recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oļegs Antoņenko** (baltkrievu: *Алег Антоненка*, krievu: *Олег Антоненко*; dzimis 1971. gada 1. jūlijā Minskā) ir bijušais baltkrievu hokejists, labās malas uzbrucējs, ilggadējs Baltkrievijas hokeja izlases dalībnieks.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu spēlētāja karjeru Oļegs uzsāka 1988. gadā, kad debitēja PSRS hokeja līgas kluba Minskas "Dinamo" rindās. Klubā Antoņenko spēlēja līdz pat 1995. gadam, kad pievienojās citam nu jau Starptautiskās hokeja līgas klubam Čerepovecas "Severstal". 1996. gadā Antoņenko pievienojās Ņižņekamskas "Ņeftehimik" rindām. 1997.—98. sezonas vidū Oļegs pievienojās Kazaņas "Ak Bars" sastāvam, kura rindās jau nākamajā sezonā izcīnīja Krievijas čempiona titulu.

2000.—01. sezonu Oļegs aizvadīja Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās, taču pēc sezonas beigām atgriezās Čerepovecā. 2004. gadā Antoņenko uzsāka spēlēt Krievijas Augstākās līgas Balašihas "HK MVD" rindās, palīdzot klubam izcīnīt Bratinas kausu un nākamajā sezonā turpināja ar klubu spēlēt jau Krievijas Superlīgā. 2006.—07. sezonu Antoņenko aizvadīja Minskas "Dinamo" rindās, kas tolaik spēleja Baltkrievijas Ekstralīgā, taču 2007. gada vasarā atgriezās Balašihā. Piedalījies 2009. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2009.—10. sezonu Antoņenko uzsāka Kontinentālās hokeja līgas klubā Jekaterinburgas "Avtomobilist", bet noslēdza to jau Minskas "Dinamo" rindās. Savu profesionālā spēlētāja karjeru Antoņenko noslēdza pēc 2010.—11. sezonas, kuru aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgas kluba HK Gomeļa rindās.

Baltkrievijas izlases rindās desmit Pasaules čempionātos, kā arī 1998. 2002. un 2010. gada olimpisko spēļu turnīros.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
**Oļegs Kotovs** (*Олег Валериевич Котов*; dzimis 1965. gada 27. oktobrī) ir Krievijas kosmonauts.

Kotovs pirmo kosmisko lidojumu sāka 2007. gada aprīlī, kad viņš kopā ar Fjodoru Jurčihinu un Čārlzu Simoni startēja kosmosa kuģī Sojuz TMA-10, lai sāktu 15. ekspedīciju uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). 2007. gada 30. maijā viņš ar Jurčihinu veica 5 stundu un 25 minūšu iziešanu kosmosā. Uz zemi Kotovs ar Jurčihinu un Šeihu Muszafaru Šukoru atgriezās 2007. gada oktobrī, veicot 196 dienu 17 stundu 5 minūšu lidojumu.

Kotova otrais lidojums notika 2009.—2010. gadā SKS 22. / 23. ekspedīcijas sastāvā ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-17.

Trešo kosmisko lidojumu Kotovs sāka 2013. gada septembrī startējot kosmosa kuģī Sojuz TMA-10M un esot SKS 37. ekspedīcijas lidojuma inženieris. No oktobra bija SKS 38. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās 2014. gada martā.

2016. gada 4. maijā Oļegs Kotovs atstāja kosmonautu grupu. 5. maijā viņš kļuva par *CNIIMaš* Pilotējamo programmu centra priekšnieku.

Atsauces
--------

1. ↑  Олег Котов стал начальником Центра ЦНИИМаш Новости космонавтики, 2016-05-05

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oļegs Kotovs*** |
**Edmonds Emils Lancels** (nīderlandiešu: *Edmond Emile Lancel*; 1888. gada 3. jūlijs — 1959. gada 15. aprīlis) bija Beļģijas šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc izglītības bijis ķīmijas inženieris. Strādājis Beļģijas žurnālā *La Nation belge* par šaha žurnālistu. Pārstāvējis Beļģiju 1924. gada neoficiālajā šaha olimpiādē. 1925. gada februārī nodibinājis šaha žurnālu *L’ Echiquier*, kurā publicējušies Aleksandrs Aļehins, Savelijs Tartakovers un citi tā laika ievērojamākie šahisti. Žurnāls pastāvējis līdz 1930. gadu beigām.

Bijis pazīstams kā šaha turnīru organizētājs un tiesnesis. 1952. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru. Piedalījies arī korespondencšaha turnīros. Pārstāvējis Beļģiju 1. Pasaules korespondencšaha olimpiādē (1946—1949).

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Edmond Lancel
2. ↑  Lancel Edmond[novecojusi saite]
3. ↑  Belgian Chess History » 1st correspondence olimpiad

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par ciemu Vidzemē. Par pilsētu Krievijā skatīt rakstu Kusa (pilsēta).

**Kusa** ir ciems Madonas novada Aronas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta austrumdaļā Kapupītes krastā pie autoceļa P30 8 km no novada centra Madonas un 157 km no Rīgas. Kusā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, bibliotēka, sporta zāle, feldšeru-vecmāšu punkts, auto remontdarbnīcas, 2 kokzāģētavas, degvielas uzpildes stacija, aptieka, frizētava, brīvdabas estrāde, veikals.

Vēsture
-------

Kusas muižas kungu māja, vēlāk Kusas skolas ēka.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Kusas muižas *(Kussen)* centru. Izaugusi pēckara gados kā vairāku Madonas rajona uzņēmumu ciemats. Ap 1972. gadu Kusā sāka darboties Madonas specializētās meliorācijas celtniecības pārvaldes iecirknis ar darbnīcām — organizācija PMK-19 (Pārvietojamā mehanizētā kolonna). Tās uzdevums bija ar zemju meliorāciju saistītie darbi, purvu nosusināšana, nelielu ceļu izbūve visā Madonas rajonā. Darbojās arī Madonas ciltslietu un mākslīgās apsēklošanas stacija un veterinārais iecirknis.

Mūsdienas
---------

Kusas ciems ir kompakti veidots, ar noasfaltētām ielām, dzīvžogiem un ielu apgaismojumu. Pamatā ir trīsstāvu apbūve ar centralizētu apkuri, kā arī individuālā apbūve.

Kusas muižas pils (19. gadsimta vidus) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.

Iedzīvotāji
-----------

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| Gads | Iedz. | ±% g.p. |
| --- | --- | --- |
| 1967 | 138 | —     |
| 1979 | 573 | +12.60% |
| 1989 | 670 | +1.58% |
| 2000 | 717 | +0.62% |
| 2002 | 700 | −1.19% |
| 2007 | 686 | −0.40% |
| 2018 | 547 | −2.04% |
| Avots: |

Ievērojami novadnieki
---------------------

Kusā dzimis un audzis Latvijas orientēšanās sporta meistars Mārtiņš Sirmais. Ar Kusas attīstību 1980. gados saistīti tādi uzvārdi kā Elmārs Graudiņš, Leo Paiders, Jānis Ruņģis, Vitālijs Meikulāns u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Kusu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Madonas novads. Aronas pagasta pārvalde
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 70. lpp. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 51. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
5. 1 2  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. 70. lpp
6. ↑  Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Vietvārdu datubāze
**Erasina** (grieķu: *Ἐρασῖνος*) ir ne pārāk gara upe Argolīdā, Grieķijā. Taču tā ir vienīgā Argosas līdzenuma upe, kas tek cauru gadu un neizsīkst. Upes izteka atrodas Haona kalnu nogāzē pie Kefalari ciema. Tā tek uz austrumiem, bet pēc tam uz dienvidaustrumiem. Argolīdas līcī Erasina ietek pie Neakiosas ciema dienvidu daļas, kur ietekas vietā izveidota neliela osta. Par Erasinu ir rakstījis vēl Herodots. Tā tecēja cauri Lernas purvam, kas pazīstams ar mītu par Hidru.

