recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pols Džozefs Veics** (*Paul Joseph Weitz*; dzimis 1932. gada 25. jūlijā, miris 2017. gada 22. oktobrī) bija ASV astronauts, kara flotes lidotājs.

Biogrāfija
----------

Pols Veics piedzima 1932. gada 25. jūlijā Ēri, Pensilvānijā. Viņš pabeidza Harborkrīkas vidusskolu.

1954. gadā Veics Pensilvānijas Valsts universitātē ieguva bakalaura grādu aviācijas inženierijā. Studiju laikā viņš apguva Jūras kara flotes rezerves virsnieku treniņu korpusa kursus. 1954. gadā Pols Veics sāka dienestu Jūras kara flotē uz eskadras mīnu kuģa. 1956. gada septembrī viņš pabeidza lidotāju kursus, un sāka dienēt kara flotes aviācijā. Viņš piedalījās Vjetnamas karā.
1962. gadā Veics ASV Jūras pēcdiploma skolā ieguva maģistra grādu aviācijas inženierijā.

1966. gada aprīlī Pols Veics tika uzņemts piektā iesaukuma *NASA* astronautu grupā. Pēc astronautu pamatapmācības pabeigšanas viņš gatavojās *Apollo* programmā. Viņš tika apstiprināts par *Apollo 20* komandmoduļa pilotu, bet vēlāk *Apollo 20* lidojums tika atcelts.

Pola Veica pirmais kosmiskais lidojums notika no 1973. gada 25. maija līdz 22. jūnijam, esot orbitālās stacijas *Skylab* pirmās ekspedīcijas *Skylab 2* pilotam. Apkalpe uzstādīja kosmiskā lidojuma rekordu 28 dienas.

1976. gadā Veics atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem jūras kapteiņa pakāpē. Viņš gatavojās *Space Shuttle* programmā, apgūstot kosmoplāna pilota iemaņas.

Otro lidojumu kosmosā Pols Veics veica 1983. gada aprīlī misijā *STS-6*, esot komandierim. Šis bija kosmoplāna *Challenger* pirmais lidojums.

1988. gada martā Veics atstāja astronautu grupu, un kļuva par Džonsona kosmosa centra direktora vietnieku.
1994. gada maijā viņš atstāja *NASA*.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums
------------------------------

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Skylab 2* | 25.05.1973. | 22.06.1973. | Čārlzs KonrādsDžozefs Kervins | Pilots | 28 d 49 min |
| *STS-6**Challenger* | 04.04.1983. | 09.04.1983. | Karols BubkoStorijs MasgreivsDonalds Pītersons | Komandieris | 5 d 23 min |

Ārpuskuģa aktivitātes
---------------------

| **Misija** | **Slūžu kamera** | **Dalībnieki** | **Sākums** (UTC) | **Beigas** | **Ilgums** | **Darbība** |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Skylab 2* | *Skylab 2* komandmodulis | Pols Veics | 26.05.1973. 00:40 | 01:20 | 40 min | Veics stāvēja atvērtā lūkā, mēģinot atbrīvot *Skylab* stacijas iestrēgušo saules bateriju paneli, paraujot to ar 3 m āķa stieni, kamēr Džozefs Kervins turēja viņu pie kājām. Paneļa izvēršana neizdevās. |
| *Skylab 2* | *Skylab 2* | Čārlzs KonrādsPols Veics | 19.06.1973. 10:55 | 12:31 | 1 h 36 min | Eksponēto filmu kasešu nomaiņa un elektriskā kontakta salabošana. |

Atsauces
--------

1. ↑  MEN IN THE NEWS: PAUL J. WEITZ The New York Times, 1983-04-05

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā NASA biogrāfija (angliski)
* Пол Джозеф Вейтц (krieviski)
**Īsais žibulītis** (latīņu: *Euphrasia parviflora*) ir augu suga brūnkāšu dzimtā. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp visā Latvijas teritorijā.

Dažāda lieluma sugas pārstāvju grupas aug sausās pļavās, mežmalās, īpaši piejūrā, kā arī karjeros un smiltājos, kuros ir skrajš veģetācijas segums.

Morfoloģija
-----------

Īsais žibulītis ir viengadīgs, 5—20 cm garš lakstaugs. Tā stublājs ir stāvs, zarains (lai gan reizēm var būt arī vienkāršs), un blīvi klāts ar pagariem, lejupvērstiem matiņiem. Stublājam raksturīgi īsi posmi. Salīdzinājumā ar citiem žibulīšiem augs izskatās drukns.

Lapas ir olveidīgas, 0,5—1 cm garas un 0,3—0,7 cm platas; tām katrā pusē 3—5 smaili zobiņi. Ziedi ir izvietoti stublāja un zaru galā — cilindriskā, skrajā vārpā. Zieda vainags ir balts, 0,4—0,6 cm garš un divlūpains ar dzeltenu plankumu rīklītē. Auglis ir divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «īsais žibulītis - Euphrasia parviflora Schag. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-13.
**Ziemeļamerikas īssejas lāči** jeb **īssejas lāči**, jeb **buldoglāči** (*Arctodus*) ir lāču dzimtas (*Ursidae*) izmirusi ģints. Īssejas lāči apdzīvoja Ziemeļamerikas teritoriju pleistocēnā. Zinātnieki uzskata, ka īssejas lāči bija izteikti plēsīgi, kas pārtika tikai no gaļas. 

Īssejas lāčus raksturo īss, plats purns, kas to galvas padara līdzīgākas lauvām nekā mūsdienu lāčiem. Tiem bija gari, smalki veidoti kauli, un tie varēja skriet ar ātrumu 50 km/st. Īssejas lāču ģints pārstāvji bija vieni no lielākajiem pleistocēna plēsējiem, toties milzu īssejas lācis (*Arctodus simus*) bija un ir visu laiku vislielākais uz sauszemes dzīvojošais plēsējs, zinātnieki uzskata, ka īssejas lāči izmantoja savu lielo augumu, lai atņemtu medījumu pleistocēna briesmīgajiem vilkiem, zobenzobu tīģriem un citiem plēsējiem. Ar saviem spēcīgajiem žokļiem tas varēja apēst ne tikai gaļu, bet arī sagrauzt upura kaulus. Ir uzskats, ka īssejas lāči izmira tādēļ, ka izmira lielie medījamie dzīvnieki. Atšķirībā no citiem lāčiem tie nespēja adaptēties un kļūt par visēdājiem. Mūsdienās vistuvākais, dzīvojošais radinieks īssejas lāčiem ir briļļainais lācis (*Tremarctos ornatus*), kas dzīvo Dienvidamerikā.

