recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka** (ERAB) (angļu: *European Bank for Reconstruction and Development*; EBRD) ir 1991. gadā izveidota starptautiska institūcija, kuras mērķis ir sekmēt pāreju uz tirgus ekonomiku un veicināt uzņēmējdarbības attīstību Centrālās un Austrumeiropas valstīs. ERAB apvienojušies 64 biedri (62 dalībvalsts, kā arī Eiropas Kopiena un Eiropas Investīciju banka). Tās centrālā pārstāvniecība atrodas Londonā.[1]

Vēsture
-------

Pēc Eiropas Padomes apstiprināšanas Strasbūrā 1989. gada decembrī Parīzē 1990. gada 29. maijā tika parakstīts Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankas dibināšanas līgums un stājās spēkā 1999. gada 28. martā.

Darbības mērķis
---------------

ERAB galvenais mērķis ir veicināt pāreju uz tirgus orientētu ekonomiku, sekmēt privātās un uzņēmējdarbības iniciatīvas Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs. Banka finansē projekta kreditēšanas un administrēšanas vajadzības, aizņemoties finanšu resursus starptautiskajā kapitāla tirgū.

Pašreiz ERAB darbojas 34 valstīs. Lai koordinētu vietējās aktivitātes, šajās valstīs darbojās reģionālie ERAB biroji.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Republikas Finanšu Ministrija. Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 140176484
* LCCN: n90695880
* ISNI: 0000 0004 0497 219X
* GND: 5096423-9
* SELIBR: 114046
* SUDOC: 032137524
* BNF: cb123225665 (data)
* BIBSYS: 90762225
* NLA: 35143830
* NDL: 00577329
* NKC: kn20020520013
* BNE: XX4875064

 |

 |
***The Housemartins*** bija angļu mūzikas grupa, kas pastāvēja 1980. gadu vidū, kas spēlēja poproka žanra mūziku. Grupa, slavena arī ar to, ka tajā savas mūziķa gaitas uzsāka Normans Kuks (*Fatboy Slim*).

Vēsture
-------

Grupa tika izveidota 1983. gadā pēc Pola Hitona iniciatīvas, kurš jau bija muzicējis mācību laikā universitātes grupā *Stomping Pond Frogs*, kopā ar Normanu Kuku. Izvietojot sludinājumus par ielu muzikantu vervēšanu, viņš iepazinās ar ģitāristu Stenu Kalimoru. Tā izveidojās duets, kuru nolēma nosaukt par *The Housemartins*.

Drīzumā grupu sāka uzaicināt uz koncertiem, viņi piedalījās grupas *The Smiths* koncertos kā iesildītāji. Grupas sastāvam piebiedrojās basģitārists Teds Kejs, kuru drīzumā aizvietoja ar Normanu Kuku, un bundzinieks Hjū Viteikers. Grupas uzstāšanos sāka translēt televīzijā. 1985. gada oktobrī tika izdots grupas singls *Flag Day*. 1986. gada maijā un novembrī tika ierakstīti paši veiksmīgākie grupas skaņdarbi — *Happy Hour* un *Caravan of Love*. 1986. gada rudenī tika izdots pirmais grupas albums *London 0 Hull 4*.

1987. gadā grupai tika apbalvota ar *Brit Awards* par gada labāko debiju. Bet starp mūziķiem sākas domstarpības. Grupu pameta Hjū Viteikers, viņa vietā nāca Deivs Hemingvejs. Neskatoties uz to tika izlaists otrais grupas albums.

1988. gada sākumā Pols Hitons, saprotot, ka ķildas grupā pārvarēt neizdosies, paziņoja par grupas izjukšanu. Uz atvadām tika izdota izlase *Now That's What I Call Quite Good*.

Pēc šķiršanās, mūziķi izveidoja jaunas grupas: Normans Kuks izveidoja grupu *Beats International*, bet Hitons un Hemingvejs — *The Beautiful Sout*.

Diskogrāfija
------------

* 1986 — *London 0 Hull 4*
* 1987 — *The People Who Grinned Themselves to Death*
* 1988 — *Now That's What I Call Quite Good* (izlase)

Ārējās saites
-------------

* Fanu mājaslapa Archived 2011. gada 4. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 124648687
* LCCN: no98026880
* ISNI: 0000 0001 0657 2307
* GND: 5129006-6
* SUDOC: 158750683
* NKC: ko2002149145

 |

 |
**Jūtulstreumens** (norvēģu: *Jutulstraumen*) ir ap 300 km garš un 15 līdz 30 km plats šļūdonis Austrumantarktīdā, Karalienes Modas Zemē. Izvietojies starp Kirvena krauju, Borgas masīvu un Ālmana grēdu rietumos un Sverdrupa kalniem austrumos. Sākas no Amundsena ledāja vairāk kā 2500 m vjl un plūst ziemeļrietumu virzienā līdz Penka ieplakai, kur noplūst tektoniskā lūzuma zonā un pagriežas ziemeļaustrumu virzienā un pēc ~100 km ieplūst Fimbulisena šelfa ledājā, veidojot līdz pat 170 km garo Trolltungas glečera mēli. Ledus plūsmas ātrums ir no 390 m/a-1 72° 15'S līdz 1000 m/a-1 pie ledāja frontes.[1] Stāvākajā posmā plūsmas ātrums sasniedz 4 m dienā. Šļūdoņa biezums ir līdz 2500 m un tas novada okeānā 5,6x1010 t/gadā ledus.[2]

Pirmie nokartējuši norvēģu kartogrāfi pēc norvēģu-britu-zviedru antarktiskās ekspedīcijas (1958-1958) aerofotogrāfijām.[3] Nosaukts pēc skandināvu mitoloģijas personāžiem jētunniem (milžiem) par "Milžu straumi".[4]

Atsauces
--------

1. ↑  Atlas of Antarctica[novecojusi saite]
2. ↑  «Description of the environment.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 8. augustā. Skatīts: 2011. gada 8. augustā.
3. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Jūtulstreumens
4. ↑  «Norwegian Polar Institute. Jutulstraumen». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 24. jūlijā. Skatīts: 2011. gada 4. janvārī.
**3. armijas korpuss** (vācu: *III. Armeekorps*) bija militārā formācija Vācijas armijas sastāvā 2. pasaules kara laikā. Tā tika izveidota 1939. gada 26. augustā (korpusa štābs tika izveidots jau 1935. gada pavasarī). 1941. gada 21. martā korpuss tika pārveidots par 3. motorizēto korpusu.

Kaujas ceļš
-----------

1939. gada septembrī un oktobrī 3. armijas korpuss piedalījās Polijas kampaņā.

1940. gada maijā un jūnijā piedalījās Francijas un Beniluksa valstu iekarošanā

Armijas korpusa sastāvs
-----------------------

**1939. gada septembrī**

* 50. kājnieku divīzija
* "Netce" brigāde

**1940. gada maijā**

* 3. kājnieku divīzija
* 23. kājnieku divīzija
* 52. kājnieku divīzija

**1941. gada martā:**

* 62. kājnieku divīzija
* 75. kājnieku divīzija

Komandieri
----------

* artilērijas ģenerālis Kurts Hāze

Literatūra
----------

* Georg Tessin: *Verbände und Truppen der Deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939—1945*. Biblio-Verlag, Bissendorf 1973, ISBN 3-7648-0871-3

Ārējās saites
-------------

III. Armeekorps (vāciski)
**Baltblusiņas** ir augutu apakškārtas monotipiska virsdzimta (*Aleyrodoidea*) un dzimta (*Aleyrodidae*). Atsevišķos avotos tā tiek pasniegta kā apakškārta (*Aleurodea*). Ir zināmas ap 1550 sugas. Zinātniskais nosaukums nāk no grieķu vārda *αλεύρι* (milti), pēc miltaina klājuma uz spārniem.

