recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Izmeklētājs Caps** ir Rīgas Kinostudijas leļļu filmu seriāla tēls, kuru radījuši režisors Arvīds Noriņš un scenāristi Andrejs Skailis un Aloizs Brenčs. No 1976. līdz 1981. gadam uzņemtas piecas leļļu filmas par Capu. Sākot no 3. sērijas, seriālu ierunājis aktieris Edgars Liepiņš.

Sērijas
-------

Seriālam uzņemtas piecas sērijas:

**1. sērija "Caps meklē" (1976)**

Režisors Arvīds Noriņš, scenārija autori Aloizs Brenčs un Andrejs Skailis, operators Pēteris Trups, mākslinieks Ģedimins Kotello, mūzikas autors Ģederts Ramans. Izmeklētājs Caps palīdz ugunsdzēsēju brigādei atklāt pazudušās ugunsdzēsēju automašīnas noslēpumu, kura, kā izrādās, devusies glābt mežu no dedzinātājiem Leonardiņa un Vilibaldiņa.

**2. sērija "Caps meklē atkal" (1977)**

Režisors A. Noriņš, scenārija autors A. Skailis, operators P. Trups, mākslinieks Ģ. Kotello, mūzikas autors Romualds Kalsons. Caps palīdz atrast pazudušās Leonardiņa bikses, kuras, kā izrādās, nozaguši dzīvnieki, tā atriebjoties zēnam par pāridarījumiem.

**3. sērija "Caps cīnās" (1979)**

Režisors A. Noriņš, scenārija autors A. Skailis, operators P. Trups, mākslinieks Ģ. Kotello, mūzikas autors R. Kalsons. Leonardiņa tētis ziņo Capam, ka pilsētā parādījušies ērmi - krīta zīmējumi uz namu sienām ir atdzīvojušies. Caps atklāj, kurš tos zīmē, un atbrīvo pilsētu no ērmiem.

**4. sērija "Caps ģībst" (1980)**

Režisors A. Noriņš, scenārija autors A. Skailis, operators P. Trups, mākslinieks Ģ. Kotello, mūzikas autors R. Kalsons. Kad Leonardiņš un Vilibaldiņš neierodas uz pusdienām, viņu vecāki lūdz Capu atrast zēnus. Kad tie atrasti, abi paģībst. Caps noskaidro, ka abi zēni paģībuši no smēķēšanas, un arī pats nokļūst slimnīcā.

**5. sērija "Caps un neredzamais" (1981)**

Režisors A. Noriņš, scenārija autors A. Skailis, operators P. Trups, mākslinieks Ģ. Kotello, mūzikas autors R. Kalsons. Divu pensionāru dzīvi traucē neredzams ļaundaris, kas regulāri zvana pie viņu dzīvokļa durvīm. Caps sākotnēji tur aizdomās neredzamu ziloni, taču beigās izrādās, ka vainīgie atkal ir Leonardiņš un Vilibaldiņš.

Seriāls ir pazīstamākais animācijas filmu režisora A. Noriņa darbs. Seriāla daļas apbalvotas vissavienības kinofestivālos. 2016. gadā Leļļu teātrī pēc seriāla motīviem iestudēta Ģirta Šoļa izrāde "Pēdu dzinējs Caps".

Atsauces
--------

1. ↑  «Filmas.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 23. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 11. augustā.
2. ↑  Pēdu dzinējs Caps. Latvijas leļļu teātris.
Polo ponijs
Par **polo poniju** sauc jebkuru zirgu, ar kuru piedalās polo sporta spēlē. Zirgam, kas piedalās polo spēlē, ir jābūt ātram kā tīrasiņu zirgam, fiziski izturīgam kā kvarterzirgam un apķērīgam kā arābu zirgam, kas spēj attiecīgos brīžos pieņemt savus lēmumus.[1]

Polo poniju izmērs laika gaitā ir mainījies. 16. gadsimtā tie tiešām bija poniji, to vidējais izmērs bija apmēram 125 cm skaustā. Mūsdienās lielākā daļa polo poniju ir 152 - 160 cm skaustā. 

Polo ponijam ir jābūt izteikti bezbailīgam, tas nedrīkst sabīties no zirgu savstarpējām sadursmēm saskrienoties. Tie nedrīkst nervozēt par polo nūjām, kas tiek vicinātas pa gaisu un reizēm ļoti tuvu viņu galvām. 
Tiem jābūt ātriem un izturīgiem, tiem jāspēj veikli apgriezties gandrīz uz vietas un skriet tālāk, lai sekotu bumbai, un tiem jāspēj pieņemt taktiskus lēmumus spēles gaitā. 

Sapīta un atsieta polo ponija aste
Spēlei ir vairākas 15 minūšu daļas, kuras laikā viens jātnieks lieto vienu vai divus zirgus. Kopumā spēles laikā jātniekam parasti ir 4-6 zirgi, katrs tiek lietots apmēram 7 minūtes. 

Polo poniju krēpes tiek apgrieztas, lai netraucētu spēles laikā. Kādreiz polo poniju astes tika īsi apgrieztas, bet mūsdienās tās tiek sapītas un atsietas pret astes kaulu.

Šķirnes
-------

Polo spēlei lieto dažādas zirgu šķirnes. Vispopulārākās ir maza izmēra tīrasiņu zirgi un krustojumi ar tiem, kā arī arābu zirgi. Tiek lietotas arī dažādas poniju šķirnes. ASV ļoti populārs polo ponijs ir tīrasiņu zirga un kvarterzirga krustojums. Kopš 1930.
gadiem popularitāti ieguvis tīrasiņu zirga un Argentīnas šķirnes kriollo zirga krustojums.[2] Austrālijā polo spēlē galvenokārt lieto vietējo Austrālijas stokzirgu.

Atsauces
--------

1. ↑  «What is a Polo Pony». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 5. jūnijā. Skatīts: 2008. gada 5. jūnijā.
2. ↑  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"

Ārējās saites
-------------

* 

*
**Dilatācijas kardiomiopātija** ir sirds patoloģija, ko raksturo sirds kambaru, it īpaši kreisā sirds kambara, tilpuma pieaugums un sirds mazspēja, kas visbiežāk izpaužas sistoliskās funkcijas traucējumā. Par primāro tiek uzskatīta forma, kas nav saistīta ar citu organisku sirds bojājumu. 20-35% tādu gadījumu ģimenes anamnēzē atklāj līdzīgus simptomus kādam no slimnieka pirmās pakāpes radiniekiem (tēvs, brālis). To pamatā ir ģenētiskā mutācija. Sekundārā forma attīstās kā citu slimību komplikācija. Tās var būt kā ģenētiskās slimības (piemēram, progērija), tā virālās infekcijas (infekciozā mononukleoze, riketsioze), autoimūnās slimības (sistēmiskā sarkanā vilkēde, sklerodermija), intoksikācijas (ķīmijterapija, alkohols). Ilgtermiņa prognoze ir atkarīga no slimības iemesla, smaguma un funkcionālā traucējuma pakāpes. Dilatācijas kardiomiopātija ir viens no pirmajiem sirds transplantācijas iemesliem bērniem.

