recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svina cirkonāta-titanāts** (Pb(Zrx, Ti1-x)O3 x=0,53 arī **PZT**) ir pjezoelektrisks keramisks materiāls. Šo materiālu lieto ultraskaņas pārveidotāju (*transducers*) un keramisko kondensatoru izgatavošanai. PZT ir gaiši dzeltenbrūngana cieta viela, krāsa ir atkarīga no piemaisījumiem un apstrādes apstākļiem.

Pjezoelektriskās īpašības ir novērojamas arī sastāviem ar lielāku un mazāku Zr/Ti attiecību, taču nav tik izteiktas. Ja Ti saturs ir lielāks par 0,47, tad pārsvarā veidojas tetragonālā struktūra, ja mazāks - kubiskā. Pie Ti satura 0,47 veidojas morfotropās fāzu pārejas sastāvs, kur ietilpst gan tetragonālā, gan kubiskā struktūra. Svina titanāts un svina cirkonāts veido cieto šķīdumu. PZT ar morfotropās fāzu pārejas sastāvu piemīt ļoti liela dielektriskā konstante (iespējms izgatavot relatīvi lielas ietilpības keramiskos kondensatorus ar maziem izmēriem).

PZT iegūst apdedzinot attiecīgo metālu oksīdu vai karbonātu pulveru maisījumu pie ~ 1100 līdz 1200 °C. Šādā veidā iegūst PZT pulveri, no kura presē monolītas detaļas. PZT var iegūt arī plānu pārklājumu veida, izmantojot sola gēla metodi. Šeit par izejvielām parasti lieto titāna un cirkonija alkoksīdus un svina acetātu.

PZT parasti komerciāli nelieto tīrā veidā, tam pievieno piejaukumus, kas kristālrežģī rada vai nu anjonu vai katjonu pārākumu (attiecīgi akceptoru vai donoru piejaukumi).

* Akceptorpiejaukumi rada cietu PZT, tam ir mazāki dielektriskie zudumi, taču arī mazāka pjezoelektriskā konstante. Akceptorpiejaukumi kristāliskajā režģī aizvieto titāna un cirkonija jonus.
* Donorpiejaukumi rada mīkstu PZT, tam ir lielāka pjezoelektriskā konstante, taču arī lielāki dielektriskie zudumi.
Eirāzijas pasaule
**Eirāzisms** (krievu: *евразийство*) ir 20. gadsimta sākumā Krievijā izveidojusies sociālpolitiska kustība, kas apgalvo, ka Krievija nepieder pie Eiropas vai Āzijas, bet gan pie ģeopolitiskās koncepcijas par Eirāziju, ko pārvalda "Krievu pasaule" veidojot krievu civilizāciju. Vēsturiski Krievijas Impērija bija eirocentriska un parasti tika uzskatīta par Eiropas jeb rietumu lielvaru.

Eirāzisms piedzīvoja atdzimšanu vēlajā Padomju Savienības pastāvēšanas posmā un pēc tās sabrukuma (neoeirāzisms). Viens no tā propagandistiem bija Kazahstānas prezidents Nazarbajevs, kurš 1994. gadā publiskoja ideju, ka NVS ir nepietiekami integrēta un jānomaina ar Eirāzijas Savienību pēc Eiropas Savienības parauga, kas būtu līdzīga gadsimta sākumā pieteiktajai koncepcijai, taču vadītos nevis no abstraktām idejām par tautu vēsturisko kopību, bet no ekonomiskā izdevīguma.

Atsauces
--------

1. ↑  Nursultans Nazarbajevs. *G-Global. XXI gadsimta pasaule*. Rīga : SIA Media Pro 1, 2013. 64–66. lpp. ISBN 978-9934-14-429-5.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85045620
* GND: 7569002-0
* SUDOC: 130998796
* BNF: cb15936138f (data)
* NKC: ph260648

 |

 |
**Rihards Gustavs Borgelins** (dāņu: *Richard Gustav Borgelin*, 1887. gada 10. februāris — 1966. gada 8. decembris) bija dāņu virsnieks, komandējis dāņu brīvprātīgos Igaunijas un Latvijas brīvības cīņās.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Herningā, Dānijā. Pēc Herningas semināra un reālskolas pabeigšanas iestājies Kronborgas virsnieku skolā, kuru absolvējis 1911. gadā. Pēc tam turpinājis dienestu aktīvajā armijā — 1912. gadā leitnants, 1916. gadā kapteinis.

Borgelins 1918. gadā, būdams kaprāļu skolas instruktors, piekrita komandēt dāņu brīvprātīgo vienību — Dāņu un baltiešu palīdzības korpusu, kura uzdevums bija atbalstīt Igaunijas bruņotos spēkus cīņās pret lieliniekiem.

Igaunijā ar brīvprātīgo korpusu, kurā dienēja ap 200 karavīru, ieradies 1919. gada aprīlī. Līdz 1. septembrim komandējis korpusu Igaunijas, kā arī Latvijas brīvības cīņās, tajā skaitā kaujās par Veru, Jēkabpili un Pleskavu. 

1919. gada 1. septembrī paaugstināts par pulkvedi leitnantu. un gada nogalē iecelts par Krievijas Ziemeļrietumu armijas kontrolieri, savukārt pēc tās likvidācijas turpinājis dienestu Igaunijas bruņotajos spēkos — rezerves pulkā, kājnieku instruktoru skolā, kā arī ģenerālštābā. Apbalvots ar Igaunijas Brīvības krustu un Lāčplēša Kara ordeni. Par dalību Igaunijas brīvības cīņās saņēmis Maidlas muižu, kur mitis ar ģimeni.

Pēc Igaunijas padomju okupācijas 1940. gadā izbraucis uz dzimteni. 1941. gadā dāņu valodā iznāca Borgelina grāmata par kara gaitām Baltijā — *Baltikum kaemper*. Miris 1966. gada 8. decembrī Kopenhāgenā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  L.k.o.k. biogrāfija — *Borgelin, Richard Gustav*
2. 1 2  Sargs.lv — *Dāņu brīvprātīgie Latvijas Neatkarības karā 1919.gadā*
3. ↑  Estonica.org — *Finnish, Danish and Swedish volunteers in the Estonian War of Independence* Archived 2017. gada 31. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
4. ↑  Ērichs Ēriks Priedītis. *Latvijas Valsts apbalvojumi un Lāčplēši*. Riga : Junda, 1996. 358. lpp. ISBN 9984-01-020-1.
5. ↑  Ivar Sakk. *Estonian Manors - A Travelogue*. Tallinn : Sakk & Sakk OÜ, 2004. 79. lpp. ISBN 9949-10-117-4.
6. ↑  Latvju enciklopēdija 1983. gads, Amerikas latviešu apvienības institūts, Rockville, MD, ASV, 208. lp. (pieejama Archived 2019. gada 2. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 290144783112647395690
* ISNI: 0000 0004 5592 6214
* GND: 127608958
* SELIBR: 388935

 |

 |
Buljona vārīšana uz plīts
**Buljons** (no franču: *bouillon*) ir gaļas, kaulu, zivju, dārzeņu vai sēņu novārījums. Tā ir svarīga zupu, viru un mērču sastāvdaļa. Sastāvdaļas novāra ūdenī vai vīnā uz lēnas uguns, un garšas bagātināšanai mēdz pievienot smalki sagrieztus dārzeņus vai citas aromātiskās vielas.