Apraksts
--------

Eiropas sugas parasti ir ap 1,3—1,8 mm garas (līdz 3 mm). Nedaudz atgādina sīkus kožu zvīņspārņus. Ķermenis balts vai dzeltenīgi sarkans ar tumšiem plankumiem. Baltblusiņām ir 4 spārni, kas klāti ar baltu putekļveida kārtiņu, atgādinot miltus. Miera stāvoklī spārni ir sakļauti jumtveidīgi. Taustekļi īsi, sastāv no 3 līdz 7 posmiem. Kājas īsas, pielāgotas staigāšanai un lēkšanai. Baltblusiņas pārtiek no augu sulas. Parasti turas uz lapu apakšējās virsmas. Dažas sugas ir bīstami augu kaitēkļi. Savvaļas baltblusiņām Latvijā gadā ir viena paaudze, bet siltumnīcu baltblusiņām 6 paaudzes vai vairāk. Mātītes olas dēj augu lapu apakšpusē. Pirmā auguma kāpuri ir kustīgi un brīvi pārvietojas. bet 2—4. auguma kāpuri ir nekustīgi, piesūkušies vienā vietā, ārīgi atgādinot bruņutis. 4. auguma kāpura (pupārija) ķermenis ir saplacināts, velvēts, necaurspīdīgs un stipri hitinizēts. Tā virspuse ir klāta ar baltu blīvu vaskveida vielu.

Sistemātika
-----------

*Pamatraksts: Baltblusiņu ģinšu saraksts.*

Ir zināmas 3 apakšdzimtas, 160 ģintis un apmēram 1550 sugas. Latvijā ir konstatētas 3 ģintis un 4 sugas. Bet iespējams ir ap 7—8 sugām. Latvijā, piemēram, ir kļavu baltblusiņa (*Aleurochiton aceris*), kumeļpēdu baltblusiņa (*Aleurodes asari*), kā arī invazīvā siltumnīcu baltblusiņa *Trialeurodes vaporariorum*.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
2. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 110. lpp.
**Pulapa** (*Pulap*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī. Pulapa ir viens no Pativas grupas atoliem. Veido divas municipalitātes — Pulapa (1168 iedzīvotāji) ziemeļos un Tamatama (493 iedzīvotāji) dienvidos. Atola iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā puluvatiešu valodā, kas tuva čūkiešu valodai.

Ģeogrāfija
----------

Pulapa ir koraļļu atols Karolīnu salu vidusdaļā. Atrodas 220 km uz rietumiem no Čūkas. Atola 3 salu kopējā sauszemes platība ir 0,992 km². Rifa lielākā daļa ir iegrimusi — virsūdens rifs saglabājies ap salām atola ziemeļrietumos, rietumos un dienvidos. Atolam ir 31,3 km² liela līdz 35 m dziļa lagūna, kopējā atola platība ir 43 km². Atola lielākās salas ir Pulapa (67 ha km², 1168 iedzīvotāji) un dubultsala Tamatama (38 ha, 493 iedzīvotāji), kā arī vienīgā neapdzīvotā sala Fanadika (5,6 ha) rietumos. Salas biezi apaugušas ar tropu mežu. Pulapas salā ir Fanakita vidusskola, bet Tamatamas salā — sākumskola.

Atsauces
--------

1. ↑  Northwest Unified Schools. Fanakit Junior High School

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 237855205
* GND: 4314457-3

 |

 |
**Puka** (igauņu: *Puka*) ir stacija Tartu—Valgas dzelzceļa līnijā Igaunijā, Valgas apriņķa Pukas pagasta Pukas ciemā un atrodas 35,6 km attālumā no Valgas, 47,3 km attālumā no Tartu un 237,4 km attālumā no Tallinas. Pukā pietur Valgas un Tartu (Tallinas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni.

Līdz ar Pleskavas-Rīgas dzelzceļa līnijas atzara Valka-Tērbata izbūvi 1889. gadā tika atklāta arī Bokenhofas dzelzceļa stacija (vācu: *Bokenhoff*),(krievu: *Боккенгофъ*). Pēc tipveida projekta celtā Bokenhofas stacijas ēka ir vienkārša vienstāva koka ēka ar pamatapjomu, kā arī centrālo transepta daļu, kurā izvietota pasažieru uzgaidāmā telpa. Ēkai ir divslīpju jumts ar simetrisku centrālās daļas jumta izbūvi un jumta galu nošļaupumiem. Stacijas ēkas abas galvenās fasādes - simetriskas, ielas pusē ar nelielu rizalītu. Šāds stacijas tips sastopams arī citviet Igaunijā (skat. Rīsiperes stacija).

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta starpceļu pasažieru platforma. Platformas augstums - 550 mm, garums - 100 metri. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana pieturas punktā tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Foto galerija
-------------

* Preču novietnePreču novietne
* Stacijas darbinieku dzīvojamā ēkaStacijas darbinieku dzīvojamā ēka
* Stacijas tualeteStacijas tualete
* Tartu--Valgas dzelzceļa līnijas shēmaTartu--Valgas dzelzceļa līnijas shēma

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2012. gada 14. septembrī.
3. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. decembrī. Skatīts: 2012. gada 14. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tartu** |  | **Uz Valgu** |
|  Palupera |  **Puka** | Megiste  |
**Latvijas Literatūras centrs** ir biedrība, kas nodrošina augstvērtīgas Latvijas prozas, dzejas, dramaturģijas, publicistikas un bērnu literatūras atpazīstamību un pieejamību pasaulē.

LLC darbības virzieni ir Latvijas literatūras tulkojumi, starptautiskā sadarbība, informatīvās bāzes veidošana, izdevējdarbība, kā arī pilsoniskās sabiedrības un attīstības sadarbības veicinošu pasākumu īstenošana.

LLC  mērķauditorija ir rakstnieki, dzejnieki, publicisti, tulkotāji, literatūrzinātnieki, izdevēji, autortiesību aģenti Latvijā un ārvalstīs, valstiskās un nevalstiskās organizācijas Latvijā un ārpus tās, kā arī literatūras un kultūras cienītāji visā pasaulē.

LLC dibināts 2002. gadā, dibinātāji bija Andris Akmentiņš (Grīnbergs), Pauls Bankovskis, Pēteris Draguns, Maima Grīnberga, Nora Ikstena, Liāna Langa (Bokša), Ieva Lešinska-Geibere, Karstens Lomholts (*Karsten Lomholt*), Kārlis Vērdiņš un Latvijas Kultūras fonds.

Centra sadarbības partneri ir LR Kultūras ministrija, Valsts kultūrkapitāla fonds, Starptautiskā Rakstnieku un tulkotāju māja, Rīgas domes Kultūras departaments, Latvijas institūts, Valsts valodas aģentūra, Lietuvas Literatūras centrs, Igaunijas Literatūras informācijas centrs, Literature Across Frontiers (Literatūra pāri robežām) u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  «LLC». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 19. februārī. Skatīts: 2010. gada 7. oktobrī.
**Latvijas Muzikālā līga (LML)** ir Latvijas Mūzikas kanāla, LNT un Radio SWH kopīgi rīkots Latvijas mūzikas izpildītāju dziesmu konkurss, kuras mērķis ir noteikt gada populārāko popmūzikas/rokmūzikas dziesmu Latvijā. Tās pirmā sezona notika 2007. gadā.