Epidemioloģija
--------------

Dilatācijas kardiomiopātija ir reta slimība, tās izplatību vērtē kā vienu gadījumu uz 2500 iedzīvotāju, bet šķiet, ka ne visi gadījumi tiek uzskaitīti. Saskaņā ar pediatrijas kardiomiopātijas reģistra datu bāzi, šāda veida miopātijas tiek konstatētas aptuveni vienam no 200 000 bērnu, ar aptuveni vienu jaunu gadījumu uz 160 000 bērnu katru gadu Amerikas Savienotajās Valstīs. Tā aptuveni veido 55-60% no visiem bērnu kardiomiopātijas gadījumiem.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Cardiomyopathy, familial dilated. Matthew RG Taylor, Elisa Carniel and Luisa Mestroni.». US National Library of Medicine National Institute of Health. Orphanet J Rare Dis. 2006. Skatīts: 2014. gada 16. jūlijā.
2. ↑  «Une forme d’insuffisance cardiaque expliquée par l’analyse du génome .». INSERM. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. martā. Skatīts: 2014. gada 16. jūlijā.
3. 1 2  «DILATED CARDIOMYOPATHY». American Stroke Association. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 10. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 16. jūlijā.
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Novgorodas karaspēks iebruka Tērbatas bīskapam pakļautajās igauņu zemēs
**Novgorodas krievu karagājiens uz Tērbatu** notika Lietuvas-Livonijas kara (1262—1282) laikā, kas notika vienlaicīgi ar Mindauga karagājienu uz Cēsīm.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Lietuvas ķēniņš Mindaugs 1262. gadā lauza savienību ar Livonijas ordeni un vienojās ar lielkņazu Aleksandru Ņevski par militāru sadarbību. 

Kad Zelta Ordas vasaļu Novgorodas, Pleskavas un Vitebskas kņazu vadītais krievu kņazistu karaspēks lielkņaza Aleksandra dēla Dmitrija vadībā iebruka Tērbatas bīskapijas zemēs, Livonijas mestrs Verners fon Breithauzens sūtīja bīskapam palīgā ordeņa bruņiniekus. Tikmēr iebrucēji sakāva vietējo karaspēku un uzbruka Tērbatas pilskalnam. 
Krievi nodedzināja visu pilsētu līdz pamatiem, bet bīskaps līdz ar domkungiem un karadraudzi patvērās pilī, kuru bija uzcēlis pirmais Tērbatas bīskaps Hermanis fon Bukshēvdens.

Kad palīgā ieradās ordeņa brāļi, tie ar bultām apšaudīja krievu karavīrus, kas bija aplenkuši pili. Pils aizstāvji no jauna ķērās pēc ieročiem. Lai gan krievu "strēlnieki pretī šāva, bet bultas tomēr viņus pļāva, tādēļ tie uzbrukumu beidza. Ar gūstekņiem un mantām steidza tie savā zemē atgriezties."

Kad Tērbatā citā rītā ieradās ordeņa mestrs ar karaspēku, "viņš bija gauži noskumis, ka krievu bars tā pamucis."

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (06606-06662)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 17. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 10. februārī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Dilēna veronika** (*Veronica dillenii*) ir augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas vidienē un austrumu daļā, kā arī dažviet Āzijā. Dilēnu veronika ir sastopama arī Latvijā, lai gan ļoti reti, jo Latvija ir uz ziemeļiem no sugas vienlaidu izplatības areāla.

Augs aug nelielās grupās sausās, smilšainās vietās — tīrumos, ceļmalās, gar dzelzceļiem.

Morfoloģija
-----------

Dilēna veronika ir lakstaugs ar stāvu, vienkāršu vai maz zarojošu stublāju, kurš ir apmatots ar vienkāršiem matiņiem un dziedzermatiņiem.

Auga lapas pārsvarā ir uz stumbra sēdošas, taču pašas apakšējās mēdz būt ar īsu kātu. Tās ir nespodri zaļas, diezgan biezas, gandrīz kailas, aptuveni 0,5—2 cm garas un 0,4—0,9 cm platas. Lapas stublāja apakšdaļā un vidū ir plūksnaini šķeltas vai dalītas 5—7 daļās, bet augšējās lapas veselas.

Ziedu ķekars ir stublāja vai zaru galā, tas ir blīvs un nav acīm redzami nodalīts no stublāja. Ziedu seglapas ir līdzīgas stublāja lapām, tās garākas nekā ziedkāts. Kauslapas klātas ir ar dziedzermatiņiem. Vainags ir tumši zils. Auglis ir pogaļa ar seklu jomu un garu irbuļa palieku, kas tālu pārsniedz jomu. Katrā pogaļas cirknī 9—13 sēklas. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «Dilēna veronika - Veronica dillenii Crantz - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-21.
**Mērija Terēze Vinifreda Robinsone** (angļu: *Mary Therese Winifred Robinson*, īru: *Máire Bean Mhic Róibín*; dzimusi 1944. gada 21. maijā Ballinā) ir Īrijas politiķe, septītā Īrijas prezidente, pirmā sieviete šajā amatā. Prezidentes amatu Robinsone ieņēma no 1990. līdz 1997. gadam. Pēc tam, no 1997. līdz 2002. gadam ieņēmusi ANO Augstā komisāra cilvēktiesību jautājumos amatu. Robinsone kļuva pazīstama kā akadēmiķe, baristere, kampaņu rīkotāja un Īrijas senāta pārstāve (1969–1989). 1990. gada prezidenta vēlēšanās viņa pārspēja *Fianna Fáil* pārstāvi Braianu Lenihenu un *Fine Gael* pārstāvi Ostinu Kariju, startējot kā Leiboristu partijas, Strādnieku partijas un neatkarīgo senatoru nominēta neatkarīgā kandidāte. Viņa kļuva arī par pirmo ievēlēto prezidentu, kuru nav atbalstījusi *Fianna Fáil* partija.

Robinsone tiek uzskatīta par nozīmīgāko personu Īrijas reformās, kā arī viņas darbību saista iepriekš konservatīvā un maznozīmīgā prezidenta amata stiprināšanu un liberalizēšanu. Viņa no prezidenta amata aizgāja divus mēnešus pirms termiņa beigām, lai ieņemtu ANO Augstā komisāra cilvēktiesību jautājumos amatu. Šī amata laikā viņa apmeklēja Tibetu (1998), kļūstot par pirmo Augsto komisāru, kas to darījis, kritizēja Īrijas imigrācijas politiku, kritizēja nāvessoda izmantošanu ASV. Robinsone pagarināja savu plānoto četru gadu termiņu par gadu, lai vadītu 2011. gadā Durbanā notikušo Pasaules konferenci pret rasismu. Šī konference palielināja saspīlējumu, un ASV spiediena rezultātā Robinsone 2002. gada septembrī atkāpās no amata.

