu: *Андрей Фёдорович Корф*, 1765—1823) bija vācbaltiešu valstsvīrs un diplomāts. Vidzemes, Igaunijas un Somijas lietu justīckolēģijas prezidents, Krievijas Impērijas senators (1819), slepenpadomnieks. Cēlies no Korfu dzimtas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1765. gada 12. maijā (1. maijā pēc V.S.) Frīdriha Zigismunda fon Korfa (1730—1797) un viņa sievas Katrīnas Luīzes, dzimušas fon Klopmanes, ģimenē.

Mācījās *Academia Petrina* (1777—1781), tad papildinājās Leipcigas, Getingenes un Strasbūras universitātēs, iestājās Prūsijas diplomātiskajā dienestā, Pirmās koalīcijas kara laikā bija diplomātiskā dienestā Zviedrijā (1792—1797).

Pēc tam viņš iestājās Krievijas Impērijas dienestā un kļuva par Vidzemes, Igaunijas un Somijas tieslietu kolēģijas viceprezidentu, pēc tam par prezidentu (1804—1819). 1819. gada 20. jūlijā viņš kļuva par Senāta locekli. Bija Jelgavas ložas "Pie trīs kronētiem zobeniem" goda loceklis.

Miris Pēterburgā 1823. gada 18. novembrī.

Darbi
-----

* *Essai statistique sur la monarchie Prussienne* (Statistikas eseja par Prūsijas monarhiju. Divi izdevumi 1791, 1798)

Pēc viņa nāves palika nepublicēti rokraksti "Mūsdienu politiskā vēsture", "Krievijas likumu kabatas grāmata" "Krievijas hierarhijas vēsture", "Krievijas Impērijas ģeogrāfiskais, vēsturiskais un politiskais apraksts 1812. (5 daļas) u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7727439
* LCCN: no90004970
* ISNI: 0000 0000 4261 3957
* GND: 1055224920

 |

 |
**Bernhards Maksis Augusts Bīlenšteins** (vācu: *Bernhard Max August Bielenstein*; 1877—1959) bija vācbaltiešu arhitekts, kas strādāja Rīgā, projektējot jūgendstila ēkas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Dobelē 1877. gada 21. augustā luterāņu mācītāja un latviešu mitoloģijas pētnieka Augusta Bīlenšteina ģimenē.
Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, iestājās studentu korporācijā *Fraternitas Baltica*. 1904. gadā beidza studijas un vienu gadu papildinājās Šarlotenburgas Tehniskajā augstskolā Berlīnē (tagad Berlīnes Tehniskā Universitāte). 1905. gadā uzsāka arhitekta privātpraksi, līdztekus strādāja par Rīgas Hipotēku biedrības taksatoru. 1907. gadā salaulājās ar Betiju fon Bergmani (1885—1963), viņiem piedzima seši bērni.
Pirmā pasaules kara laikā līdz 1917. gadam dienēja Krievijas Impērijas armijā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā lielinieki nošāva viņa brāli mācītāju Ansi Bīlenšteinu.

1925. gadā Bīlenšteinu ievēlēja par Rīgas vācu namīpašnieku biedrības sekretāru, 1931. gadā par slimokases valdes locekli.
Vācbaltiešu izceļošanas laikā Otrā pasaules kara sākumā pameta Latviju. Pēc kara nodarbojās ar lauksaimniecību.
Miris 1959. gada 14. aprīlī Heilbronnā, Vācijā.

Projektētās ēkas
----------------

Pēc viņa projektiem Rīgā uzcelts vairāk nekā 30 daudzstāvu dzīvojamo un sabiedrisko ēku. Dažās agrākajās pēc viņa projektiem celtajās ēkās (piemēram, Tērbatas ielā 6/8, 1908) atspoguļojas latviešu nacionālā romantisma izteiksme, bet lielākā daļa viņa darbu ir racionālistiski lietišķas stateniskā jūgendstila celtnes.
1912. gadā uzcēla savu ģimenes māju Lineburgas ielā (tagadējā Sudrabu Edžus ielā) 16 Mežaparkā.

* Tērbatas iela 6/8 (1908)Tērbatas iela 6/8 (1908)
* Tērbatas iela 59/61, Bruņinieku iela 27 (1911)Tērbatas iela 59/61, Bruņinieku iela 27 (1911)
* Krišjāņa Valdemāra iela 57/59 (1911)Krišjāņa Valdemāra iela 57/59 (1911)
* Sudrabu Edžus iela 16 (1912)Sudrabu Edžus iela 16 (1912)
* Brīvības iela 84 (1912)Brīvības iela 84 (1912)
* Brīvības iela 82 (1913)Brīvības iela 82 (1913)

Atmiņas
-------

* Bet mājas palika / *Die Häuser aber blieben*. Rīga: Jumava, 1998 (latviešu un vācu valodā)

Literatūra
----------

* Jānis Krastiņš. Rīgas arhitektūras meistari 1850—1940, Jumava, 2002
* Jānis Lejnieks. Rīgas arhitektūra. Avots, 1989. 253 lpp.

Ārējās saites
-------------

* jugendstils.riga.lv

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 37750427
* LNB: 000021114
* LCCN: no99046842
* ISNI: 0000 0000 4092 8883
* GND: 120550210

 |

 |