Sistemātika
-----------

* † ģints **Ziemeļamerikas īssejas lāči** (*Arctodus*)
	+ † suga Īssejas lācis (*Arctodus pristinus*)
	+ † suga Milzu īssejas lācis (*Arctodus simus*)

Atsauces
--------

1. ↑  The Lord Geekington: The Ecomorphology of Arctodus
2. ↑  Arctodus - The Short Faced Bear - InfoHub Forums[novecojusi saite]
3. ↑  «Yukon Beringia Interpretive Centre». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 31. martā. Skatīts: 2014. gada 22. augustā.
4. ↑  «Abstract». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2004. gada 10. septembrī. Skatīts: 2009. gada 10. jūnijā.
**Eimerija šelfa ledājs** (angļu: *Amery Ice Shelf*) ir trešais lielākais šelfa ledājs Antarktīdas piekrastē. Plešas starp Larsa Kristensena un Ingridas Kristensenas krastiem Austrumantarktīdā. Tiek uzskatīts par daļu no Maka Robertsona Zemes. Barojas no pasaulē lielākā Lemberta glečera, kā arī citiem mazākiem Eimerija šelfa ledājā noplūstošiem glečeriem (Skillas glečers, Haribdas glečers). Šelfa ledāja platība ir 62 620 km² un tas aizpilda plašu līci, ko no austrumiem norobežo Amerikāņu augstiene, bet no rietumiem — Prinča Čārlza kalni. Ledājā ir vairākas salas, lielākā no kurām ir Giloka sala.

Ledāja ziemeļu malu 1931. gada 11. februārī atklāja *BANZARE* ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā un tās izvirzījumu nosauca par **Eimerija ragu** (*Cape Amery*) par godu tā laika Apvienotās Karalistes valdības pārstāvim Austrālijā Viljamam Eimerijam (*William B. Amery*). 1947. gadā nosaukums tika attiecināts uz visu šelfa ledāju.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Eimerija šelfa ledājs

Ārējās saites
-------------

* NASA satelītattēls
* The cavity under the Amery Ice Shelf, East Antarctica Archived 2017. gada 9. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
* Amery Ice Shelf’s "Loose Tooth" Gets Looser
* Rifting and calving of the Amery Ice Shelf
* Ben Galton-Fenzi. Bathymetry tides[novecojusi saite]
* Michael J. Hambrey. Structure and dynamics of the Lambert Glacier-Amery Ice Ahelf system: Implications for the origin of Prydz Bay sediments
***Montpellier Business School*** (franču: *Groupe Sup de Co Montpellier*) ir Eiropas biznesa augstskola ar vairākām universitātes pilsētiņām, kas atrodas Monpeljē. *MBS* dibināta 1897.

*The Financial Times* 2019. gadā skolu Eiropas biznesa skolu vidū ierindoja sešdesmit devītais vietā.

Skolas programmas ir trīskārši akreditētas — atbilstoši starptautiskajiem AMBA, EQUIS un AACSB standartiem. Skolas absolventu vidū ir tādi ievērojami uzņēmēji un politiķi kā *Eric Besson* (bijušais Francijas ministrs).

Atsauces
--------

1. ↑  (angliski)European Business School Rankings 2019 Archived 2020. gada 28. martā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  (angliski)Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS)
3. ↑  (angliski)L’ex-ministre français Eric Besson va conduire l’ancrage de SICPA en Afrique de l’Ouest

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 127806981
* ISNI: 0000 0000 8794 7387

 |

 |
**Īstbeisa** (angļu: *East Base* — ‘Austrumu bāze’) bija ASV atbalsta bāze izpētes ekspedīcijām Antarktīdā. Ierīkota 1940. gada 11. martā kā viena no divām Ričarda Bērda ASV Antarktikas dienesta ekspedīcijas atbalsta bāzēm (otra bija Vestbeisa vai Litlamerika III uz Rosa šelfa ledāja). Atrodas uz nelielās Stoningtonas salas tās ziemeļu galā Margeritas līča austrumos pie Antarktīdas pussalas rietumu krasta. Stacija tika izbūvēta no saliekamām konstrukcijām. Stacijas komandieris bija Diks Bleks *(Dick Black)*, bet komandiera vietnieks — Finns Ronne. Stacijā pārziemoja 26 cilvēku komanda. Ekspedīcijas darbības laikā tika apsekoti plaši apgabali Antarktīdas pussalas abos krastos un Aleksandra I salas apvidū. 1941. gada 22. martā stacijas personāls steidzamības kārtā tika evakuēts ar diviem lidmašīnu reisiem, jo agrās ledus segas dēļ ekspedīcijas kuģis nevarēja piekļūt salai.

1946. gadā Īstbeisa tika izmantota par apmetnes vietu 200 m attālās britu Stoningtonailendas polārstacijas izbūves laikā.

Īstbeisa kā galvenais atbalsta punkts tika izmantots arī 1947./1948. gada Finna Ronnes privātās izpētes ekspedīcijas gaitā. Ekspedīcijas sastāvā bija 23 cilvēki, starp kuriem bija ekspedīcijas vadītāja un galvenā pilota sievas Edīte Ronne *(Edith Ronne)* un Dženija Dārlingtone *(Jenny Darlington)* — pirmās Antarktīdā pārziemojušās sievietes. Pēc ekspedīcijas beigām Īstbeisa periodiski tika izmantota dažādu ekspedīciju īslaicīgai izmitināšanai. Dažas bāzes būves pielāgotas britu polārstacijas vajadzībām, kā arī izmantotas kā būvmateriāls.

1998. gadā Īstbeisai tika piešķirts vēstures pieminekļa un speciāli aizsargājamas vietas statuss un tā ir vecākā saglabājusies amerikāņu stacija Antarktīdā. 1992. gadā stacija un tās apkārtne tika sakopta un pielāgota tūristu apmeklējumiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ronne Family Antarctic Explorers. East Base, Stonington Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 19. martā.
2. ↑  «Stonington Island. Antarctic Teaty visitors site guide». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 19. martā. Skatīts: 2012. gada 19. martā.
3. ↑  SCAR Composite Gazetteer
4. ↑  «Stonington Island - Antarctic Historic Site and Monument». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 23. decembrī. Skatīts: 2012. gada 19. martā.

Ārējās saites
-------------

* UNITED STATES ANTARCTIC SERVICE 1939-1941 East Base

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Amerikas Savienoto Valstu polārstacijas Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis |
| --- |
|  |
| Vissezonas stacijas | 
* Amundsenskota-Sautpola
* *Bērda*
* *Eitsa*
* *Elsvērta* Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis/Valsts karogs: Argentīna
* *Helita* Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis/Valsts karogs: Jaunzēlande
* *Īstbeisa*
* *Litlamerika*
* Makmerdo
* Pālmera
* *Plato*
* *Saipla*
* *Vilksa* Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis/Valsts karogs: Austrālija

 |
|  |
| Vasaras stacijas un nometnes | 
* AGAP Sautfīlda
* Bērdkampa
* *Broktona*
* Keipširefa
* *Litlrokforda*
* *Neptuna*
* Pīterlenī
* *S2*
* Saipldoma
* WAIS Divaida

 |

 |
**Īspirkstu cīruļi** (*Calandrella*) ir cīruļu dzimtas (*Alaudidae*) putnu ģints, kas apvieno 6 mūsdienās dzīvojošas dziedātājputnu sugas. Sastopamas Āfrikā un Āzijā. Viena suga — īspirkstu cīrulis (*Calandrella brachydactyla*) — sastopams arī Eiropā.