Atsauces
--------

1. ↑  «Máire Mhic Róibín». *www.president.ie*. Skatīts: 2008. gada 29. decembris.
2. ↑  «Elections Ireland: Presidential Elections». *ElectionsIreland.org*. Skatīts: 2008. gada 29. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mērija Robinsone***.
* Biogrāfija *Áras an Uachtaráin* vietnē
* *Realizing Rights* organizācija, ko 2002. gadā dibināja Mērija Robinsone
* TED profils (angliski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Īrija Īrijas prezidenti (uzskaitījums) |
| --- |
|  |
|  | 
* Duglass Hīds
* Šons Tomass O'Kellijs
* Īmons de Valera
* Erskīns Hamiltons Čailderss
* Kerols O'Deli
* Patriks Hilerijs
* Mērija Robinsone
* Mērija Makelīsa
* Maikls Higinss

 |  |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47073247
* LNB: 000025733
* LCCN: n91056554
* ISNI: 0000 0001 0968 9121
* GND: 119046067
* SUDOC: 06305423X
* BNF: cb15527089d (data)
* BIBSYS: 14337
* SBN identifikators MILV140132 nav derīgs.
* BNE: XX1713326

 |

 |
**Edgars Zveja** (dzimis 1924. gada 19. februārī, miris 1986. gada 24. oktobrī) bija latviešu dziedātājs (baritons).

Biogrāfija
----------

Dzimis 1924. gada 19. februārī Liepājā ostas strādnieka ģimenē. Mācījās Liepājas mūzikas skolā, pēc Otrā pasaules kara beigām sāka dziedāt Liepājas Muzikāli dramatiskajā teātrī (1945—1950).
1950. gadā kļuva par Rīgas Operetes teātra solistu, līdztekus bija arī iecienīts estrādes dziedātājs. Attēlojis arī lomas vairākās filmās — "Ceļa zīmes" (1968), "Klāvs — Mārtiņa dēls" (1970), "Uzbrukums slepenpolicijai" (1974), "Aiz stikla durvīm" (1978), "Cīrulīši" (1980), "Lietus blūzs" (1982).

Miris 1986. gada 24. oktobrī Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (1961).
* Ordenis "Goda Zīme".

Ārējās saites
-------------

* Edgars Zveja filmas.lv
* *IMDb* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 60881888
* LCCN: n99833762
* GND: 1033635707

 |

 |
Aleksandra Romana glezna „Zirgi mēnesnīcā. Pieguļā" (ap 1910. gadu)
**Pieguļa** bija sena tradīcija, kopīgs zirgu ganīšanas veids naktī, kas pastāvēja aptuveni līdz 20. gadsimta sākumam. Pirmo reizi pēc ziemas zirgi tika palaisti ganībās savā vaļā ganu (pieguļnieku) uzraudzībā. Nereti pieguļā kopīgi jāja vairāku viensētu puiši, kas pārnakšņoja ganībās līdzās zirgiem. Tas bija nepieciešams, jo zirgus apdraudēja gan vilki, gan arī zagļi. Pieguļnieki siltumam kurināja ugunskurus un daudz dziedāja. Gulēja turpat pie ugunskuriem uz skujām, zariem vai līdzpaņemtiem salmu maisiem. Lietus laikā nereti cēla zaru būdas. Pirmā pieguļa parasti sakrita ar Ūsiņa dienu un tad pie ugunskuriem tika ēsts īpašs ēdiens — pantāga, bet pieguļās varēja jāt līdz par Mārtiņiem.

Pieguļa sāka izzust 19. gadsimta otrajā pusē vispirms Kurzemē un Vidzemē, bet Latgalē šī tradīcija saglabājās vēl līdz 20. gadsimta 30. gadiem.

Ar pieguļā jāšanu saistās arī plašs folkloras slānis, neskaitāmas tautasdziesmas un ticējumi. Pieguļa laika gaitā ir apvijusies ar savdabīgu, romantisku auru. Dažādos periodos to visai dzejiski un tēlaini ir aprakstījuši arī daudzi latviešu rakstnieki (piemēram, Jānis Jaunsudrabiņš *Baltajā Grāmatā*).

Atsauces
--------

* Archived 2015. gada 15. maijā, at Archive.is
* Dumpe L. Lopkopība Latvijā 19.gs. un 20.gs.sākumā. Etnogrāfisks apcerējums. – R. Zinātne, 1985
Edija Riekstiņa piemiņas akmens Kanālmalas apstādījumos
**Edijs Riekstiņš** (dzimis 1972. gada 17. decembrī Rīgā, miris 1991. gada 20. janvārī Rīgā) bija viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem, nošauts Kanālmalas apstādījumos.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgā, vecāki šķīrušies, kad viņam bija pieci gadi. Mācījās Rīgas 65. vidusskolā Ķengaragā, pēc 8. klases mācības vairs neturpināja. Nodarbojies ar džudo, mācījies ķīniešu un japāņu valodu. Pēc mātes vārdiem 1991. gada 20. janvāra vakarā Edijs esot devies uz Vecrīgu, nošauts tiešā tēmējumā 1991. gada 20. janvāra vakarā pie Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkas Raiņa bulvārī 6 Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā.

Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Edija Riekstiņa piemiņai. Informācija par viņu atrodama 1991. gada barikāžu muzejā.

Apbalvojums
-----------

2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Ediju Riekstiņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Mīļie, kas neatgriezās Archived 2014. gada 31. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Aiva Kanepone 2011. gada 25. janvārī
2. ↑  Владимир Вигман. ТРОЯНСКИЙ КОНЬ ОСОБОГО НАЗНАЧЕНИЯ Archived 2014. gada 24. februārī, *Wayback Machine* vietnē. no gazeta.zn.ua, 1996. gada 6 martā (krieviski)
3. ↑  Viestura ordeņa nodošana glabāšanā. Valsts prezidents varoņu tuviniekiem nodot nopelnītos apbalvojumus laikraksts "Latvietis" Nr. 119. 2010. gada 18. novembrī

Ārējās saites
-------------

* barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa
Šis raksts ir par preses izdevumu. Par citām jēdziena **avots** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Avots** bija ilustrēts literāri sabiedrisks žurnāls jaunatnei Latvijas PSR, kas iznāca no 1987. līdz 1992. gadam reizi mēnesī. Līdz 1991. gadam tas bija LPSR Komjaunatnes Centrālās komitejas un Rakstnieku savienības izdevums, no 1991. gada to izdeva Rakstnieku savienība.

Vēsture
-------

Žurnāla galvenais redaktors bija rakstnieks un publicists Aivars Kļavis. Viņš sapulcēja tā nākamos darbiniekus, izveidoja redakciju un pašu žurnālu. Šāda galvenā redaktora patstāvība padomju laikā bija netipiska, taču no varas puses tika pieļauta. Tomēr redakcijas sastāvs bija jāsaskaņo ar LPSR Komjaunatnes Centrālo Komiteju. Gorbačova *perestroika* atbalstīja un veicināja pārmaiņas Padomju Savienībā, tās gaisotnē redakcija aizvien vairāk pati varēja noteikt žurnāla saturu, jo cenzūra mazinājās. Pirmais žurnāla numurs iznāca 1987. gada janvārī 100 000 eksemplāru tirāžā. 1989. gada beigās „Avota" kopējā mēneša tirāža sasniedza pat 147 000 eksemplārus. 