Senāk uzskatīja, ka tā ir Simfālas upe, kas iztecēja no Simfālijas ezera un pazuda zem Apelaurona kalna, 200 stadijus tecēja zem zemes, un atkal iztecēja no Haona kalna pakājes, uz dienvidrietumiem no Argosas. Erasina iztek no klintīm ar vairākiem lieliem strautiem, kas saplūstot izveido samērā lielu upi, kas pāri līdzenumam tek uz Argolīdas līci. Tur, kur tā iztecēja, notika upurēšana Pānam un Dionīsam. Tur tika rīkoti Tirbas svētki, kas tika novadīti ar dejošanu un difirambu dziedāšanu. Pie Erasinas iztekas ir uzcelta Dzīvinošā Avota baznīca (Panagia Kefalariotisa). Šīs upes ūdeņi senāk grieza daudzas ūdensdzirnavas, no kurām vieta tiek saukta par "Argosas dzirnavām" (*οἱ μύλοι τοῦ Ἄργους*). Liela daļa upes ūdeņu tiek novadīta kanālos, kurus izmanto Argosas līdzenuma apūdeņošanai. Vienīgā Erasinas pieteka ir Friksa (Φρίξος), kas ietek tajā pie pašas jūras.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dictionary of Greek and Roman Geography (1854) William Smith, LLD, Ed.».
**Alofons** ir kādas fonēmas pozicionāls variants,[1] piemēram, latviešu valodā [ŋ] ir fonēmas /n/ pozicionāls variants pirms velārajiem /k/ un /g/. Alofonu vidū šķir galveno variantu un sekundāros variantus,[1] minētajā piemērā fonēmas /n/ galvenais variants ir [n], savukārt [ŋ] ir sekundārais variants. Viens no galvenā varianta noteikšanas kritērijiem ir līdzība ar izolēti izrunātu skaņu, galvenais variants kalpo par fonēmas nosaukumu.[2]

Tā kā fonēmas pēc savas definīcijas ir funkcionāli nozīmīgas vienības, tad vairāku skaņu piederēšana vienai un tai pašai fonēmai norāda, ka tās attiecīgās valodas fonoloģiskajā sistēmā neveido funkcionālu kontrastu. Situācija var būt atšķirīga citās valodās, piemēram, angļu valodā /n/ un /ŋ/ ir divas dažādas fonēmas — šo fonēmu kontrasts ir vienīgais, kas ļauj šķirt, piemēram, *sun* /sʌn/ "saule" un *sung* /sʌŋ/ "dziedājis/dziedāts".

Atsauces
--------

1. 1 2  Auziņa, Markus & Grigorjevs 2015, 23. lpp.
2. ↑  «Latviešu literārās valodas fonoloģiskās sistēmas īss apraksts». AIlab. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-02-03. Skatīts: 2016-01-25.

Literatūra
----------

* Auziņa, Ilze; Markus, Dace; Grigorjevs, Juris (2015). Nītiņa, Daina; Grigorjevs, Juris. red. "Fonētikas un fonoloģijas vispārīgs raksturojums". *Latviešu valodas gramatika* (Rīga: LU Latviešu valodas institūts): 22.—27. lpp. ISBN 978-9984-742-77-9.
**Kālija perhlorāts** ir perhlorskābes kālija sāls ar ķīmisko formulu KClO4. Tas ir stiprs oksidētājs. Bezkrāsaina, kristāliska viela (rombiski vai kubiski kristāli), kas kūst aptuveni pie 610 °C. Viens no pazīstamākajiem oksidētājiem, kas tiek lietots pirotehnikā, šāviņu kapselēs u.c. KClO4 piemīt zemākā šķīdība no visiem perhlorātiem (1,5 grami 100 mililitros ūdens pie 25 °C).

Iegūšana
--------

Kālija perhlorāts tiek iegūts jonu apmaiņas reakcijā starp ūdens šķīdumā esošu nātrija perhlorātu un kālija hlorīdu. Sliktās šķīdības dēļ kālija perhlorāts izkrīt nogulsnēs.

Īpašības
--------

Kā oksidētājs, KClO4 reaģē ar daudzām degvielām. Pazīstamākais piemērs ir glikoze, C6H12O6.

3KClO4 + C6H12O6 → 6H2O + 6CO2 + 3KCl
Sajauktu ar niedru cukuru, to var pielietot kā vāju sprāgstvielu, ja maisījums ir ievietots pienācīgi noslēgtā korpusā. Pretējā gadījumā tas vienkārši sadegs ar violetu liesmu.

Izmantošana
-----------

Lieto pirotehnikā, kā cietās raķešu degvielas komponentu, kā arī sprāgstvielu - perhloratītu - sastāvdaļu.

Medicīnā lieto vairogdziedzera slimību ārstēšanā, parasti kombinācijā ar citām ārstēšanas metodēm.
**Aloizs Johandls** (vācu: *Alois Johandl*; dzimis 1931. gada 30. jūnijā, miris 2004. gada 9. jūlijā) bija austriešu šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Aloizs Johandls, dzimis Vīnē, bija viens no redzamākiem Austrijas šaha problēmistiem. Spēlēt šahu iemācījies septiņu gadu vecumā. Divpadsmit gadu vēlāk publicējis savu pirmo uzdevumu. Lai gan vairums viņa uzdevumu ir loģiskās skolas daudzvilči, viņš sastādīja arī palīgmatus, pašmatus, pasaku šaha uzdevumus un arī dažas etīdes. 1966. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša un 1971. gadā starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā. Viņa problēmista karjerā bija desmit gadu pārtraukums no 1977. līdz 1987. gadam.

Johandls miris 2004. gadā atvaļinājuma laikā Osiahas ezerā no sirdslēkmes.

Šaha kompozīcija
----------------

Johandls sastādījis vairāk nekā 500 šaha kompozīcijas.

### Piemērs

**Aloizs Johandls**  
 *Schweizerische Schachzeitung*, 1967  
1. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums**

Uz melno zirdziņu gājieniem mats jau sagatavots: 1. ... ♘a~ 2. Zc2#; 1. ... Zh~ 2. Z4f5#, bet baltajiem nav nogaidoša gājiena.
1. ♗b4! (gājiena spaids)
1. ... ♔×d4 2. ♔f4 (gājiena spaids)
2. ... ♘a~ 3.♘b5#
2. ... ♘h~ 3.♘f5#

Bibliogrāfija
-------------

* Friedrich Chlubna, Alois Johandl, Klaus Wenda. *DREIKLANG* (vācu). Chlubna, 2001.