Latvijā
-------

Latvijā novērota viena īspirkstu cīruļu ģints suga — īspirkstu cīrulis (vienu reizi 2020. gada 24. aprīlī). Tuvākās zināmās ligzdošanas vietas atrodas aptuveni 1000 km uz dienvidaustrumiem (Ukrainas ziemeļu daļā).

Kopīgās īpašības
----------------

Īspirkstu cīruļi mājo sausās, smilšainās biomās. Vairākas sugas sastopamas tuksnešu malās un arī pašos tuksnešos. Apspalvojums gaiši pelēks vai smilšu dzeltenbrūns, tādējādi putns saplūst ar apkārtējo vidi. Vēders gaišs, vienkrāsains, mugura un galva tumšāka un raibumota. Knābis īss un konisks, atgādina žubītes knābi, bet ir smalkāks. Īspirkstu cīruļi ir visēdāji, galvenokārt barojas ar sēklām. Ārpus vairošanās sezonas uzturas lielos baros.

Sistemātika
-----------

**Īspirkstu cīruļu ģints** (*Calandrella*)

* Arābijas rudgalvas cīrulis (*Calandrella eremica*)
* Blanforda cīrulis (*Calandrella blanfordi*)
* Īspirkstu cīrulis (*Calandrella brachydactyla*)
* Mongolijas īspirkstu cīrulis (*Calandrella dukhunensis*)
* Rudgalvas cīrulis (*Calandrella cinerea*)
* Tievknābja cīrulis (*Calandrella acutirostris*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Nicators, reedling & larks, 2020
2. 1 2  LOB: Pirmo reizi Latvijā novērots īspirkstu cīrulis
3. ↑  Encyclopedia: Lark
4. 1 2  Larks (Alaudidae)

Ārējās saites
-------------

* Xenus-Canto: Genus Calandrella
* Genus Calandrella
* Multiple instances of paraphyletic species and cryptic taxa revealed by mitochondrial and nuclear RAD data for Calandrella larks (Aves: Alaudidae)
**Sabiedriskās attiecības** ir saziņas starp organizāciju vai noteiktu indivīdu un pārējo sabiedrību pārvadība. Sabiedrisko attiecību mērķis bieži vien ir izveidot labvēlīgu sabiedrības viedokli par uzņēmumu, organizāciju vai slavenību, veidojot pozitīvu sabiedrisko tēlu un labu reputāciju. Sabiedrisko attiecību aktivitātes parasti ir vērstas uz ilgtermiņa ieguvumiem, nevis ātru rezultātu. Sabiedrisko attiecību aktivititātes sevī iekļauj ieinteresēto pušu (darbinieku, klientu, citu uzņēmumu, mediju utt.) un to viedokļu noskaidrošanu, vēlamo mērķu noteikšanu, komunikācijas plānošanu, kā arī informācijas sagatavošanu un izplatīšanu (gan plašsaziņas līdzekļos, gan arī organizējot dažādus pasākumus).

Skatīt arī
----------

* Sabiedrisko attiecību vēsture

Atsauce
-------

1. ↑  ПАБЛИК РИЛЕЙШНЗ, PR | Онлайн Энциклопедия Кругосвет

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85108753
* GND: 4043188-5
* NDL: 00569178

 |

 |
**Drūkšu ezers** (lietuviešu: *Drūkšiai*) vai **Drisvjatu ezers** (baltkrievu: *Дрысвяты*) ir ezers uz Baltkrievijas un Lietuvas robežas.

Ezers veidojies ledāja darbības rezultātā. Lielākais dziļums ir ezera centrālajā daļā, dienvidu daļa ir sekla. Lielā dziļuma dēļ lielākā daļa ezera ziemā neaizsalst. Mezotrofs. Ūdens kopumā tīrs, dzidrs, ūdens apmaiņas periods — 3 gadi. Reģistrētas 95 ūdensaugu un piekrastes augu sugas. Zooplanktons pārstāvēts ar 250 sugām. 25 sugu zivis, vairāk, kā 140 sugu putni.

Ezera ūdeni izmanto Ignalinas atomelektrostacijas dzesēšanai. Izmantotais ūdens daudzums gadā deviņas reizes pārsniedz ezera tilpumu. Atomelektrostacija piesārņo ezeru gan termiski - uzsildot ūdeni un veicinot eitrofikāciju, gan arī ar ķīmiskām vielām.

Ārējās saites
-------------

* Informācija par ezeru (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315528646
* LCCN: no2018150220

 |

 |
**"Kimi Ga Yo"** (君が代) ir Japānas valsts himna, kuras teksts ir tikai sešas rindas garš.

Himnas vārdi
------------

君が代は *(Kimi ga yo wa)*  

千代に *(Chiyo ni)*  

八千代に *(Yachiyo ni)*  

細石の *(Sazare ishi no)*  

巌となりて *(Iwao to narite)*  

苔の生すまで *(Koke no musu made)*

Tulkojums
---------

*Tavs valdnieka mūžs*  

*Lai tūkstoš,*  

*Astoņtūkstoš paaudzes ilgst,*  

*Kamēr sīki oļi*  

*Milzu klintī saaugs*  

*Un tā sūnām apaugs*

Vēsture
-------

Šī vārsma atrodama 10. gadsimtā sastādītajā dzejas antoloģijā "Kokinsjū", melodiju 1880. gadā komponējis mūziķis Hajasi Hiromori. Kopš 1893. gada pēc Izglītības ministrijas norādījuma tā dziedama valsts svētku dienās, sporta sacensībās un citos pasākumos kā valsts himna, bet tikai 1999. gadā pēc visai asām diskusijām Japānas parlaments un valdība beidzot oficiāli apstiprināja valsts karogu un valsts himnu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00566273

 |

 |
Koordinātas: 60°34′04″N 140°24′20″W﻿ / ﻿60.56778°N 140.40556°W﻿ / 60.56778; -140.40556

**Logans** (angļu: *Mount Logan*) ir kalns Senteliasa kalnos Kordiljeros, otrs augstākais kalns Ziemeļamerikā un Kanādas augstākā virsotne. Administratīvi atrodas Kanādas Jukonas teritorijā, Klueina nacionālajā parkā. Veidots no granītiem, tiek uzskatīts, ka Logana kalnam ir lielākais pamatnes apkārtmērs no visiem nevulkāniskajiem kalniem un tā masīvā ietilpst vēl 11 virsotnes, kas augstākas par 5000 metriem. Kalns atrodas aktīva tektonisma zonā un tā augstums palielinās par 0,35 mm gadā. Kalna nogāzes līdz 600—700 m augstumam apaugušas ar skujkoku mežu, augstāk — tundra un augstkalnu tuksnesis. No kalna noplūst Habarda un Logana ledāji.