Žurnālam bija arī krievu izdevums "Rodņik", kas 80. gadu beigās ieguva lielu popularitāti visā Padomju Savienībā. Žurnāls publicēja oriģināldarbus un tulkojumus — latviešu jauno autoru tekstus, materiālus par trimdas literatūru un literāro mantojumu, krievu un ārzemju daiļliteratūru (S. Beketa "Gaidot Godo", M. Bulgakova "Suņa sirds", F. Kafkas "Process", T. S. Eliota "Izpostītā zeme"), kā arī publicistiku, rakstus par mākslu, kino un teātri. Tā dēvētās atklātības jeb *glasnostj* atmosfērā "Rodņik" publikācijas vēsturiskās patiesības jautājumos bija līdzvērtīgas Maskavā iznākošo Vissavienības izdevumu saturam. Žurnālu "Rodņik" vadīja Vladis Spāre, redakcijā strādāja Andrejs Ļevkins, Jānis Rokpelnis, Tatjana Fasta, Oļegs Mihalevičs u.c. 

Pēc politiskajām un ekonomiskajām izmaiņām Latvijā žurnāla iznākšanu kopš 1991. gada apgrūtināja finansiālas problēmas. Kad Latvijas preses izdevumi vienā dienā tika "palaisti vaļā" t.s. brīvajā tirgū, daudzi vairs finansiāli nespēja izdzīvot. Arī žurnāls "Avots" 1992. gadā beidza savu pastāvēšanu, pēdējam iznākot maija/jūnija numuram (nr. 55./56.).

Žurnāla "Avots" redakcijā strādāja nozīmīgi literāti, publicisti un mākslinieki — Klāvs Elsbergs, Guntars Godiņš, Normunds Naumanis, Eva Rubene, Amanda Aizpuriete, Rudīte Kalpiņa, Laima Žihare, Andra Neiburga, Sarmīte Māliņa u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2002. 439. lpp. ISBN 9984-9482-1-8.

Ārējās saites
-------------

* Žurnāls „Avots" starp padomju režīmu, Gorbačova perestroiku un neatkarīgo Latviju
* Mums bija ko teikt
**"d2-d4"** bija Latvijas Šaha problēmistu biedrības izdots žurnāls, kas iznāca no 1999. gada līdz 2008. gadam.

Žurnāla apraksts
----------------

### Izdevējs

Žurnāla izdevējs bija Latvijas Šaha problēmistu biedrība un tā galvenais redaktors Latvijas meistars šaha kompozīcijā Imants Dulbergs.

### Periodiskums

* Periodā no 1999. līdz 2007. gadam katru gadu iznāca 4 žurnāli (Nr. 1—36).
* 2008. gadā iznāca 2 (Nr. 37—38) žurnāli.
* 2006. gadā iznāca žurnāla speciālizlaidums (bez numura) ar Imanta Dulberga 70 gadu jubilejas konkursa rezultātiem.

### Žurnāla saturs

Žurnāls publicēja Latvijas un ārzemju problēmistu uzdevumu pirmpublicējumus, citu valstu žurnālos publicētās Latvijas problēmistu kompozīcijas, rakstus par šaha kompozīcijas vēsturi un teoriju, Latvijas šaha kompozīciju sastādīšanas un risināšanas čempionātu rezultātus un citus ar šaha kompozīciju saistītus rakstus.

Tā galvenās rubrikas bija:

* Pirmpublicējumi;
* Risinājumi;
* Pašmāju problēmisti ārpus republikas.

Atsauces
--------

1. 1 2  "d2-d4" (1999.—1008. gads).
**Eva Johansone** (dzimusi **Eva** **Ikstena**, bijusi pazīstama arī kā **Eva Ikstena-Strapcāne**, 1986. gada 12. novembrī Rīgā) ir latviešu kultūras žurnāliste, filozofe un sabiedriskā darbiniece. Strādā Latvijas Televīzijā, kur vada Kultūras ziņas un dažādus lielāka un mazāka izmēra kultūras pasākumus. Darbojusies un darbojās vairākās nevalstiskās organizācijās, tai skaitā, ir biedrības "Ascendum" valdē.

Biogrāfija
----------

Dzimusi Rīgā, kaut gan vecāki vēlākā ierēdne un Saeimas deputāte Inese Ikstena un Ēvalds Ikstens nāk no Latgales (Bērzpils pagasta). Bērnību pavadījusi Olainē, līdz pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās 2. vidusskolā. Augstāko izglītību filozofijā ieguvusi Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (bakalaura grāds) un Viskonsinas Universitātē (maģistra grāds).

Bijusi precējusies ar žurnālistu un mūziķi Jāni Strapcānu. Šobrīd precējusies ar mākslinieku un mūziķi Voldemāru Johansonu.

Eva Johansone jau no ļoti agra vecuma darbojusies Latvijas nevalstiskās organizācijās. Eva bijusi jaunākā Latvijas Jaunatnes padomes prezidente, šajā amatā rakstīja Jaunatnes likumu un jaunatnes valsts programmu.

2017. gadā Eva Johansone vadīja koru sacensību "Eirovīzijas gada koris".

Atsauces
--------

1. 1 2  Sandis Vanzovičs. «Eva Ikstena. Kultūras ziņnese». *nra.lv* (latviešu). Skatīts: 2020-11-23.
2. ↑  «Eva Johansone (Ikstena)» (latviešu). Skatīts: 2018-04-09.
3. ↑  jauns.lv. «Alpos apprecējušies Eva Ikstena un Voldemārs Johansons».
4. ↑  «Eva Johansone: Atbalsts jaunatnes NVO ne tikai vārdos» (latviešu). Skatīts: 2018-04-09.
5. ↑  DELFI. «Kulturālākā meitene televīzijā – Eva». *DELFI* (latviešu), 2017-09-03. Skatīts: 2018-04-09.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 8107158915880050000001

 |

 |
Polijas vēsturiskās robežas
**Polonizācija** (poļu: *polonizacja*) jeb **pārpoļošana** ir poļu kultūras, jo īpaši poļu valodas, pārņemšana vai ieaudzināšana zemēs, kuras ir pakļautas poļu kultūras ietekmei un kuru iedzīvotāji nav poļi.

Termins radies 16. gadsimtā un cēlies no Polijas nosaukuma latīņu valodā — *Polonia*.

Vēsture
-------

### Polijas Republikā

Pēc Rīgas miera līguma noslēgšanas dažas etniskās ukraiņu, baltkrievu un lietuviešu teritorijas kļuva par Polijas sastāvdaļu. Šajās zemēs tika izveidotas Polijas pārvaldes iestādes un īstenota kultūras politika, kuras mērķis bija apvienot nacionālās kultūras. Sanācijas politika diskriminēja vietējos nepoļu iedzīvotājus. Nacionālo kustību aktīvisti tika vajāti.

Dekrēts par poļu valodas kā vienīgās valsts valodas ieviešanu no Čehijas anektētajā Silēzijā 1938. gadā
1938. gada 1. oktobrī poļi okupēja dažas Čehijas teritorijas, 8. oktobrī Silēzijas vojevodistes deputāti pasludināja poļu valodu par vienīgo valsts valodu šajā apgabalā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Polonizācija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Šerloks Holmss** ir Raimonda Paula mūzikls ar Jāņa Petera dziesmu tekstiem pēc Artura Konana Doila darbu motīviem, kura pirmizrāde Dailes teātrī notika 1979. gadā.

Vēsture
-------

Dramatizējumu šai izrādei veidoja aktieris Valentīns Skulme, mūziku rakstīja Raimonds Pauls, izrādes režisors — Kārlis Auškāps, scenogrāfs — Juris Dimiters, kostīmu māksliniece — Baiba Puzinas, horeogrāfe — Janīna Pankrate. Mūzikla 1979. gada iestudējumā galvenās lomas atveido Valentīns Skulme (Šerloks Holmss), Gunārs Placēns (Doktors Vatsons) un Juris Strenga (Moriartijs). Šis iestudējums kļuva ļoti populārs un tika spēlēts apmēram desmit gadus. 