Atsauces
--------

1. 1 2
2. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 13. februārī.
3. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 13. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Aloiza Johandla šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Aloiza Johandla profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)
* Wenda, Klaus (2004). "Ein Virituose des Mehrzügers". *Die Schwalbe* (dieschwalbe.de) (Heft 210).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 306354794
* BNF: cb16742752p (data)

 |

 |
**Amerikas lidvāveres** (*Glaucomys*) ir viena no vāveru dzimtas (*Sciuridae*) ģintīm, kas pieder pie lidvāveru cilts (*Pteromyini*). Tā ir vienīgā lidvāveru ģints, kas dzīvo Ziemeļamerikā. Apdzīvo teritorijas, sākot ar Aļasku un beidzot ar Hondurasu. Ģints sugām ir daudzas kopīgas īpašības ar Eirāzijas lidvāveru ģinti (*Pteromys*). 

Zinātniskais nosaukums *Glaucomys* atvasināts no grieķu valodas un "glaucos" nozīmē sudrabaini pelēks, "mys" nozīmē pele; "sudrabpelēkā pele".

Kopīgās īpašības
----------------

Amerikas lidvāveres nemāk lidot, taču tās māk planēt, izmantojot ādas kroku, kas savieno visas četras kājas un lēcienā izplešas kā izpletnis. Planējot no viena koka uz otru, tā spēj veikt arī dažādus akrobātiskus trikus: pagriezties, planēt pa apli vai spirāli un nolaisties tajā pašā vietā, no kuras startējusi. Lidvāvere spēj planēt pat 50 m tālu. Kad lidvāvere neplanē, ādas kroka ir savilkta, tādējādi tā netraucē tai kāpelēt pa kokiem. 

Amerikas lidvāveru ģintī ir divas sugas: dienvidlidvāvere (*Glaucomys volans*) un ziemeļlidvāvere (*Glaucomys sabrinus*). Ziemeļlidvāvere ir lielāka par dienvidlidvāveri, un tās apspalvojums uz vēdera ir tumšs, bet tā tumšo spalviņu gali ir balti. Dienvidlidvāveres ir mazākas un vēdera apspalvojums ir pilnīgi balts.

Sistemātika
-----------

**Amerikas lidvāveru ģints** (*Glaucomys*)

* Dienvidlidvāvere (*Glaucomys volans*)
* Ziemeļlidvāvere (*Glaucomys sabrinus*)

Galerija
--------

* DienvidlidvāvereDienvidlidvāvere
* ZiemeļlidvāvereZiemeļlidvāvere

Atsauces
--------

1. ↑  ADW: Glaucomys sabrinus: Information
2. ↑  ADW: Glaucomys volans: Information
3. ↑  «Genus Glaucomys or American flying squirrels». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 6. septembrī. Skatīts: 2009. gada 18. aprīlī.
4. ↑  North American Mammals: Glaucomys volans
**Almīra Skripčenko** (arī Elmīra Skripčenko vai Skripčenko-Lotjē, franču: *Almira Skripchenko*; dzimusi 1976. gada 17. februārī, Kišiņevā) ir Moldovā dzimusi Francijas starptautiskā lielmeistare šahā (1995).

Biogrāfija
----------

Piedzimusi Moldovas šahistu ģimenē - viņas tēvs bijis šaha arbitrs, bet māte astoņkārtējā Moldovas čempione šahā. 1992. gadā kļuvusi par Pasaules jauniešu šaha čempionāta uzvarētāju U16 vecuma grupā. 1993. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1995. gadā kļuvusi par FIDE starptautisko lielmeistari (WGM). Divas reizes (2000, 2001) iekļuvusi Pasaules sieviešu šaha čempionāta izcīņas ceturtdaļfinālā pēc izslēgšanas sistēmas. Kopš 2001. gada sākusi pārstāvēt Franciju un Varšavā ieguvusi Eiropas sieviešu šaha čempiones titulu. 2002. un 2003. gadā kļuvusi par pirmo sievieti, kas piedalījusies Francijas vīriešu šaha čempionātu finālos. Piecas reizes (2004, 2005, 2006, 2010, 2012) uzvarējusi Francijas sieviešu šaha čempionātos. 2004. gadā uzvarējusi Krasnoturjinskas šaha turnīrā *North Urals Cup* (Krievija), bet 2005. gadā dalījusi pirmo vietu šaha turnīrā Bīlē (Šveice).

Pārstāvējusi Moldovas un Francijas izlases lielākajās šaha komandu sacensībās:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 10 reizes (1992-2008, 2012);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 6 reizes (1992, 2001-2007, 2015). Komandu kopvērtējumā izcīnījis sudraba (2001) medaļu, bet individuālā vērtējumā sudraba (2001) un bronzas (2015) medaļas.

No 1997. līdz 2003. gadam bijusi precējusies ar šaha lielmeistaru (GM) Žoelu Lotjē. 2006. gadā apprecējusies otru reizi ar citu franču šahistu Lorānu Fresinē. 2007. gadā ģimenē piedzimusi meita.
No 2006. līdz 2008. gadam bijusi profesionālo šahistu asociācijas sekretāre.

Atsauces
--------

1. ↑  World Chess Championship: Women
2. ↑  II Mistrzostwa Europy Kobiet Warszawa 2001

Ārējās saites
-------------

* Almīra Skripčenko šahista profils vietnē fide.com
* Almīra Skripčenko šahista profils vietnē chessgames.com
* Almīra Skripčenko šahista profils vietnē 365chess.com
* Almīra Skripčenko šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Almīra Skripčenko šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
**Asta Dambravaite** (lietuviešu: *Asta Dambravaitė*; dzimusi 1971. gadā Vilkavišķos) ir Lietuvas šaha meistare.

Biogrāfija
----------

Vilkavišķu šaha trenera Kēstuta Dambravas audzēkne. Vairākkārt piedalījusies Lietuvas sieviešu šaha čempionātos un izcīnījusi 3 bronzas (1991, 1992, 1997) medaļas. 1992. gadā pārstāvējusi Lietuvas izlasi Pasaules šaha olimpiādē. Eiropas sieviešu šaha klubu čempionātā 3 reizes (1998, 1999, 2000) pārstāvējusi Vilkavišķu šaha klubu "Širvinta".

1991. gadā kopā ar jaunāko māsu Ritu piedalījusies Latvijas atklātā sieviešu šaha čempionātā, kur izcīnjusi godalgoto 3. vietu.

Kopš 2006. gada šaha turnīros piedalās reti.

Atsauces
--------

1. ↑  "Santaka"/2007-07-20
2. ↑  OlimpBase :: European Women's Chess Club Cup :: Asta Dambravaitė

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules sieviešu šaha olimpiāde) (angliski)
**Asterolepidīdi** (*Asterolepididae*) ir izmirušu bruņuzivju antiarhu dzimta, kas dzīvoja devona periodā. Asterolepidīdi bija no dažiem centimetriem līdz apmēram 1 metram lielas zivis. Stratigrāfijā tos izmanto devona ģeoloģisko slāņu vecuma noteikšanai. Asterolepidīdi ir sastopami arī Latvijas devona nogulumos.