Kalns tika atklāts 1890. gadā amerikāņu ģeologa Israela Rasela ekspedīcijas laikā un nosaukts par godu Kanādas Ģeoloģijas dienesta dibinātājam Viljamam Edmondam Loganam (*William Edmond Logan*). Pirmoreiz uzmērīts 1894. gadā un līdz 1989. gadam tika uzskatīts par augstāko virsotni Ziemeļamerikā. Pirmo uzkāpšanu kalna virsotnē veica starptautiska alpīnistu komanda Alberta Makartija (*Albert H. MacCarthy*) vadībā 1925. gada 23. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 436. lpp.
2. ↑  Researchers summit Mount Logan to document 30,000 years of climate history

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Logans***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 313423028
* LCCN: sh2020005434
* GND: 4408316-6

 |

 |
**Nobu Širase** (japāņu: 白瀬 矗; dzimis 1861. gada 20. jūlijā Konourā, Akitas prefektūrā, miris 1946. gada 4. septembrī Koromo (tagad Tojota), Aiči prefektūrā) bija japāņu virsnieks un polārpētnieks.

*Kainan Maru*
Širases antarktiskā ekspedīcija tika organizēta 1910. gadā un to atbalstīja tā laika Japānas premjerministrs Okuma Šigenobu. Ekspedīcija devās ceļā no Tokijas 1910. gada 1. decembrī ar 30 metrus garo burukuģi *Kainan Maru* (開南丸). 1911. gada 7. februārī ekspedīcija sasniedza Velingtonu Jaunzēlandē un pēc četrām dienām turpināja ceļu Antarktīdas virzienā. 6. martā ekspedīcija ieraudzīja Viktorijas Zemes krastus, bet laika apstākļi neļāva izkāpt krastā. Sliktie laika apstākļi piespieda Širasi pārtraukt ekspedīciju un atgriezties Sidnejā. Šajā laikā ekspedīcija sastapās ar ievērojamu līdzekļu trūkumu un Širase ar daļu komandas atgriezās Japānā, lai meklētu papildus līdzekļus. 
Lai arī viens no ekspedīcijas mērķiem bija Dienvidpola sasniegšana, Širase saprata, ka viņš pārāk daudz atpaliek no Amundsena un Skota ekspedīcijām. Nākamais kuģojums uz Antarktīdu sākās 1911. gada 19. novembrī no Sidnejas. Tā kā Dienvidpola sasniegšana tika atcelta (11. oktobrī Amundsena ekspedīcija jau bija sākusi ceļu uz polu), par galveno ekspedīcijas mērķi kļuva Karaļa Edvarda VII Zemes izpēte. Rosa šelfa ledāju ekspedīcija sasniedza 1912. gada 16. janvārī. Širase izkāpa krastā vietā, ko par godu kuģim nosauca par Kainana līci. Šeit viņi sastapa Amundsena kuģi *Fram*, kas gaidīja ekspedīcijas atgriešanos no pola.

Ekspedīcija Jamato sniega laukā
Tālāk ekspedīcija devās uz Vaļu līci, kur ledāja malā izveidoja bāzes nometni, bet septiņu cilvēku partija ar suņu pajūgiem devās dienvidu virzienā. 29. janvārī tika sasniegts tālākais dienvidu punkts (80° 5′ S, 156° 37′ W), ko nosauca par Jamato sniega lauku (大和雪原, *Yamato yukihara*), kur tika uzsliets Japānas karogs.

Kamēr Širase bija ceļā uz dienvidiem, *Kainan Maru* devās uz Karaļa Edvarda VII Zemi, kur ekspedīcija izkāpa krastā un kā pirmie sasniedza Aleksandras grēdu. Vēlāk kuģis atgriezās Vaļu līcī, kur uzņēma Širases partiju un 1912. gada 2. februārī devās atceļā uz ziemeļiem.

Japānā līdz tam mazpazīstamo armijas virsnieku sagaidīja kā nacionālo varoni. Širase mira 1946. gadā no zarnu aizcietējuma.

Širases vārdā nosaukti:

* Širases krasts - Mērijas Bērdas Zemes krasta posms no Kolbeka raga līdz Saipla krastam,
* Širases glečers - šļūdonis Karalienes Modas Zemē.

Ārējās saites
-------------

* Širases biogrāfija www.south-pole.com
* *Japanese Story of Polar Trip*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 60149066535565601258
* LCCN: n83072528
* ISNI: 0000 0000 2376 2535
* GND: 1020113979
* SUDOC: 147700442
* BNF: cb16201259s (data)
* NDL: 00343265

 |

 |
***Logic*** ir amerikāņu dziedātājs, reperis, dziesmu autors un ierakstu producents.

Par mūziku sācis interesēties pusaudža gados, 2009. gadā izdeva pirmo miksteipu *Psychological* un *Young, Broke & Infamous* (2010). Viņš pievienojās *Visionary Music Group*, izdodot četrus miksteipus nākamajos gados.

Viņa ceturtais miksteips, *Young Sinatra: Welcome to Forever* (2013), tas ļāva viņam saglabāt ierakstu līgumu ar *Def Jam Recordings*. 2014. gada oktobrī viņš izdeva savu pirmo studijas albumu *Under Pressure*, kurš *ASV Billboard 200* sasniedza ceturto vietu un tika atzīts Amerikas Ierakstu industrijas asociācijā, ar vairāk nekā 171 000 pārdotām kopijām. Viņa otrais studijas albums *The Incredible True Story* tika izdots 2015. gada novembrī un arī saņēma uzslavas no kritiķiem. Piektais miksteips *Bobby Tarantino* tika izdots 2016. gadā.

*Logic* trešais studijas albums *Everybody* (2017) bija pirmais viņa albums, kas sasniedza *ASV Billboard 200* virsotni. Tika pārdotas vairāk nekā 247 000 albuma kopijas. Albums radīja pirmo *Logic* internacionālo dziesmu, kas debitēja top 10. Dziesmas nosaukums bija 1-800-273-8255 un tā sasniedza trešo vietu *Billboard Hot 100*. 2018. gada martā, *Logic* izdeva savu sesto mikstepu *Bobby Tarantino II*, kas bija turpinājums 2016. gada miksteipam. Albums sasniedza pirmo vietu *ASV Billboard 200*, ar pirmajā nedēļā vairāk nekā 119 000 pārdotām kopijām.

Diskogrāfija
------------

**Studijas albumi**

* *Under Pressure (2014)*
* *The Incredible True Story (2015)*
* *Everybody (2017)*

*Sasniegumi un nominācijas*
---------------------------


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gads | Asociācija | Kategorija | Nominētais darbs | Rezultāts |
| 2017 | "MTV Video Music Awards" | Labākā "cīņa pret sistēmu’’ | "Black SpiderMan" | Vinnēja |
| "BMI R&B/

Hip-Hop Awards" | Visvairāk klausītās R&B / Hip-Hop dziesmas | "Sucker for Pain" | Vinnēja |
| 2018 | "Grammy Awards" | Gada dziesma | "1-800-273-8255" | Nominēts |
| Labākais mūzikas video | Nominēts |
| "iHeartRadio Music Awards" | Labākais jaunais popmākslinieks | Viņš pats | Nominēts |
| "BMI Pop Awards" | Godalgotās dziesmas | "1-800-273-8255" | Vinnēja |

|  |
| --- |
**Eiropas laika joslas**:  

|  |  |
| --- | --- |
| zils | Rietumeiropas laiks (UTC+0) 
Rietumeiropas vasaras laiks (UTC+1) |
| gaiši zils | Rietumeiropas laiks (UTC+0) |
| sarkans | Centrāleiropas laiks (UTC+1) 
Centrāleiropas vasaras laiks (UTC+2) |
| bēšs | Austrumeiropas laiks (UTC+2) 
Austrumeiropas vasaras laiks (UTC+3) |
| dzeltens | Kaļiņingradas laiks (UTC+2) |
| zaļš | Maskavas laiks (UTC+3) |

Gaišākās krāsās norādītas valstis, kas neievēro vasaras laiku: Alžīrija, Baltkrievija, Islande, Krievija, Maroka, Tunisija un Turcija

**Britu vasaras laiks** (angļu: *British Summer Time*), saīsināti **BST**, ir pulksteņa laiks Apvienotajā Karalistē, ko pavirza par vienu stundu uz priekšu no Griničas laika (GMT), faktiski mainot laika joslu no UTC+0 uz UTC+1, lai rītos būtu par vienu stundu mazāk dienas gaismas un vakaros par vienu stundu vairāk.