Pagatavošana
------------

Tradicionāli buljonu gatavo, sastāvdaļas novārot ūdenī, taču var arī izmantot spiediena katlu. Buljona sastāvdaļas var būt kauli, gaļa, dārzeņi un garšaugi.

Visbiežāk buljona gatavošanā izmanto liellopa un vistu kaulus, bet var izmantot arī zivis. Buljona garša veidojas no kaulu smadzenēm, skrimšļiem un citiem saistaudiem. Saistaudu sastāvā ir kolagēns, kas vārīšanas laikā pārveidojas par želatīnu, kas šķidrumu sabiezina. No kauliem buljons ir jāvāra ilgi un uz lēnas uguns, lai no kauliem izdalītu garšu, taču spiediena katls šo procesu spēj paātrināt.

Buljona pagatavošanai izmanto arī ceptu gaļu ar kauliem (parasti vistas buljonam) vai atsevišķus gaļas gabalus ar daudz saistaudiem, piemēram, plecu gabalu. No dārzeņiem buljonā parasti izmanto smalki sagrieztus sīpolus, burkānus, seleriju un citus dārzeņus, kas tam piešķir garšu. Reizēm buljona pagatavošanā izmanto arī retāk ēstas dārzeņu daļas, piemēram, burkānu mizu, seleriju kodolu un dažādas lapas. Pievienotās garšvielas un garšaugi ir atkarīgi no to pieejamības un vietējām tradīcijām. Bieži izmantoti garšaugi ir pētersīļi, lauru lapas, timiāns, dilles, ķimenes, sīpolu loki un koriandrs.

Atsauces
--------

1. ↑  «buljons | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2022-08-11.
Šis raksts ir par padomju politiķi. Par citām jēdziena **Andrejs Kiriļenko** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Andrejs Kiriļenko** (krievu: *Андрей Павлович Кириленко*, dzimis 1906. gada 8. septembrī, miris 1990. gada 12. maijā) bija viens no galvenajiem PSKP un PSRS vadītājiem Leonīda Brežņeva varas laikā. PSKP biedrs kopš 1931. gada, Ukrainas PSR Centrālkomitejas biedrs (1952.-56.), PSKP Centrālkomitejas biedrs (1956.-82.), PSKP Centrālkomitejas sekretārs ar atbildību par smago rūpniecību no 1966. gada 8. aprīļa līdz 1982. gada 22. novembrim. Politbiroja biedrs no 1962. gada 22. novembra līdz 1982. gada 22. novembrim. Zaudējis amatus pēc Jurija Andropova nākšanas pie varas.

Dzīve
-----

Dzimis galdnieka ģimenē. 1920. gadā pabedzis skolu, 1925. gadā pabeidzis Aleksejevkas arodskolu. Līdz 1930. gadam strādā par elektroatslēdznieku un Donbasa šahtās. Komjaunatnes darbā no 1930. gada. 1936. gadā pabeidzis Ribinskas aviotehnoloģisko institūtu. 1936.-38. gados strādā par inženieri. No 1938. gada partijas darbā Zaporožjes apgabala partijas struktūrās. 1942.-43. gadā Dienvidu frontes 18. armijas kara padomes biedrs, vēlāk Valsts aizsardzības komitejas pārstāvis Maskavas aviācijas fabrikā. 1944.-47. gados Zaporožjes partijas otrais sekretārs. Pirmais sekretārs šajā laikā ir Leonīds Brežņevs, šeit sākas viņu pazīšanās. 1947.-50. gadā Nikolajevskas, 1950.-55. Dņipropetrovskas apgabala, 1955.-62. gadam Sverdlovskas apgabala partijas pirmais sekretārs. Bija Hruščova un Brežņeva protežē, jo nāca no Ukrainas austrumiem. No 1962. gada ieņem vadošus amatus Krievijas PFSR rūpniecības nozarē. 1962. gada Novočerkaskas nemieru laikā ierodas pilsētā un atbalsta lēmumu par bruņotā spēka pielietošanu pret demonstrantiem.

Pēc Brežņeva nākšanas pie varas Kiriļenko tiek paaugstināts amatos un ir viņa galvenais pārstāvis Centrālkomitejā. Sākotnēji ir Brežņeva protežē, bet vēlāk kļūst aizvien pastāvīgāks. Partijas hierarhijā ieņēma trešo vai ceturto vietu. Sapulcēs un mītiņos bieži aizstāja Brežņevu un Suslovu. 70to gadu vidū tiek uzskatīts par ticamāko Brežņeva varas mantinieku.

Kā pārāk bīstamu varas pretendentu viņu ap 1976. gadu sāk atstumt no reālās varas. Vienlaikus Brežņevs palielina cita protežē, Konstantīna Čerņenko varu. Šajos gados arī sāk pasliktināties Kiriļenko veselība. 1982. gada 22. novembrī, kā vecuma marasmā iekritušu, viņu atbrīvo no amatiem.

Apbalvojumi
-----------

* Sociālistiskā Darba varonis, 1966. un 1976.
* Ļeņina ordeņa kavalieris, 1948, 1953, 1956, 1958, 1966, 1971, 1976.
* Oktobra revolūcijas ordenis, 1981.

Atsauces
--------

1. ↑  Andrei P. Kirilenko Dead at 84; A Brezhnev Ally in the Politburo

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 74787773
* LNB: 000174957
* LCCN: n81019786
* ISNI: 0000 0000 8394 8286
* GND: 124545564
* NKC: jx20050906004

 |

 |
Eirāzijas ūdri (*Lutra*) ir viena no sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) ģintīm, kas apvieno 3 sugas. Eirāzijas ūdri daļēji dzīvo ūdenī un daļēji uz sauszemes, pamatā barojas ar zivīm. No tām visizplatītākā ir Eirāzijas ūdrs, kas ir sastopams visā Eirāzijas kontinentā; gan Eiropā, gan Āzijā. Pārējās 2 sugas ir endēmiskas Japānai un Dienvidaustrumāzijai.

Senākās ūdru fosilijas pieder Eirāzijas ūdru ģintij (*Lutra*). Šīs ģints dzīvnieki dzīvo jau vairākus miljonus gadu, sākot ar pliocēnu. Eirāzijas ūdru priekšteči dzīvoja Āzijā un lēnām izplatījās pa visu pasauli. No Eirāzijas ūdru ģints senajām sugām attīstījās Amerikas ūdri (*Lontra*) un Āfrikā dzīvojošie ūdri. Mūsdienās ir saglabājušās 3 sugas, bet daudzas laika gaitā ir izmirušas. Bieži pie Eirāzijas ūdriem informācijas avoti min Āfrikas Sahāras ūdru (*Hydrictis maculicollis*) kā *Lutra maculicollis*, kas, analizējot ģenētiskos pētījumus, pavisam nesen ir izdalīts pastāvīgā Sahāras ūdru ģintī (*Hydrictis*).

Izskats un īpašības
-------------------

Eirāzijas ūdriem tāpat kā citiem ūdriem ir raksturīgs slaids, garš, cilindrisks ķermenis ar īsām kājām. Tiem ir plata, saplacinātas formas galva, mazas austiņas, un tie spēj nāsis noslēgt, atrodoties zem ūdens. Visi Eirāzijas ūdri ir tumši brūni, un to pavēderes un pazodes ir gaišākas kā muguras. Kājām ir peldplēves, un to nagi ir asi. Mātītēm ir 4 piena dziedzeri. Priekškājas ir īsākas kā pakaļkājas, kas ļauj attīstīt ievērojamu ātrumu peldot. Kad ūdrs peld lēni, tas airējas ar visām 4 pleznotajām kājām. Kad ūdrs nirst vai peld ātri, priekškājas tiek cieši piespiestas pie ķermeņa, bet pakaļkājas kopīgi ar spēcīgu astes propellerveida kustību stumj ūdri cauri ūdenim.

