recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stifnīnskābe** (2,4,6-trinitrorezorcīns, C6H(NO2)3(OH)2) ir dzelteni heksagonāli kristāli.

Iegūšana
--------

Stifnīnskābi var iegūt, nitrējot rezorcīnu.

Īpašības
--------

Īpašības līdzīgas pikrīnskābes īpašībām. Stifnīnskābes sāļus sauc par **stifnātiem**.

Izmantošana
-----------

Stifnīnskābi un tās sāļus lieto kā sprāgstvielas, bet tiem ir tādi paši trūkumi kā pikrīnskābei.

Tā kā stifnīnskābe bieži veido nešķīstošus savienojumus ar organiskām vielām, to, tāpat kā pikrīnskābi, lieto organisko savienojumu izdalīšanai un attīrīšanai.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie fenoli |
| --- |
|  |
|  | 
* Fenols
* Krezoli
* Timols
	+ karvakrols
* Pirokatehīns
* Rezorcīns
* Hidrohinons
* Pirogallols
* Oksihidrohinons
* Floroglucīns
* Heksaoksibenzols
* Naftoli
* Pikrīnskābe
* Stifnīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4352105-8

 |

 |
**Skrajā veronika** (*Veronica prostrata*) ir augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas centrālajā, dienvidu un dienvidaustrumu daļā, kā arī Āzijā. Latvijā tā ir uzskatāma par ļoti retu, adventīvu augu sugu — nelielas grupas ir sastopamas sausās ceļmalās, atmatās un gar dzelzceļiem.

Morfoloģija
-----------

Skrajā veronika ir daudzgadīgs, 5—35 cm garš, zaļganpelēks un īsi apmatots lakstaugs. Parasti vienam augam ir vairāki stublāji — tie ir guloši vai pacili, taču ziedošie dzinumi ir stāvi.

Lapas ir iegareni olveidīgas vai lancetiskas, aptuveni 1—3 cm garas un 0,3—0,9 cm platas. Augšējās lapas ir lineāri lancetiskas, to mala ir zobaina vai gandrīz gluda. Lapas gals ir strups, pamats ķīļveida un kāts ir ļoti īss.

Ziedi ir izvietoti blīvos ķekaros, kuri ir aptuveni 1,5—4 cm garos, augšējo lapu žāklēs. Ziedam ir 5 kauslapas, tās ir lineāri lancetiskas un smailas. Vainaglapas ir zili violetas, aptuveni 0,4—0,7 cm garas, olveidīgas, ar smailu vai strupu galu. Putekšņlapas nepārsniedz vainagu. Auglis ir kaila pogaļa ar seklu jomu. Irbuļa palieka pogaļas garumā. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. 1 2  «skrajā veronika - Veronica prostrata L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-27.
Kosovas Atbrīvošanas Armijas zīmotne
**Kosovas Atbrīvošanas armija** (albāņu: *Ushtria Çlirimtare e Kosovës — UÇK*) bija paramilitāra etnisko albāņu organizācija, kas 1990. gados vēlējās panākt Kosovas atdalīšanos no Dienvidslāvijas Federatīvās Republikas un Serbijas un Lielalbānijas izveidi. Tās kampaņas pret Dienvidslāvijas drošības dienestiem, policiju, valsts amatpersonām un etniskiem serbu ciematiem izsauca Dienvidslāvijas armijas un serbu paramilitāro organizāciju pretestību un sekojošu aktīvu militāro darbību, kas zināma kā Kosovas krīze (1998—99). Kosovas Atbrīvošanas armiju atbalstīja ārvalstu brīvprātīgie, ieskaitot Rietumeiropas etniskos albāņus, turkus un ziemeļafrikāņus, kurus organizēja Rietumeiropas islāmistu līderi, kas bija saistīti ar Bin Ladenu un Zavāhirī. Albāņu pusē cīnījās arī islāmistu finansēti cīnītāji no Jemenas, Saūda Arābijas un Ēģiptes. Kosovas krīzē 1999. gada martā—jūnijā iesaistījās arī NATO spēki, bombardējot dienvidslāvu spēkus.

1999. gadā noslēdzoties cīņām un Kosovā ierodoties starptautiskajiem spēkiem, KAA oficiāli tika likvidēta un tās dalībnieki iestājās Kosovas Aizsardzības korpusā, civilā ārkārtas aizsardzības institūcija, kas aizvietoja KAA un Kosovas policiju, saskaņā ar ANO Drošības padomes lēmumu Nr. 1244. Bijušie Kosovas Atbrīvošanas armijas līderi kļuva par politiķiem, daļa no tiem ieņemot arī augstus amatus.

Konflikta laikā un pēc tā bijuši daudzi ziņojumi par KAA veiktajiem pārkāpumiem un kara noziegumiem, tādiem kā civiliedzīvotāju slaktiņi, ieslodzījuma nometnes un vēsturisku baznīcu un pieminekļu iznīcināšana. 2014. gada aprīlī Kosovas asambleja apstiprināja speciālas tiesas izveidi, lai izmeklētu KAA dalībnieku 1999.—2000. gadā veiktos noziegumus un citus nopietnos pārkāpumus.

Atsauces
--------

1. ↑  «State-building in Kosovo. A plural policing perspective». Maklu. 2015. gada 5. februāris. 53. lpp.
2. ↑  «Liberating Kosovo: Coercive Diplomacy and U. S. Intervention». Belfer Center for Science and International Affairs. 2012. 69. lpp.
3. ↑  «Dictionary of Genocide». Greenwood Publishing Group. 2008. 249. lpp.
4. ↑  «Kosovo Liberation Army (KLA)». Encyclopædia Britannica. 2014. gada 14. septembris.
5. ↑  «Albanian Insurgents Keep NATO Forces Busy». Time. 2001. gada 6. marts.
6. ↑  Skatīt
7. ↑  Yossef Bodansky. *bin Laden: The Man Who Declared War on America*. Crown Publishing Group, 2011. gada 4. maijs. 398–403. lpp. ISBN 978-0-307-79772-8.
8. ↑  UNDER ORDERS: War Crimes in Kosovo. executive summary Archived 2017. gada 13. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.. hrw.org (2001)
9. ↑  «Kosovo court to be established in The Hague». *Government of the Netherlands*. 2016. gada 15. janvāris. Skatīts: 2016. gada 16. janvāris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kosovas Atbrīvošanas armija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130371023
* LCCN: n99048397
* GND: 4549901-9
* SUDOC: 050320769
* NKC: ko2018996520

 |

 |
Kuklicas akmens pilsēta
**Akmens pilsēta** ir zona Kuklicas ciemā, kas sastāv no vairāk nekā 120 dabīgi veidojušiem akmens pīlāriem, tā atrodas Ziemeļmaķedonijā, netālu no Kratovo.

Akmens tēli, saukti par līgavu un līgaviani, fonā citi akmens veidojumi

Atrašanās vieta
---------------

Kuklica atrodas 8 km uz ziemeļrietumiem no Kratovo. Akmens veidojumi atrodas uz Krivas upes ielejas labajā krastā. Apgabala augstums 415-420 metri virs jūras līmeņa un tā platība ir vairāk kā 30 hektāri.

"Akmens kāzu" vieta Kuklicā

Leģendas
--------

Par Kuklicas akmens pīlāru veidošanos pastāv divas alternatīvas leģendas. Slavenākā leģenda vēsta, par cilvēku, kurš nespējis izlemt, ar kuru no divām sievietēm viņam vajadzētu precēties. Tāpēc vīrietis plānoja precēties ar abām sievietēm tajā pašā dienā dažādos laikos. Kad pirmās kāzas bija sākušās, sieviete, kura bija jāprec otrā devās apskatīt, kurš vēl precas vienā dienā ar viņu. ieraugot savu nākamo vīru apprecot citu sievieti, viņa nolādēja visus klātesošos kāzu viesus un pārvērta tos par akmeņiem.