Britu vasaras laiks sākas 01:00 GMT katru gadu marta pēdējā svētdienā un beidzas 01:00 GMT (02:00 BST) oktobra pēdējā svētdienā. Vasaras laika sākuma un beigu laiku visā Eiropas Savienībā saskaņoja 1995. gada 22. oktobrī, un Apvienotā Karaliste saglabāja šo saskaņošanu pēc izstāšanās no tās. Gan britu vasaras laiks, gan Centrāleiropas vasaras laiks sākas un beidzas tajās pašās svētdienās plkst. 02:00 pēc Centrāleiropas laika, 01:00 GMT. Laikā no 1972. līdz 1995. gadam britu vasaras laika periodu definēja kā "sākas pulksten divos pēc Griničas laika, nākamās dienas rītā pēc marta trešās sestdienas vai, ja šī diena ir Lieldienu diena, nākamajā dienā pēc otrās sestdienas martā un beidzas pulksten divos pēc Griničas laika, nākamās dienas rītā pēc oktobra ceturtās sestdienas."

Atsauces
--------

1. ↑  «Summer Time Dates». National Physical Laboratory. Skatīts: 2013. gada 2. aprīlis.
2. ↑  «British Summer Time». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 5. augusts. Skatīts: 2014-08-26.
3. ↑  «Summer Time Act 1972 ss enacted». Skatīts: 2018-03-20.
Nobiruma leņķis
**Nobiruma leņķis jeb nobirums** grunts mehānikā un kravzinībās ir beramkravu leņķis, ko veido sabērta irdena materiāla virsma ar horizontālo plakni.

Materiāla virsējās daļiņas sasniedz kritisko līdzsvara robežstāvokli un nenobirst zemāk. Nobiruma leņķi iespaido berzes koeficients, un tas ir atkarīgs no graudu raupjuma, mitruma, lieluma sadalījuma un formas, kā arī no materiāla īpatnējā svara.

Grunts nobiruma leņķis ir tās izturības parametrs. Tā formulējums ir atvasināts no Mora — Kolumba (ENG Mohr—Coulomb) sabrukuma kritērija, lai aprakstītu grunts berzes bīdes pretestības likumsakarības pie normāla efektīvā sprieguma.

Pēc dabiskā nobiruma leņķa nosaka: beramkravas tilpumu noliktavā; uzglabāšanas vietas platības vai bortu augstuma pietiekamību nepieciešamā masīva drošai noglabāšanai; iekraušanu un transportēšanu vaļējā ritošā sastāvā u.c.

Kratot, blīvējot un saspiežot beramkravu notiek nobiruma leņķa sašaurināšanās beramkravas daļiņu noslīdēšanas rezultātā, kas tālāk atšķirsies no dabīgā nobiruma leņķa irdenām beramkravām.

* Berzes shēmaBerzes shēma
* KukurūzaKukurūza
* IzdedžiIzdedži
* TalusConesIsfjorden.jpgTalusConesIsfjorden.jpg

Dabīgais beramkravu nobirums
----------------------------

Beramkravu saraksts un to aptuvenais nobirums .

| Materiāls (nosacījumi) | Nobirums, ° |
| --- | --- |
| Asfalts (sasmalcināts) | 30—45 |
| Miza (koksnes atkritumi) | 45 |
| Klijas | 30—45 |
| Krīts | 45 |
| Māls (sauss) | 25-40 |
| Māls (slapjš) | 15 |
| Āboliņa sēklas | 28 |
| Kokosrieksts (sasmalcināts) | 40 |
| Kafija (svaigas sausās pupiņas) | 35—45 |
| Grunts | 30—45 |
| Milti (kvieši) | 45 |
| Iesals | 30—45 |
| Cements | 40-50 |
| Granīts | 35-40 |
| Grants (beztaras) | 30—45 |
| Grants (dabīga ar smiltīm) | 25-30 |
| Smilts (sausa) | 34 |
| Smilts (slapja) | 15-30 |
| Smilts (mitra) | 45 |
| Zāģu skaidas | 45 |
| Kvieši (sausi) | 28 |
| Kukurūza (sausa) | 27 |

Laboratorijas eksperimentālie darbi
-----------------------------------

| Nosauk. | Platforma | Nobirums | Uzbēršana
(video) |
| --- | --- | --- | --- |
| Taisnstūris |  |  |  |
| Aplis |  |  |  |
| Kvadrāts |  |  |  |
| Trīsstūris |  |  |  |
| Dubultdakša |  |  |  |
| Ovāls |  |  |  |
| Caurums |  |  |  |
| Divi caurumi |  |  |  |
| Dauzi
caurumi |  |  |  |
| Nejauša
forma |  |  |  |

Atsauces
--------

1. ↑  
T. J. Glover. *Pocket Ref*. Sequoia Publishing, 1995. ISBN 978-1885071002.

*
Tālās Spānijas teritorija 197. gadā pr.Kr. (zaļā krāsā).
**Tālā Spānija** (latīņu: *Hispania Ulterior*) bija Romas republikas province Pireneju pussalā, kas atradās mūsdienu Spānijas dienvidos, Andalūzijā, Gvadalkiviras ielejā. Provinces galvaspilsēta bija Korduba (mūsdienu Kordova).

Otrā Pūniešu kara laika laikā Spānija pārsvarā atradās kartāgiešu kontrolē. Bet drīz vien romieši iekaroja viņu teritorijas. Augusta Oktaviāna reformu rezultātā pēc tam, kad romieši pilnībā iekaroja Pireneju pussalu, beidzoties Kantabrijas kariem, Tālās Spānijas province tika sadalīta Luzitānijas un Bētikas provincēs. Daļa tika pievienota Tarrakonas Spānijai.

Literatūra
----------

* Tilmann Bechert u. a. (Hrsg.): Orbis Provinciarum. Die Provinzen des römischen Reiches. Einführung und Überblick. von Zabern, Mainz 1999, ISBN 3-8053-2399-9, S 65-71.
* Walter Trillmich und Annette Nünnerich-Asmus (Hrsg.): Hispania Antiqua — Denkmäler der Römerzeit. von Zabern, Mainz 1993, ISBN 3-8053-1547-3
**Reihenbaha grīslis** (latīņu: *Carex reichenbachii*) ir reta, nepietiekami izpētīta grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Centrāleiropā un Rietumeiropā. Latvijā sastopama ļoti reti — tikai Kurzemē, priežu (galvenokārt piejūras) mežos un upju krastu nogāzēs sausās, smilšainās vietās, arī sausieņu pļavās pārsvarā jūras tuvumā.