Salīdzinot ar Amerikas ūdriem, Eirāzijas ūdrs ir ar īsāku kaklu, platāku seju, ausis ir novietotas tālāk viena no otras, un tā aste ir garāka.

Sistemātika
-----------

**Eirāzijas ūdru ģints** (*Lutra*)

* Eirāzijas ūdrs (*Lutra lutra*)
* Japānas ūdrs (*Lutra nippon*)
* Sumatras ūdrs (*Lutra sumatrana*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Otters: ecology, behaviour, and conservation [novecojusi saite]
2. ↑  «Otter definition by Babylon's free dictionary». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 23. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 29. oktobrī.
3. ↑  «BBC - Wildlife Finder - Otter (video, facts and news)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 29. oktobrī.
4. ↑  «ADW: Lutra: Classification». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 8. decembrī. Skatīts: 2009. gada 29. oktobrī.
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Eiženijas iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Eiženijas iela** ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Eiženijas iela sākas krustojumā ar Zemgales ielu un beidzas krustojumā ar Dāvja ielu. Kopējais ielas garums ir 370 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Eiženijas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Eiženijas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Zemgales iela (T veida krustojums)
* Dāvja iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Asari

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Edinburgas prospekts
* Eduarda Veidenbauma
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Emelīnas
* Emīla Dārziņa
* Emīlijas
* Engures
* Enkuru
* Ērgļu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernesta
* Ezeru
* Ežu

 |

 |
**Ēbersvalde** (vācu: *Eberswalde*) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgas zemē, Barnimas apriņķa centrs. Izvietojusies valsts ziemeļaustrumu daļā pie Oderas—Hāfeles kanāla un Fīnovkanāla 50 km uz ziemeļaustrumiem no Berlīnes un 22 km uz rietumiem no Oderas. Pilsēta atrodas ievērojamu mežu masīvu vidū līdzās Šorfheides-Horīnes biosfēras rezervātam un Plāgefennas stingrā aizsardzības režīma rezervātam un dažkārt tiek dēvēta par Mežu pilsētu (*Waldstadt*).

Vēsture
-------

Pirms vācu kolonizācijas šeit atradās slāvu apmetne. 1913. gadā Ēbervaldē tika atrasts bronzas laikmeta Ēbervaldes depozīts, kurā ietilpa 81 zelta priekšmets. Depozīts Otrā pasaules kara beigās tika nolaupīts, un pašlaik atrodas Puškina muzeja Maskavā krājumos.

Pilsētu 1254. gadā kā Ēversvoldi (*Everswolde* — "Mežakuiļu mežs") dibināja Askaniju markgrāfs Johans I. Dokumentos pirmoreiz tā minēta 1276. gadā, kad šeit apmeties markgrāfs Albrehts III. 1300. gadā Ēbervaldei piešķirtas tirgus tiesības. 1499. gadā pilsētu nopostīja ugunsgrēks.

Pēc atjaunošanas Ēbersvalde kļuva par Brandenburgas markgrāfistes ievērojamu rūpniecisko pilsētu ar attīstītu metalurģiju. No 1605. līdz 1620. gadam tika izbūvēts Fīnovkanāls, kas ir vecākais joprojām funkcionējošais mākslīgais ūdensceļš Vācijā. Pilsēta smagi cieta Trīsdesmitgadu kara laikā.

Ēbersvaldē izgatavoti pirmie Vācijā dzinēju katli. 1877. gada 23. novembrī ierīkota pirmā Vācijā telefona līnija, bet 1923. gadā no Ēbersvaldes pārraidīts Vācijā pirmais radiokoncerts. 1892. gadā Ēbervaldē tika nodibināta Starptautiska meža pētniecības organizāciju apvienība.

Otrā pasaules kara beigās 1945. gada 22. aprīlī pilsētu ieņēma Sarkanā armija, un pēc šīs ziņas saņemšanas Hitlers esot nolēmis izdarīt pašnāvību.

VDR laikos pie Ebervaldes atradās liela PSRS kara bāze. 1970. gadā Ēbersvalde apvienota ar Fīnovas pilsētiņu un līdz 1993. gadam dēvēta par **Ēbersvaldi-Fīnovu** *(Eberswalde-Finow)*. Pēc Vācijas apvienošanās liela daļa no pilsētas rūpniecības, nespēdama konkurēt, ir panīkusi.

Transports
----------

Ēbersvalde ir viena no trijām Vācijas pilsētām, kurā darbojas trolejbuss.

Cilvēki
-------

1929. gadā vācu ārsts Verners Forsmanis (*Werner Forssmann*, 1904 – 1979) Ēbervaldes slimnīcā pats sev caur vēnu ievadīja sirdī katetru, par ko 1956. gadā ieguva Nobela prēmiju. No 1947. līdz 1949. gadam vietējā PSRS kara bāzē ar vecākiem dzīvoja krievu mūziķis un aktieris Vladimirs Visockis.

Atsauces
--------

1. ↑  Pagasta apraksts (2022. gada 4. kvartāls); pārbaudes datums: 12 februāris 2023.
2. ↑  «Ēbersvalde-Fīnova». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 190. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ēbersvalde***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 158406624
* LCCN: n90680600
* ISNI: 0000 0004 0427 6514
* GND: 4013452-0
* NKC: ge342326

 |

 |
**Jēkabs Dranda** (arī **Drande**) (dzimis 1853. gada 10. aprīlī, miris 1915. gada 16. maijā) bija latviešu keramiķis. 

Dzimis Smiltenes pagasta Meža Drandās zemnieku Jēkaba Drandes un Karlīnes ģimenē. Mācījies Smiltenes draudzes skolā. Pēc tam (1867.-1871.) apguvis podnieka amatu Valkā pie cunftes podniekmeistara Fridriha Hollerta. 1882. gadā savās mājās uzcēla darbnīcu, ko nosauca par "Podniekdrandām". Darinājis dekoratīvos šķīvjus, vāzes, krūzes, 1906. gada Milānas starptautiskajā mājrūpniecības izstādē tika eksponēti 12 viņa veidoti dekoratīvie šķīvji, kas tika apbalvoti ar sudraba medaļu. 

Pie Drandas mācījušies J. Ieviņš, A. Cīrulis. Drandas radošo biogrāfiju ietekmējis grafiķis Rihards Zariņš. Viņš mudinājis meistaru pievērsties dekoratīvo trauku ar krāšņu rakstu rotājumiem gatavošanai, veicis pasūtījumus, kā arī organizējis dalību izstādēs. J. Dranda saviem darbiem izmantojis sarkano mālu, kuru ieguva Smiltenes apkārtnē, jo tas bija izturīgs un labi apstrādājams. Saimniecības traukus — vāzes, bļodas, krūzes, pelnu traukus viņš virpoja uz podnieka ripas. Agrīnajā darbības posmā gatavotie šķīvji tika virpoti, bet vēlāk meistars pārgāja uz šķīvju formēšanu. Darba procesā viņš izmantoja ģipša formas, kas labi uzsūc mitrumu un žāvē mālus. Šķīvju dekorēšanā J. Dranda izmantoja balto mālu, ko veda no Rīgas.