Akmens pīlāri
Vēl viena populāra leģenda vēsta, ka šajā apkārtnē kādreiz bijis mežs, bet cīņu laikā tas tika nodedzināts. Pēc tam apkārtne kļuvusi par tuksnesi. Temperatūra bijusi ļoti zema, un armijai dodoties caur to, visi karavīri pārvērtušies par akmeņiem.

Apkārtnes panorāmas skats
Saskaņā ar vietējo iedzīvotāju stāstīto, jaunas akmens figūras parādās katrus 5—6 gadus. Balkānu reģionā ir četras vietas, kur novērojams šāds fenomens, trīs no tām atrodas Ziemeļmaķedonijā.

Veidošanās
----------

Atmetot mistiskos stāstus, Kuklicas akmens pīlāri veidojušies dabisku erozijas procesu laikā Holocēna periodā, pēdējo 100 000 gadu laikā. Atšķirības vulkānisko iežu noturībā ir galvenais pīlāru rašanās iemesls. Virs mīkstajiem šūnakmens pamatiem atrodas cietāki un izturīgāki ieži, kuru vecums ir gandrīz 30 miljoni gadu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Exploring Macedonia». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. maijā. Skatīts: 2008. gada 12. jūnijā.
2. 1 2  «Exploring Macedonia». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. maijā. Skatīts: 2011. gada 5. jūnijā.
3. ↑  Macedonia Holidays and Tours
4. ↑  kuklica.50webs.com

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kuklicas akmens pilsēta***.

Koordinātas: 42°07′28″N 22°03′01″E﻿ / ﻿42.12444°N 22.05028°E﻿ / 42.12444; 22.05028
**Pipas, pipu ģints**, arī **pipaskrupji** (*Pipa*) ir viena no bezmēles varžu dzimtas (*Pipidae*) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Kā visas bezmēles vardes arī pipas visu dzīvi pavada ūdenī, krastā iznākot ļoti reti. Tās galvenokārt izplatītas Dienvidamerikas ziemeļu daļā, bet Panamas pipa (*Pipa myersi*) sastopama Panamā, Centrālamerikas pašos dienvidos.

Kopīgās īpašības
----------------

Surinamas pipai (*Pipa pipa*) mazuļi pamet mātes muguras ikru kabatiņas jau attīstījušies par mazām vardītēm
Pipām ir vairākas morfoloģiskas īpašības, kas piemerotas dzīvei zem ūdens. To ķermeņi ir ekstrēmi plakani, atgādinot zemē nokritušu lapu. Pakaļkāju pēdas ir ļoti lielas un platas, pirkstus savieno peldplēve, toties priekškāju pirksti ir bez peldplēvēm un tie ir arī ļoti gari. Tādēļ angļu valodā šīs vardes mēdz saukt arī par zvaigžņu pirkstu krupjiem (*star-fingered toads*). Kā visām bezmēles vardēm tām nav mēles un balss saites, bet ir sānu līnijas sistēma, kas uztver ūdens kustību. Kurkuļi lielākajai daļai sugu atgādina nelielus samiņus, tā kā tiem ir divi taustekļi.

Pipu ģints sugas ir lielākās visā bezmēles varžu dzimtā, lielākajiem īpatņiem sasniedzot 19 cm.

Vairošanās
----------

Pipām ir ļoti īpatnējs vairošanās veids. Tēviņš no augšas satver mātīti, un pāris atkārtoti griežas augšpēdus un atpakaļ. Ikri tiek iznērsti, apaugļoti un noturēti spraugā starp mātītes muguru un tēviņa vēderu. Mātītes muguras āda uzpamst un ieskauj ikrus, kuri paliek iespiedušies mātītes mugurā. Katram ikram izveidojas neliela kabatiņa, kurā embrijs atkarībā no sugas attīstās līdz zināmai pakāpei. Dažām sugām no mātītes muguras kabatiņām izpeld kurkuļi, citām jau mazas vardītes.

Viens no pirmajiem zinātniskiem pipu aprakstiem latviski iznāca 1921. gadā: "*Kāds Amerikas krupis (Pipa americana) attīstošās oliņas nes sev uz muguras. Āda uz muguras šinī laikā viņiem piepamst un izveidojas ar valni ielenkti iedobumi. Kad mātīte iedēj oliņas, tēviņš saliek visas viņai uz muguras, pie tam katru oliņu atsevišķā kanniņā. Mazuļu pārvēršanās tur notiek pilnigā drošibā, jo katram ir atsevišķa kanniņa no kurienes iznāk pilnīgi attistijušies mazi krupiši.*

Sistemātika
-----------

* **Pipu ģints** (*Pipa*)
	+ Albinas pipa (*Pipa aspera*)
	+ Brazīlijas pipa (*Pipa carvalhoi*)
	+ Gajānas pipa (*Pipa arrabali*)
	+ Panamas pipa (*Pipa myersi*)
	+ Savannas pipa (*Pipa parva*)
	+ Surinamas pipa (*Pipa pipa*)
	+ Utingas pipa (*Pipa snethlageae*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Tolweb: Pipidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 14. martā. Skatīts: 2015. gada 28. martā.
2. ↑  Frost, Darrel R. (2014). "Pipa Laurenti, 1768". Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History. Retrieved 7 June 2014.
3. 1 2  Amphibiaweb: Tongueless Frogs
4. ↑  Zweifel, Richard G. (1998). Cogger, H.G. & Zweifel, R.G. ed. Encyclopedia of Reptiles and Amphibians. San Diego: Academic Press. pp. 86–87. ISBN 0-12-178560-2.
5. ↑  *" Cooloģijas kurss. Mugurkaulaiņi. I daļa, I sējums. Prof. V. N. Ļvovs. Latviski no A. Baloža. 1921.g. Izdevis K. Dūnis, Cēsīs un Valmierā.*

Ārējās saites
-------------

* Surinamas pipa
**Saturn** ASV nesējraķešu saime, izstrādāta XX gs. 60. gadu sākumā NASA inženiera Vernera fon Brauna vadībā.

*Saturn* klases nesēji tika izstrādāti fon Braunam raksturīgā veidā: pilnībā noslīpējot bāzes elementu (p. pakāpi), to atstāj nemainīgu un nākamo izstrādā nākamo, tādējādi, soli pa solim (ne visu sistēmu kopumā), novedot struktūru līdz darba kondīcijai. Tā Saturn I evolucionēja no inženiera agrākajām nesēja Jupiter pilnībā pabeigtām, izmēģinātām un ekspluatējamām izstrādnēm. Saturn IB, savukārt, izaudzis no pilnībā aprobētas Saturn I, un Saturn V ("Mēness raķete") - pievienojot apgūto Saturn IB kā otro un trešo pakāpi jaunai, jaudīgai pirmajai pakāpei.

*Saturn* nesējraķetes par degvielu izmantoja šķidru petroleju un šķidru skābekli (izņemot pašu augstāko pakāpi S-V, tas pats, kas Centaur - petrolejas vietā energoietilpīgākais, bet kriogēniskais ūdeņradis). Dzinēji H-1 (Saturn I, IB) attīstīja ap 900 kN jaudu jūras līmenī, F-1 (Saturn V) ap 6,7 MN.

