recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Avenirs Popandopulo** (krievu: *Авенир Николаевич Попандо́пуло*; dzimis 1920. gada 1. maijā, miris 1988. gada 24. maijā) bija padomju šaha problēmists.

Pēc profesijas — metalurgs, tehnisko zinātņu doktors, PSRS Goda izgudrotājs, Ļeņingradas Politehniskā instituta profesors.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1937. gada publicējis apmēram 280 šaha uzdevumus, galvenokārt daudzvilčus. Vienpadsmit PSRS individuālo čempionātu finālu dalībnieks (1955—1987). Labākie rezultāti: PSRS čempions daudzvilču grupā (5. čempionāts, 1959), bronzas medaļa (7. čempināts, 1965). KPFSR čempionāta uzvarētājs 1967. gadā un seškārtīgs Ļeņingradas čempions. Šaha kompozīciju sastādīšanas konkursos ieguvis 160 atzinības, tai skaita 80 godalgas (28 pirmās).

No 1965. gada bija starptautiskais tiesnesis un no 1984. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.

### Uzdevuma piemērs

**Avenirs Popandopulo**  
 *Deutscher Schachverband*, 1965  
1. godalga**Mats 6 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

Mēģinājumi forsēt spēli ar 1. Zb1(d1,a4,d5)+? nedod rezultātu, jo visus "kritiskos" lauciņus d2, f2, c5 un f6, no kuriem baltie varētu matot melno karali uz e4, melnie sargā divkārši.
Tāpēc vispirms:
1. Lb3! (draud 2. bxa6 ~ 3. Zb5+ Ke4 4. Zac3#)
1. ... Tf7 (novājina lauciņa d2 aizsardzību) 2. Zb1+! Ke4 3. Zd2+ exd2 4. Zc3+ Kd4 5. Zb1+ Ke4 6. Zxd2#
1. ... c5 (novājina lauciņa f2 aizsardzību) 2. Zd1+! Ke4 3. Zf2+ exf2 4. Zc3+ Kd4 5. Zd1+ Ke4 6. Zxf2#
1. ... Zxb4 (novājina lauciņa c5 aizsardzību) 2. Za4+! Ke4 3. Zc5+ Lxc5 4. Zc3+ Kd4 5. Za4+ Ke4 6. Zxc5#
1. ... Txh3 (novājina lauciņa f6 aizsardzību) 2. Zd5+! Ke4 3. Zf6+ gxf6 4. Zc3+ Kd4 5. Zd5+ Ke4 6. Zxf6#

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 312. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  Кофман, Р. (1988). "Попандопуло 1920—1988" (krievu). *Шахматы в СССР* (№ 8): 15. lpp.
3. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 8. februārī.
4. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 8. februārī.

Literatūra
----------

* Избранные композиции: А. Попандопуло, А. Домбровскис, Р. Кофман, Ал. Кузнецов, А. Грин. М. 1985.

Ārējās saites
-------------

* Avenira Popandopulo šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Avenira Popandopulo profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1948156012430249700007
* BNF: cb17812334b (data)

 |

 |
**Sociālās aprūpes un rehabilitācijas centrs "Lode"** ir Valmieras novada sociālās aprūpes centrs (SAC), kas atrodas Lodes pagasta "Liepkalnos".

Valmieras novada pašvaldība iestādes darbībā piedalās kā līdzfinansētājs ar ēku un pamatlīdzekļu daļu, savukārt LR Labklājības ministrija nodošina valsts finansēta pakalpojuma sniegšanu personām ar garīga rakstura traucējumiem, bet pārējo finansējumu sedz paši SAC iemītnieki, kas ir visu novadu pensijas vecuma personas un pilngadīgās personas ar fiziska rakstura traucējumiem. Uzturēšanās maksa vienam klientam mēnesī ir 525 EUR, bet klienta maksa par ēdināšanu dienā ir 2,50 EUR.

SAC klienti var pilnveidot vai uzlabot savas sadzīviskās iemaņas, piemēram, ēst gatavošanu, savu personīgo apģērbu kopšanu un mazgāšanu, kā arī iesaistīties palīgdarbu veikšanā. Radošajā darbnīcā ir iespēja apgūt rokdarbu, ziedu dizaina, aplicēšanas, zīda apgleznošanas un citas pamatprasmes. Vasarā iespēja pilnveidot dārznieka darba iemaņas.

Atsauces
--------

1. ↑  Maksas pakalpojumi apmeklēts 2020. gada 25. aprīlī
2. ↑  Sociālās aprūpes centrs "Lode"
**Heka zirgs** ir viena no šķirnēm, kas izveidota, lai atjaunotu tarpāna populāciju savvaļā. Šo šķirni radīja vācu zoologi Luts Heks un Heins Heks, lai realizētu tarpānu atjaunošanas programmu. 

Savu darbu zoologi uzsāka 1930.
gadu sākumā. Viņi bija pārliecināti, ka ikviena suga ir veidojusies kā ģenētiska "puzle", un, lai atjaunotu senāku versiju, puzle ir jāpārkārto, ka ir jāatrod starp dzīvajiem tādi indivīdi, kuros ir visvairāk ģenētiskā materiāla izmirušās sugas atjaunošanai. Tarpānam starp esošajām mājas zirgu šķirnēm ir atrodami daudzi ģenētiski līdzinieki. Brāļi Heki selekcionēja indivīdus no Īslandes zirgiem, zviedru Gotlandes ponijiem, poļu konikiem un poļu primitīvajiem zirgiem, kas mitinājās Belovežas gāršas rezervātā. 

Heka zirgu bars savvaļā Vācijā.
Ķēves no šīm šķirnēm tika pārotas ar Prževaļska zirgu ērzeļiem, jo brāļi Heki uzskatīja, ka lai mājas zirgu asinīs "pamodinātu" tarpāna savvaļas gēnus, ir vajadzīgi savvaļas zirga gēni. Iesākumā Prževaļska zirgu ietekme bija pārāk spēcīga, bet 1960.
gadu sākumā zoologiem izdevās sasniegt savus mērķus, un jaunās šķirnes Heka zirga skelets uzbūve un pātā krāsa ieguva spēcīgu līdzību ar izmirušā tarpāna uzbūvi. Brāļiem Hekiem neizdevās iegūt tikai vienu raksturīgu tarpāna izskata detaļu - vertikāli stāvošas krēpes.