Atsauces
--------

1. ↑  Juris Zušmanis. *Smiltene: laiki un likteņi*. Smiltene, 2004. 334.–336. lpp.
2. ↑  *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga : Latvijas enciklopēdija. 1995. 127. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 172426280
* LCCN: no2018089289
* ULAN: 500281392

 |

 |
Visjaudīgākā raķete pasaules vēsturē - Saturn V (Apollo 11 starts 1969. gada 16. jūlijā)
**Raķete** ir lidaparāts, kas kustas reaktīvā spēka iedarbībā, izsviežot daļu no savas masas. Raķetes var lidot ne tikai atmosfērā, bet arī vakuumā.

Mūsdienu raķetēs izmanto ķīmiskos raķešdzinējus, kuriem degvielas veids var būt gan šķidrā, gan cietā veidā. Raķetē ir degvielas un oksidētāja tvertnes (cietās degvielas gadījumā abas komponentes ir samaisītas kopā). Raķešdzinēja degšanas kamerā notiek degvielas un oksidētāja ķīmiska reakcija, kuras rezultātā izdalās gāzes, radot reaktīvo plūsmu, kas paātrinās sprauslā, un tiek izsviestas no raķetes. Šo gāzu atgrūšanās no sprauslas sieniņām ļauj raķetei kustēties uz priekšu (skatīt trešo Ņūtona likumu).

Vēsture
-------

Raķetes bija pazīstamas jau pirms 2000 gadiem Ķīnā.

Raķešu pielietojums mūsdienās
-----------------------------

### Militārajā jomā

Raķetes ar lielo kustības ātrumu, salīdzinot ar citiem lidaparātiem, ir radušas pielietojumu militārajā jomā, lai īsā laikā uz vajadzīgo mērķi nogādātu kaujas galviņu, pat uz citu kontinentu.

Tiek izmantoti šādi raķešieroči:

* ballistiskā raķete,
* signālraķete,
* spārnotā raķete,
* starpkontinentālā ballistiskā raķete,
* stratēģiskā raķete,
* taktiskā raķete
* zenītraķete.

### Kosmonautikā

Raķetes spēja kustēties bezgaisa telpā radīja iespēju derīgo kravu nogādāt Zemes orbītā, kā arī uz citam planētām.

Skatīt nesējraķete.

### Zinātnē

Raķetes, kuras nav tik jaudīgas kā nesējraķetes, neieiet orbītā, bet veic suborbitālu lidojumu un nokrīt uz zemes. Tās ir arī lētākas. Šādu raķešu augšdaļā izvieto instrumentus un izmanto meteoroloģijā, atmosfēras augšējo slāņu un kosmiskās telpas izpētei, bioloģiskos ekeperimentos, tehnoloģiskos eksperimentus u.c.

Skatīt arī
----------

* Reaktīvais spēks
* Atdeves parādība
* Nesējraķete
* Kosmoss

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Raķete***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Zinātniskās fantastikas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Ракеты. Чем и как их можно сбить (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85114720
* GND: 4124022-4
* BNF: cb119314929 (data)
* NDL: 00569642

 |

 |
**Jēkabs Dubelšteins** (dzimis 1884. gada 25. oktobrī, miris 1907. gada 24. septembrī), segvārds *Jēpis*, bija latviešu telegrāfists un revolucionārs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 25. oktobrī toreizējā Bērzmuižas, tagad Mežotnes pagastā, Bērzmuižā, Bērtuļu mājās. 
Mācījās Bauskas un Rīgas apriņķa skolās. Strādāja par telegrāfa ierēdni Rīgā, vēlāk Aizputē (1902—1905), 1903. gadā iestājās LSDSP. 

1905. gada revolūcijas laikā bija telegrāfa mehāniķis Liepājas Centrālajā pasta telegrāfa stacijā un Liepājas sociāldemokrātisko organizāciju apvienotās komitejas loceklis. Darbojās kā Latvijas Sociāldemokrātijas propagandists Jelgavā. Piedalījās uzbrukumos Grobiņas cietumam, Rīgas Policijas pārvaldei un Krievijas Valsts bankas nodaļai Helsinkos. Bija kaujas grupas loceklis Pēterburgā.

1907. gadā viņu apcietināja un pēc ilgstošām pratināšanām nošāva Rīgā 1907. gada 24. septembrī.

Pēc Otrā pasaules kara Liepājā Dubelšteina vārdā pārdēvēja agrāko Marijas ielu.

Jēkaba Dubelšteina iela Liepājā, 2021. gada aprīlī

Atsauces
--------

1. ↑  IrLiepāja: Pirms 105 gadiem nošauts Jēkabs Dubelšteins, 24.09.2012
2. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 670. lpp.
3. ↑  Negrib dzīvot banku aplaupītāja vārdā nosauktā ielā Nora Driķe. "Diena" 1999. gada 13. janvāris
**Birztalas veronika** (*Veronica chamaedrys*) ir augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, tostarp ļoti bieži Latvijas teritorijā, kā arī ir ieviesta Ziemeļamerikā un Jaunzēlandē.

Morfoloģija
-----------

Birztalas veronika ir daudzgadīgs, 10-35 cm garš lakstaugs ar stāvu vai pacilu stublāju, kuram divās rindās ir matiņi un augšdaļā zaro.

Lapas ir olveidīgas, aptuveni 1,5-3 cm garas un 1-2,5 cm platas. Tās uz stublāja ir pretējas, abpusēji apmatotas, mala strupi zāģzobaina. Lapas pamats ir sirdsveida un lapas ir īsos kātos vai gandrīz sēdošas.

Ziedu ķekari veidojas augšējo lapu žāklēs pa 2 vai 4, un ir novietoti pretēji. Ziedkopa ir skraja, vainags zils ar tumšākām dzīslām. Ziedu kāts ir garāks nekā lancetiskā seglapa. Kauss un ziedkāts ir apmatots. Kauslapas parasti ir četras. Vainaglapas ieapaļas. Auglis ir apmatota pogaļa ar līku irbuļa palieku un seklu jomu. Zied no maija līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «birztalas veronika - Veronica chamaedrys L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-23.
**Soriti** (*Sorites*) ir bentisku foraminiferu ģints miliolīdu kārtā. Šo ģinti 1839. gadā aprakstīja vācu zoologs un dabaspētnieks Kristiāns Gotfrīds Ērenbergs. Ģeohronoloģiski soriti ir zināmi no miocēna līdz mūsdienām. Izplatīti Atlantijas, Klusajā un Indijas okeānā, Karību baseinā, Sarkanajā un Vidusjūrā.

Apraksts
--------

Čaula diskveidīga, bieza. Makrosfēriskā juvenīlā čaula sastāv no dīgļkameras, fleksostila un vienas nesadalītas kameras. Tālāk nāk vairākas peneroplīdveida kameras. Mikrosfērisko juvenīlo čaulu veido peneroplīdveida kameras, bet abu paaudžu vēlākās stadijas veido nelielu kameru gredzenveida sērijas, kas simetriskas ekvatoriālajai plaknei, un atdalītas ar vidējo, šķērsgriezumā apaļu, gredzenveida eju. Perpendikulāri-slīpu stolonu sistēma savieno kameras ar divām iepriekšējās un divām nākamās sērijas kamerām. Stoloni orientēti vienā plaknē. Kaļķa čaulas sieniņas ir gludas, porcelānveidīgas. Perforējumu veido viena poru rinda no perpendikulāri-slīpiem stoloniem ar izvirzītām malām un «8» formas veidā. Čaulas materiāls var nosegt atvēruma šauro daļu, veidojot divus atvērumus. Pieaugušiem īpatņiem var veidoties reproduktīvās kameras.