Aprasts
-------

Ķermenis horizontāli saplacināts, rumpja bruņu kārba salīdzinoši liela. Krūšu spuras nesasniedz bruņu kārbas aizmugurējo malu, taču ir garākas, nekā pterihtīdiem. Krūšu spuru bruņa sadalīta divos segmentos: proksimālajā un distālajā. Proksimālais segments ir garāks un platāks par distālo. Galvas vairogs trapecveidīgs ar īsu preorbitālo daļu. Pakaļējais sānu-muguras kauls (PDL) un pakaļējais sānu kauls (PL) ir saauguši kopā, izveidojot kopīgu sānu jaukto kaulu (MxL). Priekšējā vidējā muguras kaula (AMD) aizmugurējā sānu mala visā garumā uzguļ MxL malai.

Sistemātika
-----------

Dzimtā ir divas ģintis. Atsevišķi pētnieki pie asterolepidīdiem pieskaita arī remigolepjus (*Remigolepis*), kuriem krūšu spuru bruņas nav dalītas proksimālajā un distālajā daļā, bet abas šīs daļas ir saaugušas vienā. Savukārt, citi remigolepjus iedala atsevišķā dzimtā (*Remigolepididae* Stensiö, 1931), kaut arī galvas vairoga uzbūve tiem ir līdzīga.
**Salpauselke** (somu: *Salpausselkä*) ir morēnu pauguru sistēma Somijas dienvidos. Tā izveidojās jaunākā driasa perioda laikā pirms 12 250 — 10 400 gadiem uz robežas starp Baltijas ledus ezeru un ledāju. Pakalni stiepjas aptuveni 500 km garumā, un to vidējais relatīvais augstums ir 20 m, dažviet sasniedzot 80 m.

Ģeogrāfija
----------

Salpauselkes sistēmā tiek iedalītas vairākas pauguru grēdas. Pirmā grēda stiepjas no Hanko pussalas uz austrumiem. Tā aizšķērso plašu upju un ezeru sistēmu, sauktu par Ezeru Somiju (*Järvi-Suom*), atstājot upēm tikai dažas spraugas pakalnu grēdā. Vuoksi upe plūst no Saimā ezera uz Lādogas ezeru Krievijā. Kimijoki iztek no Peijennes ezera un ietek Somu līcī. Mākslīga izteka no Ezeru Somijas ir Saimā kanāls no Saimā ezera pie Lapēnrantas uz Somu līci pie Viborgas.

Pauguru sistēmā tiek izdalīta arī otrā un trešā Salpauselke, kas ir līdzīgas pirmajai, bet ir mazākas. Tās atrodas uz ziemeļiem no Pirmās Salpauselkes un ģeoloģiski veidojušās vēlāk.

Etimoloģija
-----------

Salpauselkes nosaukums veidojies zinātnieku vidē. Pirmoreiz šis termins pieminēts 1857. gadā Zahariasa Topeliusa (*Zacharias Topelius*) ģeoloģijas lekciju pierakstos, sākotnēji ar to apzīmējot ūdensšķirtni, kas atdala Somijas centrālās daļas baseinu no dienvidu piekrastes baseina. Šādā nozīmē termins pirmoreiz parādījās uz kartēm 1858. gadā un tika izmantots arī turpmāk.

Pirmoreiz kā ģeoloģiska veidojuma nosaukumu to izmantoja Fridrihs Vīks 1874. gadā. 19. un 20. gadsimta mijā Salpauselkes kā ūdensšķirtnes apzīmējums izzuda, ar to apzīmējot vienīgi ģeoloģisko objektu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Salpauselke***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Microsoft divpunktu šifrēšana** (angļu: *Microsoft Point-to-Point Encryption* jeb **MPPE**) šifrē datus divpunktu protokolā (PPP) balstītos savienojumos vai tunelēšanas divpunktu protokola (PPTP) virtuālā privātā tīkla (VPN) savienojumos. Tiek atbalstītas 128 bitu atslēgas (spēcīga), 56 bitu atslēgas un 40 bitu atslēgas (standarta) MPPE šifrēšanas metodes. MPPE nodrošina datu drošību PPTP savienojumam, kas ir starp VPN klientu un VPN serveri.

MPPE pats par sevi nesaspiež vai neizvērš datus, taču protokols bieži tiek izmantots kopā ar MPPC (angļu: *Microsoft Point-to-Point Compression*), kas saspiež datus PPP vai  VPN saitēs.

MPPE saskaņošana notiek CCP (angļu: *Compression Control Protocol*), PPP apakšprotokola ietvaros. Tas var novest pie nepareizas pārliecības, ka tas ir saspiešanas protokols.

RFC 3078, kas definē šo protokolu, definē RC4 ar 40 vai 128 bitu atslēgu garumiem, kā vienīgās šifrēšanas iespējas šajā protokolā.

Ārējās saites
-------------

* RFC 3078 (the protocol), RFC 3079 (deriving initial session keys)
Mazpolijas vojevodistes ģerbonis ar kronētu Pjastu dinastijas zīmi - balto ērgli
**Mazpolija** (poļu: *Małopolska*, latīņu: *Polonia Minor*) ir vēsturisks Eiropas reģions Polijas dienvidos Vislas augštecē. Vēsturiskā galvenā pilsēta - Krakova. Nosaukums jāsaprot kā *Jaunā* Polija, pretēji *Vecajai* Polijai - Lielpolijai.

Vēsture
-------

Mazpolija (Małopolska) un tās kaimiņzemes (13. gs. sākums)
Mazpolija ir senās poļu cilts visļānu areāls. No XI gs. kļuva par Polijas valsts kodolu ar Krakovu kā valsts galvaspilsētu.

Poliju sadalot, Mazpolijas lielākā daļa kļuva par Austrijas sastāvdaļu kā daļa no Galīcijas un Lodomērijas karalistes.

Pēc Pirmā pasaules kara, atkal nodibinoties Polijas valstij, Mazpolija iekļāvās tās sastāvā.

Mazpolijas novads mūsdienās ietver sevī Polijas Ļubļinas, Mazpolijas, Piekarpatu un Sventokšiskas vojevodistes, kā arī no Silēzijas vojevodistes austrumdaļu, Mazovijas vojevodistes dienviddaļu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas novadi |
| --- |
|  |
| 
* Lielpolija
* Mazovija
* Mazpolija
* Pomerānija
* Prūsija
* Silēzija

 | Polijas ģerbonis |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 237271300
* GND: 4098501-5
* NKC: ge129940

 |

 |
**1989. gadā ievēlētā Rīgas dome** bija 1989. gada Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes (TDP) vēlēšanās ievēlētā Rīgas pilsētas pašpārvaldes augstākā iestāde, kas darbojās līdz 1994. gada Rīgas domes vēlēšanām. 
Vēlēšanās Rīgas TDP tika ievēlēti 120 deputāti, no kuriem sākotnēji 77 bija Latvijas Komunistiskās partijas (LKP) biedri, bet 52 stādījās priekšā kā Latvijas Tautas frontes (LTF) atbalstītāji, bet vēlāk izveidojās LTF frakcija ar 61 deputātu un LKP frakcija ar 59 deputātiem. PSRS sabrukuma laikā izveidojās arī 11 deputātu Interfrontes frakcija, 7 deputātu Latvijas Nacionālās neatkarības kustības frakcija, kā arī demokrātisko iniciatīvu frakcija, sociāldemokrātu un strādnieku tiesību aizstāvju, vides aizsargātāju un citas mazākas frakcijas.