Pirmais tarpāna programmas kumeļš jeb heka zirgs piedzima 1933. gada 22. maijā Minhenē Hellabrunnas zoodārzā Vācijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Extinction Website - Species Info - Tarpan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 13. janvārī. Skatīts: 2008. gada 9. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* 
*
**Mārketinga komunikācijas** ir darījumu process, kurā divas vai vairākas puses savstarpēji apmainās ar informāciju, tās nozīmi skaidrojot ar noteiktu simbolu palīdzību. Mārketinga komunikācija ir līdzekļu kopums, ar kuru palīdzību kompānijas tieši vai netieši informē, pārliecina, atgādina patērētājam par savu produktu un zīmolu, ko tie pārdod. Komunikāciju raksturo šādas iezīmes: tā ir apzināta darbība (tiek pieliktas pūles, lai panāktu atbildi), tā ir darījums (visi dalībnieki tiek iesaistīti procesā), un tā balstās uz simboliem (vārdiem, attēliem, mūziku un citu maņu orgānu kairinātājiem). Cilvēki nav telepātiskas būtnes, tādēļ komunikācijas procesā atsevišķi jēdzieni jāizskaidro, izmantojot simbolus, kas vajadzīgi, lai saprastu domas.

Reklāmas vēsture sniedzas vairāk nekā divarpus tūkstošus gadu tālā pagātnē, savukārt mārketings kā sistēma uz zinātne izveidojās XX gs. 60. gadu sākumā, bet par mārketinga komunikācijām sāka runāt 80. gadu vidū. Mārketinga komunikācijas nozīme kopējā mārketinga kompleksā ir strauji pieaugusi pēdējās desmitgadēs un vērtējot pēc tēriņiem, mārketinga komunikācijas ir aizsteigušās priekšā reklāmai, tādejādi iekļaujot reklāmu savu pasākumu skaitā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Blaits Dž. Mārketings. Rīga: Zvaigzne ABC, 2004
2. ↑  Kotler, P. Marketing insights from A to Z: 80 concepts every manager needs to know. Hoboken, New Jersey: John Wiley & Sons, Inc. (2003).
**Zigmunts Loziņskis** (poļu: *Zygmunt Łoziński*, baltkrievu: *Зігмунд Лазінскі*; dzimis 1870. gada 5. jūnijā, miris 1932. gada 26. martā) bija katoļu mācītājs, Minskas bīskaps no 1918. līdz 1925. gadam un Pinskas bīskaps no 1925. līdz 1932. gadam. Vairākus gadus pavadījis nometinājumā Aglonā. Romas katoļu baznīca sākusi Loziņska beatifikācijas procesu.

Dzimis Rietumbaltkrievijā. Mācījās ģimnāzijā Varšavā un Sanktpēterburgā. Pēc tam mācījās teoloģiju Ķeizariskajā Romas katoļu garīgajā akadēmijā. 1895. gadā ordinēts par mācītāju. Pēc konflikta ar Krievijas impērijas varas iestādēm 1898. gadā uz trim gadiem tika nometināts Aglonas klosterī. Pēc tam kalpoja Smoļenskā, Tulā, Rīgā, līdz 1905. gadā kļuva par Minskas katedrāles rektoru. 1906. gadā atgriezās Sanktpēterburgā, kur pasniedza garīgajā seminārā un garīgajā akadēmijā. No 1912. gada studēja garīgajās universitātēs Itālijā, Vācijā un Svētajā Zemē.

1917. gadā Romas pāvests Benedikts XV nodibināja Minskas bīskapiju un iecēla Loziņski par Minskas bīskapu. 1918. gada 6. decembrī Minskā noturēja pirmo vēsturē Romas katoļu dievkalpojumu baltkrievu valodā. 1920. gadā padomju varas iestādes Loziņski arestēja. 11 mēnešus pavadījis ieslodzījumā Butirkas cietumā, Loziņskis tika atbrīvots un izbrauca uz Poliju. Minskas diecēze palika bez bīskapa (administratoru amatu formāli ieņēma Boļeslavs Sloskāns). 1925. gadā pāvests Pijs XI nodibināja Pinskas diecēzi un Loziņskis tika iecelts par Pinskas (tolaik Polijas sastāvā) bīskapu. Nodibinājis Pinskas Romas katoļu garīgo semināru. Atbalstīja pareizticīgās baznīcas revindikāciju, tomēr tikai, ja tā veikta ar laicīgās tiesas lēmumu. Miris Pinskā.

Ārējās saites
-------------

* Loziņskis catholic-hierarchy.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 161270925
* ISNI: 0000 0001 1104 7566
* GND: 1035487535
* NKC: js2014842345

 |

 |
Zilā ledus lidlauks pie Makmerdo stacijas
Ar ablācijas ledu klātais Friksela ezers Sausajās ielejās
**Zilais ledus** ir ledāju apgabali Antarktīdā, kuros ledus nav klāts ar sniegu. Sniegs šajos apvidos neuzkrājas vēja vai sublimācijas ietekmē.

Zilais ledus veidojas galvenokārt vietās, kur ledus vairoga plūsmu bloķē kalnu grēdas un ledus plūsma spiediena ietekmē tiek pavērsta uz augšu, un kur nokrišņiem neļauj uzkrāties vējš.[1] No ledus spiediena ietekmē tiek izspiesti gaisa burbulīši un veidojas lielāki kristāli, kas zināmā apgaismojuma leņķī tādam ledum piešķir raksturīgo intensīvi zilo toni.[2] Sniegs, kas vēlāk spiediena ietekmē pārvēršas firnā un ledū, plūstot nes sev līdzi uz kontinenta virsmas nokritušos meteorītus. Zilā ledus apgabalos tie tiek izcelti ledāja virspusē un ir visvieglak atrodami.[3]

Zilā ledus apgabali tiek izmantoti lidlauku izbūvēšanai, jo cietā un stabilā pamatne ļauj izmantot parastos lidaparātus ar riteņu šasijām un veikt starpkontinentālus reisus. Visintensīvāk izmantotie zilā ledus lidlauki ir pie Makmerdo, Novolazarevskas, Trollas, Vilkinsas (Keisi) un Petriothilsas polārstacijai.