Sugu apdraud biotopu saimnieciska pārveidošana retajās atradņu vietās, tādēļ suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Reihenbaha grīslis ir daudzgadīgs, 20-45 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai.

Augam ir raksturīgi tievi, gari sakneņi. Tas veido skraju, irdenu ceru. Lapas ir šauri lineāras, aptuveni 0,2-0,4 cm platas, zaļas, noliekušās, atrodas pie pamata un ir garākas nekā stublājs. Raksturīga īpatnēja, slāņaina vārpiņu uzbūve: visām vārpiņām vidū ir sievišķie ziedi, bet augšdaļā un apakšdaļā — vīrišķie ziedi. Ziedkopa ir blīva, ar 4—8 vārpiņām. Sievišķo ziedu plēksnes ir olveidīgas, rūsas brūnas, vidus šķautne gaišāka, plēksnes gals smails, īsākas nekā pūslītis. Augļa pūslītis ir lancetisks, 0,5-0,6 cm garš, rievains, spārnains, spārns šaurs, sākas no pūslīša apakšdaļas. Sašaurinājums divzobainā knābītī ir pakāpenisks. Nereti novērojama drīksnu zarošanās. Latvijā pūslīši bieži ir neauglīgi vai arī aizmeties auglis nenogatavojas. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Reihenbaha grīslis - Carex reichenbachii Bonnet - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-03.
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Tālivalža iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Tālivalža iela** ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Tālivalža iela sākas pie Asaru pludmales un beidzas krustojumā ar Dzelzceļa ielu. Kopējais ielas garums ir 670 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Tālivalža ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Tālivalža iela ir savienota ar šādām ielām:

* Kāpu iela
* Asaru prospekts
* Dzelzceļa iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Asari

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu T |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| T | 
* Tālavas
* Tālivalža
* Tallinas
* Talsu šoseja
* Tauvu
* Teātra
* Teiču
* Telšu
* Tērauda
* Tērbatas
* Tērces
* Tērvetes
* Tīklu
* Tiltu
* Tīreļa
* Tīreļa taka
* Tirgoņu
* Tirgus
* Tirgus laukuma
* Tīruma
* Tirzas
* Tobago
* Trikātas
* Tukuma
* Turaidas
* Tūristu
* Tvaikoņu

 |

 |
**Starptautiskā aviācijas sporta federācija** (franču: *Fédération Aéronautique Internationale*, FAI) ir vispasaules aviācijas sporta organizācija. Tā ir starptautiska nevalstiska bezpeļņas organizācija, kuras pamatmērķis ir sekmēt aeronautikas un astronautikas aktivitātes visā pasaulē, reģistrēt pasaules un kontinentālos sasniegumus gaisa kuģošanā un kosmonautikā un koordinēt starptautisku sacensību organizēšanu. To atzīst Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Federācija dibināta 1905. gadā. Galvenā mītne atrodas Lozannā, Šveicē. Latviju FAI pārtāv Latvijas Aeroklubs.

Vēsture
-------

Federācija dibināta Parīzē 1905. gada 12.—14. oktobra konferencē, kas tika organizēta saskaņā ar tā paša gada Olimpiskā kongresa rezolūciju par nepieciešamu dibināt starptautisku asociāciju, kas koordinētu lidošanas sportu. Konferencē piedalījās astoņu valstu pārstāvji: Beļģija (*Aero Club Royal de Belgique*, dibināts 1901. gadā), Francija (*Aéro-Club de France*, 1898), Vācija (*Deutscher Aero Club e.V.*), Lielbritānija (*Royal Aero Club*, 1901), Itālija (*Aero Club d'Italia*, 1904), Spānija (*Real Aero Club de España*, 1905), Šveice (*Aero-Club der Schweiz*, 1900) un ASV (*Aero Club of America*, 1905).

Aktivitātes
-----------

Federācija koordinē starptautiskās aktivitātes dažādās gaisa kuģošanas disciplīnās, katru no kurām pārvalda atsevišķa komisija:

* aerobātika — *Commission Internationale de Voltige Aerienne* (CIVA),
* lidmodelisms, raķešmodelisms un dronu sports — *Commission Internationale d'Aero-Modelisme* (CIAM),
* gaisa balonu sports — *Commission Internationale de l'Aérostation* (CIA),
* vispārējā aviācija — *General Aviation Commission* (GAC),
* planierisms — *International Gliding Commission* (IGC),
* deltaplanierisms un paraplanierisms — *Commission Internationale de Vol Libre* (CIVL),
* ar muskuļu spēku darbināmi lidaparāti — *Commission Internationale des Aéronefs de Construction Amateur* (CIACA),
* ultravieglie lidaparāti un motoparaplāni — *Commission Internationale de Microaviation* (CIMA),
* izpletņlēkšana — *International Parachuting Commission* (IPC),
* helikopteri — *Commission Internationale de giraviation* (CIG).

Atsauces
--------

1. ↑  FAI. The Federation
2. ↑  Biedrība "Latvijas Aeroklubs"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 126418483
* LCCN: n82066573
* ISNI: 0000 0001 2108 7959
* GND: 2091546-9
* SUDOC: 085835978
* BNF: cb121907890 (data)
* NKC: ntk2017951692

 |

 |
**Starptautiskā orientēšanās federācija** (*Internation Orienteering Federation* — IOF) ir orientēšanās sporta starptautiskā pārvaldes institūcija. IOF galvenais birojs atrodas Kārlstadē, Zviedrijā.

IOF pārvalda četras orientēšanās disciplīnas: orientēšanos skrienot, velo orientēšanos, orientēšanos ar slēpēm un taku orientēšanos.

Dibināšana
----------

IOF tika dibināta 1961. gada 21. maijā kongresā, kas notika Kopenhāgenā, Dānijā, un to organizēja Bulgārijas, Čehoslovākijas, Dānijas, Vācijas Federatīvās Republikas, Vācijas Demokrātiskās Republikas, Somijas, Ungārijas, Norvēģijas, Zviedrijas un Šveices nacionālās orientēšanās federācijas. Līdz 1969. gadam IOF pārstāvēja 16 valstis, tostarp pirmās divas federācijas ārpus Eiropas: Japāna un Kanāda. 1977. gadā Starptautiskā Olimpiskā komiteja atzina IOF.

Dalībvalstis
------------

Kopš 2016. gada janvāra IOF sastāv no 80 nacionālajām orientēšanās federācijām, no kurām 56 ir biedri, 24 ir potenciālie biedri, kas sadalīti sešos ģeogrāfiskos reģionos.