Rīgas pilsētas TDP vadībā norisinājās pāreja no sociālistiskās plānošanas uz tirgus ekonomiku, uzsākta pilsētas uzņēmumu privatizācija, veikta pilsētas īpašumu apzināšana.

No 1990. līdz 1992. gadam Rīgas pilsētas TDP izpildkomitejas priekšsēdētājs bija Andrejs Inkulis, savukārt Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes priekšsēdētājs bija no LTF saraksta ievēlētais Andris Teikmanis, kurš vēlāk kļuva par pirmo Rīgas domes priekšsēdētāju (1992—1994).

Atsauces
--------

1. ↑  Rīgai šodien jāiztur četrpadsmitās vēlēšanas pilsētas vēsturē neatkariga.nra.lv 29.08.2020.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas dome |
| --- |
|  |
| Vēlēšanas | 
* 1989
* 1994
* 1997
* 2001
* 2005
* 2009
* 2013
* 2017
* 2020

 |  |
|  |
| Domes sastāvi | 
* 1989
* 1994
* 1997
* 2001
* 2005
* 2009
* 2013
* 2017
* 2020

 |
|  |
| skatīt arī | 
* Rīgas pašvaldības vadītājs
	+ uzskaitījums
* Rīgas rāte

 |

 |
**Salome Reišere** (vācu: *Salome Reischer*; 1899. gada 19. decembris — 1980. gadā) bija ebreju izcelsmes Austrijas starptautiskā meistare šahā (1952), daudzkārtējā Austrijas sieviešu šaha čempione.

Biogrāfija
----------

1936. gadā starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Austrijas pilsētā Zemmeringā ieņēmusi 8. vietu. Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm:

* 1937. gadā Stokholmā dalījusi 17.—20. vietu;
* 1939. gadā Buenosairesā dalījusi 14.-16. vietu.

Pēc Austrijas anšlusa devusies uz Palestīnu, bet pēc tam caur Argentīnu uz ASV. 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm pārstāvējusi Palestīnu. Pēc Otrā pasaules kara atgriezusies Austrijā un trīs reizes uzvarējusi Austrijas sieviešu šaha čempionātos (1950, 1952, 1954).

1952. gadā Maskavā piedalījusies pretendentu turnīrā, kurā palikusi pēdējā 16. vietā.

FIDE 1952. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  World Chess Championship (women): 1952 Candidates Tournament

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Koordinātas: 77°32′S 167°8′E﻿ / ﻿77.533°S 167.133°E﻿ / -77.533; 167.133

**Erebuss** (angļu: *Mount Erebus*) ir aktīvs vulkāns Antarktīdā. Atrodas Rosa salā un ir viens no trijiem šo salu veidojošajiem vulkānu konusiem. Erebuss ir vistālāk dienvidos esošais aktīvais vulkāns.

Erebusu 1841. gada 27. janvārī atklāja un novēroja tā izvirdumu britu polārpētnieks Džeimss Ross, kurš to nosauca sava kuģa *Erebus* vārdā (Erebs grieķu mitoloģijā ir Haosa dēls, tumsas un ēnas personifikācija).

Kalnā pirmoreiz uzkāpa Ernesta Šekltona ekspedīcijas partija Edžvorta Deivida vadībā 1908. gadā.

Erebuss ir Antarktīdas aktīvākais vulkāns. Nepārtraukta vulkāniskā aktivitāte tiek novērota kopš 1972. gada. Erebusa krāterī ir viens no Zemes nedaudzajiem ilglaicīgajiem fonolītiskajiem lavas ezeriem. Raksturīgākās vulkāniskās aktivitātes ir stromboliskie izvirdumi no lavas ezera vai no kādas no papildu spraugām, kas visas atrodas krātera iekšienē.

Atsauces
--------

1. ↑  Antarctica feature detail

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Erebuss***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 247811450
* LCCN: sh94008167
* GND: 4379976-0

 |

 |
**Pēteris Draguns** (dzimis 1976. gada 23. jūnijā Ogrē) ir latviešu dzejnieks un mūziķis.

Biogrāfija
----------

P. Draguns uzaudzis Ogrē, apmeklējis tur mūzikas skolu. 20. gadsimta 90. gadu sākumā aizrāvies ar Austrumu reliģijām, iemācījies sanskritu. Uzstājies tautas mūzikas pasākumos, sacerējis dziesmas ar saviem un citu dzejnieku vārdiem. Desmitgades otrajā pusē spēlējis Rīgas neatkarīgajā psihodēliskā roka grupā *Yulunga*. 2000. gadā iestājās Latvijas Kultūras akadēmijas Kultūras teorijas, vēstures un vadzinības nodaļā, 2004. gadā ieguva bakalaura grādu. Vēlāk ieguvis arī psihologa izglītību. No 2001. līdz 2004. gadam bija Rīgas jauno literātu apvienības vadītājs.

Dzejas publikācijas kopš 1997. gada, dzeja publicēta antoloģijās "Dzejas diena" (2000, 2001, 2004) un "Asinsbalss" (2001). Izdoti divi dzejoļu krājumi.

P. Draguns atdzejojis Latvijas krievu tekstgrupas "Orbita" dalībnieku darbus: dzejnieku Sergeja Timofejeva, Semjona Haņina, Artura Puntes dzeju, atdzejojis Žorža Uaļļika dzejoļu krājumu "Redzu, dzirdu, klusēju" (2013), kā arī ukraiņu jaunās dzejnieces Oļesjas Mamčičas un baltkrievu jauno dzejnieku darbus. P. Draguna dzeja atdzejota angļu, krievu, baltkrievu, lietuviešu un ungāru valodā.

Krājums "Tumšā stundā" nominēts Literatūras gada balvai nominācijā "Labākais dzejoļu krājums", 2013. gadā tas ieguvis Dzintara Soduma balvu. Krājuma pirmais dzejolis izmantots par grupas "Instrumenti" dziesmas tekstu viņu otrajā albumā "Procrastination" (2013).

2015. gada sākumā P. Draguns sāka koncertēt kopā ar grupu "Zāle", viņš ir tās dziedātājs, dziesmu autors, spēlē ģitāru un harmoniju. Šīs grupas sastāvā ierakstījis albumus "Viņa" (2015) un "Viņš" (2016).

Bibliogrāfija
-------------

### Dzejoļu krājumi

* *Inde*. Rīga: Neputns, 2003.
* *Tumšā stundā*. Rīga: Neputns, 2012.

### Citās valodās

* *За нас* ("Par mums", latviešu un krievu valodā, atdz. A.Zapoļs): Kārlis Vērdiņš, Māris Salējs, Marts Pujāts, Pēteris Draguns. Rīga: Orbita, 2009.

### Atdzejojumi

* Žoržs Uaļļiks. *Redzu, dzirdu, klusēju*. Rīga: Orbita, 2013.