Atsauces
--------

1. ↑  «Glaciology of Blue Ice Areas in Antarctica». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 30. septembrī. Skatīts: 2011. gada 12. septembrī.
2. ↑  NZ blue ice sighting an unexpected treat for tourists
3. ↑  Blue ice in Antarctica
**Heisa sala** (krievu: *Остров Хейса*) ir Krievijas Federācijai piederoša sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu amerikāņu mediķim un Arktikas pētniekam Aizekam Heisam. Salā kopš 1957. gada darbojas vissezonas polārstacija Krenkeļa observatorija.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies arhipelāga vidusdaļā, centrālajā salu grupā. Mārkema šaurums dienvidos to atdala no Hola salas, Jermaka šaurums ziemeļos — no Ziči Zemes salām, bet Austriešu šaurums austrumos — no Vilčeka Zemes. Lielākā daļa salas ir brīva no ledus, tikai salas ziemeļu daļā ir nelielais Hidrogrāfu kupols ar salas augstāko punktu (242 m vjl). Krasta līnija maz izrobota.

Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām, ķērpjiem un arktisko magoni. Sastopami leduslāči, valzirgi.

Vēsture
-------

1874. gadā Jūliusa fon Pajera vadītās kamanu ekspedīcijas laikā Austriešu šaurumā atklāja salu un nodēvēja to par godu amerikāņu mediķim un Arktikas pētniekam Aizekam Heisam. Kartē sala tika atzīmēta tagadējo Komsomoļskije salu vietā. 1898. gadā amerikāņu Valtera Velmana ekspedīcija atklaja tagadējo Heisa salu un, pieņemot, ka Pajers kļūdījies ar salas atzīmēšanu kartē, jaunatklātajai salai piešķīra Heisa vārdu, bet īsto Heisa salu nepamanīja. Komsomoļskije salas no jauna tika atklātas tikai 1932. gadā.

1957. gadā sakarā ar 3. Starptautiskā ģeofizikas gada programmu no Hukera salas uz Heisa salu tika pāreltas Buhta Tihaja polārstacijas aktivitātes, jauno staciju nodēvējot par Družnaju. 1972. gadā to pārdēvēja polārpētnieka Ernsta Krenkeļa vārdā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Hayes (Chejsa, Kheysa, Heiss) Insel - Krenkel Station - Franz-Joseph-Land». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 22. decembrī. Skatīts: 2019. gada 22. decembrī.
2. ↑  Справочная информация по о.Хейса. ( Земля Франца-Иосифа).
3. ↑  William James Mills: *Exploring Polar Frontiers – A Historical Encyclopedia*, Bd. 1, ABC-CLIO, 2003, ISBN 1-57607-422-6, S. 290
4. ↑  ЗАМЕТКА ПО КАРТОГРАФИИ ЗЕМЛИ ФРАНЦА-ИОСИФА. КОМСОМОЛЬСКИЕ ОСТРОВА
5. ↑  им. Э.Т. Кренкеля, ОГМС (ГМО Дружная, остров Хейса)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Heisa sala***.
**Nurzija Bahmanova** (krievu: *Нурзия Яхиновна Багманова*, baškīru: *Баһманова Нурзиә Яхъя ҡыҙы*; dzimusi 1963. gada 8. aprīlī) ir bijusī Krievijas skrējēja, pasaules un Eiropas čempione, Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare (2000).

Biogrāfija
----------

Beigusi Valsts centrālā ar Ļeņina ordeni apbalvotā fiziskās kultūras institūta (*ГЦОЛИФК*) Treneru fakultāti. No 1990. līdz 1992. gadam PSRS (NVS) un no 1993. līdz 1998. gadam Krievijas vieglatlētikas izlases komandas dalībniece. Dzīvo Maskavā.

### Sporta karjera

1990. gada pasaules čempionātā 100 km ielu skrējienā Dulūtā, startējot PSRS izlasē, viņa finišēja sestajā vietā ar rezultātu 8:42:54 un kopā ar komandu izcīnīja sudraba medaļu. Nākamajā gadā viņa ieguva pasaules čempiones titulu ar savu personīgo labāko rezultātu 7:44:37.

1994. gadā viņa finišēja otrajā vietā Vinshotenas skrējienā ar rezultātu 7:52:59 un tādējādi izcīnīja sudraba medaļu 100 km Eiropas čempionātā.

### Ģimene

Nurzija ir precējusies. Dēls Pāvels, meita Jaroslava Švedova — profesionāla tenisiste, kas no 1992. gada pārstāv Kazahstānu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Nurzia Bagmanova». marathonx.com. Skatīts: 2020-04-18.

Ārējās saites
-------------

* Profils *Deutschen Ultramarathon-Vereinigung* mājas lapā. (vāciski)
**Mukagali Makatajevs** (kazahu: *Мұқағали Мақатаев*, dzimis 1931. gada 9. februārī, miris 1976. gada 27. martā) bija kazahu tautības PSRS dzejnieks, rakstnieks un tulkotājs.

Bērnība un jaunība
------------------

Dzimis Almati apgabala Karasazas ciemā. No 1948. līdz 1949. gadam studēja Kazahstānas Valsts Universitātes Filoloģiskajā fakultātē.

Karjera
-------

No 1952. līdz 1969. gadam strādāja vidusskolā par krievu valodas skolotāju. Bija Kazahu Radio diktors, kā arī strādāja laikrakstos "Padomju robeža" (kazahu: *Советтік шекара*), "Sociālistiskā Kazahstāna" (*Социалистік Қазақстан*), "Kultūra un dzīve" (*Мәдениет және Тұрмыс*) un žurnālā "Zvaigzne" (*Жұлдыз*). 1970. gadā pievienojās Kazahstānas Rakstnieku savienībai. No 1973. līdz 1974. gadam studēja Maskavas Mākslas un Literatūras institūtā.

Pirmoreiz viņa darbi tika publicēti 1948. gadā. Kļuva pazīstams pateicoties 1962. gada poēmai *Аппассионата*. Savas poēmas "Ļeņins" (*Ленин*, 1964) un "Mūris" (*Мавр*, 1970) veltīja Vladimiram Ļeņinam un Kārlim Marksam. Dzejoļu krājumi "Sveiki draugi" (*Армысыңдар достар*), "Vai tu nāksi, bezdelīga?" (*Қарлығашым келдің бе?*), "Mana sirds" (*Дариға жүрек*), "Kad gulbji aizmieg" (*Аққулар ұйықтағанда*), "Dzīves siltums" (*Шуағым менің*), "Dzīvesstāsts" (*Өмір-дастан*), "Dzīve ir upe" (*Өмір-өзен*), "Sirds dzied" (*Жырлайды жүрек*), "Šolpans" (*Шолпан*) un daudzi citi tika iekļauti Kazahstānas nacionālās dzejas zelta fondā. Prozas darbi tika iekļauti krājumā ar nosaukumu "Divas bezdelīgas" (1988). Ar daudziem Maktajeva dzejoļiem tika komponēta mūzika.