Noteikumi
---------

Latvijas Muzikālajā līgā iekļūst katra mēneša Radio SWH Top 20 četras populārākās dziesmas. Tālāk LNT un LMK tiešraidē demonstrē "Cīņas kluba" raidījumos. Katrā raidījumā sacenšas 4 dalībnieki, no kuriem 2 iekļūst raidījuma finālā. Tad katrs no 2 dalībniekiem izpilda savu un arī pretinieka dziesmu. Uzvarētājs iekļūst superfinālā. 2007. gadā uzvarētājus noteica tikai TV skatītāju telefonbalsojums, savukārt 2008. gadā rezultātu ietekmē 3 komponenti - TV skatītāju balsojums, draugiem.lv lietotāju balsojums, kā arī raidījuma žūrijas vērtējums.

Uzvarētāji
----------

| Gads | Dziesma | Izpildītājs |
| --- | --- | --- |
| 2007 | "Ripoja akmens" | Cacao |
| 2008 | *tiks noteikts* |  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas Mūziķi atkal spēkosies "Cīņas klubā"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 7. maijā. Skatīts: 2008. gada 25. aprīlī.
2. ↑  «Andra Ērgļa un "Cacao" dziesma "Ripoja akmens" ir 2007. gada populārākā dziesma Latvijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 24. maijā. Skatīts: 2008. gada 25. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
**Akmeisms** (no grieķu *ακμή* 'uzplaukuma laiks, virsotne') bija dzejas strāvojums krievu literatūrā 20. gs. padsmitajos un divdesmitajos gados. Akmeisms izveidojās kā pretreakcija uz simbolismu. Simbolisma misticismam akmeisms pretstatīja konkrētu, juteklisku pasaules uztveri, atgriešanos pie vārdu sākotnējām nozīmēm, atsakoties no to simboliskās daudznozīmības.

Par akmeisma pamatlicējiem uzskatāmi dzejnieki Nikolajs Gumiļevs, Sergejs Gorodeckis, Osips Mandelštams, Anna Ahmatova, Georgijs Ivanovs, Mihails Kuzmins u.c. Akmeisti 1911. gadā izveidoja apvienību "Poētu cehs" (*Цех поэтов*), kas pastāvēja līdz 1914. gadam un no 1920. līdz 1922. gadam. Akmeisti sadarbojās ar žurnālu *Аполлон*, no 1912. līdz 1913. gadam izdeva žurnālu *Гиперборей*, "Poētu ceha" gadagrāmatas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Modernisms |
| --- |
|  |
| 
* Abstrakcionisms
* Akmeisms
* Dadaisms
* Ekspresionisms
* Fovisms
* Futūrisms
* Imažisms
* Impresionisms
* Kubisms
* Konstruktīvisms
* Simbolisms
* Sirreālisms

 |

 |
**Matočkinšars** (krievu: *Маточкин Шар*) ir jūras šaurums Novaja Zemļas arhipelāgā Krievijā. Tas atdala arhipelāga lielākās salas Ziemeļu salu un Dienvidu salu un savieno Barenca jūru rietumos ar Karas jūru austrumos. Šaurums ir 107 km garš un 0,6 līdz 9 km plats, kuģojams, bet no janvāra līdz maijam klāts ar līdz pat 1,5 m biezu ledus slāni.

Krasti stāvi, vietām krauji, līčaini. Austrumu daļā uz ziemeļiem atzarojas 16 km garš Belušja Gubas līcis. šaurumā ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Čirakina, Šumiļiha, Matočka (Dienvidu salā), Jepiškina (Ziemeļu salā).

Šauruma nosaukums, domājams, cēlies vai nu no tajā pie rietumu ieejas ietekošās Matočkas upes, vai arī Novaja Zemļas senā nosaukuma «Matka». Šaurumu pirmais caurkuģoja Jakovs Čirakins 1766. gadā. 1887. gadā Pomorskas līcī pie šauruma rietumu ieejas tika nodibināta Matočkinšaras apmetne. Vēlāk šauruma krastos tika izveidotas Matočkinšaras, Misstolbovojas un Misvihodnojas polārstacijas un Lagernojes apmetne. 1950. gados kodolizmēģinājumu poligona vajadzībām pie Šumiļihas ietekas tika izbūvēts Severnijas ciemats ar kuģu piestātni.

Atsauces
--------

1. ↑  Всё об архипелаге Новая Земля. География Новой Земли

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 6526148574321124430004
* SUDOC: 13157986X

 |

 |
Dāvids Zeltiņš ar ģimeni: sieva Marija, meita Leontīne un dēls Arveds (1937. gadā).
**Dāvids Golts**, pēc uzvārda maiņas **Dāvids Zeltiņš** (1867—1943) bija latviešu aktieris, grāmatizdevējs, sabiedrisks darbinieks. Tautas padomes biedrs no Latviešu Demokrātiskās partijas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1867. gada 24. augustā Jērcēnu pagastā lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Ēveles draudzes skolā. 1892. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, Darbojās Andreja Jurjāna teātra trupā, vasarās uzstājās Arkādijas dārzā. Trupas vajadzībām sarakstīja lugas "Saites" (1897), "Apstākļu varā". 1897. gadā nopirka grāmatu veikalu un lasāmbibliotēku Tērbatas ielā 20, Rīgā. 1903. gadā bija viens no Latviešu grāmatu tirgotāju un izdevēju biedrības dibinātājiem, šīs biedrības priekšsēdētājs (1912-1922). 

Pēc 1905. gada revolūcijas bija Anša Gulbja apgāda "Dzirciemnieki" ģenerālkomisionārs. Reakcijas laikā Pēterburgas tiesu palāta vairākkārt izskatīja sūdzības pret Goltu kā cenzūras konfiscēto iespieddarbu izdevēju.
1907. gadā kļuva par Rīgas Amatnieku Krājaizdevu sabiedrības rīkotājdirektoru. 

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā piedalījās Latviešu Demokrātiskās partijas atjaunošanā. 
1918. gada 17. novembrī ievēlēts par Tautas padomes locekli, kā Latvijas Demokrātiskās partijas pārstāvis uzstājās Latvijas valsts pasludināšanas aktā 18. novembrī.

1921.–1923. gadā kopā ar brālēnu Augustu Goltu darbojās izdevējdarbībā, 1923. gadā iegādājās A. Šnakenburga spiestuvi Mārstaļu ielā 5 un 1926. gadā izveidoja a/s "Golts un Jurjāns", kas pastāvēja līdz 1932. gadam.

Miris vācu okupācijas laikā 1943. gada 16. martā, apbedīts Lielajos kapos.

Izdevējdarbība
--------------

Golts apgādājis vairāk nekā 300 grāmatu, galvenokārt daiļliteratūru un kalendārus ("Vispārīgais Zobgala kalendārs" 1901.–1906. 1909.–1914. 1917. 1923.–1932.).
Nozīmīgākie Golta izdevumi: satīriskās dzejas antoloģija "Uz karstiem ķieģeļiem" (1904, sastādījis E. Treimanis–Zvārgulis), Plūdoņa sastādītā antoloģija "Dzejas pērles" (1–5, 1906), T. Zeiferta sastādītais almanahs "Jauna raža" (8–12, 1906–1910), A. Jesena sastādītā sērija "Jaunības bibliotēka" (1–14, 1908–1912), K. Skalbes "Emigranta dziesmas" (1909), Ļ.Tolstoja drāma "Tumsības vara" (1908, 1911), A.Deglava romāna "Rīga" pirmā daļa "Patrioti" (1912), Andrieva Niedras Kopoti raksti (1–10, 1925–1926), H. Senkeviča Kopoti raksti (1–24, 1930–1936).