Atsauces
--------

1. ↑  Uz latviešu mūzikas skatuves sevi piesaka grupa «Zāle».

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 58464433
* LNB: 000003264
* LCCN: n2004008694
* ISNI: 0000 0000 3630 5659

 |

 |
Salu valstis pasaulē.
**Salu valsts** ir valsts, kas ir kādas salas vai salu grupas robežās, un kam nav teritorijas uz kontinenta cietzemes. Pasaulē pavisam ir četrdesmit septiņas salu valstis, to vidū lielākā daļa pasaules mazāko valstu.

Salu valstis var iedalīt divās aptuvenās grupās. Viena grupa aptver samērā lielas valstis ar lielu iedzīvotāju skaitu, kas atrodas tuvu kontinentam, piemēram, Japāna, Šrilanka, Filipīnas, Kuba, Lielbritānija, Islande un Madagaskara, no kurām lielākā ir Indonēzija, kas ir arī pasaulē lielākā salu valsts. Šīm valstīm parasti ir kulturāla un politiska līdzība to kontinentālajiem kaimiņiem. Šo valstu atrašanās vieta dažkārt ir aizsargājusi tās pret iebrukumiem un padarījusi šīs valstis par nozīmīgiem reģionālās tirdzniecības centriem. Par šīs kategorijas galējību var uzskatīt Austrāliju.

Otra grupa ietver mazās salu valstis, to vidū ir Kipra, Komoru salas, Bahamas, Tonga, Maldīvija, šīs valstis parasti ir ļoti atšķirīgas no kontinentu cietzemes valstīm tādā ziņā, ka tām ir ļoti maz lauksaimniecības zemes un derīgo izrakteņu, taču mūsdienās daudzas mazās salu valstis ir kļuvušas par tūrisma galamērķiem, tūrismam kļūstot par šo valstu galveno vai vienu no galvenajām saimniecības nozarēm.

Daļa salu valstu koncentrējas uz vienas vai divām galvenajām salām, piemēram, Lielbritānija, citas ir izkaisītas pa simtiem vai tūkstošiem mazāku salu, piemēram, Indonēzija vai Maldīvija, bet dažas salu valstis dala salu ar kādu citu valsti, piemēram, Īrija, Haiti, Papua-Jaungvineja.

Skatīt arī
----------

* Salu valstu saraksts
* Salu saraksts (pēc valsts)
* Valstu uzskaitījumi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4443990-8
* NKC: ge131501

 |

 |
**Nilss Strembergs** (zviedru: *Nils Jonsson Stromberg af Clastorp*), arī **Nilss Štrombergs** (vācu: *Nils Stromberg*, 1646—1723) bija Zviedrijas karavadonis, grāfs, Zviedru Igaunijas ģenerālgubernators (1706—1709), Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators, vadīja Rīgas aizstāvēšanu (1709—1710).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1646. gada 25. martā Jenšēpingā pilsētas tiesneša un pastmeistara Jona Bratmana un viņa sievas Kristīnes ģimenē. 1671. gadā viņš iestājās Nīderlandes armijā, 1674. gadā viņu kopā ar brāļiem iecēla dižciltīgo kārtā un piešķīra Stremberga (*Strömberg*) uzvārdu. Pēc atgriešanās Zviedrijā 1689. gadā viņu iecēla par Skaraborgas pulka komandieri, 1690. gadā viņš salaulājās ar Annu Katrīnu Flemingu.

Jaunais Zviedrijas karalis Kārlis XII 1697. gadā viņu paaugstināja par ģenerālmajoru un nosūtīja uz Zviedru Pomerāniju, 1699. gadā Strembergam piešķīra barona titulu.
Lielā Ziemeļu kara sākumā viņš piedalījās zviedru karagājienā uz Poliju, 1703. gadā viņu paaugstināja par ģenerālleitnantu, 1705. gadā par ģenerāli, 1706. gadā piešķīra grāfa titulu un iecēla par Zviedru Igaunijas ģenerālgubernatoru.
Kad pēc zaudētās Poltavas kaujas 1709. gadā Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators Ādams Lēvenhaupts nokļuva krievu gūstā, ģenerāli Strembergu iecēla par Vidzemes ģenerālgubernatoru un Rīgas cietokšņa komendantu.

Stromberga svarīgākais uzdevums bija aizstāvēt Rīgu pret Krievijas caristes karaspēka aplenkumu, kas sākās 1709. gada 3. novembrī un ilga līdz 1710. gada 3. jūlijam, kad pēc Vidzemes kapitulācijas ģenerālis Strembergs bija spiests padoties un vairākus mēnešus pavadīja krievu gūstā.

Pēc gūstekņu apmaiņas pret ģenerāli Ādamu Veidi viņš atgriezās dzimtenē un 1711. gadā tika iecelts par Zviedrijas Tirdzniecības palātas un Valsts biroja priekšsēdētāju.
Miris 1723. gada 16. augustā savā muižā Sēdermanlandē.

Literatūra
----------

* August Wilhelm Hupel. Historisch-Nachrichten von den chronologisch-biographische liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren Statthaltern und des zu Riga Schlosses zur Königl. schwedischen Regierungszeit. "Nordische Miscellaneen "St. 18-19, Rīga: Hartknoch 1789, p. 514-515

Atsauces
--------



|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nilss Strembergs*** |

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Ādams Lēvenhaupts**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1709 — 1710 | Pēctecis: |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 71365832
* ISNI: 0000 0000 7781 9429
* GND: 120210967
* SELIBR: 215684
* SUDOC: 187526656

 |

 |
**Saistīts saraksts** ir lineāra datu struktūra, kurā katrs elements (**mezgls**) glabā datus un rādītāju. Rādītājs (adrese) norāda uz nākamo elementu. Pēdējā mezglā rādītājs ir tukšs — nenorāda ne uz vienu elementu. Saistīto sarakstu bieži vien sauc vienkārši par **sarakstu**.

Vienkāršs saistīts saraksts ar 3 elementiem
Var būt dubultsaišu jeb divvirziena saraksts, kuram katrā mezglā ir divi rādītāji, kur viens norāda uz iepriekšējo mezglu, bet otrs — uz nākamo.

Var būt ciklisks jeb gredzenveida saraksts, kuram pēdējā mezgla rādītājs norāda uz saraksta pirmo mezglu.

Sarakstu salīdzinājums ar masīviem
----------------------------------

Sarakstā var uzglabāt tādus pašus datus kā masīvā, bet tie atšķiras struktūras ziņā un katram ir savas priekšrocības un trūkumi.