Tulkojis kazahu valodā Viljama Šekspīra sonetus, Volta Vitmena dzeju, Dantes "Dievišķo komēdiju" un citus darbus.

Nāve
----

Miris 1976. gada 27. martā 45 gadu vecumā. 1999. gadā, 23 gadus pēc Maktajeva nāves, viņam piešķīra Kazahstānas Republikas Valsts balvu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Makatayev Mukaghali // Kazakhstan. National encyclopedia (1998—2007)*. Almaty : Қазақ энциклопедиясы. 2005. ISBN 9965-9389-9-7.
2. ↑  Manash Kozybayev. *Kazakh SSR. 4-volume short encyclopedia*. Главная редакция Казахской Советской энциклопедии, 1991. 370. lpp. ISBN 9785898000233.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mukagali Makatajevs***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 77748295
* LCCN: n85131565
* ISNI: 0000 0000 2577 1769
* GND: 1050415175

 |

 |
**Zalkšurga** ir pavisam neliela, apmēram 4—5 km gara[*nepieciešama atsauce*] Levenstrauta (Lēvenurgas) labā krasta pieteka Ogres novada, Suntažu pagasta teritorijā, apmēram 4 km uz dienvidaustrumiem no Juglas ciema.

Mežiem skautā upīte ietek no labā krasta puses Lēvenurgā, apmēram 250 metrus augšpus no Lēvenurgai pretējā krastā esošajām "Krastkalnu" mājām un apmērām 1 km uz R no pirmā pasaules kara laikā nopostītajām "Caurumu" viensētas drupām. Upīti šķērso arī Juglas-Ucenu grants ceļa atzars, vienīgais meža ceļš uz šīm nopostīto māju drupām, kuras apkārtnē padomju kolhozu laikos pletušies krūmcidoniju lauki. Vēl tagad daudzviet skrajākās vietās un ceļmalās aug savvaļā pārgājuši cidoniju krūmi. Zalkšurga sākas pārmitrā damakšņa tipa mežu masīvā, uz D no gandrīz noraktajiem Suntažu grantskalnu karjeriem un karjeru vietās palikušiem, aizaugošiem dīķiem, kur ligzdo ūdensputni. Ūdens līmenis urgā mēdz būt ļoti svārstīgs, ļoti sausās vasarās Zalkšurga daudzviet var pārvērsties pa tās gultnē esošu ūdenspeļķu virkni. Savu nosaukumu Zalkšurga, iespējams, ieguvusi tā iemesla dēļ, ka pavasaros, jau martā tās krastos pamežā visai bagātīgi zied indīgās parastās zalktenes[*nepieciešama atsauce*] (*Daphne mezereum*), kas tautā iesauktas arī par "meža ceriņiem".

Galerija
--------

### Zalkšurga pavasarī

* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  Zalkšurga-Levenstrauta labā krasta pieteka,(YouTube video)
2. ↑
3. ↑  Aigars Kuzmins "Ogres novads", Rīga, 1996, apgāds Mācību grāmata, 29.lpp ISBN 9984-523-86-1
***Testing*** ir trešais amerikāņu repera A$AP Rocky studijas albums. To 2018. gada 25. maijā izlaida A$AP Worldwide, Polo Grounds Music un RCA Records. Albumā ir iekļauti viesi, tostarp Frank Ocean, Kid Cudi, Skepta, French Montana, Kodak Black, Dev Hainss un FKA Twigs, un to galvenokārt producēja Hektors Delgado un pats A$AP Rocky kopā ar dažādiem augsta līmeņa ierakstu producentiem.

*Testing* atbalstīja divi singli: "ASAP Forever" un "Praise The Lord (Da Shine)", kā arī daudzi reklāmas singli. Albums saņēma kopumā pozitīvas kritiķu atsauksmes un debitēja ceturtajā vietā ASV *Billboard* 200, nopelnot 75 000 albumiem līdzvērtīgu vienību, no kurām 13 000 bija tikai pārdošanas apjomi, kļūstot par A$AP Rocky trešo albumu topa pirmajā pieciniekā pēc kārtas.

Fons
----

2017. gada septembrī, A$AP Rocky paziņoja par jauna albuma izdošanu, kas sākotnēji bija paredzēts 2017. gada beigās. Iepriekšējā mēnesī A$AP Rocky izlaida *Cozy Tapes Vol. 2: Too Cozy* kā repa kolektīva A$AP Mob.

2018. gada janvārī, albuma nosaukums tika slepeni atstāts zem SoundCloud dziesmu aprakstiem, līdz tas tika oficiāli apstiprināts 2018. gada maijā. Intervijā *GQ,* A$AP Rocky sacīja: "Mans jaunais albums patiešām ir par jaunu skaņu testēšanu. Cilvēki baidās pārbaudīt jaunas skaņas, tāpēc viņi iet ar to, kas ir aktuāls, jo tas ir viegli izdarāms. 100 populārākās dziesmas izklausās noteikti Cilvēki vairāk rūpējas par to, jo aiz tā ir lielāka demogrāfija vai garantēta demogrāfija. Man labāk patīk eksperimentēt, lai mans pulks aug kopā ar mani un sasniegtu jaunus cilvēkus. Es ne tikai repoju, bet arī veidoju mūzika. Tāpēc tas prasa laiku. Šīs skaņas pārstāv mani."

Albuma vāka noformējums tika atklāts 2018. gada 21. maijā, savukārt dziesmu saraksts tika paziņots trīs dienas vēlāk.
**Daugerūts** jeb **Dangerūts** (latīņu: *Daugeruthe*, *Dangeruthe*, lietuviešu: *Dangerutis*), viens no agrīnās Lietuvas kunigaišiem, Lietavas valdnieks. Pieminēts Indriķa hronikas aprakstos par 1209.-1213. gada notikumiem Livonijā.

Daugerūta pārvaldītā teritorija atradās Daugavas kreisajā krastā, robežojoties ar Jersiku un Sēliju. Daugerūta rezidence atradusies Senajā Daugelišķu (*Senasis Daugėliškis*) pilskalnā netālu no tagadējās Ignalinas pilsētas.