2006. gadā Andris Bērziņš Dailes teātrī iestudēja jaunu izrādi "Cits Šerloks Holmss" ar Pēteri Liepiņu, Juri Kalniņu un Arti Robežnieku galvenajās lomās.

1980. gadā daļa mūzikla dziesmu tika izdotas skaņuplatē.

Dziesmu saraksts
----------------

1. Lielais noziegums - 3:02
2. Melnā dziesma - 4:17
3. Lāsts - 4:17
4. Mafija - 3:22
5. Old-Vaverli - 2:10
6. Zilais karbunkuls - 3:12
7. Par filcu - 4:50
8. Spoku dziesma - 4:09
9. Garšvielu songs - 3:43

Albumu iedziedājuši Dailes teātra aktieri. Solisti: Juris Strenga (3), Gunārs Placēns (5), Andris Bērziņš (8), Miervaldis Ozoliņš un Pēteris Liepiņš (9).

Instrumentāls ansamblis R. Paula vadībā.

Atsauces
--------

1. ↑  Raimonds Pauls, Jānis Peters ‎– Dziesmas Izrādei «Šerloks Holmss».Discogs.com.
**Pollaki, pollaku ģints** (*Pollachius*) ir viena no mencu dzimtas (*Gadidae*) ģintīm, kas apvieno divas jūrā dzīvojošas zivju sugas. Sastopamas Atlantijas okeāna ziemeļdaļā: pollaks tikai okeāna ziemeļaustrumos un reģionam pieaguļošajās jūrās, bet saida gan okeāna austrumu (Eiropas), gan rietumu (Ziemeļamerikas) piekrastēs. Abas sugas ir saimnieciski nozīmīgas zivs.

Baltijas jūrā
-------------

Saidas (*Pollachius virens*) sānu līnija ir taisna un gaiša, kontrastējot ar tumšo muguru un sānu augšdaļu
Baltijas jūrā sastopamas abas pollaku ģints zivju sugas — pollaks (*Pollachius pollachius*) un saida (*Pollachius virens*). Baltijas jūras austrumdaļā gan pollaks, gan saida ieceļo reti, un šajā reģionā tikušas noķertas tikai dažas reizes.

Kopīgās īpašības
----------------

Abas pollaku sugas ir lielas jūras zivis. Ķermeņa garums var sasniegt 130 cm, svars 32 kg. Abas sugas izskatās samērā līdzīgas. Tomēr tās var atšķirt pēc žokļa formas, sānu līnijas rakstura un pēc apakšžokļa taustekļa (tas ir vai nav). 

Pollakam apakšžoklis ir tālu izbīdīts uz priekšu (garāks par augšžokli), toties saidai apakšžoklis ir apmēram vienā garumā ar augšžokli. Pollaka sānu līnija ir visā ķermeņa garumā, tā ir zaļganā krāsā un virs krūšu spurām liecas uz augšu, veidojot pamanāmu līkumu virs tām. Saidas sānu līnija ir taisna un gaiša. Turklāt saidai zem zoda ir viens īss tausteklis, bet pollakam tāda nav vispār. Mugura abām sugām tumša, sānu apakšējā daļa un vēders gaišs.

Pollaka (*Pollachius pollachius*) apakšžoklis ir garāks par augšžokli
Pollaku ģints zivis ir pelaģiskas un parasti uzturas 180—200 m dziļumā virs akmeņainas gultnes. Labi jūtas vēsos ūdeņos, pat, ja tas ir tuvu 0 °C. Toties zaudē enerģiju un sagurst, ja ūdens temperatūra ir augstāka par 11 °C.

Sistemātika
-----------

**Pollaku ģints** (*Pollachius*)

* Pollaks (*Pollachius pollachius*)
* Saida (*Pollachius virens*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Fish Base: Genus: Pollachius
2. ↑  Fish Base: Pollachius pollachius (Linnaeus, 1758) Pollack
3. ↑  Fish Base: Pollachius virens (Linnaeus, 1758) Saithe
4. 1 2  Latvijas Daba: Pollaks
5. 1 2  Latvijas Daba: Saida
6. ↑  Latvijas Daba: Mencu dzimta
7. 1 2  New World Encyclopedia: Pollock
Koordinātas: 59°19′34.86″N 18°4′56.51″E﻿ / ﻿59.3263500°N 18.0823639°E﻿ / 59.3263500; 18.0823639

Šepsholmenas baznīca.
**Šepsholmenas baznīca** ir slēgta baznīca, kas atrodas Stokholmas pilsētas daļā Šepsholmenā.

Baznīca tika celta pēc arhitekta Fredrika Blūma projekta neoklasicisma stilā ar ampīra stila elementiem, ietekmējoties no Romas Panteona ēkas ar tās centrālo kupolu, kā arī no Karlskrūnas Trīsvienības baznīcas.

Vēsture
-------

Šepsholmaenas baznīcu uz Šepsholmenas salas sāka būvēt 1824. gadā, 1822. gadā nodegušās baznīcas vietā, kas atradās Kirkholmenā, pašreizējā Zviedrijas Nacionālā muzeja vietā. 1833. gadā baznīcas būve tika pabeigta, bet tās iesvētīšana, iegūstot Kārļa Jūhana vārdu, noritēja tikai 1842. gada 24. jūlijā, kad tika uzbūvēta laterna kupola smailē. No 2009. gada baznīcā nenotika dievkalpojumi, bet 2001. gada 5. decembrī tā tika slēgta, vēlāk tās telpās ierīkojot Ērika Ēriksona halli.

Ārējās saites
-------------

* www.sfv.se

Atsauces
--------

1. ↑  «Skeppsholmskyrkan - SFV». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 21. februārī. Skatīts: 2007. gada 1. februārī.
2. ↑  «Historik». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 15. augustā. Skatīts: 2011. gada 26. jūnijā. Teksts "Eric Ericsonhallen "ignorēts

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Šepsholmena |
| --- |
|  |
| Tilti, ielas, laukumi un parki | 
* Šepsholmenas tilts

 |  |
|  |
| Celtnes | 
* Admiralitātes nams
* Šepsholmenas baznīca

 |
|  |
| Muzeji un iestādes | 
* Austrumāzijas mākslas muzejs
* Arhitektūras muzejs
* Modernās mākslas muzejs
* Ērika Ēriksona halle

 |
|  |
| Kuģi | 
* *Af Chapman*

 |

 |
Bezpilota lidaparāta video Sūrupi bāka (priekšējā vaduguns)

  

**Sūrupi bāka (priekšējā vaduguns)** (igauņu: *Suurupi alumine tuletorn*) atrodas Igaunijā, Sūrupi pussalas ziemeļdaļā, 2245 m no aizmugurējās vaduguns.

Vēsture
-------

Bāka šeit atrodas jau no 1859. gada. 1885. gadā bākai tika piebūvēts pēdējais stāvs. Iesākumā gaismas signāls tika rādīts caur augšējā stāva logu. Tagad gaismas elements ir novietots uz balkona bākas augšdaļā.