### Priekšrocības

* viegli pievienot un dzēst elementus, tikai izmainot rādītājus uz vajadzīgo mezglu
* datora atmiņas izdalīšana (un atbrīvošana) notiek tikai tad, kad notiek jaunu elementu pievienošana vai dzēšana

### Trūkumi

* grūti noteikt elementa kārtas numuru (indeksu): lai to izdarītu, ir jāiziet visam sarakstam cauri līdz vajadzīgajam mezglam
* rādītājam tiek tērēta papildu atmiņa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Datu struktūras |
| --- |
|  |
| Tipi | 
* Kolekcijas
* Konteiners

 |
|  |
| Masīvi | 
* Asociatīvs masīvs
* Multimap
* Kopa
* Multikopa
* Jaucējtabula

 |
|  |
| Saraksti | 
* Dubultsaišu saraksts
* Saistīts saraksts
* Rinda
* Steks
* Ciklisks saraksts

 |
|  |
| Koki | 
* B-koks
* Binārās meklēšanas koks
* Kaudze

 |
|  |
| Grafi | 
* Orientēts grafs
* Orientēts aciklisks grafs
* Binārā lēmumu diagramma

 |
|  |
| Jēdzieni | 
* Datu elements

 |
|  |
| 
* Datu struktūru uzskaitījums

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4783888-7

 |

 |
Kečarisa — armēņu klosteris Cahkadzorā
**Kristietība Armēnijā** ir lielākā reliģija valstī. Tā parādījās mūsu ēras 1. gadsimtā, kad šajā valstī sludināja Jēzus Kristus apustuļi Tadejs un Bartolomejs. 4. gadsimta sākumā karalis Trdats III pasludināja kristietību par valsts reliģiju, tādējādi Armēnija kļuva par pirmo kristīgo valsti pasaulē.

Armēnija ir vienīgā valsts, kurā pārsvarā dzīvo kristieši un kuras lielākā daļa robežu atdala to no pārsvarā musulmaņu valstīm.

2010. gadā Armēnijā dzīvoja 3,04 miljoni kristiešu, kas veidoja 98,5 % no valsts iedzīvotājiem. Armēnijā 2000. gadā pastāvēja 797 kristiešu baznīcas un dievnami, kas piederēja 20 dažādām kristīgajām konfesijām.

Starp vairākām mazākumtautībām ir augsts reliģiskās asimilācijas līmenis, piemēram, Armēnijā 77 % grieķu pieder Armēņu apustuliskajai baznīcai, 57 % ukraiņu, 41 % krievu un gruzīnu, 34 % asīriešu pieder pie tās pašas baznīcas.

Konfesijas
----------

Lielākā kristīgā baznīca valstī ir Armēņu apustuliskā baznīca, viena no senākajām kristīgajām baznīcām, kurai ir vairākas dogmatiskās un rituālās iezīmes, kas to atšķir gan no bizantiešu pareizticības, gan Romas katolicisma.

Pašlaik pareizticību Armēnijā organizēti pārstāv Krievu Pareizticīgā baznīca (Maskavas patriarhāts). Tajā pašā laikā saskaņā ar noteikumiem par Gruzijas autokefālās pareizticīgās baznīcas pārvaldi Armēnijas Republikā dzīvojošie pareizticīgie ir Gruzijas baznīcas jurisdikcijā.

Katoļu baznīca Armēnijā ir daļa no pasaules Katoļu baznīcas. Lielākā daļa Armēnijas katoļu pieder Armēnijas katoļu baznīcai, ir neliela Romas katoļu grupa. Armēnijā katoļticīgo skaits ir aptuveni 150 tūkstoši cilvēku (aptuveni 3,9 % no kopējā iedzīvotāju skaita). Mūsdienās armēņu katoļu baznīcas ticīgie ir vēsturiska un etnogrāfiska reliģiska minoritāte armēņu tautā. Pārējie armēņi viņus dēvē par "frankiem" pēc franču misionāriem, kas sludināja vienotību ar Romu Kilikijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «History of the Armenian Church». *Armenian Prelacy* (en-US). Skatīts: 2023-05-08.
2. ↑  «Armenian Apostolic Church | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). Skatīts: 2023-05-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kristietība Armēnijā***.
Reliģisko grupu sadalījums Libānā saskaņā ar 2009. gada pašvaldību vēlēšanām
Libāna ir viena no divām Tuvo Austrumu valstīm (otra ir Kipra), kurā kristiešu kopiena ir valsts veidojošā daļa. 1932. gadā kristieši veidoja 55% Libānas iedzīvotāju, bet 20. gadsimtā viņu skaits bija sarucis. Tas skaidrojams ar vietējo kristiešu ciešo saikni ar Romu un Franciju, augsto izglītības līmeni un iespēju emigrēt uz citām kristīgajām valstīm. Lielākā daļa Libānas kristiešu ir maronīti. Citas Libānas kristiešu konfesijas ir pareizticīgie, melkīti, sīriešu katoļi, protestanti un citi. 

Kristietība Libānā tiek praktizēta ilgāk nekā islāms. Bizantijas laikmetā vietējās kristiešu kopienas bija pakļautas Antiohijas patriarhātam. Maronīti no citiem kristiešiem atdalījās līdz 7. gadsimtam. Arābu iebrukums konsolidēja Libānas kristiešus, kuri lielākoties ātri pārgāja uz arābu valodu. Krusta kari iedvesmoja maronītus un veicināja viņu tuvināšanos katoļu baznīcai un Francijai (Jeruzalemes karalistes laikā). 20. gadsimtu iezīmēja vardarbīga konfrontācija starp Libānas kristiešu un musulmaņu kopienām.

Skatīt vēl
----------

* Libānas pilsoņu karš

Atsauces
--------

1. ↑  acmcu. «Muslim-Christian Relations in Lebanon: From Conflict to Dangerous Alliances». *ACMCU* (en-US), 2013-11-04. Skatīts: 2023-07-04.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kristietība Libānā***.
|  |  |
| --- | --- |
| **Nosaukums** | **Kālija oksīds** |
| Ķīmiskā formula | K2O |
| Molmasa | 94,196 g/mol |
| Blīvums | 2350 kg/m3 |
| Šķīdība ūdenī | reaģē veidojot KOH |
| Kušanas temperatūra | 350 °C (sadalās par K2O2 un K) |
| **Nosaukums** | **Kālija superoksīds** |
| Ķīmiskā formula | KO2 |
| Molmasa | 71,10 g/mol |
| Blīvums | 2140 kg/m3 |
| Kušanas temperatūra | 425 °C (sadalās) |
|

**Kālija oksīds** ir cieta viela, kas reaģē ar ūdeni un gaisa mitrumu veidojot kālija hidroksīdu.

**Kālija oksīdu** (K2O) iegūst oksidējot nelielus daudzumus kālija ar maziem daudzumiem gaisa skābekļa, lai novērstu peroksīda veidošanos. Lietojot metālisku kāliju lai no vakuuma aizvāktu pēdējās skābekļa paliekas, galvenais blakusprodukts ir kālija oksīds. Kālija oksīdu lieto par neorganiskās sintēzes izejvielu.

**Kālija peroksīdu** (K2O2) iegūst dedzinot kāliju gaisā. Šajā reakcijā veidojas arī kālija oksīds un kālija superoksīds (KO2).

**Kālija superoksīdu** (KO2) iegūst dedzinot izkausētu kāliju tīrā skābeklī. Kālija superoksīdu lieto gaisa reģenerēšanai, jo tas absorbē oglekļa dioksīdu un ūdeni, un procesā izdala skābekli.
**Flandrijas klasikas** ir oficiāla sadarbība starp Flandrijā notiekošo klasisko riteņbraukšanas sacensību organizatoriem. Tā tika izveidota 2010. gadā apvienojot sešas sacensības, no kurām par svarīgāko tiek uzskatīta Flandrijas tūre, kura ir viena no klasikas pieminekļiem. Organizācijā nav iekļautas tādas svarīgas sacensības kā *E3 Harelbeke* un Kīrne—Brisele—Kīrne.