Daugerūts bija Jersikas valdnieka Visvalža sievastēvs un sabiedrotais cīņās ar krustnešiem un to vasaļiem Tālavas letgaļiem un Daugavas līviem. Valdnieku ģimeņu laulība norāda uz ciešo Jersikas un Lietavas sadarbību šajos gados. Daugerūts centās izveidot vēl plašāku koalīciju pret krustnešu Livonijas bīskapu Albertu un Zobenbrāļu ordeni, iekļaujot tajā arī Novgorodas kņazu Mstislavu Mstislaviču, laikā, kad 1213. gadā notika lietuviešu karagājieni uz Tālavu un Lielvārdi. Atgriežoties no sarunām Novgorodā, Daugerūtam uzbruka Cēsu Bertolda kareivji un ieslodzīja viņu Cēsu pilī.

Lai arī Cēsīs ieradās leišu delegācija, kas veica sarunas par Daugerūta izpirkšanu no gūsta, viņš neskaidros apstākļos tika nogalināts vai izdarīja pašnāvību. Iespējams, ka viņa nāve izraisīja otro karu pret Jersiku (1214) un trešo karu pret Jersiku (1215), kuros iesaistījās arī leišu karaspēks.

Baltkrievu vēsturnieks Vjačaslavs Nasēvičs izteicis hipotēzi, ka Daugerūts bijis lietuviešu dižkunigaiša un pirmā Lietuvas karaļa Mindauga tēvs  Indriķa hronikā kunigaitis Tranaitis vēršas pie karaļa Mindauga ar vārdiem: "Tēvs tavs liels karalis bija, kādam mūsu laikos līdzvērtīgu neatrast".

Daugerūta sagūstīšana un nāve aprakstīta Raiņa dzejolī "Daugava. Sērdieņu dziesma".

Atsauce
-------

1. ↑  ДАУГЕРУТИС – ПЕРВЫЙ КОРОЛЬ ЛИТВЫ?
2. ↑  Насевіч В. Пытанняў больш, чым адказаў // Беларускі гістарычны агляд. Т. 5. Сш.1(8). Мн. 1998. С. 210–226. Рэцензія: Краўцэвіч А. Стварэнне Вялікага княства Літоўскага. Мн.: Беларуская навука, 1998. 208 с.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
* Mindauga dzimta

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Svelgats**  |  **Lietuvas kunigaitis** 1205. gads — 1213. gads | Pēctecis: **Steksis** 

 |
**Multipleksēšana** (angļu: *multiplexing*) ļauj pārsūtīt datus no vairākiem datu avotiem pa vienu fizisko savienojumu, tā ir metode ar kuras palīdzību telekomunikācijās un datortīklos vairāki analogie vai digitālie signāli tiek apvienoti vienā signālā, izmantojot kopēju datu nesēju. Multipleksēšanas mērķis ir dalīties ar ierobežotiem resursiem, piemēram, telekomunikācijās vairākus telefona zvanus var veikt, izmantojot vienu vadu. Multipleksēšana radās telegrāfijā 1870. gados, un pašlaik tā plaši tiek izmantota sakaru tehnoloģijās. Telefonijā Džordžs Ouens Skīrs tiek atzīts kā tālruņu līniju multipleksēšanas attīstītājs 1910. gadā.

Multipleksētais signāls tiek pārraidīts pa sakaru kanālu, piemēram, kabeli. Multipleksēšana sadala komunikācijas kanāla jaudu vairākos loģiskos kanālos, pa vienam katram pārsūtāmajam ziņojuma signālam vai datu plūsmai. Apgrieztais process, kas pazīstams kā demultipleksēšana, sākotnējos kanālus uztver uztvērēja galā.

Ierīci, kas veic multipleksēšanu, sauc par multipleksoru (MUX), un ierīci, kas veic apgriezto procesu, sauc par demultipleksoru (DEMUX vai DMX).

Apgrieztajai multipleksēšanai (IMUX) ir pretējs mērķis kā multipleksēšanai, proti, sadalīt vienu datu plūsmu vairākās plūsmās, pārsūtīt tos vienlaikus vairākos sakaru kanālos un atjaunot sākotnējo datu plūsmu.

Datortīklos multipleksēšanu var izmantot, lai atsauktos uz vairāku ievades/izvades datu apstrādes jēdzienu no viena notikumu cikla, izmantojot sistēmas izsaukumus, piemēram, aptauju un atlasi.
Daugavpils Valsts skolotāju institūta ēka Saules ielā (tolaik Pēterpils ielā 1/3).
**Daugavpils Valsts skolotāju institūts** (DVSI) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola Daugavpilī, kas darbojās no 1923. līdz 1952. gadam. Mācību ilgums palielinājās no 5 (1923-1929) līdz 6 gadiem (1929-1940). No 1923. līdz 1940. gadam tā direktore bija Valērija Seile. 

Kopumā no 1923. gada līdz 1940. gadam institūts sagatavoja 505 skolotājus, bet laikā no 1944. līdz 1952. gadam 1593 skolotājus.

Pirmsākumi
----------

Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma 1921. gada 4. novembrī agrākās Daugavpils reālģimnāzijas telpās tika atvērta četrgadīga Daugavpils pedagoģiskā vidusskola ar latviešu mācību valodu. Pirmais direktora vietas izpildītājs bija Jānis Jirgens. 1922. gadā pedagoģisko vidusskolu pārdēvēja par **Daugavpils Skolotāju semināru** ar četrgadīgu kursu un 1922. gada decembrī tas pārcēlās uz ēku Pēterpils ielā 1/3 (tagadējā Saules ielā). Seminārā mācīja latviešu, vācu un krievu valodas, latgaliešu izloksni, dabas zinātnes, matemātiku, vēsturi, vingrošanu, zīmēšanu, dziedāšanu un ticības mācību (atsevišķi katoļiem un luterāņiem).

Vēsture
-------

1923. gadā 1. augustā Daugavpils Skolotāju semināru pārveidoja par Daugavpils Valsts skolotāju institūtu (DVSI) ar piecgadīgu mācību programmu. Institūta absolventi saņēma diplomus, kas piešķīra tiesības mācīt visās sešklasīgās pamatskolas klasēs un vispārizglītojošos priekšmetus zemāka tipa arodskolās. Lai nodrošinātu DVSI audzēkņiem iespēju praktizēties stundu pasniegšanā un gūt pedagoga iemaņas turpmākajam tautskolotāja darbam, 1924./1925. m. g. izveidoja Daugavpils Valsts skolotāju institūta pamatskolu, bet 1928./1929. m. g. pie institūta atvēra bērnudārzu.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 16. jūlijā Daugavpils Valsts skolotāju institūtu slēdza, tā inventārs un arhīvs tika nodots Rēzeknes Valsts skolotāju institūtam.