Raksturojums
------------

Bākas augstums ir 15 m. Bāku veido četrstūra, piramidāls koka tornis ar balkonu. Tornim ir A veida jumts. Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 18 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (1,5 s deg, 1,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 11 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, 24 stundas diennaktī.

Skatīt arī
----------

* Sūrupi bāka (aizmugurējā vaduguns)

Sūrupi bāka

Ārējās saites
-------------

* Estonian Maritime Navigation
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sūrupi bāka (priekšējā vaduguns)***.
**Jevgeņijs Zanans** (krievu: *Евгений Занан*; dzimis 1998. gada 5. februārī) ir Krievijā dzimis Izraēlas lielmeistars šahā (2020).

Biogrāfija
----------

2009. gadā bijis otrais Krievijas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2009. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu.

2010. gadā pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. Spēlējis Izraēlas komandu šaha čempionātos par Beerševas šaha klubu, kā arī piedalījies individuālajos turnīros.

Pārstāvējis Izraēlas komandu lielākajos jauniešu komandu šaha turnīros:

* Pasaules jauniešu U16 komandu šaha olimpiādē piedalījies 2014. gadā;
* Eiropas jauniešu U16 komandu šaha čempionātā piedalījies 2016. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 2020. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Chess Championship 2009 Boys - 12
2. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Evgeny Zanan
3. ↑  OlimpBase :: European Boys' U18 Team Chess Championship :: Evgeny Zanan
4. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting 2017, 24-27 March, Athens, Greece

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**"Sūtņi"** (1533) ir Hansa Holbeina Jaunākā glezna, franču vēstnieka Žana de Dintevija (*Jean de Dinteville*, pa kreisi) un viņa viesa Lavoras bīskapa Žorža de Selva portrets. Portretā ir daudz klusās dabas detaļu.

Lai arī Holbeins bija vācu mākslinieks, kurš darbojās pamatā Anglijā, viņa darbos jūtama spēcīga holandiešu glezniecības ietekme (piemēram, eļļas krāsu izmantojumā — tas bija nesens izgudrojums, kuru plaši izmantoja tieši šī reģiona mākslinieki). Par flāmu un holandiešu glezniecības ietekmi liecina arī simbolisku detaļu tēlojums (it īpaši *vanitas* simbolu parādīšanās darbā).

Visnozīmīgākais darba simbols ir galvaskauss, kurš attēlots gleznas apakšējā centrālajā daļā. Galvaskauss attēlots anamorfiskā perspektīvā (arī tā tika izgudrota agrīnajā renesansē), tāpēc, lai to ieraudzītu pilnībā, skatītājam jāapskata glezna no noteikta leņķa.

Gleznā attēlots arī plašs sava laika kultūras simbolu kopums — Turcijas paklājs, debesu globuss, astronomijas un navigācijas instrumenti, zemes globuss, aritmētikas grāmata tirgotājiem vācu valodā, lauta un soma ar pūšamajie instrumentiem, krucifikss un himnu grāmata. Viena no lautas stīgām ir pārtrūkusi (kas simbolizē visa laicīgā mirklīgumu).

Skatīt arī
----------

* Anamorfisms
* *Memento mori*
* *Vanitas*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sūtņi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 184003340

 |

 |

1. ↑  ; pārbaudes datums: 30 jūlijs 2022.
2. ↑  ; pārbaudes datums: 9 jūlijs 2022.
3. ↑  ; Make Lists, Not War; pārbaudes datums: jūnijs 2020.
**Anastasija Avramidou** (grieķu: *Αναστασια Αβραμιδου*; dzimusi 2000. gadā) ir Grieķijas starptautiskā meistare šahā (2016).

Biogrāfija
----------

2012. gadā uzvarējusi Grieķijas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā.

Pārstāvējusi Grieķiju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvusi 2012. gadā, kad Prāgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā, un 2014. gadā, kad Batumi atkārtojusi šo panākumu U14 vecuma grupā. Tāpat divas reizes uzvarējusi Pasaules skolnieku šaha čempionātā meitenēm: 2009. gadā U9 vecuma grupā un 2013. gadā U13 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējusi Eiropas skolnieku šaha čempionātā meitenēm U15 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā Avramidou piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  2011 Greek Indiv. Championships Girls U12
2. ↑  European Youth Chess Championship G12 Prague 2012 - Girls Under 12
3. ↑  24th EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2014 U14 Girls
4. ↑  5th WORLD SCHOOL CHESS CHAMPIONSHIP GIRLS UNDER 9
5. ↑  World School Chess Championships 2013 Girls 13
6. ↑  European School Chess Championships 2014 Girls under 15
7. ↑  87th FIDE Congress 2016, Baku, Azerbaijan

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Čenstohova** (poļu: *Częstochowa*) ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē pie Vartas upes. Tradicionāli tiek uzskatīta par Mazpolijas, nevis Silēzijas daļu. Polijas galvenā katoļu svētvieta. Pilsētā atrodas paulīniešu Jasnaguras klosteris (*Jasna Góra*) ar Čenstohovas Melnās Madonnas svētbildi (*Czarna Madonna*, arī *Matka Boska Częstochowska*), kura, pēc leģendas, nosargāja pilsētu no zviedriem 1655. gadā. Čenstohova ir Rēzeknes sadraudzības pilsēta.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1220. gadā. 1382. gadā tika nodibināts Jasnaguras klosteris un divus gadus vēlāk klosteris ieguva Dievmātes svētbildi. Otrajā Polijas dalīšanā 1793. gadā pilsēta nokļuva Prūsijas sastāvā. Napoleona karu laikā 1807. gadā Čenstohovu iekļāva Varšavas hercogistē, bet no 1815. gada tā bija Kongresa Polijas (Krievijas) sastāvā. No 1870. gada līdz 20. gadsimta pirmajam ceturksnim pilsētas apkārtnē tika iegūta dzelzs rūda. 1896. gadā šeit tika nodibināta liela metalurģiskā rūpnīca (*Huta Częstochowa*). 1918. gadā Čenstohova iekļāvās jaunajā Polijas valstī. Otrā pasaules kara laikā pilsētā tika ierīkots ebreju geto. Sociālistiskās Polijas laikā metalurģiskā rūpnīca tika paplašināta.

Ievērojamas personības
----------------------

Čenstohova ir vijolnieka Broņislava Hubermana (*Bronisław Huberman*, 1882—1947) dzimtā pilsēta.

Apskates objekti
----------------

* Čenstohovas bazilika (*Bazylika archikatedralna Świętej Rodziny w Częstochowie*)
* Jasnaguras klosteris (*Jasna Góra*)

Sports
------

Pilsētā bāzēts futbola klubs Čenstohovas "Raków".