Starptautiskās orientēšanās federācijas dalībvalstis sadalot pa kontinentiem

Pārvaldības struktūra
---------------------

IOF pārvalda ievēlēta padome, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs, vecākais viceprezidents, divi viceprezidenti un septiņi citi padomes locekļi. Par IOF ikdienas darbību ir atbildīgs IOF ģenerālsekretārs. Vairākas IOF pastāvīgās komisijas ir atbildīgas par sporta attīstību visā pasaulē. Šīs komisijas ietver: orientēšanās skrienot, MTB orientēšanos, orientēšanās ar slēpēm, taku orientēšanās, vide, IT, kartes, medicīna un noteikumi.

Prezidenti
----------


* *Erik Tobé* (1961—1975)
* *Lasse Heideman* (1975—1982)
* *Bengt Saltin* (1982—1988)
* *Heinz Tschudin* (1988—1994)
* *Sue Harvey* (1994—2004)
* *Åke Jacobson* (2004—2012)
* *Brian Porteous* (2012—2016)
* *Leho Haldna* (2016—)

Piederības
----------

Kopš 1977. gada Starptautiskā Olimpiskā komiteja ir atzinusi IOF.

Starptautiskā Orientēšanās federācija (IOF) ir arī biedrs šādās organizācijās:

* SOK atzīto starptautisko sporta federāciju asociācija (ARISF)
* Starptautiskā pasaules spēļu asociācija (IWGA)
* Starptautiskā veterānu spēļu asociācija (IMGA)
* SportAccord

Atsauces
--------

1. ↑  "International Orienteering Federation" (en). *Wikipedia*. 2020-06-07.
2. ↑  «The IOF is looking for business partners – attractive reward at stake | International Orienteering Federation». *orienteering.sport* (angļu). Skatīts: 2020-12-01.
3. ↑  «History and archives | International Orienteering Federation». *orienteering.sport*. Skatīts: 2020-12-01.
4. ↑  «National Federations | International Orienteering Federation». *orienteering.sport*. Skatīts: 2020-12-01.
5. ↑  «Regions | International Orienteering Federation». *orienteering.sport*. Skatīts: 2020-12-01.
6. ↑  «IOF Council | International Orienteering Federation». *orienteering.sport*. Skatīts: 2020-12-01.
**Pentamerus** ir izmirušu pleckāju ģints no Pentameru kārtas. Ģints tika izdalīta 1813. gadā pēc *Pentamerus oblongus* sugas no Anglijas silūra nogulumiem. Šīs ģints pārstāvjiem ir lielas, karbonātiskas, ovālas vai ieapaļi-trīssūrveidīgas čaulas. Abi čaulas vāciņi ir vienādā mērā stipri izliekti ar aizlocītām galotnēm. Čaulas virsma parasti ir gluda, retāk viegli krokota. Uz čaulas var būt atīstīti sinuss un sedls. Spondīliju balsta vidus septa, kas parasti aiziet līdz pat čaulas vidum. Veidojums, kas ir analogs spondīlijam, tikai bez vidus septas, ir novērojams arī uz muguras vāciņa. Trieciena rezultātā čaula parasti sašķeļas simetriski gar vidus septu un vienu no zobu plātnēm. Spondīlijs kalpoja par muskuļu piestiprināšanās vietu. Vidus septa piepaceļot spondīliju samazināja attālumu starp čaulas vāciņiem, tādējādi atkrita nepieciešamība palielināt muskuļu garumu. Ģints pārstāvji agrīnajās stadijās piestiprinājās pie substrāta ar kāju, bet, izaugot, brīvi gulēja uz gultnes dibena. Reizēm pentameru čaulas veidoja masveida sakopojumus, kuru rezultātā izveidojās pentameru kaļķakmens. Ģintī ir virs 16 sugām. Dzīvoja no silūra līdz vidusdevonam. Plašs izplatības areāls: Eiropa, Āzija un Ziemeļamerika.
**Pensakolas kalni** (angļu: *Pensacola Mountains*) ir ap 450 km garš kalnu masīvs Antarktīdā, Karalienes Elizabetes Zemē. Stiepjas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā un atdala Polāro plato no Rietumantarktīdas ledus vairoga. Sastāv no vairākām atsevišķām kalnu grēdām (no ziemeļiem uz dienvidiem): Argentīnas grēda, Forestala grēda, Dufeka masīvs, Kordinera smailes, Neptūna grēda, Patuksentas grēda, Rembo nunataki un Pekoras krauja. Augstākā virsotne ir Makina kalns (2135 m) Patuksentas grēdā. Caur Pensakolas kalnu grēdām no Polāra plato noplūst Suportforsa glečers un Faundeišena ledus straume, kas baro Filhnera un Ronnes šelfa ledājus.

Kalnus 1956. gada 13. janvārī atklāja un no gaisa nofotografēja ASV Kara flotes operācijas Highjump transkontinentālā pārlidojuma laikā. Nosaukti par godu ASV Kara flotes Pensakolas bāzei Floridā, kas devusi lielu ieguldījumu flotes lidotāju apmācībā.

Pirmoreiz detāli pētīta 1965./1966. gada sezonā, kad tika ierīkota Neptunas sezonālā nometne *(Camp Neptune)*, kas tika izmantota par bāzi kalnu masīva topogrāfiskajai un ģeoloģiskajai izpētei.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer. Pensacola Mountains
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Pensakolas kalni
3. ↑  «Pensacola Mountains Project». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 20. februārī. Skatīts: 2022. gada 2. janvārī.
4. ↑  The United States Antarctic Research Report to the Scientific Committee on Antarctic Research (SCAR): Number 32 - 1990
Cu hum mākoņi ar Cu cong mākoņiem pie horizonta
**Plakanie gubumākoņi** (latīņu: *Сumulus humilis* (Cu hum)) ir pa visām debesīm izmētāti gubumākoņi ar diezgan stingru pamatu, bet tie ir ļoti maz attīstīti vertikālā virzienā. Tie atrodas 500—1000 m augstumā virs zemes. Galvenokārt novērojami vasarā. Parasti tie rodas no rīta, savu maksimālo attīstību sasniedz pirms dienas vidus, bet ap vakaru tie izklīst, pārejot jau par gubu slāņmākoņiem. Mērenajos platumos ziemā šie mākoņi ir ļoti reti. Cu hum esamība debesīs norāda uz to, ka būs labs laiks, tāpēc tos sauc arī par "labā laika mākoņiem". 

Plakanie gubumākoņi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Entoprokti (Entoprocta)** (grieķu: *ἐντός* — ‘iekš’, *πρωκτός* — ‘anālā atvere’) ir jūras bezmugurkaulnieku tips no pirmmutnieku apakšnodalījuma. Iepriekš entoprokti tika uzskatīti par sūneņu tipa apakšklasi. No tiem entoprokti atšķiras ar anālās atveres izvietojumu attiecībā pret lofoforu.