Sistemātika
-----------

Ģints dalījums sugās:

* Ģints: **Sorites** Ehrenberg, 1839

* Suga: *Sorites duplex* (Carpenter, 1883)
* Suga: *Sorites marginalis* (Lamarck, 1816)
* Suga: *Sorites orbiculus* (Forsskål in Niebuhr, 1775)
* Suga: *Sorites variabilis* Lacroix, 1940

Atsauces
--------

1. ↑  World Register of Marine Species
**Blok DM** (krievu: *Блок ДМ, Разгонный блок ДМ*) - PSRS/Krievijas kosmisko velkoņu grupa, kas paredzēta kosmisko aparātu ievadīšanai augstākās Zemes orbītās. Blok DM priekštecis ir Blok D. Lielākā atšķirība starp to ir tā, ka Blok DM ir savs vadības sistēmas nodalījums, bet Blok D tāda nav.

Darbība
-------

Ievadot kosmisko aparātu ģeostacionārajā orbītā, Blok DM var darboties pēc divimpulsu vai trīsimpulsu shēmas. Kopējais lidojuma laiks, kas atkarīgs no atrašanās laika starporbītās, ir 7-21 stunda. Raķešbloks var darboties pilnībā autonomā režīmā vai ir vadāms ar komandām no zemes.

Konstrukcija
------------

Blok DM ir unificēts raķešbloks, kas sastāv no degvielas nodalījuma ar dzinēju un iekārtu nodalījuma. 

Dzinējs 11D58M darbojas ar šķidro skābekli un petroleju (RG-1). Tas ir nostiprināts uz kardāna, kas ļauj to vadīt vajadzīgajā virzienā (pagriešanu veic ar pagriešanas sprauslu, kas darbojas ar karstu ģeneratorgāzi). Dzinējs ir apgādāts ar vairākkārtējas iedarbināšanas sistēmu. Dzinēja iedarbināšanai ir nepieciešama noteikta pārslodze, ko nodrošina divi papildu dzinēji.

Hermētiskais iekārtu nodalījums ir torveida formas, un tas ir izvietots virs oksidētāja tvertnes. Tajā atrodas dzinēja vadības sistēma, telemetrijas un komandu radiolīnijas aparatūra, kā arī sava termoregulācijas sistēma.

Vēsture
-------

1969. gada sākumā tika izveidota Blok D modifikācija, lai ģeostacionārajā orbītā varētu nogādāt sakaru pavadoņus. Šādus pavadoņus izstrādāja konstruktoru birojs *KB PM*, bet tiem nebija raķešbloka vadības aparatūras. Blok D jaunā versija tika apgādāta ar autonomu vadības sistēmu. Tika uzstādīts arī modificēts dzinējs 11D58M, bija siltumizolacijas pārklājums u.c. uzlabojumi. Šī kosmiskā velkoņa modifikācija ieguva apzīmējumu "DM", indeksu 11S86.

Blok DM no 1973. līdz 1975. gadam tika veikti seši stenda izmēģinājumi, kuros bloks tika uzpildīts 2-3 reizes, un dzinējs iedarbināts 4-5 reizes.

1974. gada 26. martā notika pirmais Blok DM lidojums ar nesējraķeti Proton-K, un tā nogādāja ģeostacionārajā orbītā pavadoni "Kosmos 637", kas bija sakaru pavadoņa Raduga makets. 1978. gadā Proton-K ar Blok DM tika pieņemta ekspluatācijā.

Turpmākos gados Blok DM tika unificēts, lai varētu ievadīt dažādās orbītās dažādus kosmiskos aparātus.

Blok DM tika pielāgots starpplanētu zonžu palaišanai, noņemot vadības sistēmu (analoģiski kā Blok D), tā vadības funkcijas nododot kosmiskajam aparātam. Šo modifikāciju apzīmēja Blok D-1, un pirmais starts notika 1978. gada 9. septembrī ar zondi Veņera-11.

1982. gadā tika modificēta vadības sistēma, un raķešbloks ieguva apzīmējumu Blok DM-2, indekss 11S861.

Par tālāku raķešbloka attīstību skatīt Blok DM-2.
**Birztalas virza** (latīņu: *Stellaria nemorum*) ir augu suga virzu ģintī. Tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp bieži Latvijā, kur augi veido lielas un monodominatas audzes lapkoku un jauktos mežos un krūmājos, ēnainās, mitrās vietās, īpaši upju ielejās.

Sugas ietvaros nodala divas pasugas —*Stellaria nemorum ssp. nemorum* un *Stellaria nemorum. ssp. glochidisperma*. Latvijā sastopama tikai *Stellaria nemorum ssp. nemorum*.

Apraksts
--------

Birztalas virza ir daudzgadīgs, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu vai pacilu, sulīgs un trauslu, apmatotu stublāju. Stublāja augšdaļā ir gari dziedzermatiņi. Lapu forma ir no olveidīgām līdz sirdsveidīgām, tās ir 3—7 cm garas un 1—3 cm platas. Lapas plātnes mala ir gluda, skropstaini apmatota, gals smails. Apakšējās lapas ir kātainas, augšējās sēdošas, ar ķīļveidīgu pamatu. Ziedi ir izvietoti skrajā dihāzijā. Vainaglapas ir baltas, šķeltas vairāk nekā līdz pusei, divreiz garākas nekā kauslapas. Kauslapas un vainaglapas ir 5, irbuļi 3. Auglis ir garena pogaļa, kas aptuveni kausa garumā un atveras līdz pamatam. Sēklas ar pusapaļām papillām. Zied no maija līdz jūlijam.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «birztalas virza - Stellaria nemorum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-06-29.
Bugas ofensīva un Lielā atkāpšanās, 1915
**Bugas ofensīva** (vācu: *Bug-Offensive*) bija Vācijas Impērijas un Austroungārijas karaspēku uzbrukums Krievijas Impērijai no 1915. gada 29. jūnija līdz 30. septembrim. Uzbrukums sākās Galīcijas ziemeļos, frontē starp Bugas un Vislas upēm. Kopā ar vācu Narevas ofensīvu pāri Narevas upei Varšavas virzienā, un Kurzemes ofensīvu, Bugas ofensīva bija viens no iemesliem, kas izraisīja Krievijas Lielo atkāpšanos visā frontes garumā.

Plānošana
---------

Uzbrukumu Krievijai plānoja Vācijas ģenerālštāba priekšnieks Erihs fon Falkenhains, atliekot galīgu Serbijas karalistes sakaušanu, lai dotu triecienu Krievijai, kas pēc Galīcijas ieņemšanas apdraudēja Austroungāriju. Ņemot vērā Krievijas izmērus un vācu loģistikas ierobežotās iespējas, Falkenhains plānoja Krievijas spēku padzīšanu no Galīcijas un Polijas karalistes, neieejot pārāk dziļi Krievijā.