Galerija
--------

* Čenstohovas bazilikaČenstohovas bazilika
* Jasna Guras klosterisJasna Guras klosteris

Atsauces
--------

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 6 oktobris 2022.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čenstohova***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Čenstohovas bazilika Archived 2018. gada 26. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Jasna Guras klosteris

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 134863123
* LCCN: n80042014
* GND: 4061097-4
* SUDOC: 028245814
* BNF: cb15284738f (data)
* NKC: ge134640

 |

 |
**Ārijs Skride** (1906—1987) bija latviešu gleznotājs, viens no Vilhelma Purvīša ainavu gleznošanas skolas pārstāvjiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1906. gada 24. septembrī Virānes pagasta (tagad Dzelzavas pagasta) Boķos zemnieka ģimenē. Pēc 1905. gada revolūcijas viņa vecāku ģimene devās bēgļu gaitās uz Pleskavas guberņu. Mācījās reālskolā Veļikije Luki, 1919. gadā atgriezās dzimtenē, turpināja mācības Cesvaines ģimnāzijā. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā, diplomdarbu "Zvejnieku osta" radīja Vilhelma Purvīša Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcā (1932). No 1928. gada piedalījās izstādēs, bija mākslinieku apvienības "Sadarbs" biedrs (1928-1939).
Strādāja par LNO dekoratora palīgu (1928-1936), tad par Natālijas Draudziņas ģimnāzijas zīmēšanas skolotāju (1936-1942).

Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā sāka strādāt par Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības katedras pedagogu, 1943. gadā papildinājās Vācijā. 1944. gadā viņu uzņēma Latvijas PSR Mākslinieku savienībā. Rīkoja personālizstādes Rīgā (1966, 1981), Cēsīs, Jelgavā (1966), Madonā (1986).
Miris 1987. gada 22. novembrī Rīgā.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Kultūras fonda prēmija (1932, 1937)
* bronzas medaļa starptautiskā izstādē Sanfrancisko (1939)
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1956)
* Latvijas PSR Tautas mākslinieks (1966)

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Valerians Abakovskis** (krievu: *Валериа́н Ива́нович Абако́вский*) (1895. gada 5. oktobris—1921. gada 24. jūlijs) bija krievu izcelsmes izgudrotājs, plašāk pazīstams kā aerovagona izgudrotājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis Rīgā 1895. gada 5. oktobrī krievu ģimenē. Lai arī pierādīja sevi kā talantīgu izgudrotāju, Abakovskis strādāja par šoferi Tambovas čekā.

Aerovagons
----------

Abakovska zināmākais izgudrojums ir aerovagons, eksperimentāls liela ātruma dzelzceļa vagons, kas aprīkots ar lidmašīnas dzinēju ar propellera piedziņu. Tas tika radīts Padomju amatpersonu transportam.

Abakovska aerovagons

Nāve
----

1921. gada 24. jūlijā komunistu grupa ar ārvalstu delegātiem Fjodora Sergejeva vadībā devās ar aerovagonu no Maskavas uz Tulas raktuvēm, lai to izmēģinātu. Vagonā atradās arī pats Abakovskis. Lai arī viņi veiksmīgi sasniedza Tulu, atgriežoties Maskavā aerovagons lielā ātrumā nogāja no sliedēm. Bojā gāja seši no 22 pasažieriem, ieskaitot Abakovski.

Visi bojāgājušie apglabāti Kremļa sienas nekropolē.

Bibliogrāfija
-------------

* Алексей Абрамов. *У кремлёвской стены*. Maskava : Политиздат, 1978. 399. lpp.
Ārijas Elksnes iela.
**Ārijas Elksnes iela** ir viena no ielām Jēkabpils pilsētā, kas atrodas Daugavas labajā krastā, vēsturiskajā Krustpilī, pilsētas ziemeļrietumu malā. Ārijas Elksnes iela sākas no vietas, kur Rīgas iela pāriet Rīgas—Daugavpils autoceļā (A6) un beidzas pie Kapeles kapiem, kur turpinās kā Jēkabpils—Antužu ceļš.

Ielas nosaukums radies 1992. gada 14. augustā, kad ielu, kas bija nosaukta dzejnieka Valdemāra Damberga vārdā pārdēvēja dzejnieces jēkabpilietes Ārijas Elksnes vārdā. Tā sākas Rīgas ielas un Rīgas—Daugavpils autoceļa savienojuma vietā, pāriet pāri dzelzceļam Rīga—Krustpils gar bijušo uzņēmumu "Zagodzerno" un turpinās līdz Kapeles kapiem, vietām iekļūstot Krustpils pagasta teritorijā. Pie Kapeles kapiem iela pāriet Krustpils pagastā kā Jēkabpils—Antužu ceļš. Posmā no šosejas līdz dzelzceļa pārbrauktuvei iela ir daļa no Krustpils pagasta un Jēkabpils pilsētas dienvidu robežas.

Ielu un ceļu savienojumi
------------------------

Ārijas Elksnes iela ir savienota ar šādām ielām : Rīgas iela un Zvaigžņu iela, tāpat savienota ar ceļiem: Rīga—Daugavpils un Jēkabpils—Antuži.

Uzņēmumi
--------

Ielā atrodas sekojoši uzņēmumi: Valsts akciju sabiedrības "Ceļu satiksmes drošības direkcija" Jēkabpils nodaļa, SIA: "NODUS" muitas noliktava, "Agrorezerve", "Auto Līga", "Jā Auto", "Ka un MO", "Laukserviss E", "RR Motors", "Minerāls" un J.Suhomlinova individuāls uzņēmums.

### Kultūrvēsturiski objekti

Līdzās ielai atrodas dzejnieces Ārijas Elksnes bijušās vecāku mājas Ainavas.

Atsauces
--------

1. ↑  Avotiņa Ruta. Krustpils pagasts. Rīga, 2012.127.lpp.
2. ↑  www.zo.lv
**"Seši tēli meklē autoru"** (itāļu: *Sei personaggi in cerca d'autore*) ir itāliešu dramaturga Luidži Pirandello visslavenākā luga. Luga pirmoreiz izrādīta tika 1921. gadā, publicēta — 1925. g.

Lugas pirmizrāde notika 1921. gada 10. maijā Romā (*Valle di Roma*) un izraisīja sensāciju — aktieri, kritiķi un publika uz skatuves uzsāka ķīviņu, daudzi skatītāji zāli pameta pirms darba beigām; pašam Pirandello zāli nācās atstāt paslepšus pa sānu durvīm. Pēc dažiem mēnešiem luga tika izrādīta Milānā, kur tā savukārt guva milzīgus panākumus, kļūdama par 20. gadu Eiropas teātra klasiku.

Lugā seši tēli — tēvs, māte, pameita, dēls, mazs zēns un meitenīte — ierodas uz skatuves, kur tiek mēģināta kāda luga un pieprasa, lai režisors radītu darbu ar viņiem kā tēliem. Katrs no tēliem pilnībā un nepārtraukti iemieso savu traģisko eksistenci, dzīvesstāstu — viss viņu dzīvēs jau reiz ir noticis, notiek patlaban un gatavojas notikt nākotnē.

Pirandello nostāda pretrunā mākslīgo (taču patiesi eksistējošo) teātri un "neīsto" tēlu dzīvīgumu un izteiksmīgumu.

Skatīt arī
----------

* Laikraksta "Le Monde" 100 gadsimta grāmatas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* BNF: cb12509340j (data)

 |

 |
**Valeriāns Zubovs** (krievu: *Валериа́н Алекса́ндрович Зу́бов*, 1771—1804) bija Krievijas impērijas armijas ģenerālleitnants, grāfs, Rundāles pils īpašnieks (1795—1804). 