Otrā pasaules kara noslēgumā 1944. gada oktobrī nolēma atjaunot Daugavpils Valsts skolotāju institūtu kā divgadīgu, no 1947. gada kā sešgadīgu mācību iestādi. Darbojās dabaszinātņu un ģeogrāfijas, vēstures, valodas un literatūras, fizikas un matemātikas fakultātes.

Reorganizēšana
--------------

1952. gada 18. aprīlī tika izdota pavēle par DVSI reorganizēšanu par augstāko mācību iestādi – Daugavpils Pedagoģisko institūtu (DPI). Mācību ilgums jaunizveidotajā institūtā bija 4 gadi, un studenti tika uzņemti 2 fakultātēs – Fizikas un matemātikas fakultātē un Filoloģijas fakultātē (Latviešu valodas un literatūras un Krievu valodas un literatūras nodaļās). 1993. gadā institūtu pievienoja Daugavpils Universitātei.

Atsauces
--------

1. ↑  «Daugavpils Valsts skolotāju institūts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 10. martā.
2. ↑  «Daugavpils Pedagoģiskais institūts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 13. augustā. Skatīts: 2017. gada 10. martā.
**Kārlis Pētersons** (1836. gadā — 1908. gadā) bija latviešu gleznotājs, viens no pirmajiem akadēmiski izglītotiem latviešu māksliniekiem.

Biogrāfija
----------

Kārlis Pētersons pieder pie mākslinieku paaudzes, kas bija spiesta dzīvot un strādāt ārpus dzimtenes, kurā sociālie apstākļi un nacionālie spaidi nebija labvielīgi daiļradei. 
Pēterburgas Mākslas akadēmijā viņš mācījas kā brīvklausītājs (1855--1866) vienlaikus ar A.Dauguli, K.Hūnu, J.Federu. Mācību gaitā K.Pētersons ieguva sudraba medaļas par gleznām "Vidzemes tirgus" un "Rekrušu iesaukšana Vidzemē".

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Kārlis Pētersons attēlojis Vidzemes tirgus skatus un smagos rekrušu laikus sadzīviskā žanra gleznās, bet diemžēl to atrašanas vieta nav zināma. Latvijas Mākslas muzejā glabājas tikai viens darbs -- "Drēbnieka D.Kuškes portrets", kas liecina par mākslinieka labām raksturotāja spējām un profesionālu izpildījuma līmeni.

Atsauces
--------

1. ↑  M.Ivanovs. *Latviešu glezniecība*. Rīga : Liesma, 1980. 228. lpp.
**Hermaņa iela** ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Hermaņa iela sākas krustojumā ar Bāriņu ielu un beidzas savienojoties ar Ojāra Vācieša ielu. Ielas garums ir 525 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu visā garumā.

Hermaņa ielas nepāra numuru pusē ir savrupmāju apbūve, savukārt pretējā ielas puse sakrīt ar Uzvaras parka robežu, izņemot teritoriju Hermaņa ielā 8, kur atrodas "Rīgas dārzi un parki" saimnieciskais iecirknis.

Hermaņa iela Rīgas ielu reģistrā sastopama no 1886. gada ar esošo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.

Ielu savienojumi
----------------

Hermaņa iela ir savienota ar šādām ielām:

* Bāriņu iela
* Kokles iela
* Ojāra Vācieša iela

Skatīt arī
----------

* Āgenskalns

Atsauces
--------

1. ↑  Āgenskalna ielu katalogs: D - H Cita Rīga

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu H |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| H | 
* Hāmaņa
* Hamburgas
* Hanzas
* Hāpsalas
* Herdera laukums
* Hermaņa
* Hipokrāta
* Hospitāļu
* Hugo Celmiņa

 |

 |

Koordinātas: 56°56′06″N 24°04′55″E﻿ / ﻿56.935°N 24.0819°E﻿ / 56.935; 24.0819
Koordinātas: 68°30′S 42°30′E﻿ / ﻿68.500°S 42.500°E﻿ / -68.500; 42.500


|  |
| --- |
| 

 |

**Prinča Ūlava krasts** (norvēģu: *Kronprins Olav Kyst*) ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Karalienes Modas Zemē Kosmonautu jūras krastā. Stiepjas no Šinnana glečera austrumos (44° 38' E) līdz Licova-Holma līcim rietumos (40° E). Kopējais piekrastes garums ap 240 km. Austrumos robežojas ar Enderbiju Zemi, dienvidrietumos — ar Sojas krastu. Iekšzemē paceļas Midzuho plato. Krasta līnija izrobota, daudz nelielu līču. Krasta rietumos Flatveru salās kopš 1957. gada darbojas Japānas polārstacija Šova.

Krastu 1930. gada janvārī atklāja norvēģu polārpētnieks Jalmars Rīsers-Larsens pārlidojumā no ekspedīcijas kuģa *Norvegia*. Nosaukts par godu tā laika Norvēģijas kroņprincim (vēlāk karalim) Ūlavam.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Prinča Ūlava krasts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 239620959
* LCCN: sh85106719
* GND: 4342212-3

 |

 |
**Ulbrokas vidusskola** ir skola netālu no Rīgas, Ropažu novada Stopiņu pagastā, 3 km attālumā no Ulbrokas, Vālodžu ciematā. Skolā darbojas vairāki kori, deju kolektīvs un citi interešu pulciņi. Darbojas sporta komplekss. Populārākie sporta veidi šeit ir rokasbumba un florbols. Skolā ir vairākas labiekārtotas datorklases, darbojas informatīvi metodiskais centrs. Skolas telpās ierīkots Stopiņu pagasta vēstures muzejs, kurā regulāri tiek rīkotas tematiskās izstādes un papildināta ekspozīcija.

Ulbrokas vidusskolā mācās 1013 skolēni, strādā 66 pedagogi. Direktors ir Normunds Balabka. Vidusskolai izveidojusies sadarbība ar Gētes institūtu Rīgā un Roberta Boša fondu Vācijā.

Vēsture
-------

Skolas pamatakmens ielikts 1989. gadā, Ulbrokas vidusskola dibināta 1991. gadā 16. novembrī. Mācības jaunajā ēkā tika uzsāktas 1992. gada 1. septembrī. 1998. gadā tika pabeigts sporta komplekss.

Programmas
----------

Ulbrokas vidusskola piedāvā:

* Vispārizglītojošā virziena programmu (ar padziļinātu angļu valodas, informācijas tehnoloģiju apguvi);
* Komerczinību kursu - kursa noslēgumā Latvijas uzņēmējdarbības un Menedžmenta Akadēmijas sertifikāts;
* Jaunsardzes mācību programmu (jaunākā un vecākā grupa).