Morfoloģija
-----------

Sīki 1 līdz 5 mm lieli dzīvnieki. Ķermenis sastāv no bļodiņas, kurā ir izvietoti visi dzīvnieka orgāni, un elastīga kātiņa, ar kuru organisms piestiprinās pie substrāta. Koloniālajām formām tas stiprinās pie ložņājoša kolonijas stobra - stolona. Bļodiņu pa perimetru iekļauj taustekļu vainags. Entoproktu raksturīgākā īpašība, ar kuru tie atšķiras no sūneņiem ir tā, ka to mutes un anālo atveri gredzenveidīgi uz ieapaļa izauguma (lofofora) iekļauj 6-36 taustekļi. Ar gļotainām skropstiņām klātie taustekļi pievada mutei ūdens plūsmu ar barības daļiņām. Ķermeņa dobuma nav; pseidocels aizpildīts ar galertveida šūnu masu. Ķermenis nav segmentēts. Asinsrites un elpošanas sistēmu nav. Gāzu apmaiņa notiek caur ķermeņa virsmu. Gremošanas trakts ir pakavveidīgs. Izvadorgānu funkcijas veic protonefrīdiji. Nervu sistēma sastāv no ganglija, kas izvietots pie zarnas izliekuma, un no ta atejošiem nerviem.

Vairošanās
----------

Lielākā entoproktu daļa ir hermafrodīti, tomēr atšķirībā no citiem hermafrodītu dzīvniekiem, tie secīgi no viena dzimuma pāriet otrā. Vairošanās parasti notiek dzimumceļā. Tēviņi izlaiž ūdenī spermu, bet mātītēm padziļinājumā starp taustekļiem ir perējamā kamera, kur olas apaugļojas un attīstās līdz trohoforai līdzīga kāpura stadijai. Attīstība notiek ar metamorfozi. Bez dzimumvairošanās entoproktiem var būt arī bezdzimuma vairošanās pumpurojoties. Šāda vairošanās ir raksturīga koloniālajiem entoproktiem, kuru kolonija izveidojas no viena īpatņa pumpurošanās rezultātā.

Dzīvesveids
-----------

Lielākā entoproktu daļa dzīvo jūrā kā vienpatņi, vai arī kolonijās, ar kātiņu piestiprinoties pie cieta substrāta - gliemežvākiem, aļģēm, tārpiem u.c. *Urnatella* ģints pārstāvji dzīvo saldūdeņos. *Urnatella gracilis* ir diezgan izplatīti Eiropā un Ziemeļamerikā. Loxasomella ģints pārstāvji dzīvo jūras posmtārpu caurulītēs, un ir kustīgi arī pieaugušā stadijā. 
Entoprokti pārtiek no detrīta un mikroskopiskām aļģēm. Savukārt, paši kalpo par barību sīkiem vēzīšiem un moluskiem. Dzīvo parasti piekrastes zonā, kas ir bagāta ar aļģēm, taču atsevišķas grupas nolaižas līdz 300 m dziļumam.

Sistemātika
-----------

Ir zināmas ap 150 entoproktu sugas no 4 dzimtām. Fosilā veidā šie organismi nav atrasti.

* tips: **Entoprokti (Entoprocta)**

* kārta: Loxosomatida

* dzimta: Loxokalypodidae Emschermann, 1972

* ģints: Loxokalypus

* dzimta: Loxosomatidae Hincks, 1880

* ģints: Loxosoma
* ģints: Loxosomella
* ģints: Loxomitra
* ģints: Loxosomespilon
* ģints: Loxocore

* kārta: Pedicellinida

* dzimta: Pedicellinidae Johnston, 1847

* ģints: Pedicellina
* ģints: Pedicellina
* ģints: Myosoma
* ģints: Chitaspis
* ģints: Loxosomatoides

* kārta: Urnatellida

* dzimta: Barentsiidae Emschermann, 1972

* ģints: Barentsia
* ģints: Urnatella
* ģints: Pedicellinopsis
* ģints: Pseudopedicellina
* ģints: Coriella
**Ueļena** (krievu: *Уэлен*, čukču: *Увэлен* — ‘melnā zeme’, naukaniešu: *Олыӄ*, unazigmita: *Улыӄ* — ‘applūdusī vieta’) ir ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Čukotkas rajonā. Izvietojies Čukču pussalas ziemeļaustrumos uz smilšu strēles Čukču jūras krastā pie Ueļenas lagūnas. Lielākā daļa ciema iedzīvotāju ir čukči un eskimosi. Āzijas un Krievijas vistālāk austrumos izvietotā apdzīvotā vieta.

Vēsture
-------

Sena apdzīvota vieta, sākotnēji apdzīvojuši eskimosi, bet 17.—18. gadsimtu mijā tos izspieduši čukči. Eiropiešu kartēs pirmoreiz apzīmēta 1792. gadā. 1912. gadā no Provideņijas līča uz Ueļenu tika pārcelta Čukotkas apriņķa pārvalde. Līdz 1946. gadam Čukotkas rajona centrs. Pirmā skola ciemā atvērta 1916. gadā. 1958. gadā uz Ueļenu pārcēla daļu eskimosu no likvidētā Naukanas ciema pie Dežņova raga.

Infrastruktūra
--------------

Ciemā darbojas skola, bērnudārzs, slimnīca, bibliotēka, kultūras centrs, pasts, novadpētniecības muzejs. Kopš 1928. gada ciema rietumu nomalē darbojas Ueļenas polārā meteostacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Меновщиков Г. А. Местные названия на карте Чукотки. Краткий топонимический словарь
2. ↑  ПОСЕЛЕНИЯ ЧУКОТСКОГО РАЙОНА
3. ↑  Полярная Почта. Уэлен, МГ-2

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ueļena***.
* basov\_chukotka Уэлен-кокетка
**Plahutas aizsegšanās** ir kombinācija šaha kompozīcijā. Tās būtība — figūras upuris uz kritiskā lauciņa, izsauc pretinieka divu tālšāvēja figūru savstarpēju aizsegšanos. Šīs divas figūras var būt: tornis—tornis, dāma—tornis un dāma—laidnis. Plahutas tēmas īpatnība ir tā, ka upurētās figūras gājiens uz kritisko (aizsegšanās) lauciņu rada vienlaicīgi divus tematiskos draudus.

Šo ideju 1858. gadā piedāvāja austriešu šaha problēmists Jozefs Plahuta (1987—1883).

Piemēri
-------

**№ 1. Jozefs Plahuta**  
 *Illustrirte Zeitung* , 1858**Mats 4 gājienos**
**№ 2. Sirils Kippings**  
*Folket*, 1921**Mats 3 gājienos**
**1. uzdevuma risinājums:**

**1. Df3!** (trīskāršs drauds 2. d4, 2. Dxf6, 2. Lxf6#)
**1. ... Zxc5 2. Tg7!!** (divi tematiskie draudi 3. Dg3# un 3. Lc7#)
**2. ... Tgxg7 3. Lc7+ Txc7 4. Dg3#**
**2. ... Thxg7 3. Dg3+ Txg3 4. Lc7#**
Blakusvarianti:
2. ... Kd6 3. e5+ Lxe5, Kxe5 4. Lc7#
2. ... Zxe4 3. Dxe4+ Kd6 4. Lc7#
**2. uzdevuma risinājums:**

**1.♗e5!** (draud 2.♘c3# un 2.♘g3#)
**1. ... ♕×e5 2.♘c3+ ♕×c3 3.♘g3#**
**1. ... ♗×e5 2.♘g3+ ♗×g3 3.♘c3#**

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 305. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* «Plachutta intersection» (angļu). chess-problems-gr. 2008-04-28. Skatīts: 2018-02-26.