Rundāles pili iemantojis 1795. gadā pēc ķeizarienes Katrīnas II rīkojuma, kuras pēdējais favorīts bija viņa vecākais brālis Platons Zubovs:

>  "В награждение усердной и ревностной службы нашего Генерала порутчика Графа Валериана Зубова и отлично мужественных подвигов его, оказанных во время командования им частично войск наших на укрощение мятежа в Польше действовавших, а на конец при разбитии возмятительского корпуса на правом берегу Буги и при очищении сея реки 15–го октября прошлого 1794–го года в вечное и потомственное владение в Курляндской нашей губернии замок Ругентальский… На подлинном подписано собственною Ея Императорского Величества рукою тако: Екатерина".  
> 
> 
> 
> ("Apbalvojot mūsu ģenerāļa poručika grāfa Valeriāna Zubova centīgo un dedzīgo kalpošanu un par teicami vīrišķīgajiem viņa varoņdarbiem, kas paveikti viņam daļēji komandējot mūsu karaspēku pie Polijas dumpja apspiešanas, beigās sakaujot naidnieka korpusu Bugas labajā krastā un attīrot šo upi pagājušā 1794. gada 15. oktobrī, [piešķirt] mūžīgā un pārmantojamā valdīšanā mūsu Kurzemes guberņā Rundāles pili... Patiesi parakstīts ar Viņas Imperatoriskās Augstības roku: Katrīna"). 
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
> 

Koscjuško sacelšanās apspiešanas laikā Zubovs bija zaudējis kāju. 1796. gadā ķeizariene viņu bagātīgi apdāvināja un iecēla par Krievijas armijas virspavēlnieku karā pret Persiju. Karagājiens tika pēkšņi pārtraukts pēc Katrīnas II nāves. Viņš pārcēlās uz Rundāli, kur nodzīvoja līdz 1804. gadam, rīkoja lielas svinības un mira 32 gadu vecumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Илья Дименштейн. Наследники Рундальского дворца. 28.02.2008[novecojusi saite] (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* *Биография Валериана Зубова* (1771—1804)
* *Гельбиг Г.* фон. Русские избранники / Пер. В.А. Бильбасова. - М.: Военная книга, 1999. - 310 с.
* *Зубов В.А.* Письмо к князю П.А. Зубову. 1796 г. / Сообщ. П.К. Щебальский // Русский архив, 1873. - Кн. 2. - Вып. 5. - Стб. 876-879.
* *Массон К.* Мемуары Массона о России. / Извлечения / Пер. П. Степановой // Голос минувшего, 1916. - № 4. - С. 157-171. № 5-6. - С. 157-180. № 7-8. - С. 341-354. № 10. - С. 23-44.
* *Хрисанф Неопатрасский.* Объяснение Греческаго митрополита Хрисанфа Неопатрасскаго, поданное в 1795-м году князю Зубову для соoбpaжeний графа Валериана Зубова перед походом его в Персию / Сообщ. Н.Ф. Самарин // Русский архив, 1875. - Кн. 2. - Вып. 5. - Стб. 863-876.
* Spoku stāsts par Zubovu
**Kirils Aleksejenko** (krievu: *Кирилл Алексеевич Алексеенко*; dzimis 1997. gada 22. jūnijā Sanktpēterburgā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2015), kas kopš 2023. gada pārstāv Austriju.

Biogrāfija
----------

Ar šahu sācis nodarboties piecu gadu vecumā. 2007. gadā kļuvis par Sanktpēterburgas un Krievijas jauniešu šaha čempionu U10 vecuma grupā, tāpat uzvarējis šajā vecuma grupā Eiropas jauniešu šaha čempionātā. 2011. gadā Brazīlijā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2013. gadā atkārtoti uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā un bijis trešais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2015. gada Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā bijis otrais. 2016. gadā kļuvis par Krievijas jauniešu šaha čempionu U20 vecuma grupā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā trīs reizes pēc kārtas uzvarējis Mihaila Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā (2015, 2016, 2017), Pardubices *Czech Open* (2014), Ļeva Polugajevska memoriālā Samārā (2015). 2015. gadā dalījis pirmo vietu Sanktpēterburgas pilsētas šaha čempionātā.

2019. gada augustā Iževskā dalījis 5.—8. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2019. gada oktobrī Daglasā izcīnījis 3. vietu FIDE *Grand Swiss* turnīrā. 2021. gada aprīlī Jekaterinburgā palicis 7. vietā Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā. 2021. gada oktobrī Ufā dalījis 5.-9. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 29. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2019. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Aleksejenko piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2015. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Kopš 2023. gada 7. jūlija šaha turnīros pārstāv Austriju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kirill Alekseenko wins Chigorin Memorial». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 2. decembrī. Skatīts: 2018. gada 12. janvārī.
2. ↑  «Chigorin Memorial: Alekseenko wins; Abdusattorov shines». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 2. decembrī. Skatīts: 2018. gada 12. janvārī.
3. ↑  «Chigorin Memorial 2017». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 11. janvārī. Skatīts: 2018. gada 12. janvārī.
4. ↑  «ChessPro. Суперфинал чемпионата России. Воткинск, Ижевск 2019. Все о турнире». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 23. augustā. Skatīts: 2019. gada 23. augustā.
5. ↑  «FIDE Chess.com Grand Swiss 2019». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 4. novembrī. Skatīts: 2019. gada 22. oktobrī.
6. ↑  2020-2021 FIDE World Chess Candidates Tournament
7. ↑  Суперфинал чемпионата России. Уфа
8. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
9. ↑  83rd FIDE Congress, Istanbul, TUR, 27 Aug — 10 Sept 2012
10. ↑  FIDE transfers 2023

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Āres** ir mūzikas duets, kas radusies 2014. gadā Salacgrīvā, Latvijā. Grupas dalībnieki ir Andrejs Irbēns un Jānis Zvīnis. Viņu mūzikā dzirdamas gan postroka, gan deju mūzikas iezīmes. Līdz šim grupa ir uzstājusies tādos notikumos un vietās kā Positivus Festival, *TedxRiga*, K.K. fon Stricka villa un *Sofar Sounds.*

2017. gadā Āres izdod albumu "*Facets*". Skaņdarbs no albuma "Niedrāja labirints" tiek izmantots kā skaņu celiņš "Katram savu tautas tērpu" prezentācijas video, kas veltīts Latvijas simtgadei. Šis ieraksts iekļuvis starp "beehype.com" labākajiem latviešu albumiem 2017. gadā, kā arī ticis novērtēts latvijas mūzikas apskatnieku portāla "intro.lv" gada albumu topā.

Diskogrāfija
------------

* "Āres EP" (2014)
* "Facets" (2017)

Atsauces
--------

1. ↑  «Jauns vārds mūzikā: «Āres»». *TVNET* (latviešu). 2017-01-06. Skatīts: 2019-05-23.
2. ↑  «ĀRES: mēs bijām pirmie Latvijā!». *lr2.lsm.lv*. Skatīts: 2019-05-23.
3. ↑  beehype. «Latvia». *beehype – Best Music from Around the World* (en-US). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-05-23. Skatīts: 2019-05-23.
4. ↑  «Intro.lv 2017. gada labāko latviešu albumu Top 10 — intro.lv». *intro.lv*. Skatīts: 2019-05-23.

Ārējās saites
-------------

* *Bandcamp* profils