Ārpusklases nodarbības un interešu pulciņi
------------------------------------------

Skolā darbojas vairāki mākslinieciskās pašdarbības kolektīvi: deju kolektīvs "Pastalnieki", sporta deju grupa "Rondo", vairāki kori un ansambļi. Darbojas foto darbnīca, instrumentālais ansamblis, keramikas, jaunsargu, svešvalodu, dramatiskais un citi pulciņi, arī jauno žurnālistu studija un Lielbritānijas interesentu klubs.

Skolai ir savs laikraksts "Ikdiena". Reizi gadā iznāk arī literārais almanahs "10 par rakstīšanu".

Tradīcijas
----------

Gadu gaitā skolai ir izveidojies diezgan daudz tradīciju. Daži piemēri:

* Apliecību svētki pirmklasniekiem;
* Dzejas dienu pasākumi;
* Vidusskolēnu iesvētības;
* Miķeļdienas tirdziņš;
* Valsts svētku nedēļa "Iedegsim sveci Latvijas kontūrā";
* Konkurss "Tev vēl tālu, Lāčplēsi, ejams";
* Konkurss "Erudīts";
* Karjeras izvēles centra apmeklējums;
* Literārā žurnāla "10 par rakstīšanu" prezentācija;
* Skolas zvana svētki.

Ārējās saites
-------------

* Ulbrokas vidusskolas mājas lapa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ropažu novada skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Ropažu vidusskola
* Ulbrokas vidusskola
* Vangažu vidusskola

 |
|  |
| Sākumskolas un pamatskolas | 
* Berģu Mūzikas un mākslas pamatskola
* Gaismas pamatskola
* Garkalnes Mākslu un vispārizglītojošā pamatskola
* Stopiņu pamatskola
* Upesleju sākumskola
* Zaķumuižas pamatskola

 |

 |
**Prinseselizabete** (franču: *station antarctique Princesse-Élisabeth*, nīderlandiešu: *Prinses Elisabethbasis*)[1] ir Beļģijas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietota Karalienes Modas Zemē uz ziemeļiem no Sērrondanes kalniem uz Utsteinena nunataka 220 km no okeāna un 431 km no tuvākās stacijas Novolazarevskas. Stacijas izbūve pabeigta 2009. gada 15. februārī.[2] Nosaukta par godu Beļģijas princesei Elizabetei, karaļa Albēra II mazmeitai.

Stacijas galvenās ēkas platība ir 400 m², tehnisko būvju un telpu — vairāk kā 1000 m². Prinseselizabete tiek pozicionēta kā videi draudzīga stacija, kuras enerģētiskajam nodrošinājumam tiek izmantoti tikai atjaunināmās enerģijas resursi. 12% patēriņa nodrošina 22 m² termālās saules baterijas, 40% — 380 m² fotoelektriskās saules baterijas, 48% — 9 vēja turbīnas. Stacija funkcionē polārajā vasarā no novembra līdz februārim un to paredzēts ekspluatēt 25 gadus.

Stacijas pētniecības programmā iekļautas meteoroloģija, glacioloģija, ģeomagnētisms un klimata izmaiņas.

Atsauces
--------

1. ↑  Lingvistiskās neitralitātes dēļ Beļģijā kā stacijas oficiālais nosaukums tiek lietota angļu valodas forma *Station Princess Elisabeth*.
2. ↑  *La station Princess Elisabeth inaugurée*, *Le Soir*, 15 février 2009

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Prinseselizabete***.
* Stacijas fotogrāfijas *Panoramio.com*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 285615100
* GND: 1043946756
* SUDOC: 162348177

 |

 |
**Hermans Piļņiks** (spāņu: *Herman Pilnik*; 1914. gada 8. janvāris, Štutgarte — 1981. gada 12. novembris, Karakasa) bija Vācijas ebreju izcelsmes Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1952).

Biogrāfija
----------

1929. gadā uzvarējis Štutgartes pilsētas šaha čempionātā. Gadu vēlāk kopā ar ģimeni emigrējis uz Argentīnu. Šeit kļuvis par trīskārtējo Argentīnas šaha čempionāta uzvarētāju (1942, 1945, 1958). Otrā pasaules kara gados sekmīgi spēlējis starptautiskos turnīros Amerikas kontinentā. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Piļņikam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1952. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

1952. gadā pirmo reizi piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kur palicis 11. vietā. 1955. gadā starpzonu turnīrā Gēteborgā izcīnījis 8. vietu un iekļuvis pretendentu turnīrā. 1956. gadā Amsterdamas pretendentu turnīrā palicis pēdējā, 10. vietā. Vēlākajos gados turpinājis spēlēt dažādos šaha turnīros ar mainīgām sekmēm. 1959. gadā Santjago bijis trešais plašā starptautiskā šaha turnīrā.

Vairākkārt pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 5 reizes (1950-1958). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 sudraba (1950, 1952, 1954) un bronzas (1958) medaļas, bet individuālajā vērtējumā zelta (1950) medaļu;

Mūža nogali pavadījis Venecuēlā, kur pasniedzis šaha stundas Karakasas militārajā akadēmijā.

Atsauces
--------

1. ↑  1952 Saltsjobaden Interzonal Tournament
2. ↑  «1955 Goteborg Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. maijā. Skatīts: 2016. gada 6. maijā.
3. ↑  1956 Amsterdam Candidates Tournament
4. ↑  Santiago (1959)
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Herman Pilnik

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 282540005
* LCCN: no2015077862
* ISNI: 0000 0003 8920 1468

 |

 |
**Heizena ezers** (angļu: *Lake Hazen*) ir ezers Kanādas ziemeļos Elsmīra salā. Nereti to dēvē par pasaulē vistālāk ziemeļos esošo ezeru, tomēr uz Elsmīra salas vēl 100 km tālāk ziemeļos ir ezeri.

Heizena ezers, NASA satelītattēls
Ezers ir 70 km garš un līdz 11 km plats. Krasta līnija ir 185 km gara. Ezerā vairākas salas, lielākā ir Sentdžona sala — 7 km gara un mazāk nekā 1 km plata. Ledus klāj ezeru ap 10 mēnešus gadā. Ezerā ieplūst ledāji no ziemeļos esošās kalnu grēdas, kas sasniedz 2500 m augstumu. No ezera uz Čandlera fjordu plūst ap 22 km garā Raglesas upe. Upes izteka pat -60° C salā neaizsalst. Ezers iekļauts Kutinirpākas nacionālajā parkā.