Atsauces
--------

1. ↑  "Grāmatrūpnieks Dāvids Golts-Zeltiņš". *Atpūta, Nr.658*: 3. 11.06.1937..
2. ↑  LU LFMI Latviešu folkloras krātuve[novecojusi saite].
3. ↑  Datu bāze „Latviešu grāmatniecības darbinieki
MxL izvietojums (iekrāsots ar sarkanu).
**Sānu jauktais kauls** (*Mixilaterale*) saīsinājumā (**MxL**) ir pāra bruņu plātnes, kas no labās un kreisās puses klāj antiarhu rumpja muguras puses aizmugurējo sānu daļu, un kopā ar citiem rumpja kauliem veido rumpja vidukļa kārbu. MxL ir izveidojies, saaugot kopā diviem kauliem — pakaļējam sānu-muguras kaulam (PDL) un pakaļējam sānu kaulam (PL). Saaugšanas pakāpe dažādiem antiarhiem ir atšķirīga. Asterolepjiem un botriolepjiem kauli saaug pilnībā un uz iekšējās virsmas saaugšanas šuve nav pamanāma. Uz ārējās virsmas ir vērojama vaga, jo starp šiem abiem kauliem iet zivju sānu līnija. Bisakantiem PDL un PL ir saauguši tikai īsā posmā kaula aizmugurējā daļā. Remigolepjiem un agrīnajiem antiarhiem šie kauli vispār nesaaug un sānu jaukto kaulu neveido. Piemēram, asterolepjiem šo kaulu saaugšana notiek augšanas procesā, un juvenīlajām formām PDL un PL kauli nav vēl saauguši.

MxL mediāli robežojas priekšā ar priekšējo vidējo muguras kaulu (AMD), bet aizmugurē ar pakaļējo vidējo muguras kaulu (PMD). Gar priekšējo malu MxL robežojas ar priekšējo sānu-muguras kaulu (ADL) augšdaļā un priekšējo vēdera-sānu kaulu (AVL) apakšdaļā. Gar apakšējo malu MxL robežojas ar pakaļējo vēdera-sānu kaulu (PVL). Saskares punktos, kur saskaras šuves ar dažādiem kauliem, uz MxL veidojas stūri. Lielākajai antiarhu daļai muguras-sānu riba (*dlr*), kas šķir vidukļa kārbas muguras sienu no sānu sienas, iet virs sānu līnijas kanāla, un tikai bisakantiem tā atrodas uz PL plātnes zem sānu līnijas.

Plātnes saaugšanas šuve ar citiem rumpja kauliem ir samērā plata un gluda. Parasti pārējie vidukļa kārbas kauli uzguļ MxL plātnei, taču atsevišķiem antiarhiem (remigolepjiem, botriolepjiem, bisakantiem, gerdalepjiem) uz AMD kaula aizmugurējās daļas var uzgult virsū MxL plātnes šuve. MxL stūros saaugšanas šuve ir šaura, bet tālāk starp stūriem tā paplatinās. Tāpat arī kaula aizmugurē no stūriem tā paplatinās līdz vietai, kur iet aizmugurējais šķērseniskais ķīlis, un aiz tā strauji sašaurinās, bet pie aizmugurējās malas izzūd.

Atsauces
--------

1. ↑  E.Lukševičs, Mugurkaulnieku paleontoloģija, LU, Rīga, 1999.g. 24. lpp. ISBN 9984-516-54-7
**Egons Zablovskis** (dzimis 1926. gada 2. martā, miris 2020. gada 9. augustā) bija latviešu fiziķis, fizikas zinātņu doktors, kalnos kāpšanas un ceļošanas entuziansts, orientierists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1926. gada 2. martā Tārgales pagasta Jaunupos. Mācījās Ventas pagasta pamatskolā, tad Ventspils 1. vidusskolā.
1946. gadā sāka studēt LVU Fizikas un matemātikas fakultātē (LVU FMF), strādāja LVU FMF Eksperimentālās fizikas katedrā, vēlāk Tehniskās fizikas katedrā par asistentu, lasīja lekcijas par radiotehniku un elektrotehniku. Vēlāk studēja aspirantūrā Ļeņingradā, kur 1965. gadā aizstāvēja disertāciju par pusvadītāju elektriskajām un optiskajām īpašībām. Ievēlēts par Tehniskās fizikas katedras docentu. 

Viņš organizēja LVU darbinieku un studentu apmācības alpīnistu nometnēs Elbrusa nogāzēs un Latvijā pirmās orientēšanās sacensības. Ilgus gadus viņš darbojās LVU Tūrisma – alpīnisma sekcijas prezidijā. 1965. gadā E. Zablovskim piešķīra PSRS sporta meistara nosaukumu, vēlāk Vissavienības kategorijas tiesneša kvalifikāciju.

1994. gadā pensionējās un pilnībā pievērsās vaļaspriekiem – tūrismam un orientēšanās sportam, ar ko nodarbojās arī pēc 90 gadu vecuma robežas pārsniegšanas, kā arī grāmatu rakstīšanai.

Miris 2020. gada augustā, 2020. gada 11. augustā Rīgas krematorijā notika atvadīšanās ceremonija.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (2001).

Publikācijas
------------

* Tūrisms augstskolās (mācību līdzeklis, 1972)
* Fizika: mācību līdzeklis neklātienes vidējās speciālās mācību iestādēs
* K. Tomariņš, E. Zablovskis. Radioelektronika. Rīga: Zvaigzne, 1985. — 247 lpp.
* Egons Zablovskis, Līga Zariņa. No Oliņkalna līdz Everestam. Jāņa sēta, 1997.
* Ar auto un kājām. Zviedrija. Norvēģija. Somija. (2001)
* Deviņi tūrisma maršruti pa Pirmā pasaules kara Rīgas frontes kauju takām: veltījums Latvijas simtgadei

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas orientēšanās sporta pionierim Egonam Zablovskim - 90
2. ↑  Mūžībā devies fiziķis Egons Zablovskis 14.08.2020.
3. ↑  «Triju Zvaigžņu ordeņa domē». likumi.lv. 2001. gada oktobris. Skatīts: 2020-08-18.
4. ↑  Virtual International Authority File

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 33827884
* LCCN: n2002160664
* ISNI: 0000 0000 3813 6932

 |

 |
Pirca aizsardzība

**Vasja Pircs** (slovēņu: *Vasja Pirc*; 1907. gada 19. decembris, Idrija — 1980. gada 2. jūnijs, Ļubļana) bija slovēņu tautības Dienvidslāvijas starptautiskais lielmeistars šahā (1953).