Saturn V pacelšanās
Saturn V spēja nogādāt 185 km augstā ģeocentriskā orbītā kravu ar masu līdz 135 t. Saturn V tika izmantots par nesēju visām *Apollo* Mēness ekspedīcijām, kā arī orbitālās stacijas *Skylab* nogādāšanai ārpus atmosfēras. Saturn IB kalpoja programmas *Apollo ASTP* misiju nodrošināšanai.

Saturn V ir jaudīgākā operacionālā nesējraķete. 1980. gadu beigās izstrādātā krievu kosmiskā sistēma "Energija", kuras enerģētiskie rādītāji salīdzināmi ar Saturn V rādītājiem, nav veikusi nevienu darba lidojumu.

Visi Saturn V 13 lidojumi bija veiksmīgi (100% drošība) un uzstādītie tehniskie uzdevumi izpildīti.

Skatīt arī
----------

* NASA
* Nesējraķete

F1 dzinējs
**Piparu rinda** (*Piperales*) ir divdīgļlapju klases rinda, kas iekļauj 4 dzimtas. Vispazīstamākais rindas pārstāvis ir plaši izmantojamais garšaugs melnais pipars.

Izplatība
---------

Vārpastu dzimta izplatīta mērenajā joslā un subtropu klimata joslā, piparu — subtropu un tropu klimatā, jo sevišķi daudzveidīgi Dienvidamerikas ziemeļdaļā un ekvatoriālajā dienvidaustrumu Āzijā. Aristolohijas sastopamas tropu un mērenā klimata joslās gandrīz visā pasaulē.

Veģetācija
----------

Piparu dzimtas augi raksturīgi ēnainos, mitros tropu un subtropu mežos. Vairākums peperomiju ir epifīti Amerikas dienvidu un centrālās daļas un dienvidaustrumu Āzijas lietus mežos, savukārt Āfrikā to ir maz — tikai 20 sugas. Dzimtā dominē zemieņu augi līdz 400 m v.j.l..

Vārpastu dzimtas augi Ziemeļamerikā un dienvidaustrumu Āzijā visbiežāk aug ļoti dažādās mitrās vietās — no sāļūdens dūksnājiem okeānu piekrastē līdz slapjām ieplakām kalnos, upju ielejās un applūstošu ieplaku malās. 

Aristolohijas aug pārsvarā ēnainos, mitros mežos no zemienēm līdz apmēram 180 m v.j.l. Dienvidamerikā un Centrālamerikā bieži kā kāpelējošas liānas lietus mežu laucēs un apmalēs. Kumeļpēdas sastopamas salīdzinoši sausākos un mazāk noēnotos biotopos. Sausienēs aristolohojas dzimtas augu ir maz, izņēmums ir sausās klinšu nogāzēs vai skujkoku un ozolu mežos Savienotajās Valstīs un Meksikā.

Klasifikācija
-------------

### APG IV sistēma

Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), piparu rindu veido 3 dzimtas:

* **Piparu rinda** (*Piperales*)
	+ Aristolohiju dzimta (*Aristolochiaceae*)
	+ Piparu dzimta (*Piperaceae*)
	+ Vārpastu dzimta (*Saururaceae*)

### Agrākā klasifikācija

Piparu rindas iedalījums, saskaņā ar APG II (2003) UN APG III (2009) sistēmu:

* **Piparu rinda** (*Piperales*)
	+ Aristolohiju dzimta (*Aristolochiaceae*)
	+ Latersmirdeņu dzimta (*Hydnoraceae*)
	+ Fernandeskrūmu dzimta (*Lactoridaceae*)
	+ Piparu dzimta (*Piperaceae*)
	+ Vārpastu dzimta (*Sauraceae*)

Piparu rindas iedalījums, saskaņā ar 1981. gada Kronkvista sistēmu:

* **Piparu rinda** (*Piperales*)
	+ Hlorantu dzimta (*Chloranthaceae*)
	+ Piparu dzimta (*Piperaceae*)
	+ Vārpastu dzimta (*Saururaceae*)

Atsauces
--------

1. ↑  An update of the Angiosperm Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV. Botanical Journal of the Linnean Society, Volume 181, Issue 1, page 1-20, May 2016
2. ↑  Natural Resources Coservation Service. Plants Database: Classification for Kingdom Plantae Down to Order Piperales

Literatūra
----------

* Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. 2008. Zvaigzne. ISBN 978-9934-0-0829-0
**Devonas salas pētniecības stacija** (angļu: *Devon Island Research Station*), dažkārt arī **Trūlava** (*Truelove*) ir slēgta Kanādas sezonāla polārstacija Arktikā. Izvietojusies Devonas salā Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Stacija piederēja Kalgari Ziemeļamerikas Arktikas institūtam.

Vēsture
-------

Stacija ierīkota 1960. gadā salas ziemeļaustrumos Trūlava zemienē (*Truelove Lowland*; nosaukta par godu vaļu mednieku kuģim *Truelove*) no kuģa *d’Iberville*. 800 m no krasta tika ierīkota bāzes nometne (vēlāk pārnesta 2 km tālāk iekšzemē), kas vēlākos gados tika izmantota par atbalsta punktu arī nometņu ierīkošanai uz Devonas leduskupola. Pilnvērtīgi stacija sāka darboties 1961. gadā. Vēlāk vairākkārt uzlabota un paplašināta. Dažos gados stacija darbojusies arī ziemas sezonā. Ar pārtraukumiem darbojusies līdz 2005. gadam, kad nodota Grisfjordas mednieku organizācijai.

Zinātniskā darbība
------------------

Stacijas darbības laikā pētījumi un novērojumi veikti dažādās jomās, tajā skaitā arheoloģijā, zooloģijā, glacioloģijā, ģeoloģijā, ģeofizikā, jūras bioloģijā, meteoroloģijā un okeanogrāfijā.

Atsauces
--------

1. ↑  On the Devon Island Research Station
2. ↑  Arctic Institute of North America. Devon Island Research Station
3. ↑  W. Peters Adams. Bases for Field Research in Arctic and Subarctic Canada

Ārējās saites
-------------

* Stacijas fotogrāfija
* Stacijas fotogrāfija
**Jānis Miķelsons** (1888-1954) bija latviešu ārsts internists, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1888. gada 22. oktobrī Umurgas pagasta "Riekavās" zemnieka ģimenē. Mācījās Breģu pagastskolā, Sārmes ministrijas skolā, Limbažu pilsētas skolā (1906). Pēc apriņķa skolotāja eksāmenu nokārtošanas Pleskavas ģimnāzijā (1908) strādāja Umurgas draudzes skolā, Ļidas zēnu proģimnāzijā un Verhņedņeprovskas pilsētas zēnu skolā Ukrainā. 1913. gadā kā eksterns nokārtoja ģimnāzijas abitūrijas eksāmenus Rīgas mācību apgabala kuratorijā un uzsāka medicīnas studijas Tērbatas universitātē. 
Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā J. Miķelsonu iesauca karadienestā, bija kara ārsts, 1918. gadā Tomskas universitātē ieguva ārsta diplomu. Strādāja Tomskas guberņas zemstē, vadīja Gorodkas slimnīcu, pēc tam bija profesora M. Ļeparska asistents Tomskas universitātes hospitālās terapijas klīnikā (1919-1921). 

1921. gadā atgriezās Latvijā, strādāja par Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesora Vasilija Kļimenko asistentu. 1925. gadā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par dažām tuberkulozes serodiagnostikas metodēm", tika ievēlēts par privātdocentu. 1928. gadā viņš kļuva par LU Hospitālās terapijas katedras un klīnikas vadītāju Rīgas pilsētas 2. slimnīcā, 1930. gadā par docentu, 1932. gadā par profesoru, bija Kārļa Ulmaņa personiskais ārsts. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā J. Miķelsonu iecēla par LU Medicīnas fakultātes prodekānu. 