Uzbrūkošos spēkus no Galīcijas, ziemeļu virzienā, ar mērķi ieņemt Brestļitovsku, vadīja feldmaršals Augusts fon Makenzens. Viņa spēkus veidoja vācu 11. armija, Bugas armija un Austroungārijas 4. armija - kopumā 33,5 kājnieku divīzijas un 2 jātnieku divīzijas, kuras labajā flangā atbalstīja vēl 8 kājnieku un 3 jātnieku divīzijas no austroungāru 1. armijas, kas arī atradās Makenzena pakļautībā. Viņiem pretī atradās Krievijas 3. 8. un 13. armijas ar 33 kājnieku un 6,5 jātnieku divīzijām. Krievu aizsardzības līnijas bija vāji veidotas un tām trūka artilērijas.

Norise
------

Ofensīva sākās 30. jūnija rītā ar masīvu artilērijas apšaudi, kas daudzviet iznīcināja vairāk nekā pusi no krievu frontes līnijas kareivjiem. Lai arī 13. armija aktīvi pretojās, krievu vienības pakāpeniski atkāpās. 18. jūlijā Makenzena spēki pārrāva fronti pie Krasnistavas un ieguva 15 000 karagūstekņu.

Paralēli notiekošie vācu uzbrukumi Polijas ziemeļos un Kurzemē 22. jūlijā piespieda Krievijas virspavēlniecību pieņemt lēmumu par Lielo atkāpšanos, stratēģisku atkāpšanos no Varšavas un Polijas, baidoties par armijas galveno spēku pilnīgas aplenkšanas.

Vācu uzbrukums lēni progresēja visā frontes garumā, ko izraisīja vāciešu grūtības ar munīcijas piegādēm un pieaugošā krievu pretestība. Līdz augusta beigām Bugas ofensīvas ietvaros vācieši bija ieņēmuši Ļvivu, Ļubļinu, Helmu, Brestļitovsku un ofensīva apstājās, jo Vācijas un Austroungārijas armijas pārmeta uz fronti pret Serbiju.

31. augustā Austroungārija ieņēma Lucku, taču krievi pretuzbrukumā 22. septembrī atguva pilsētu un 70 000 karagūstekņu. Lucku nedēļu vēlāk atguva vācieši.

Skatīt arī
----------

* Kurzemes ofensīva

Atsauces
--------

1. ↑  World War I: Encyclopedia, Volume 1
**Buhgolca koeficients** ir paņēmiens (metode) sacensībās ieņemtās vietas noteikšanai tiem dalībniekiem, kas ieguvuši vienādu punktu skaitu.[1] Atsķirībā no Bergera koeficienta, kuru lieto apļa sistēmas turnīros, šo koeficientu lieto Šveices sistēmas turnīros.

Buhgolca koeficienta aprēķināšana
---------------------------------

Konkrēta dalībnieka Buhgolca koeficientu aprēķina saskaitot visu to turnīra dalībnieku punktus, ar kuriem šis dalībnieks ir spēlējis, neatkarīgi no savstarpējās spēles rezultāta. Ideja balstās uz to, ka diviem vai vairākiem turnīra dalībniekiem, kuriem ir vienāds punktu skaits, labāks ir tas spēlētājs, kurš spēlējis ar spēcīgākiem pretiniekiem, tātad ar tiem, kas ieguva vairāk punktus. Un tieši tāpēc, ja turnīrā tiek izmantota Šveices sistēma, pie vienāda punktu skaita augstāk būs spēlētājs, kam ir lielāks Buhgolca koeficients.

Vēsture
-------

Vietu noteikšana turnīra dalībniekiem, kas ieguvuši vienādu punktu skaitu, ar Buhgolca koeficienta palīdzību tika piedāvāta 1932. gadā un tika nosaukta tā izgudrotāja vācu šahista Bruno Buhgolca (vācu: *Bruno Buchholz*) vārdā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 357.—358. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* «KĀ APRĒĶINA KOEFICIENTUS UN TO VEIDI». Prāta laiks. Skatīts: 2018-09-20.
**Brigite Burharta** (vācu: *Brigitte Burchardt*; dzimusi kā **Hofmane** (vācu: *Hofmann*) 1954. gada 17. oktobrī Veisenfelsā, arī **Burharta-Hofmane**) ir Vācijas starptautiskā meistare šahā (1975), trīskārtēja Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1975, 1978, 1979).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu sākuma līdz 1980. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistēm. Daudzkārtēja Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātu finālu dalībniece, kuros izcīnījusi 10 medaļas: 3 zelta (1975, 1978, 1979), 5 sudraba (1972, 1976, 1980, 1982, 1990) un 2 bronzas (1970, 1983). Trīs reizes uzvarējusi arī Vācijas Demokrātiskās Republikas šaha ātrspēles sieviešu čempionātos (1970, 1979, 1981).

1974. gadā uzvarējusi starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Pjotrkovā Tribunalskā. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Tbilisi, kurā ieņēmusi 9. vietu. 1980. gadā kopā ar Gražinu Šmaciņsku dalījusi 1.—2. vietu starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Bidgoščā. 1990. gadā uzvarējusi starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Orhūsā. Sekmīgi piedalījusies starptautiskajos sieviešu šaha turnīros Hallē, kuros 1975. gadā dalījusi 1. vietu, 1976. gadā bijusi 2. vietā, 1978. gadā uzvarējusi turnīrā, 1979. gadā dalījusi 1. vietu, 1982. gadā uzvarējusi turnīrā, 1987. gadā dalījusi 2. vietu.

Pārstāvējusi Vācijas Demokrātiskās Republikas (1990) un Vācijas komandas (1992)Pasaules šaha olimpiādēs.

Par panākumiem turnīros FIDE 1975. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Viņas meita Regīna Burharta (vācu: *Regina Burchardt*, dzimusi 1983.) ir bijusī volejbola spēlētāja.

Atsauces
--------

1. ↑  «TeleSchach / Deutsche Frauen (Damen) Schachmeisterschaften». *teleschach.com*.
2. ↑  «DBlitzEM-F - Deutscher Schachbund». *www.schachbund.de*.
3. ↑  «1976 Tbilisi Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 23. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 2. oktobrī.
4. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Brigitte Burchardt». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Englunda gambīts

**Fricis Englunds** (zviedru: *Fritz Carl Anton Englund*; 1871. gada 22. februāris — 1933. gada 14. janvāris) bija Zviedrijas šahists.

Biogrāfija
----------

Jau jaunībā kļuvis par Stokholmas šaha kluba biedru. Piedalījies Skandināvijas šaha turnīros, labākos rezultātus sasniedzis ap 1906. gadu. Bijis pazīstams arī kā šaha problēmists. Vadījis šaha problēmu nodaļu izdevumā *Tidskrift för Schack*. 1927. gada kļuvis par Zviedrijas šaha federācijas goda biedru.

Englunda vārdā ir nosaukta šaha atklātne - Englunda gambīts: 1. d4 e5. Lai gan gambīta ideju atklāja citi, arī latviešu šaha meistars Kārļa Bētiņa 1930. gadā vācu žurnālā *Deutsche Schachzeitung* bija publicējis analītisku darbu *Königsbauer gegen Damenbauer* ("Karaļa bandinieks pret dāmas bandinieku"), tomēr 1932. gada nogalē Englunds organizēja Stokholmā pirmo šī gambīta tematisko turnīru, kurā uzvarēja zviedru šahists Gēsta Štolcs. Kad 1933. gada janvārī Englunds nomira, tad šaha žurnāli savos nekrologos pieminēja arī "Englunda gambīta turnīru". Tā atklātne ieguva savu nosaukumu šaha teorijā.