Mērķis
------

Flandrijas klasiku mērķis ir nodrošināt flāmu klasiku atrašanos starptautiskajā riteņbraukšanas sacensību kalendārā. To darot, organizācija uzlabo mazāku flāmu sacensību reputāciju. Sadarbība jau nodrošinājusi labākus datumus trijām no sacensībām: Gente—Vevelgema notiek svētdienā starp Milāna—Sanremo un Flandrijas tūri; *Grote Scheldeprijs* notiek starp Flandrijas tūri un Parīze—Rubē un *Brabantse Pijl* notiek pirms Ardēnu klasikām, kuras sastāv no *Amstel Gold Race*, *La Flèche Wallonne* un Ljēža—Bastoņa—Ljēža.

Klasikas
--------

Sadarbojošās sacensības ir:

| Sacensības | Piezīmes |
| --- | --- |
| *Omloop Het Nieuwsblad* | Beļģijas riteņbraukšanas sezonas atklāšanas sacensības. |
| *Dwars door Vlaanderen* | Tradicionāli pirmā diena no *Flāmu riteņbraukšanas nedēļas* ar Gente—Vevelgema, *Driedaagse van De Panne* un Flandrijas tūri. |
| Gente—Vevelgema | Šīs ir pirmās no trijām bruģētajām klasikām un notiek svētdienā starp Milāna—Sanremo un Flandrijas tūri. |
| Flandrijas tūre | Šīs ir vienīgās flāmu sacensības, kuras ir vienas no pieciem klasikas pieminekļiem. |
| *Grote Scheldeprijs* | Sacensības notiek starp Flandrijas tūri un Parīze—Rubē. |
| *Brabantse Pijl* | Sacensības notiek pirms Ardēnu klasikām. |
| *Brussels Cycling Classic* | Līdz 2013. gadam zināmas kā Parīze—Brisele. Vienīgās Flandrijas klasiku sacensības rudenī, septembrī. |

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
Svētās Marijas katedrāle Sīrijā
Sīrijas kristieši veido aptuveni 10% no iedzīvotājiem. Valsts lielākā kristīgā konfesija ir Antiohijas Grieķu pareizticīgā baznīca. Mazākumā ir arī protestantu, kā arī Asīrijas Austrumu baznīcas un Haldejiešu katoļu baznīcas pārstāvji. Halebā pilsētā pastāv lielākā kristiešu kopiena Sīrijā. 2010. gadā, pirms Sīrijas pilsoņu kara sākuma, Sīrijā bija aptuveni 1,2 miljoni kristiešu.

Osmaņu valdīšanas beigās liela daļa Sīrijas kristiešu emigrēja no Sīrijas, no 1899. līdz 1919. gadam ASV ieradās aptuveni 900 000 sīriešu (vairāk nekā 90 % no viņiem bija kristieši). Sīrijas kristieši parasti ir salīdzinoši turīgi un augsti izglītoti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Why Do So Few Christian Syrian Refugees Register With The United Nations High Commissioner For Refugees? : Rozenberg Quarterly». Skatīts: 2023-07-04.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kristietība Sīrijā***.
**Kālija hlorāts** (Bertolē sāls, KClO3) ir hlorskābes kālija sāls. Bertolē sāls ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Šķīdība stipri palielinās, paaugstinoties temperatūrai.

Vēsture
-------

Pirmo reizi ieguvis Klods Bertolē 1786. gadā, tādēļ viela nosaukta viņa vārdā.

Iegūšana
--------

Kālija hlorātu var iegūt pēc Bertolē metodes, reaģējot kālija hidroksīdam ar hloru. Parasti to realizē, ievadot siltā, koncentrētā kālija hidroksīda šķīdumā hloru. Kā blakusprodukts veidojas kālija hlorīds. Ja šķīdums būs auksts, pārsvarā veidosies kālija hipohlorīts. Kālija hlorātu var iegūt arī, sadalot šo hipohlorītu.

2KOH + Cl2 → KCl + KClO + H2O;
3KClO → KClO3 + 2KCl
Kālija hlorātu var iegūt arī aizvietošanas reakcijā no kālija hlorīda un nātrija hlorāta. Kālija hlorāts ir mazšķīstošāks, tāpēc izgulsnējas.

Īpašības
--------

Kālija hlorāta un cukura maisījuma uzliesmošana
No kālija hlorāta, elektrolītiski oksidējot, var iegūt kālija perhlorātu.

Karsējot kālija hlorāts sadalās, izdalot skābekli. Kā starpprodukts veidojas kālija perhlorāts.

4KClO3 → 3KClO4 + KCl
KClO4 → KCl + 2O2↑

Izmantošana
-----------

Lieto pirotehniskos maisījumos par oksidētāju. Agrāk izmantoja kā sprāgstvielu (baltā šaujampulvera sastāvdaļu), bet mūsdienās kālija hlorātu saturošas sprāgstvielas neizmanto, jo tās ir pārāk nestabilas un bīstamas. Kālija hlorāts ietilpst sērkociņu galviņu degmateriāla sastāvā.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kālija hlorāts*** |
Pembrukas koledžas Vecais pagalms
**Pembrukas koledža** (angļu: *Pembroke College*; neformāli saukta vienkārši par **Pembruku**) ir 1347. gadā dibināta koledža Kembridžas Universitātē. Pembruka ir trešā vecākā no universitātes koledžām, un pirmā, kurā ar īpašu pāvesta atļauju tika uzcelta kapela. Pembrukas māsas koledžā Oksfordā ir Karalienes koledža. Pembrukas ievērojamākie studenti ir angļu politiķis Viljams Pits Jaunākais un dzejnieks Tomass Grejs.

Vēsture
-------

Pembrukas koledžu 1347. gada Ziemassvētkos dibināja Pembrukas grāfa Aimera de Valenca atraitne Marija de Saintpola. Par godu dibinātājas vīram, Pembrukas koledžas studentus vēl joprojām sauc par *valensiešiem* (angļu: *Valencians*) un oficiāli Pembrukas koledžā reģistrēto velosipēdu numuri sākas ar burtu "V". 1665. gadā iesvētītā kapela bija Kristofera Rena pirmā projektētā ēka un pirmā klasicisma stila kapela gan Kembridžā, gan Oksfordā. Pembrukas koledža bija viena no koledžām, kas neuzņēma sievietes arī pēc tam, kad sievietes varēja studēt un arī iegūt zinātniskos grādus universitātē. Pirmās studentes Pembrukas koledžā sāka studēt tikai 1983. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Pembroke History: Foundation Archived 2012. gada 4. februārī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
2. ↑  Pembroke History: The 17th Century Archived 2010. gada 4. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
3. ↑  Pembroke History: Today Archived 2010. gada 4. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Pembrukas koledžas mājaslapa[novecojusi saite] (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 135801795
* LCCN: n86144577
* ISNI: 0000 0001 2290 4834
* GND: 1220253-8

 |

 |