Pēc Otrā pasaules kara vadīja LVU Iekšķīgo slimību diagnostikas un propedeitikas katedru Rīgas pilsētas 1. slimnīcā, bija LPSR ZA Bioloģijas un eksperimentālās medicīnas institūta zinātniskais līdzstrādnieks, veica Baldones, Ķemeru, Valmieras un Siguldas minerālūdens dziedniecisko īpašību izpēti. LPSR Terapeitu zinātniskās biedrības priekšsēdētājs.
Miris 1952. gada 22. novembrī, apglabāts Umurgas kapos.

Darbi
-----

* Par kuņģa sulas sekrēcijas traucējumiem (1924)
* Kombinēta žultspūšļa izmeklēšana ar holecistogrāfiju un duodēna zondēšanu (1929)

Atsauces
--------

1. ↑  Vīksna A. Pa ārstu takām. - R. Avots, 1990.
2. ↑  nekropole.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305088312
* LNB: 000144893

 |

 |
**Pioņera** (krievu: *Остров Пионер* — ‘pionieris’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Severnaja Zemļas arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Karas jūras austrumos Severnaja Zemļas arhipelāga rietumos, tā ceturtā lielākā sala. Sarkanās Armijas šaurums austrumos to atdala no Oktobra Revolūcijas salas, Junija šaurums ziemeļos — no Komsomoļecas, bet Kaļiņina līcis un Lodočnija šaurums dienvidos — no Krupskas salas. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu. Krasti galvenokārt lēzeni. Salas ziemeļaustrumu daļā atrodas 15 km diametra Pioņera ledājs, kas ir arī salas augstākais punkts. No ledus brīvās salas daļas reljefu veido zemie līdzenumi. Daudz upju, kas ziemā izsalst, vairāki nelieli ezeri.

Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā, bet apmēram 5% teritorijas aizņem arktiskā tundra. Mīt baltais lācis, polārlapsa, lemingi.

Vēsture
-------

Salu 1932. gadā atklāja padomju polārpētnieku Georgija Ušakova un Nikolaja Urvanceva vadītā ekspedīcija.

2006. gadā Taimiras (Dolganu-Ņencu) autonomā apvidus Dome pieņēma lēmumu atgriezt arhipelāgam 1919. gadā nogalinātās Krievijas cara ģimenes vārdus, tajā skaitā Pioņeru pārdēvēt par Svētās Tatjanas salu. Pēc Taimiras autonomā apvidus pievienošanas Krasnojarskas novadam 2007. gadā tā vadība šo ierosmi neatbalstīja.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 371. lpp.
2. ↑  Арктика. Сведения о регионе
3. ↑  Северная Земля: 90 лет после открытия
4. ↑  Депутаты Законодательного собрания Красноярского края против переименования островов архипелага "Северная Земля" newslab.ru 2007. gada 27 maijā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pioņera***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Šultesa madara** (*Galium schultesii Vest.*, sinonīms *Galium intermedium Schult.*)) ir a augu suga rubiju dzimtas madaru ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas dienvidos un dienvidaustrumos, tostarp ļoti reti sastopama Latvijas valsts vidū un dienvidaustrumu daļā, platlapju vai jauktos mežos un krūmājos.

Šultesa madara ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Šultesa madara ir daudzgadīgs, 50—120 cm garš lakstaugs ar stāvu vai pacilu, zilganzaļu, kailu un bagātīgi zarojošu stublāju, kurš apakšdaļā ir apaļš, bet augšdaļā četršķautņains. Auga sānzari ir gari un parasti vienam augam ir vairāki stublāji.

Lapas ir pelēkzaļas, lancetiskas, 2—6 cm garas un 0,3—1 cm platas, uz stublāja izvietotas neīstos mieturos pa 6-10. Lapas plātnes apakšpuse ir gaišāka nekā virspuse, gals ir ar īsu dzeloņsmaili, lapas visplatākais punkts ir tās vidusdaļā.

Ziedi ir piramidāli, izvietoti skarveidīgās ziedkopās stublāja un zaru augšdaļas lapu žāklēs. Ziedkāti ir ļoti tievi, dažreiz nokareni. Kauss ir četrdaļīgs un saaudzis. Ziedu vainags ir balts, četrdaļīgs, saaudzis, apmale dziļi šķelta. Auglis ir kails riekstiņš divu riekstiņu skaldauglī. Zied no jūnija beigām līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Šultesa madara - Galium schultesii Vest - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šultesa madara***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Jānis Menska**, 1. Daugavgrīvas Latviešu strēlnieku bataljona 4. rotas komandieris. Dzimis 1893. gada 2. februārī Smiltenes pagasta "Menskās", kritis 1916. gada 23. decembrī, Ziemassvētku kauju laikā.

Bijis vecākais no trijiem brāļiem. Mācījies Mežoles pamatskolā, tad Smiltenes draudzes skolā. No 1909. līdz 1912. gadam mācījies Smiltenes tirdzniecības skolā, kuru absolvējis. Vēlāk Tukumā beidzis lopkopības instruktoru kursus un 1913. gada pavasarī pieņēmis vietu Sabiles-Valgales pagastā, bet jau pēc pusgada pārnācis uz Smiltenes pagastu par lopkopības pārraugu, kur strādājis līdz Pirmā pasaules kara sākumam. Bijis vairāku Smiltenes sabiedrisko organizāciju biedrs, dziedājis korī, spēlējis teātri u.t.t.

1914. gada rudenī Menska iesaukts armijā un nosūtīts uz Lugu, bet 1915. gada pavasarī uz Pēterhofas 3. praporščiku skolu, kuru viņš beidzis 1915. gada augustā. Pēc skolas beigšanas pāris nedēļas pavadījis atvaļinājumā mājās, tad devies uz Minsku, kur viņu gribējuši ieskaitīt krievu armijā pulkā, bet pēc viņa paša lūguma viņam atļāvuši iestāties latviešu strēlnieku bataljonā. 1915. gada 1. oktobrī praporščiks Menska ierodas 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljonā un 21. oktobrī viņu iedala par jaunāko virsnieku 1. rotā. Menska jau no sākuma piedalās visos poručika Frīdriha Brieža pārgalvīgajos uzbrukumos.

1915. gada 1. decembrī pārcelts uz 4. rotu. Pēc rotas komandiera ievainošanas, iecelts par rotas pagaidu komandieri. 1916. gada 15. februāri apstiprināts par 4. rotas komandieri. 29. februārī sadursmē ar vāciešiem pie Misas upes ievainots pēdā. Par drosmi 1916. gada 8. marta sadursmi apbalvots ar Sv.Vladimira IV. šķiras ordeni, ar šķēpiem un lentu.

Ziemassvētku kaujās atrodas pirmajās līnijās, kur vācu lode viņu nāvējoši ķer galvā. Mensku pārved uz Smilteni, kur 1917. gada 3. janvārī apglabāts Smiltenes pilsētas kapos.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Par tēvuzemi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. februārī. Skatīts: 2021. gada 3. maijā.
2. ↑  «Virsleitnants Jānis Menska». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 21. aprīlī. Skatīts: 2021. gada 3. maijā.
3. ↑
**Huans Korso** (spāņu: *Juan Corzo y Príncipe*; 1873. gada 24. jūnijs, Madride - 1941. gada 27. septembris, Havanna) bija spāņu izcelsmes Kubas šahists, pieckārtējais Kubas čempions šahā.