Biogrāfija
----------

Vairākus gadu desmitus bijis viens no labākajiem Dienvidslāvijas šahistiem. Uzvarējis savas valsts čempionātos 1935. 1936. 1937. 1948. un 1953. gados. Sekmīgi piedalījies daudzos starptautiskajos turnīros. 1938. gadā uzvarējis turnīrā Polijas pilsētā Lodzā, apsteidzot Saveliju Tartakoveru un Latvijas šahistu Vladimiru Petrovu. 1948. gadā ierindojies 11. vietā pirmajā Pasaules čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā. 1949. gadā nospēlējis neizšķirti 5:5 (+2, =6, -2) maču ar Pasaules šaha eksčempionu Maksu Eivi. Pārstāvējis Dienvidslāvijas izlasi dažādos šaha komandu turnīros. Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies sešas reizes (1931, 1935-1937, 1950-1954). Kļuvis par uzvarētāju komandu vērtējumā 1950. gadā, kā arī komandas sastāvā izcīnījis 2 bronzas medaļas (1952, 1954). 1931. gadā ieguvis arī sudraba medaļu individuālajā vērtējumā. 1936. gada neoficiālajā šaha olimpiādē izcīnījis sudraba medaļu individuālajā vērtējumā. 1946. gadā Belgradā palīdzējis savas valsts izlasei uzvarēt šaha Balkaniādē, bet 1947. gadā Sofijā kopā ar komandu šajās sacensībās ierindojies otrajā vietā. FIDE 1950. gadā piešķīrusi Pircam starptautiskā meistara (IM), bet 1953. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumus.

Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukta viena no mūsdienās popularākajām atklātnēm - Pirca aizsardzība: 1. e4 d6 2. d4 Zf6 3. Zc3 g6.

Atsauces
--------

1. ↑  «Turniej Międzynarodowy Łódź 1938». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 23. septembrī.
2. ↑  1948 Saltsjobaden Interzonal Tournament
3. ↑  Euwe - Pirc (1949)
4. ↑  1st Chess Balkaniad (men): Belgrade 1946
5. ↑  2nd Chess Balkaniad (men): Sofia 1947

Ārējās saites
-------------

* Vasja Pircs šahista profils vietnē chessgames.com
* Vasja Pircs. Atjaunināts: 2015. gada 23. septembrī šahista profils vietnē 365chess.com
* Vasja Pircs šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Vasja Pircs šahista profils vietnē olimpbase.org (neoficiālās Pasaules šaha olimpiādes)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2408148997634159870003
* LCCN: nr93010601
* ISNI: 0000 0000 5567 5292
* NKC: mzk2007408318

 |

 |
Osmaņu iebrukums Kaukāzā, 1918
Kress fon Kresenšteins
**Vācijas Kaukāza ekspedīcija** bija militāra operācija no 1918. gada maija beigām līdz oktobra beigām, kurā Vācijas impērijas karaspēks nodrošināja jaundibinātās Gruzijas Demokrātiskās Republikas neatkarību un Vācijas ekonomiski-politiskās intereses reģionā.

1918. gada 27. aprīlī vācieši un osmaņi Konstantinopolē parakstīja slepenu vienošanos, ar kuru nupat neatkarību pasludinājušās Aizkaukāza Demokrātiskās Federatīvās Republikas centrālā un ziemeļu daļa nonāca Vācijas ietekmes zonā, kamēr dienvidu teritorijas palika osmaņiem. Vācija centās sev nodrošināt Gruzijas derīgos izrakteņus un Baku naftas laukus. 1918. gada 28. maija Poti līgums ar jaundibināto Gruzijas Demokrātisko Republiku deva oficiālu pamatu vācu karaspēka klātbūtnei Gruzijā, kas arī apņēmās saglabāt Krievijas impērijas laika likumus un privilēģijas, kas kopš 1817. gada nodrošināja vācu kolonistu dzīvi.

Sākotnējo kontingentu veidoja ap 3000 kareivju ģenerālmajora Frīdriha brīvkunga Kresa fon Kresenšteina vadībā, kurus no Krimas nogādāja Poti ostā. To veidoja galvenokārt Bavārijas karalistes karaspēks - Bavārijas 7. Kavalērijas brigādes, Bavārijas 29. Kājnieku pulka, 10. Trieciena bataljona, 1. Ložmetēju vienības un 176. Mortīru rotas kareivji. Pirmās vienības drīz papildināja no Aizkaukāzā esošo 27 000 vācu karagūstekņu un vācu kolonistu vidus. Vēlāk uz Gruziju nosūtīja vēl divas divīzijas, palielinot kareivju skaitu līdz 19 000, kurus papildināja ap 10 000 atbrīvoto karagūstekņu un kolonistu.

Ekspedīcijas karaspēks ātri izvietoja garnizonus lielākajās pilsētās. 10. jūnijā notika vācu sadursme ar uzbrūkošajiem osmaņiem, kas noveda pie Vācijas un osmaņu diplomātiska konflikta. Uzbrukumi Gruzijai vairs neatkārtojās, osmaņiem koncentrējoties uz Baku. Vācu karaspēks gruzīniem palīdzēja jūnija vidū veikt Abhāzijas pakļaušanas operāciju. Ar 27. augusta Berlīnes papildvienošanos Padomju Krievija atzina Vācijas veikto Gruzijas neatkarības atzīšanu un tiesības uz Baku naftu. Vāciešu karaspēks devās uz Baku, taču viņus apsteidza osmaņu un azerbaidžāņu koalīcija, kas 15. septembrī iegāja šajā naftas ieguves centrā.

Tuvojoties Vācijas impērijas militārajai sakāvei, 1918. gada 21. oktobrī ekspedīcijas karaspēks saņēma pavēli doties mājās. Pēdējie Vācijas kareivji Poti ostu pameta 1918. gada decembrī.

Atsauces
--------

1. 1 2  Historical Dictionary of the Russian Civil Wars, 1916-1926
**Egita Senakola** ir Rīgas Stradiņa universitātes Zobu terapijas un mutes veselības katedras asociētā profesore, Zobu higiēnistu akadēmiskās skolas vadītāja, Rīgas Stradiņa universitātes Stomatoloģijas institūta Mutes veselības centra vadītāja. Latvijas Zobārstu asociācijas valdes locekle. Eiropas Galveno zobārstu Padomes locekle. Alianes "Par zobiem brīviem no bojājumiem" Latvijas pārstāve. Starptautiskās zobārstu koledžas locekle un Pierre Fauchard akadēmijas locekle.

Ir starptautisku un Latvijas mēroga epidemioloģisku, klīnisku pētījumu zobārstniecībā vadītāja un vadošā pētniece. Daudzu zinātnisko publikāciju autore un līdzautore. Kā starptautiska eksperte ir piedalījusies vairākos izglītības zobārstniecībā profesionālās kvalitātes izvērtējuma programmās Lietuvā (*International Peer Review of the Programmes in the field of Dental Care*). 
Daudzu mutes veselības veicinošu, izglītojošu programmu autore, lektore un projektu vadītāja.

Atsauces
--------

1. ↑  «Egita Senakola». *www.rsu.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-07-06.
2. ↑  «Comparison between measurements of tooth decay with an International Caries Detection and Assessment System method versus the decayed, missing and filled teeth method». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 24. aprīlī.
3. ↑  «Oral Health Behavior and Lifestyle Factors among Overweight and Non-Overweight Young Adults in Europe: A Cross-Sectional Questionnaire Study».
4. ↑  Kampaņas "Man ir tīri zobi!" atklāšana - dr.Egita Senakola

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305056302
* ISNI: 0000 0004 1677 6401

 |

 |
**Refats Apazovs** (*Refat Appazov*; dzimis 1920. gada 8. septembrī, miris 2008. gada 18. aprīlī) bija Krimas tatāru tautības PSRS, Krievijas raķešu zinātnieks.

Refats Apazovs dzimis Simferopolē, Krimas tatāru ģimenē. 1939. gadā viņš iestājās Baumana Maskavas mehānikas mašīnbūves institūtā Munīcijas fakultātē. Kara laikā kopā ar institūtu pārcēlās uz Iževsku, kur paralēli mācībām strādāja rūpnīcā par frēzētāju.