Atsauces
--------

1. ↑  edochess.ca: Englund, Fritz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jefims (Haims) Ruhliss** (krievu: *Ефим Наумович (Хаим Нахманович) Рухлис*; ukraiņu: *Юхим Наумович (Хаїм Нахманович) Рухліс* ; dzimis 1925. gada 9. aprīlī, miris 2006. gada 5. februārī) bija Izraēlas, pirms tam PSRS, šaha problēmists.

Biogrāfija
----------

Dzimis reliģiozā ģimenē. Tēvs bijis grāmatu iesējējs, māte — mājsaimniece. Pabeidzis hederu un astoņgadīgo pamatskolu ar idiša mācību valodu. 1941. gadā, sākoties karam, ģimene evakuējās uz Taškentu, kur Ruhliss beidzis dzelzceļa transporta inženieru institūtu. Strādājis Magņitogorska un Čardžou. 1990. gadā emigrējis uz Izraēlu. Dzīvojis Jeruzalemē, Petahtikvā un Beerševā.

Šaha kompozīcija
----------------

Savu pirmo šaha uzdevumu publicējis 1937. gadā 12 gadu vecumā. No tā laika kopumā publicēti apmēram 170 viņa uzdevumi, galvenokārt divvilči. No tiem 125 ieguvuši atzinības, tai skaitā 60 godalgas (30 — pirmās). Viņš bijis desmit PSRS čempionātu (1947—1984) dalībnieks, 1. čempionātā 1947. gadā izcīnījis sudraba medaļu divvilčos. 1956. gadā kļuvis par starptautisko tiesnesi šaha kompozīcijā, 1961. gadā viņam piešķirts PSRS Sporta meistara tituls, bet 1990. gadā — FIDE meistara tituls šaha kompozīcijā. Viņš ir divvilču tēmas, kas nes viņa vārdu, autors (Ruhlisa tēma).

### Piemērs

**Jefims Ruhliss**  
 *problem*, 1957  
1. godalga**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Te6! (draud 2. Td6#)
1. ... Kxd4/dxe6 2. Txd7#
1. ... Kxe6/Txd4 2. Dxf5#
1. ... Lxd4 2. Db3#
1. ... b4 2. Dc4#
1. ... Lxe6 2. Dc5#

Piezīmes
--------

1. ↑  Ebreju reliģiskā skola zēniem.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 345. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 219. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.
3. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 22. septembrī.
4. ↑  FIDE meistari šaha kompozīcijā.

Ārējās saites
-------------

* J. Ruhlisa šaha kompozīcijas vietnē PDB
* «Умер Ефим Рухлис (09.04.1925 - 05.02.2006)» (krievu). Уральский проблемист. 2007-02-20. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-10-06. Skatīts: 2017-09-22.
**Tjerī Marks Butsēns** (franču: *Thierry Marc Boutsen*; dzimis 1957. gada 13. jūlijā, Briselē, Beļģijā) ir bijušais sacīkšu pilots, zināms kā Formula 1 pilots. Pēc karjeras beigām viņš kļuva par biznesmeni.

Karjera
-------

1977. gadā Butsēns sāka piedalīties Beļģijas Formula Ford 1600 čempionātā. Nākamajā sezonā viņš kļuva par čempionu. 1979. gadā viņš sāka piedalīties Formula 3 sacīkstēs. 1980. gadā viņš ieguva 2. vietu Eiropas Formula 3 čempionātā. 1981. gadā viņš piedalījās Formula 2 čempionātā un atkal kļuva par Eiropas vicečempionu. Tajā pašā gadā Butsēns pirmoreiz piedalījās Lemānas 24 stundu sacīkstēs, kurās piedzīvoja smagu avāriju. Lai gan Butsēns bija neskarts, atlūzas smagi ievainoja divus trases darbiniekus un nogalināja vēl vienu.

Butsēna ķivere
1983. gadā beļģis piedalījās Eiropas Salonautomobiļu čempionātā. Tajā pašā gadā viņš samaksāja pusmiljonu ASV dolāru Arrows komandai, lai varētu piedalīties visās sezonas sacīkstēs, sākot ar Beļģijas *Grand Prix*. 1984. gadā Butsēns pirmoreiz guva punktus sacīkstēs, bet gadu vēlāk, Sanmarīno *Grand Prix*, finišēja 2. vietā. 1987. gadā Butsēns pārcēlās uz Benetton komandu. Viņš sāka regulāri gūt punktus un kopvērtējumā bija 8. vietā ar 16 punktiem. Butsēna veiksmīgākā sezona bija 1988. gadā, kad viņš kopvērtējumā bija ceturtais. Viņu pamanīja Frenks Viljamss un Butsēns parakstīja divu gadu līgumu ar Williams komandu. Divu gadu laikā Butsēns izcīnīja trīs uzvaras un abās sezonās izcīnīja vairāk punktu nekā 1988. gadā, tomēr ierindojās attiecīgi 5. un 6. vietā kopvērtējumā. Kad izbeidzās beļģu pilota un Williams komandas līgums, viņš pārcēlās uz Ligier komandu. Pirmajā sezonā viņš ne reizi neguva punktus, bet 1992. gadā viņš vienīgos punktus izcīnīja Austrālijas *Grand Prix*. Butsēns nolēma pamest F1, tomēr pieņēma piedāvājumu pussezonu aizstāt lēno Ivanu Kapelli 1993. gadā, Jordan komandā.

Pēc Formula 1 pamešanas Butsēns pievērsās salonautomobiļu čempionātiem ASV. Pēc avārijas Lemānas sacīkstēs 1999. gadā Butsēns beidza savu sportista karjeru pavisam. Tagad viņš ir kļuvis par biznesmeni un viņam pieder aviokompānija *Boutsen Aviation*. Tāpat viņam pieder Mégane Trophy čempionāta sacīkšu komanda.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tjerī Butsēns*** |

* *Boutsen Aviation* oficiālā mājaslapa (angliski)
**Somijas skābene** (latīņu: *Rumex pseudonatronatus*) skābeņu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas Ziemeļaustrumos, tostarp Latvijā, un Rietumsibīrijā, ūdenstilpju krastos un zemāko terašu pļavās.

Apraksts
--------

Somijas skābene ir daudzgadīgs, 50-130 cm garš lakstaugs ar stāvu, zaļganbrūnu līdz iesārtu (īpaši rudenī), stāvu, sīkrievainu stumbru, kurš, zaro ziedkopā. Zari ir īsi un ziedkopas strupas.