Biogrāfija
----------

Dzimis Madridē, taču 1887. gadā kopā ar ģimeni emigrējis uz Kubu. Šeit izveidojies par spēcīgāko Kubas tā laika šahistu. Bijis Havannas šaha kluba čempions. Piecas reizes ir uzvarējis Kubas šaha čempionātā (1898, 1902, 1907, 1912, 1918).

Šaha vēsturē pazīstams kā pirmais šahists, kas nospēlējis maču ar nākamo Pasaules šaha čempionu Hosē Raulu Kapablanku. Tas notika 1901. gadā un beidzās ar minimālu toreiz 13 gadīgā Kapablankas uzvaru - 7:6 (+4-3=6), lai gan pirmās divās partijās uzvarēja Korso.

Vēlākajos gados atbalstījis Kapablankas šaha talanta izaugsmi. Bijis viens no Kubas šaha federācijas dibinātājiem un Kapablankas izdotā šaha žurnāla «Capablanca's Chess Magazine» redaktors. Ilgus gadus vadījis arī šaha nodaļu Kubas avīzē «El Fígaro».

Atsauces
--------

1. ↑  «Campeonato de Cuba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2013. gada 26. novembrī.
2. ↑  Capablanca - Corzo (1901)
3. ↑  «Immortal but Unknown». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 1. decembrī. Skatīts: 2013. gada 26. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Vācu Vipassanas meditācijas skolotājs, mūks Vivekananda
**Vipassana meditācija** ir viena no senākajām Teravādas budisma mūsdienās pazīstamajām meditācijas tehnikām, kuru pirms vairāk kā 2500.gadiem atklāja un mācīja Sidhārta Gautama (Šakjamuni Buda).

Etimoloģija
-----------

Pāli valodā *passana* – redzēt pareizi; *vipassana* – redzēt realitāti tādu kāda tā ir, izpratne, atskārsme par lietu patieso dabu.

Vipassana tehnikas būtība
-------------------------

Vipassana meditācijas tehnika ir detāli aprakstīta Palī kanona jeb Tripitakas sūtrā *Mahā Satipatthāna Sutta* (palī valodā - Dižā apzinības izveidošanas sūtra). Tehnikas pamatā ir sevis izzināšanas process, kurā ar koncentrētu prātu praktizētājs novēro realitāti sava prāta un ķermeņa ietvaros. Šajā procesā praktizētājs agrāk vai vēlāk pamana visu pastāvošo fenomenu iezīmes – *aniča* (viss ir mainīgs un nepastāvīgs); *dukha* (viss mainīgais ir neapmierinošs); *anata* („es" neasamība).

Pakāpeniski nostiprinot šo iezīmju izpratni un attīstot apzinību, praktizētāja prāts pārstāj automātiski reaģēt uz pasaules fenomeniem ar „patīk" vai „nepatīk" un tā vietā sāk uztver realitāti tādu kāda tā ir. Apzinoties fenomenu patieso dabu, praktizētājs pakāpeniski atbrīvojas no negatīviem prāta stāvokļiem tādiem kā naids, dusmas, bailes, skumjas, alkas u.c..

Vipassana meditācijas neatņemama daļa ir morālas uzvedības normas: 1) atturēties no nogalināšanas; 2) atturēties no zagšanas; 3) atturēties no seksuālas rīcības, kuras rezultātā kāds cieš; 4) atturēties no melošanas; 5) atturēties no apdullinošu vielu lietošanas.

Vipassana prakse mūsdienās
--------------------------

Mūsdienās vipassana meditāciju pasniedz vairākās tradīcijās; izplatītākās no tām:

1. *S.N.Goenka* un *Sayagyi U Ba Khin* tradīcija
2. *Mahasi Sayadaw* tradīcija
3. Taizemes meža klosteru un *Ajahn Chah* tradīcija
4. *Pa Auk Sayadaw* tradīcija

Vipassana meditācijas kustība ir izplatījusies rietumos, arī Latvijā.

Atsauces
--------

1. ↑  U Sīlānanda, The Four Foundations of Mindfulness, Wisdom Publications, Boston, 2002
2. ↑  Buddhaghosa, Visuddhimagga (The Path of Purification), Bikkhu Njanamoli transl, 4th ed. 2010.
3. ↑   Vipassanā rietumos (angliski)
4. ↑   *S.N.Goenka* tradīcijā  

 Archived 2013. gada 2. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. *Pa Auk Sayadaw* tradīcijā

 Archived 2012. gada 7. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Kas ir meditācija?

Ārējās saites
-------------

* Dažādu tradīciju Vipassanas skolotāju lekcijas
* BBC dokumentāla filma *The Mindful Way*
* BBC dokumentālā filma *The Buddha Comes To Sussex*
* Vipassana meditāija *S.N.Goenka* un *Sayagyi U Ba Khin* tradīcijā
* Vipassana meditācija *Ajahn Chah* tradīcijā
* Vipassana meditācija *Mahasi Sayadaw* tradīcijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85143718
* GND: 4265083-5
* NKC: ph122732

 |

 |
**Jeneda** (igauņu: *Jäneda*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Rietumviru apriņķa Tapas pagastā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa un atrodas 14,6 km attālumā no Tapas, 63 km attālumā no Tallinas un 146,6 km attālumā no Narvas. Jenedā pietur Tapas (Tartu, Valgas, Koidulas, Rakveres, Narvas) un Tallinas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.

Vēsture
-------

Igaunijas pirmā dzelzceļa Baltijas Osta—Rēvele—Tosno būvniecība norisinājās no 1869. līdz 1870. gadam. Atklāšanas gadā posmā Rēvele—Tapa tika ierīkotas tikai divas stacijas — Rāzika (vācu: *Rasik*, krievu: *Разикь*) un Šarlotenhofa (vācu: *Scharlottenhof*, krievu: *Шарлоттенгофь*). Tajā pašā gadā pēc īpaša Janedas muižas (igauņu: *Jäneda mõis*, vācu: *Jendel*) īpašnieka barona Hermana fon Benkendorfa pasūtījuma tika izveidots privāts dzelzceļa pieturas punkts ar iekāpšanas platformu un stacijas ēku — uzgaidāmo zāli. Pieturas punktu barons nosauca sava muižas īpašuma vārdā, pie tam pieturas punktu izmantot varēja vienīgi pats barons, kā arī viņa piederīgie. 1876. gadā privātais pieturas punkts ieguva publiskas starpstacijas kategoriju. 1914. gadā stacijā tika izbūvēts otrs sliežu ceļš, bet 1927. gadā Jeneda kļuva par staciju.

Vecā koka stacijas ēka 20. gadsimta beigās nojaukta.

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Jenedas pieturas punktā tika izbūvētas divas jaunas pasažieru platformas ar augstuma atzīmi 550 mm. Platformu garums - 30 m. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  Avaleht | Edelaraudtee
3. ↑  «Idasuund». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. septembrī. Skatīts: 2012. gada 24. septembrī.
4. ↑  Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium[novecojusi saite]
5. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. decembrī. Skatīts: 2012. gada 24. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Tapu** |
|  Nelijerve |  **Jeneda** | Lehtse  |
**Domeniko "Mimo" Skiatarella** (itāļu: *Domenico "Mimmo" Schiattarella*; dzimis 1967. gada 17. novembrī, Milānā, Itālijā) ir bijušais Itālijas sacīkšu braucējs, zināms kā Formula 1 pilots.