Pēc studiju beigām 1946. gadā Apazovs tika nosūtīts darbā Maskavas apgabala Kaļiņingradā (tagad Koroļova) uz bijušo artilērijas rūpnīcu, kas tika pārveidota par raķeštehnikas zinātniski pētniecisko institūtu *OKB-1*. Uz pusgadu tika nosūtīts uz okupēto Vāciju kopā ar raķešu speciālistiem izpētīt reaktīvos ieročus, sevišķi ballistisko raķeti *V-2*. Tur viņš iepazinās ar vēlāko galveno konstruktoru Sergeju Koroļovu. 20 gadus Apazovs darbojās *OKB-1* (vēlāk *NPO Energija*) izstrādājot un sagatavojot raķešu un kosmisko tehniku. No 1961. līdz 1988. gadam viņš bija ballistikas nodaļas priekšnieks. No 1959. līdz 1993. gadam Apazovs bija raķešu teorijas pasniedzējs Maskavas aviācijas institūtā.
1996. gadā Refatam Apazovam kopā ar Vasiliju Mišinu un Svjatoslavu Lavrovu pasniegta Krievijas Zinātņu akadēmijas Candera prēmija.

1987. gadā Refats Apazovs iesaistījās Krimas tatāru nacionālajā kustībā. 1990. un 1991. gadā viņš strādāja Vitālija Dogužijeva vadītajā PSRS Valsts komisijā, kas nodarbojās ar Krimas tatāru problēmām. 1991. gadā Apazovs bija Krimas tatāru Kurultaja deputāts. No 1991. līdz 1995. gadā viņš bija Krimas tatāru Medžlisa prezidijā.

Ārējās saites
-------------

* ВСПОМИНАЯ РЕФАТА АГЪА… Archived 2017. gada 26. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Гульнара Бекирова, 2010-09-12
* Умер выдающийся крымскотатарский ученый и общественный деятель islamrf.ru, 2008-04-12
|  |
| --- |
| 

 |

**Otsa krasts** (angļu: *Oates Coast*) ir dabas apgabals Austrumantarktīdā, Somova jūras krastā. Stiepjas no Viljamsa raga austrumos (142°02′E﻿) līdz Hadsona ragam rietumos (153° 45' E). Krasts austrumos robežojas ar Penela krastu, rietumos — ar Džordža V krastu un tiek pieskaitīts Viktorijas Zemei. Galvenie Otsa krasta ģeogrāfiskie objekti ir Lilija glečers, Obas līcis, Renika glečers, Suvorova glečers, Žileta šelfa ledājs, Lauritsena ledājs. Iekšzemē paceļas Bauersa un USARP kalnu grēdas.

Rietumos no Žileta šelfa ledāja atrodas tagad iekonservētā krievu polārstacija Ļeņingradska, iekšzemē pie Lilija glečera - slēgtā vācu polārstacija Lillīmarlēna.

Krasta austrumu daļu 1911. gadā atklāja Roberta Skota ekspedīcijas kuģis *Terra Nova* ar kapteini Hariju Penelu un nosauca to Skota traģiskā Dienvidpola pārgājiena dalībnieka Lorensa Otsa *(Lawrence E.G. Oates)* vārdā.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  USGS GNIS

Koordinātas: 69°30′S 159°0′E﻿ / ﻿69.500°S 159.000°E﻿ / -69.500; 159.000
Otrās Mazūrijas ezeru kaujas shēma.
**Otrā Mazūrijas ezeru kauja** (vācu: *Winterschlacht in Masuren*, krievu: *Мазурское сражение, Августовская операция*) bija viena no Pirmā pasaules kara lielkaujām, kas norisinājās 1915. gada 7.-21. februārī Mazūrijas ezeru rajonā.

Priekšvēsture
-------------

Pēc sakāves Pirmajā Mazūrijas ezeru kaujā Krievijas Impērijas 1. armija Rennenkampfa vadībā atkāpās no Austrumprūsijas, taču jau 1. oktobrī Augustovas mežā Krievijas 10. armija deva prettriecienu, gandrīz pilnībā padzenot vāciešus no Krievijas Impērijas teritorijas. 
Līdz 1915. gada februāra sākumam Vācijas Impērijas Austrumu frontes virspavēlnieks Hindenburgs lika slepenībā uz ziemeļiem no Insterburgas saformēt jaunu 10. armiju ģenerāļa Eihhorna vadībā.

Norise
------

Vācijas Impērijas 8. armija ģenerāļa Otto fon Belova vadībā 7. februārī sāka uzbrukumu Krievijas Impērijas 10. armijai, ko komandēja ģenerālis Tadejs fon Siverss. Nākamajā dienā uzbrukumu no ziemeļiem sāka arī vācu 10. armija ģenerāļa Eihhorna vadībā, kas līdz 10. februārim ieņēma Naumiesti un Virbaļus. Sakautās krievu vienības atkāpās uz Kauņu un Alītu, atklājot krievu 10. armijas labo flangu. Lai izvairītos no aplenkuma, arī krievu centra spēki (XX korpuss, XXVI korpuss, III Sibīrijas korpuss) uzsāka atkāpšanos.

Krievijas 10. armijas galvenie spēki mēģināja izlauzties cauri Augustovas mežam līdz Grodņas cietoksnim, kas viņiem neizdevās. Pēc desmit dienu niknām kaujām 21. februārī XX korpuss, kurā bija daudz latviešu karavīru, bija spiests padoties. Otrajā Mazūrijas ezeru kaujā Krievijas Impērijas karaspēks zaudēja ap 90 000 vīru, 204 lielgabalus un 170 ložmetējus.

Sekas
-----

Krievijas Impērijas karaspēks pēc smagajām sakāvēm Austrumprūsijā un Polijā 1915. gada vasarā bija spiests veikt Lielo atkāpšanos.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XIII. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 26210-26214. sleja.
**Jānis Jaunzems** (1884-1946) bija latviešu ārsts, pulkvežleitnants aktīvajā karadienestā. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 27. maijā Koku pagasta skolā rakstnieka Apsīšu Jēkaba un viņa sievas Beātes, dzimušas Krievs, ģimenē.
1897. gadā beidza Vecgulbenes draudzes skolu, 1904. gadā Rīgas pilsētas ģimnāziju. Studēja Tērbatas Universitātes medicīnas fakultātē, iestājās studentu korporācijā Lettonia. Pēc studiju beigšanas bija Ķirurģiskās klīnikas asistents (1911-1914), aizstāvēja *Dr. med.* disertāciju (1914). 
Pirmā pasaules kara laikā bija kara ārsts Krievijas impērijas armijas Rezerves 213. hospitāļa vecākais ordinators (1914-1917). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņu demobilizēja un J. Jaunzems strādāja par privātārstu Tērbatā (1918). Piedalījās Latvijas brīvības cīņās kā Igaunijas armijas 2. Hospitāļa vecākais ordinators, tad Ziemeļlatvijas brigādes pārsiešanas nodaļas vecākais ārsts, pēc uzvaras Cēsu kaujās viņu 1919. gada jūlijā iecēla par Vidzemes divīzijas ārstu un Rīgas kara slimnīcas Ķirurģiskās nodaļas vadītāju.
1921. gadā paaugstināts ārsta pulkvežleitnanta pakāpē.