Lapas ir šauri lancetiskas vai lineāras, 15-25 cm garas un 1,5-3 cm platas — tās vairāk nekā 7 reizes garākas nekā platas. Lapas plātnes mala ir nedaudz krokota, taču var būt arī cirtaina. Lapas gals ir gari nosmailots, bet pamats ķīļveidīgs. Lapas ar kātu, apakšējo lapu kāts sasniedz trešdaļu līdz pusi no plātnes garuma. Ziedkopa ir diezgan blīva, šaura, skaras zari īsi un stāvi, vairāk vai mazāk piekļauti pie stublāja. Apakšējie skaras zari var būt attālu; tad ziedkopa šķiet it kā pārtraukta. Augļu gatavības laikā ārējās apziedņa lapas piekļautas pie iekšējām. Iekšējās apziedņa lapas ieapaļas, aptuveni 0,35-0,5 cm garas un platas, pamats sirdsveidīgs, gals strups vai smails. Visas apziedņa lapas bez ir augonīša. Auglis ir visplatākais vidusdaļā. Zied no jūnija vidus līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Somijas skābene - Rumex pseudonatronatus (Borbás) Borbás ex Murb. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-22.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Somijas skābene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Taškorganas Tadžiku autonomais apriņķis** (ķīniešu: 塔什库尔干塔吉克自治县, *Tǎshìkù'ěrgān Tǎjíkè Zìzhìxiàn*; uiguru: تاشقۇرغان تاجىك ئاپتونوم ناھىيىسى, *Taxⱪurⱪan Tajik Aptonom Nahiyisi*; sarikoliešu: *Toxkhürghon Tujik Oftunum Noya*) ir viens no Ķīnas Tautas Republikas mazākumtautību autonomajiem apriņķiem. Izvietojies Siņdzjanas Uiguru autonomā reģiona rietumos Kašgaras prefektūra, ģeogrāfiski aizņem reti apdzīvotu apvidu Taškorganas upes ielejā un apkārtējās Pamira, Karakoruma un Kuņluņa grēdu nogāzēs. 

Administratīvi iedalās 2 ciematos, 10 pagastos un 1 nacionālajā (kirgīzu) pagastā. Apriņķi no ziemeļiem uz dienvidiem šķērso Ķīnu un Pakistānu savienojošā Karakoruma šoseja.

Vēsture
-------

1954. gada 17. septembrī Taškorganu pasludināja par autonomo reģionu. 1955. gada februārī to pārveidoja par autonomo apriņķi.

2017. gada maijā apgabalu skāra 5,5 magnitūdas zemestrīce, kurā gāja bojā 8 cilvēki, 29 ievainoti.

Iedzīvotāji
-----------

Apriņķī dzīvo galvenokārt pamiriešu tautas sarikolieši un vahani (84%), kurus Ķīnā oficiāli dēvē par «tadžikiem» (no 80,9 % līdz 82,24 %) iedzīvotāju. Citas etniskās grupas ir haņi (6,56%), kirgīzi (5, 78%) un uiguri (5, 20%).

Ārējās saites
-------------

* China Radio International.CRI. Die im Pamir-Gebirge lebenden Tadschiken


1. ↑  «3-7 各地、州、市、县(市)分民族人口数\_人口与就业\_新疆维吾尔自治区统计局». *web.archive.org*. 2020-11-01. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-11-01. Skatīts: 2023-03-18.
**Taškorgana** (ķīniešu: 塔什库尔干, *Tǎshénkù'ěrgàn*; uiguru: تاشقورغان, *Tashqurghan*) ir pilsētiņa Ķīnas rietumos, Taškorganas tadžiku autonomā apriņķa administratīvais centrs. Izvietojusies Taškorganas upes krastā pie Karakoruma šosejas ielejā starp Pamiram piederīgo Sarikola grēdu rietumos un Kuņluņam piederīgo Taškorganas grēdu austrumos. Nosaukums tjurku valodās nozīmē «Akmens cietoksnis».

Vēsture
-------

Taškorgana ir sena pieturvieta Zīda ceļā. Zināma jau 2000 gadus no Haņu dinastijas laikiem kā Puli karalistes centrs. Tiek uzskatīts, ka Taškorganas cietoksnis minēts jau Ptolemaja darbos. Agrīnajos viduslaikos pilsēta bija Sarikolas karalistes centrs ar Sarikolas nosaukumu. Pie cietokšņa izrakumos atrasts arī zoroastriešu templis.

Atsauces
--------

1. ↑  Aurel Stein. *Ancient Khotan: Detailed Report of Archaeological Explorations in Chinese Turkestan*. Oxford : The Clarendon Press, 1907. 39. lpp. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 8. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 17. jūlijā.
**Talsu traģēdija** bija nelaimes gadījums, kas notika 1997. gada 28. jūnijā Talsos Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienesta svētku laikā, kad, 19 metru augstumā lūstot un krītot autopacēlāja grozam, dzīvību zaudēja deviņi bērni.

1997. gada 28. jūnijā Talsos Iekšlietu ministrija rīkoja ugunsdzēsēju svētkus. Svētkos piedalījās arī pacēlājs, kas bija novietots uz automašīnas "Kamaz". Ar pacēlāju bija paredzēts pacelt bākugunis, kas simbolizētu svētku lāpu. Pretēji tam pacēlāja grozs tika izmantots, lai paceltu cilvēkus apmēram 30 metru augstumā, lai viņi varētu apskatīt pilsētas panorāmu. Pacēlāja ekspluatācijas noteikumi paredzēja, ka pacēlāja grozā vienlaicīgi var atrasties līdz četriem pieaugušiem cilvēkiem, bet svētku laikā tajā ļāva iekāpt lielākam cilvēku skaitam.

Pēdējā pacēlāja pacelšanas gadījumā grozā atradās 22 cilvēki, no kuriem vairākums bija bērni. Apmēram 19 metru augstumā pacēlāja strēle, neizturot papildus slodzi, sāka lūst un grozs no liela augstuma nokrita uz asfalta. Kopumā dzīvību zaudēja 9 bērni.

Pēc Talsu traģēdijas no amata atkāpās tā brīža iekšlietu ministrs Dainis Turlais. Autopacēlāja šoferus Vilni Griķi un Igoru Ivanovu tiesa atzina par vainīgiem nonāvēšanā aiz neuzmanības, smagu miesas bojājumu nodarīšanā, kas sodāma ar reālu brīvības atņemšanu, taču viņiem piemēroja Amnestijas likumu un atbrīvoja no turpmākās reālas soda izciešanas cietumā. Talsu ugunsdzēsības un glābšanas dienesta priekšnieks Pēteris Bekmanis un inspektors Modris Keisels, kā arī VUGD priekšnieka vietnieks Pāvels Zagorskis tika apsūdzēti nolaidībā. Kurzemes apgabaltiesa Bekmani un Keiselu attaisnoja. Zagorskim piesprieda brīvības atņemšanu uz trim gadiem nosacīti ar pārbaudes laiku uz diviem gadiem. Vēlāk tiesā tika iesniegtas vairāk kā desmit prasības par morālā kaitējuma kompensēšanu.

Talsu traģēdijas vietā ir novietots tēlnieka Ojāra Feldberga piemineklis "Dzīvības aplis, nāves ēna". Piecus Talsu slimnīcas ārstus, kuri 1997. gada 28. jūnijā glāba dzīvības traģēdijas upuriem, apbalvoja ar Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Skatīs prasību par labu Talsu traģēdijā cietušajam piedzīt 400 000 latu». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 24. novembrī.
2. 1 2  Virtuālā enciklopēdija. Latvijas ļaudis uz 21. gadsimts sliekšņa. Māris Stalts Archived 2012. gada 5. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Diena:"Turlais uzņemas morālu, nevis politisku atbildību"
4. ↑  Miljoni par nolaidību un sāpēm[novecojusi saite]
5. ↑  «Piedzen 20 000 latu kompensāciju par Talsu traģēdijas radīto morālo kaitējumu». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 24. novembrī.
6. ↑  Par labu Talsu traģēdijā cietušajam Bitem piedzen 10 335 latus
7. ↑  Piemiņas vieta "Dzīvības aplis, nāves ēna" - piemiņas vieta

Ārējās saites
-------------

* Talsu traģēdija — ir.lv Dzīvie šķirkļi[novecojusi saite]