1984. gadā Skiatarella piedalījās kartingu sacīkstēs Itālijā un guva 28 uzvaras. Turpmākos divus gadus itālis piedalījās Itālijas Formula 4 kausā, pirmajā sezonā iegūstot 3. vietu kopvērtējumā, bet nākamajā gadā kļūstot par čempionu. 1987. gadā viņš kļuva par Itālijas Formula 2000 čempionu. No 1988. līdz 1991. gadam Domeniko piedalījās Itālijas F3 čempionātā, pēdējā sezonā izcīnot vicečempiona titulu. Nākamajā gadā Skiatarella ņēma dalību Dienvidamerikas F3, Dienvidamerikas F2 un Itālijas F2 čempionātos. 1994. gada sākumā pilots piedalījās CART sacīkstēs.

1994. gada sezonas beigās Skiatarella aizvadīja divas sacīkstes problēmu nomocītajā Simtek komandā. Viņš kļuva par 1995. gada pamatsastāva pilotu, tomēr viņš varēja iziet uz starta tikai četrās sacensībās, jo Monako *Grand Prix* viņam radās problēmas ar formulu. Komanda pēc nedēļas nogales paziņoja par bankrotu un izstāšanos no čempionāta. Skiatarella atgriezās CART kausā. Līdz 2001. gadam viņš ir piedalījies dažādās salonautomašīnu sacīkstēs, tostarp, Lemānas sacīkstēs. Togad viņš beidza savu karjeru.
Šis raksts ir par laikrakstu "Padomju Jaunatne" (kopš 1990. gada "Latvijas Jaunatne"). Par citām jēdziena **Latvijas Jaunatne** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**"Padomju Jaunatne"** (no 1990. gada **"Latvijas Jaunatne"**) bija latviešu valodā iznākošs dienas laikraksts jauniešiem.

Vēsture
-------

Latvijas PSR laikā tika apgalvots, ka šī avīze ar nosaukumu "Jaunais Komunārs" iznākusi 1921.—1936. un 1940.—1941. gadā, tomēr vēl 1960. gados tas tika uzskatīts par citu preses izdevumu.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 27. septembrī Latvijas Ļeņina Komunistiskās jaunatnes savienības Centrālā komiteja sāka izdot politisku, sabiedrisku un literāru laikrakstu ar nosaukumu "Padomju Jaunatne". 
Laikraksts bija komunistiskās idejas paudējs, tā uzdevumi bija padomju jaunatnes militāri patriotiskā audzināšana, komunistiskās sabiedrības cilvēka veidošana. Laikraksts ziņoja par jaunatnes dzīvi Latvijā un PSRS republikās, publicēja rakstus par sasniegumiem zinātnē un tehnikā, informēja par notikumiem mākslas pasaulē un sporta dzīvē. Laikrakstam kopš 1948. gada bija populārs satīrisks pielikums "Asā slota".

Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā laikraksts atbalstīja Latvijas patstāvības idejas, no 1990. gada 3. janvāra līdz 1993. gada 30. decembrim to izdeva akciju sabiedrība "Latvijas Jaunatne" ar nosaukumu "Latvijas Jaunatne".

Redaktori
---------

* R. Blūms (1945—1952)
* K. Kaugurs (1953—1959)
* M. Kārkliņa (1960—1963)
* R. Treijs (1963—1965)
* V. Krustiņš (1965—1976)
* Ē. Papiņš (1976—1977)
* M. Zīle (1978—1987)
* A. Cīrulis (1987—1993)

Apbalvojumi
-----------

* Komjaunatnes (LĻKJS) prēmija (1974)
* PSRS ordenis "Goda Zīme" (1981)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 390. lpp.
2. 1 2 3  *Latvijas enciklopēdija*. 4. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2007. 649. lpp. ISBN 978-9984-9482-4-9.
3. ↑  Latvijas PSR mazā enciklopēdija, 2. sēj. 689. lpp.
**Austrumeiropas līdzenums** vai **Krievijas līdzenums** ir viens no Zemes lielākajiem līdzenumiem. Tas ir otrs lielākais līdzenums pasaulē aiz Amazones zemienes un aizņem apmēram pusi no Eiropas platības. Ziemeļos līdzenums robežojas ar Balto un Barenca jūru, dienvidos — ar Melno, Azovas un Kaspijas jūrām. Ziemeļrietumos tas robežojas ar Skandināvijas kalniem, rietumos un dienvidrietumos — Sudetiem un Karpatiem, dienvidaustrumos — ar Kaukāza kalniem, bet austrumos — ar Urāla kalniem. Līdzenuma garums ziemeļu—dienvidu virzienā ir apmēram 2500 km, bet rietumu—austrumu — ap 1000 km. Platība 4 000 000 km2. Vidējais virsas augstums ir 170 m, augstākais virsas punkts ir 479 m vjl Buguļmas—Beļebejas augstienē, viszemākais punkts atrodas Piekaspijas zemienē 26 m zem jūras līmeņa.

Līdzenuma teritorijas lielākā daļa atrodas Krievijas teritorijā, bet tajā atrodas vēl vairākas valstīs. Pilnībā ietilpst Igaunija, Latvija, Lietuva un Baltkrievija, daļēji — Somija, Polija, Ukraina, Moldova, Rumānija, Bulgārija un Kazahstāna.

Lielākās upes līdzenuma teritorijā ir Volga (3692 km gara), Urāla (2428 km), Dņepra (2290 km), Dona (1950 km), Pečora (1809 km), Kama (1805 km), Oka (1500 km), Daugava (1005 km), Nemuna (937 km).

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 94. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Austrumeiropas līdzenums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315132546

 |

 |
***Plourdosteus mironovi*** ir plordosteīdu artrodiru suga. Tās pārstāvji dzīvoja augšdevonā, frānas laikmetā (pleskavas slāņi, pļaviņu svīta). Sugu pirmo reizi aprakstīja padomju paleontologs Dmitrijs Obručevs 1933. gadā. Sugas holotips ir vidējais muguras kauls (*MD*) no Orodežas upes atseguma Ļeņingradas apgabalā (pleskavas slāņi). Nosaukums *Plourdosteus mironovi* nozīmē Mironova (nosaukts V. Mironova vārdā, kurš pirmais ievāca šīs sugas fosiliju kolekciju) plordostejs. Suga bija izplatīta Galvenajā devona laukā Orodežas (Milodeža, Goriņa), Tesovkas (Savlova), Volhovas (Veļsi), Sjasas (Hvalova, Andrejevščina, Kulakova, Jahnova, Monceva) krastos, kā arī pie Andomas kalna.

Apraksts
--------

Sugu pārstāvēja zivis, kas izmēros ir divreiz mazākas par *Plourdosteus trautscholdi*. Galvas vairogs ir līdz 15 cm garš. Kaulu centrālajā daļā ornamentējuma pauguriņi ir sīkāki, nekā gar malām. Uz dažiem kauliem pauguriņi izvietoti koncentriskās rindās ap pārkaulošanās centru. Uz *interlaterale* priekšējās puses pauguriņiem ir rombveidīga forma. Kaulu kontūras nedaudz variē dažādiem eksemplāriem. *Nuchale* priekšējā mala ir noapaļota, aizmugurējā mala jauniem un veciem īpatņiem ieliekta. Uz *centrale* kaula bez virsacu un centrālās vagas ir novērojama arī vidējās bedrīšu līnijas vaga. Uz *paranuchale* kaula atrodas virsdeniņu vaga. Vidējais muguras kauls (*MD*) ir relatīvi īsāks nekā *P. trautscholdi* sugai. Sānu virsmas slīpums priekšpusē ir 85°, bet aizmugurējā daļā 70°. Muguras vaga *MD* kaula vidū nav pārtraukta. Tās zari veido 80° leņķi. Priekšējam sānu-muguras kaulam (*ADL*) priekšējā mala ir ieliekta, bet kaula locītavas daļa ir 40° leņķī pret horizontālo plakni. Pakaļējā sānu-muguras kaula (*PDL*) šuves virsmas kontūrai priekš *MD* nav izliekuma. Leņķis starp priekšējā vidējā vēdera kaula (*AMV*) priekšējām malām ir strups (145°). Uz priekšējā vēdera-sānu kaula (*AVL*) vēdera vaga nošķir priekšējo mediālo stūri.