Padomju okupācijas laikā 1940. gada novembrī atbrīvots no darba. Vācu okupācijas laikā Rīgas pilsētas II, III un V poliklīniku ķirurgs (1941-1943).
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur miris 1946. gada 7. decembrī Eslingenes bēgļu nometnē Vācijā.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Staņislava ordeņa II un III šķira
* Sv. Annas ordeņa III šķira
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (1927)
* Atzinības Krusts, III šķira (1939)
* Viestura ordenis, III šķira

Atsauces
--------

1. ↑  biographien.lv
2. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 325. lpp. ISBN 9789934827051.
Latvijas Nacionālās Padomes prezidija locekļi Eslingenē. No kreisās: Velta Vintera, Vilis Janums, Valdemārs Lambergs, Jēkabs Ķulītis, Pēteris Dardzāns, Roberts Liepiņš, Jānis Celms (prezidija priekšsēdis), Jānis Vinters, ?? daļēji redzams, Jānis Lavenieks, Roberts Osis, Arnolds Endziņš un Vilis Hāzners
**Valdemārs Lambergs**, arī **Voldemārs Lambergs** (1905-1973), bija latviešu jurists un žurnālists. Viens no Amerikas Latviešu Apvienības (ALA) dibinātājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1905. gada 13. martā Naudītes pagastā kā Apguldes muižas pārvaldnieka Jēkaba Lamberga divpadsmitais bērns. 1924. gadā sāka strādāt Jelgavas laikrakstos. 1932. gadā beidza tieslietu studijas Latvijas Universitātē un sāka strādāt par zvērināta advokāta palīgu, bet no 1938. gada — par zvērinātu advokātu Jelgavā. Piedalījās Jelgavas Filharmonijas orķestra dibināšanā.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā V. Lambergs devās trimdā uz Vāciju, kur bija Latviešu Nacionālās Padomes loceklis (1948) un laikraksta "Latvija" galvenais redaktors (1949-1950). 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, kur bija viens no Amerikas Latviešu Apvienības (ALA) dibinātājiem un vicepriekšsēžiem Bostonā, no 1951. gada laikrakstu "Laiks" un "Latvija Amerikā" līdzstrādnieks. Baltijas tautu sadarbības biroja un politiskās organizācijas "Nacionālais centrs" dibinātājs. Miris 1973. gada 19. oktobrī Bostonā.

Dēls Aristids Lambergs (1934—2010) bija uzņēmējs un latviešu trimdas sabiedriskais darbinieks, pēc atgriešanās dzimtenē kļuva par politiķi, bijis 5. un 6. Saeimas deputāts un partijas LNNK vadītājs (1993—1995).

Atsauces
--------

1. ↑  «biblioteka.cesis.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 3. martā. Skatīts: 2014. gada 18. maijā.
**Jānis Hvoinskis** (dzimis 1961. gada 23. jūnijā Rīgā) ir latviešu dzejnieks un tulkotājs.

Biogrāfija
----------

No 1967. līdz 1975. gadam mācījies Rīgas 48. vidusskolā. No 1975. līdz 1979. gadam mācījies Rīgas Elektromehāniskajā tehnikumā. No 2006. līdz 2008. gadam studējis Liepājas medicīnas koledžā. 2007. gadā apmeklējis Latvijas Rakstnieku savienības Literāro akadēmiju.

Dzejas publikācijas kopš 2003. gada. Izdoti dzejoļu krājumi "Lietus pār kanālu e" (2009) un "Mūza no pilsētas N." (2019). No krievu valodas atdzejojis Maksima Ameļina un Josifa Brodska dzeju. Tulkojis Vladimira Nabokova romānu "Camera obscura" (2018). Rakstījis dziesmu tekstus Zigmara Liepiņa koncertuzvedumam "Kapteiņu stāsti".

Krājums "Mūza no pilsētas N." nominēts Literatūras gada balvai, tas 2020. gadā saņēmis Dzejas dienu balvu un Ojāra Vācieša prēmiju.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Hvoinskis Archived 2020. gada 14. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. — Literatura.lv.
**Volga Hiļko** (baltkrievu: *Вольга Віктараўна Хілько*; dzimusi 1979. gada 24. martā) ir bijusī baltkrievu brīvā stila cīkstone, 2004. un 2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

Hiļko beigusi Bobruiskas 3. Bērnu un jaunatnes specializēto olimpisko rezervju skolu. Ar brīvo cīņu viņa sāka nodarboties 1999. gadā. Pirms tam viņa praktizēja džudo un sambo. Viņas starts starptautiskās sacensībās notika 1999.gadā, kad viņa piedalījās Pasaules un Eiropas junioru čempionātos. 

No 2001. līdz 2010. gadam Hiļko piedalījās astoņos Pasaules čempionātos. Tajos vienīgo medaļu viņa izcīnīja 2005. gada pasaules čempionātā Budapeštā, kura ceturtdaļfinālā viņa zaudēja ķīnietei Dzjinai Žuisjue, bet pēc tam uzvarēja gandarījuma cīņā kanādieti Taru Hedikanu un cīņā par bronzu arī poļu izcelsmes Itālijas cīkstoni Katažinu Juščaku. 
Tajos pašos gados viņa piedalījās arī deviņos Eiropas čempionātos, divos no tiem izcīnīdama medaļas. 2005. gada Eiropas čempionātā Varnā viņa finālcīņā zaudēja polietei Monikai Mihalikai un ieguva sudraba medaļu. Šo panākumu viņa atkārtoja 2008. gada Eiropas čempionātā Tamperē, šoreiz finālā zaudējot krievietei Aļonai Kartašovai.

Hiļko piedalījās arī divās olimpiskajās spēlēs. 2004. gadā vasaras olimpiskajās spēles viņa ieguva 6. vietu, bet 2008. gadā zaudēja jau pirmajā cīņā un palika 12. vietā.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Starptautiskās klases sporta meistare

Atsauces
--------

1. 1 2  «Хилько, Ольга Викторовна» (krievu). Bobr.by. Skatīts: 2021-04-06.
2. ↑  «Ольга Хилько: легких побед не бывает» (krievu). СП-Онлайн. 2006. gada 20. aprīlis. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-03-04. Skatīts: 2021-04-06.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Volfgangs Vēbers** (vācu: *Wolfgang Weber*; dzimis 1909. gada 18. martā, miris 1981. gada 1. jūlijā) bija vāciešu šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Līdz 1937. gadam Vēbers dzīvoja Kemnicā. Pēc Kemnicas realģimnāzijas beigšanas, no 1927. gada, viņš strādāja par finanšu pārvaldes darbinieku. Drīz pēc viņa pārcelšanās uz Plaueni viņš tika iesaukts kara dienestā un krita gūstā.

Pēc kara viņš vispirms strādāja par transporta, celtniecības un ceļu strādnieku, vēlāk padomju-vācu kopuzņēmumā *Wismut*. 1953. gadā viņš sāka pedagoģijas studijas Hallē, no 1954. līdz 1956. gadam viņš bija skolotājs pamatskolā. Veselības apsvērumu dēļ viņam bija jāatsakās no šī darba. 1970. gada martā viņš atgriezās Karlmarksštatē. Tikai 1979. gadā viņš aizgāja pensijā.

Šaha kompozīcija
----------------

Ar šaha kompozīciju Vēbers iepazinās no Kemnicas laikrakstu šaha stūrīšiem: Laikrakstā *Chemnitzer Allgemeine Zeitung* to vadīja Valters Šlīters, *Chemnitzer Tageblatt* — Eduards Birgfelds.