Atsauces
--------

1. ↑  Обручева О.П. "Панцирные рыбы девона СССР (Коккостеиды, и динихтииды)", Издательство Московского университета, Москва, 1962 г. 191 стр. 101-102. lpp
**Tompraisa** (angļu: *Tom Price*) ir pilsēta Austrālijas ziemeļrietumos, Rietumaustrālijas štatā, Pilbaras reģionā. Kalnrūpniecības centrs. Ašbērtonas grāfistes administratīvais centrs. 2874 iedzīvotāji, no tiem 10,4 % – Austrālijas aborigēni (2021. gadā).

Izvietojusies kontinenta iekšienē, Hamerslija grēdā, ap 1050 km uz ziemeļaustrumiem no Pērtas un ap 240 km uz dienvidaustrumiem no Karratas, 747 m augstumā virs jūras līmeņa; tiek uzskatīta par visaugstāk esošo apdzīvoto vietu Rietumaustrālijā. Pilsētas tuvumā atrodas kompānijas „Rio Tinto" Maunttompraisas dzelzs rūdas raktuves. Tajās iegūto rūdu pa 290 km garu dzelzceļu transportē uz Dampīras ostu eksportam, galvenokārt uz Ķīnu un Japānu. Tuvākā lidosta atrodas ap 70 km no pilsētas, Paraburdū. Netālu no Tompraisas ir tūristu iecienīts Neimlesa kalns (*Mount Nameless*), Kariģini nacionālais parks un Kariģini aborigēnu kultūras mantojuma interpretācijas centrs.

Pilsētu 1965.–1966. gadā uzcēla kalnrūpniecības kompānija „Hamersley Iron" (mūsdienās „Rio Tinto" meitas uzņēmums). Nosaukta par godu amerikāņu uzņēmējam Tomasam Mūram Praisam (*Thomas Moore Price*), kurš veicinājis dzelzs rūdas ieguves attīstību Hamerslija grēdas apvidū.

* Skats uz pilsētu no Neimlesa kalnaSkats uz pilsētu no Neimlesa kalna
* VidusskolaVidusskola
* Pilsētas zīmePilsētas zīme

Atsauces
--------

1. 1 2  *Tom Price, 2021 Census All person QuickStats* Australian Bureau of Statistics. Skatīts 2022. gada 5. novembrī
2. 1 2  *Tom Price*, Britannica.com. Skatīts 2022. gada 5. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tompraisa***.
**Linards Tauns** (īstajā vārdā **Arnolds Mikus Bērzs-Bērziņš**, dzimis 1922. gada 13. oktobrī, miris 1963. gada 30. jūlijā) bija trimdas latviešu dzejnieks.

Biogrāfija
----------

Bērnību un jaunību Linards Tauns pavadīja Rīgas nomalē Anniņmuižā. 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar brāli Tālivaldi devās bēgļu gaitās uz Vāciju, strādāja pie zemniekiem un dažādus gadījuma darbus netālu no Frankfurtes pie Mainas, tad Silēzijā, Gerlicas pilsētā, Memingenē. 
1946. gadā sāka publicēties trimdas latviešu presē. 1950. gadā pārcēlās uz Ņujorku, strādāja par burtlici tipogrāfijā un redaktoru "Latvju Žurnāla" redakcijā. 
1950. gadu vidū Linards Tauns kopā ar Gunaru Saliņu kļuva par vadošo personību latviešu dzejnieku un mākslinieku grupā "Elles ķēķis".

Dzīves laikā publicēts tikai viens Tauna dzejoļu krājums - "Mūžīgais mākonis" (1958). Pēc viņa nāves Gunars Saliņš sakārtoja un izdeva pārējos Tauna dzejoļus krājumā "Laulības ar pilsētu" (1964).

Savu pseidonīmu Tauns esot izvēlējies pēc ezera Piebalgā, Vidzemes augstienē (sk. Tauns), kas pēc teikām reiz lidojis gaisos kopā ar citiem ezeriem.

Vairāki komponisti sacerējuši dziesmas ar L. Tauna dzeju. Grupas "Pērkons" repertuārā 1991. gadā bija Jura Kulakova dziesma "Krāsaini tērpi, puķes un lūpas" un Jura Sējāna dziesma "Un aizlido tērpa putni". Aivara Hermaņa dziesmas Ievas Akurateres izpildījumā apkopotas albumā "Plīvošana ar pilsētu" (1997). Laila Saliņa sarakstījusi dziesmas ar L. Tauna vārdiem izrādei "Elles ķēķis. Ņujorka-Latvija" (2018).

2022. gada maijā un jūnijā notiek Tauna simtgadei veltītais "Punctum" festivāls.

Bibliogrāfija
-------------

* *Mūžīgais mākonis*. Vesterosa (Zviedrijā): Ziemeļblāzma, 1958.
* *Laulības ar pilsētu.* Sast. Gunars Saliņš. Šipenvile (ASV): Upeskalns, 1964.
* *Iesim pie manas mīļās* ["Mūžīgais mākonis" un "Laulības ar pilsētu"]. Sast. G. Saliņš. Bruklina (ASV): Grāmatu draugs, 1972.
* *Plīvošana ar pilsētu* [izlase]. Sast. Ojārs Vācietis. Rīga: Liesma, 1988.
* *Dzeja* [kopotā dzeja]. Sast. Kārlis Vērdiņš. Rīga: Mansards, 2011.

Atsauces
--------

1. ↑  Linards Tauns Archived 2011. gada 19. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. ieraksts Latvijas Literatūras centra datubāzē, informācija iegūta 29.02.2008
2. ↑  Balets - procesija ar Linardu Taunu Archived 2007. gada 18. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. raksts žurnālā Jaunā Gaita, 1959. gada marta, aprīļa izdevumā, informācija iegūta 29.02.2008

Ārējās saites
-------------

* Žurnāla Jaunā Gaita 1959. gada marta, aprīļa izdevums, publicēti Linarda Tauna dzejoļi, raksti par Taunu
* Nature in contemporary Latvian poetry: A changing vision Archived 2019. gada 6. augustā, *Wayback Machine* vietnē. raksts angļu valodā par Tauna dzeju žurnālā *Lithuanian Quarterly Journal of Arts and Sciences*, publicēts 1971

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 34861742
* LNB: 000116905
* LCCN: n99053668
* ISNI: 0000 0000 3324 8214

 |

 |
**Dombrovska tēma** šaha kompozīcijā ir matu maiņas kombinācija ne mazāk kā divos variantos: viens un tas pats melno gājiens mēģinājumā atspēko mata draudu, bet risinājumā pēc ievadgājiena kļūst par iemeslu šī mata iespējamibai.  Sākotnējā pozīcijā tematiskie mati nedrīkst būt sagatavoti.