Pirmais Vēbera pašmata publicēts 1926. gada 4. jūlijā laikrakstā *Chemnitz Allgemeine Zeitung*. Šim žanram Vēbers veltīja savu uzmanību visu mūžu un reti veidoja cita veida uzdevumus. Viņa pašmatus ar viena gājiena iluzorisko spēli problēmistu aprindās sauca par "Vēbera tipa" pašmatiem. No viņa vairāk nekā 750 uzdevumiem 11 ir iekļauti FIDE albumos.

Viņš bija 1957. gada 20. oktobrī dibinātās Vācijas šaha federācijas šaha kompozīcijas komisijas dibinātājs un vairāk nekā 10 gadus tās priekšsēdētājs. Viņš bija arī FIDE pastāvīgās šaha kompozīcijas komisijas loceklis. 1958. gadā viņš kļuva par starptautisko tiesnesi šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Volfgangs Vēbers**  
 *Schach*, 1962**Pašmats 4 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

Iluzoriskā spēle: 1...♘e1#
1.♖h6! ♔g5 2.♕g1 ♔f5 3.♕b1+ ♔g5 4.♕e4 ♘e1#

Atsauces
--------

1. ↑  V. Vēbera profils mājaslapā *Chess Composers*  Archived 2017. gada 25. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
2. ↑  Zucker, Manfred: **W. Weber 70 Jahre.** *Schach*, Heft 4, 1979, S. 182 (vāciski)
3. ↑  «FIDE albumu punkti saraksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-09-08. Skatīts: 2017-11-05.
4. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 5. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Volfganga Vēbera šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Žozefs Marī Florāns Anrī Senā** (franču: *Joseph Marie Florent Henri Sénat*; dzimis 1865. gada 13. martā, miršanas datums *nav zināms*) bija franču paukotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē un 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās.

Senā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās paukošanas disciplīnās — paukošanā ar floreti un paukošanā ar špagu. No šīm disciplīnām viņš labāko rezultātu izcīnīja paukošanā ar floreti, kur ieguva 6. vietu. Savukārt 1906. gada neoficiālajās spēlēs viņš startēja paukošanā ar floreti. Šajā reizē viņš startēja tikai pirmajā kārtā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Joseph Sénat». Olympedia. Skatīts: 2022. gada 13. jūnijs.
2. ↑  «Joseph Sénat». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 13. jūnijs. Skatīts: 2022. gada 13. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

* Žozefs Senā (*Olympedia* profils) (angliski)
* Žozefs Senā (*Sports Reference* profils) (angliski)
***The Good Place*** ir Maikla Šura veidots ASV komēdijseriāls. Tā pirmizrāde notika 2016. gada 19. septembrī kanālā NBC.

Seriāla centrā ir Eleonora Šelstropa (Kristena Bella), kuru pēc nāves mūžīgā būtne Maikls (Teds Densons) iepazīstina ar Labo vietu — Paradīzei līdzīgu utopiju, kas veidota kā atlīdzība par tur nonākušo cilvēku taisnīgo dzīvi. Eleonora saprot, ka Labajā vietā nonākusi kļūdas dēļ, un viņai jāslēpj savas morālās nepilnības, vienlaikus mēģinot kļūt par labāku un ētiskāku cilvēku. Seriālā spēlē arī Viljams Džeksons Hārpers, Džamīla Džamila un Manijs Džasinto, kuri atveido citus Labās vietas iemītniekus, un D'Arsija Kārdena kā Džaneta — mākslīga viszinoša būtne, kas spēj radīt jebko.

Seriāls ir guvis atzinību kritiķu vidū oriģinalitātes un aktieru darba dēļ. Pozitīvi tiek vērtēts arī sižeta pavērsiens pirmās sezonas beigās un ētikas un filozofijas radošais izmantojums. Seriāls 2019. gadā ieguva Pībodija balvu.

2018. gada decembrī NBC paziņoja par seriāla atjaunošanu, un uzņēma noslēdzošo ceturto sezonu. Tās pirmizrāde notika 2019. gada 26. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *TV.com* profils (angliski)
* *Metacritic* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
Būru republikas.
**Oranjes brīvvalsts** (afrikandu: *Oranje-Vrystaat*) bija valsts Oranžas upes augštecē Dienvidāfrikā (1854—1902).
Valsts galvaspilsēta bija Blumfonteina.

Vēsture
-------

1652. gadā netālu no Labās Cerības raga nīderlandieši dibināja Keiptaunu, pirmo eiropiešu koloniju Dienvidāfrikā. Nīderlandiešu kolonisti kļuva pazīstami kā būri (no nīderlandiešu valodas tas nozīmē "zemnieki"), bet vēlāk kā afrikāneri, kuri runā afrikandu valodā. 1795. gadā britu bruņotie spēki iekaroja teritoriju ap Labās Cerības ragu. 1836. gadā nīderlandiešu kolonisti, meklējot jaunas zemes, izveidoja tā saukto Lielo treku (afrikandu: *Die Groot Trek*), kas bija migrācijas ceļš uz ziemeļiem prom no britiem. 1838. gadā tika dibinātas divas neatkarīgas būru republikas: Oranjes brīvvalsts un Dienvidāfrikāņu Republika. 1902. gadā Otrajā būru karā abas valstis anektēja briti. 1910. gadā britu kontrolētās kolonijas Raga kolonija (*Cape Colony*), Natalas kolonija (*Colony of Natal*), Transvāla un Oranžas upes kolonija (*Orange River Colony*) apvienojās un dibināja Dienvidāfrikas Savienību (*Union of South Africa*). Kopš 1995. gada Oranjes brīvvalsts teritoriju dēvē par Brīvvalsts provinci jeb Frīsteitu (*Free State*).

Skatīt arī
----------

* Dienvidāfrikas Republika

Atsauces un piezīmes
--------------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 140716725
* LCCN: no96017551

 |

 |
Šis raksts ir par Francijas rakstnieku. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Meri** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Žozefs Meri** (franču: *Joseph Méry*; dzimis 1797. gada 27. janvārī, miris 1866. gada 17. jūnijā) bija franču žurnālists, rakstnieks un dzejnieks.

Piedzimis Francijas dienvidos - Marseļā. Bijis savā laikā iecienīts rakstnieks, kas sacerējis daudz satīriskas ievirzes darbus, kā arī pamfletus par tā laika Francijas politisko iekārtu. Strādājis populārajā Parīzes žurnālā *Némésis*. Mūsdienās vairāk pazīstams kā Džuzepes Verdi operas "Dons Karloss" (1867) libreta autors. Arī citas Verdi operas "Kauja pie Lenjano" librets ir ietekmējies no Meri stāsta "Kauja pie Tulūzas". Sadarbojies arī ar Žaku Ofenbahu un sacerējis libretus trim komponista operetēm.

No 1836. gada līdz 1839. gadam kopā ar Luiju Šarlu de Laburdonē bijis žurnāla *Le Palamède* redaktors. Tas bija pasaulē pirmais preses izdevums, kas pilnībā tika veltīts šaham.

Ārējās saites
-------------

* Project Gutenberg (angliski)
* Joseph Méry (1797-1866) (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 79031318
* LCCN: n82066692
* ISNI: 0000 0001 2140 9065
* GND: 115559337
* SELIBR: 307187
* SUDOC: 027024784
* BNF: cb104794059 (data)
* BIBSYS: 90761985
* NLA: 36591340
* NDL: 00881029
* NKC: jn20001227154
* SBN identifikators PUVV231489 nav derīgs.
* BNE: XX995541

 |

 |