Tēmas bāzes formas algoritms:

1. ? ~ **2. A #, 1. ... a !**
1. ? ~ **2. B #, 1. ... b !**
1. ! ~
1. ... **a 2. A #**
1. ... **b 2. B #**
Tēma nosaukta latviešu problēmista A. Dombrovska vārdā, kas 1958. gadā pirmais publicēja uzdevumu, kurā tēma izstrādāta divos variantos. 

**A. Dombrovskis**  
 *Probleemblad*, 1958  
1. godalga**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma tematiskais saturs**

Tematiskie maldinājumi (mēģinājumi):
1. Lc1? draud 2. Zf4#, atspēko 1. ... Ld2!
1. Zg3? draud 2. Td4#, atspēko 1. ... De2!
Risinājums:
1. Ze3! draud 2. Dc2#
1. ... Ld2 2. Zf4#
1. ... De2 2. Td4#
Maldinājumu draudi risinājumā izpildās pēc maldinājumu atspēkojumu gājieniem.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 114. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  *Словарь терминов шахматной композиции / Авт.-сост. Басистый М. Б*. Киев : Книга. 2004. 126. lpp. ISBN 966-96424-0-1 Jāpārbauda `|isbn=` vērtība. (krieviski)
3. ↑  Dombrovskis, A.. *Šaha kompozīcija Padomju Latvijā*. Rīga : LVI, 1961. 135. lpp.

Ārējās saites
-------------

* **Dombrovska tēmas** uzdevumu kolekcija vietnē *PDB*
**Gundars Rēders** (dzimis 1972. gada 29. septembrī) ir Latvijas žurnālists, bijušais Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta vadītājs (1999—2006). Kopš 2013. gada vada LTV raidījumu "Viens pret vienu".

Biogrāfija
----------

Gundars Rēders 1994. gadā absolvējis Rīgas Tehnisko universitāti. 2008. gadā Latvijas Universitātē ieguvis maģistra grādu sociālajās zinātnēs. 1995. gada martā uzsācis darbu Latvijas Televīzijas (LTV) Ziņu dienestā. 1999. gada septembrī iecelts par Ziņu dienesta vadītāju. 2002. gada februārī, pēc Rolanda Tjarves atstādināšanas no Latvijas Televīzijas ģenerāldirektora amata, Rēders kļuva par uzņēmuma pagaidu vadītāju. Iesaistījies konkursā uz vakanto amatu, taču zaudējis Uldim Gravam. Tad vadījis LTV administratīvo daļu, bet novembrī atgriezies Ziņu dienesta vadībā. 2004. gadā, kad pēc Gravas aiziešanas tika izsludināts jauns konkurss, piedalījies vēlreiz, taču šoreiz zaudējis Jānim Holšteinam.

2006. gada jūlijā paziņojis par aiziešanu no Ziņu dienesta vadītāja amata un, ka 1. septembrī kļūs par LTV Eiropas korespondentu, nomainot amatā Arni Krauzi. 2009. gadā bijis viens no kandidātiem uz Latvijas Radio ģenerāldirektora vietu. Tā paša gada septembrī sācis vadīt diskusiju raidījumu "Atklātā ceturtdiena ar Gundaru Rēderu", ko darījis līdz 2011. gadam, kad viņš kļuva par raidījuma "Sastrēgumstunda" vadītāju.. Kopš 2013. gada LTV vada interviju raidījumu "Viens pret vienu", veidojis vairākas dokumentālās filmas.

Privātā dzīve
-------------

Gundars Rēders ir dzimis 1972. gadā. Ir trīs bērni: Gundega, Jēkabs un Gustavs. 2019. gadā apprecējies vēlreiz, ar televīzijas žurnālisti Ilzi Jaunalksni.

Atsauces
--------

1. ↑
2. 1 2  Dace Rudzīte. «Par LTV Ziņu dienesta vadītāju izvēlas Mareku Gailīti». TvNET, 2002.11.18.. Skatīts: 2012.06.11.
3. ↑  «Par LTV šefa krēslu vairs cīnās pieci». Delfi. 2002.03.28. Skatīts: 2012.06.11.
4. ↑  «Par jauno LTV ģenerāldirektoru apstiprina Jāni Holšteinu». Delfi. 2004.05.10. Skatīts: 2012.06.11.
5. ↑  «Rēders pārtrauks darbu LTV Ziņu dienesta vadītāja amatā». Delfi. 2006.07.26. Skatīts: 2012.06.11.
6. ↑  «LTV Ziņu dienesta vadītājs Rēders būs Eiropas korespondentu». Delfi. 2006.07.31. Skatīts: 2012.06.11.
7. ↑  Vita Dreijere. «papildināta - No amata atkāpjas Latvijas radio ģenerāldirektors». Diena, 2009. gada 1. janvārī. Skatīts: 2012. gada 11. jūnijā.
8. ↑  «LTV no novembra trešdienās būs jauns debašu raidījums Gundara Rēdera vadībā». Delfi. 2011.10.10. Skatīts: 2012.06.11.
9. ↑  «Rēders atbalsta sievas mākslu». Kas jauns?. 2010.03.22. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2012.06.11.
10. ↑  Apprecējušies TV žurnālisti Ilze Jaunalksne un Gundars Rēders Delfi

Ārējās saites
-------------

* *Twitter* profils
**Gundega Muzikante** (dzimusi Rīgā 1964. gada 15. novembrī) ir latviešu māksliniece, pārsvarā nodarbojas ar bērnu literatūras ilustrāciju.

Biogrāfija
----------

No 1984. līdz 1990. gadam mācījusies Latvijas Mākslas akadēmijas grafikas nodaļā, 2009. gadā ieguvusi arī mākslas maģistra grādu.

Pirmo grāmatu ilustrējusi 1990. gadā, šajā pašā gadā ieguva Indriķa Zeberiņa balvu kā bērnu grāmatu ilustratore. Kopš tā laika aktīvi nodarbojas ar bērnu grāmatu ilustrēšanu, ilustrējot vismaz pa grāmatai gadā.

Ilustrētās grāmatas vairākkārt nominētas Latvijas Grāmatizdevēju asociācijas gada skaistāko grāmatu konkursā "Zelta ābele", arī vairākkārtēja starptautiskās Jāņa Baltvilka balvas ieguvēja (2014. un 2022. gadā) un Pastariņa prēmijas laureāte.

Mācījusi mākslu Rīgas Latviešu biedrības "Spēļu skolā" un Baldones Mākslas skolā. Zīmējusi arī ilustrācijas bērnu žurnāliem "Zīlīte", "Ezis", arī žurnāliem "Dārza pasaule", "Dārzā", "Mūsmājas". Animācijas filmas "Dzeguze un viņas 12 vīri" māksliniece.

2016. gadā radījusi dizainu sudraba 5 eiro monētai "Pasaku monēta II. Eža kažociņš", kas ieguva "Latvijas gada monēta 2016" apbalvojumu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Biography of Gundega Muzikante».
2. ↑  «Gundega Muzikante - mākslinieka profils».
3. ↑  «Jāņa Baltvilka balvas laureāti - Jelgavas pilsētas bibliotēka». *www.jelgavasbiblioteka.lv*. Skatīts: 2022-07-25.
4. ↑  «Pasniegta Starptautiskā Jāņa Baltvilka balva bērnu literatūrā un grāmatu mākslā | Kultūras ministrija». *www.km.gov.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-07-25.
5. ↑  «Latvijas Nacionāla bibliotēka - Personas - Gundega Muzikante».
6. ↑  «Dzeguze un viņas 12 vīri (2009)». *Filmas.lv* (lv-LV). Skatīts: 2020-06-09.
7. ↑  «Pasaku monēta II. Eža kažociņš». *monetas.bank.lv*. Skatīts: 2020-06-09.