Ezera apkaime uzskatāma par termisko oāzi polārā tuksneša vidū. Vasarā gaisa temperatūra te var sasniegt pat 23° C. Ezerā dzīvo viena zivju suga — Arktikas palija (*Salvelinus alpinus*), kas šeit sasniedz neparasti lielus izmērus.

Pirmais eiropietis, kas sasniedza ezeru, bija amerikānis Ādolfuss Grīlijs (*Adolphus Washington Greely*) 1882. gadā un nosauca ezeru sava priekšnieka, ASV armijas sakaru virsnieka Viljama Heizena *(William Babcock Hazen)* vārdā. Kopš 1957. gada ezera ziemeļu krastā darbojas Kempheizenas pētniecības stacija.

Atsauces
--------

1. ↑  «International Lake Environment Committee. Hazen Lake». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 15. jūlijā. Skatīts: 2010. gada 17. janvārī.
Koordinātas: 72°0′S 7°30′W﻿ / ﻿72.000°S 7.500°W﻿ / -72.000; -7.500


|  |
| --- |
| 

 |

**Princeses Martas krasts** (norvēģu: *Kronprinsesse Märtha Kyst*, angļu: *Princess Martha Coast*) ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Karalienes Modas Zemē Hokona VII jūras un Lazareva jūras krastā. Stiepjas no 5° austrumu garuma līdz Stenkomas-Vilsas glečeram rietumos. Kopējais piekrastes garums ap 1100 km. Austrumos robežojas ar Princeses Astridas krastu, rietumos — ar Kērda krastu Kotsu Zemē.

Daba
----

Piekrastes lielāko daļu klāj šelfa ledāji, lielākie no kuriem ir Rīsera-Larsena šelfa ledājs, Fimbulisens, Dželbārta šelfa ledājs un Ēkstrema šelfa ledājs. Piekrastes līnija stipri izrobota gan gar šelfa ledāju pamatnes līniju, gan gar to fronti. Šelfa ledājos vairākas salas, lielākās no kurām ir Lidena sala rietumu daļā un Blošimena un Novija austrumu daļā. Gar ledāju fronti veidojas vairākas ledus ostas, zināmākās no kurām ir Atkas līcis un Selbukta. Iekšzemē paceļas vairākas kalnu grēdas, ievērojamākās no kurām ir Fimbulheimens, Ričera augstiene un Heimefrontfjella. Starp Ričera augstieni un Fimbulheimenu Fimbulisenā noplūst viens no Antarktīdas lielākajiem glečeriem Jūtulstreumens.

Izpēte
------

Trollas polārstacija.
Princeses Martas krasts bija pirmā cilvēka sasniegtā vieta Antarktīdā. 1820. gada 16. janvārī Fabiāna fon Belinshauzena vadītā ekspedīcija sasniedza 69°21′28″S 2°14′50″W﻿ / ﻿69.35778°S 2.24722°W﻿ / -69.35778; -2.24722 pie Fimbulisena ledāja frontes. Nosaukumu par godu Norvēģijas kroņprincesei Martai krasta apvidum ap Norvēģijas ragu piešķīra Jalmara Rīsera-Larsena ekspedīcija 1930. gada februārī.[1] 20. gadsimta 30. gados apvidu intensīvi pētīja Larsa Kristensena finansētās. ekspedīcijas ar kuģiem *Norvegia* un *Torshavn*. 1938.-1939. gados piekrastes sektoru starp 20°E un 10°W pētīja Vācijas antarktiskā ekspedīcija ar kuģi *Schwabenland* un nosauca to par Jaunšvābiju. Pirmo polārstaciju Modheimu 1949. gadā ierīkoja Norvēģijas, Zviedrijas un Apvienotās karalistes antarktiskā ekspedīcija (darbojās līdz 1952. gadam). 1957. gadā Starptautiskā Ģeofizikas gada ietvaros tika atvērta norvēģu stacija Norveja, kas darbojās līdz 1960. gadam, kad tika par simbolisku samaksu nodota Dienvidāfrikai, kas netālu no norvēģu stacijas izveidoja savu polārstaciju SANAE. 1980. gadā Vācija uz Ēkstrema šelfa ledāja ierīkoja savu pirmo staciju Georgfonneimaijeri. 1987. gadā Zviedrija ierīkoja savu pirmo vasaras polārstaciju Svea, 1988. gadā 200 m vienu no otras ierīkoja Somijas staciju Aboa un Zviedrijas staciju Vāsa. 1990. gadā Norvēģija ierīkoja savu pirmo patstāvīgo ilgtermiņa vissezonas polārstaciju Trollu. Uz 2010. gadu Princeses Martas krastā darbojas trīs vissezonas un piecas vasaras polārstacijas.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Princeses Martas krasts
**Noliegums** (arī **abnegācija**) ir Freida aprakstīts aizsardzības mehānisms, kas izpaužas kā acīmredzama, nepatīkama fakta noliegums, lai gan pastāv pamatoti pierādījumi fakta eksistencei.[1]
Subjekts var izmantot:

* vienkāršu noliegumu - subjekts noliedz reālo situāciju vai nepatīkamo faktu
* minimizācija - subjekts atzīst faktu, bet noliedz tā svarīgumu (kombinē noliegumu un racionalizāciju)
* projekcija - subjekts atzīst gan faktu, gan tā nopietnību, bet noliedz atbildību un vaino citus

Nolieguma pētīšana ir svarīga loma atkarību ārstēšana. Atšķirībā no citiem aizsardzības mehānismiem, kuru eksitences pierādīšanai izmanto psihoanalīzi, noliegumu var identificēt ikviens - pat nespeciālists.

Nolieguma veidi
---------------

### Fakta noliegums

Šajā nolieguma formā subjekts noliedz faktu ar meliem. Tā izpaužas gan kā klaja melošana, gan daļēja faktu noklusēšana, gan piekrišanu nepatiesībai. Faktu noliedzēji izmanto melus, lai izvairītos no faktiem, kas tiem ir sāpīgi.

Atsauces
--------

1. ↑  
«Defenses». www.psychpage.com. Skatīts: 2008-03-11.
**Diplakanti** (*Diplacanthus*) ir klimatijveidīgo akantodu ģints. Tās pārstāvji dzīvoja devona periodā, bija izplatīti Skotijā, Kanādā, Dienvidāfrikā u.c. Šīs dzimtas pārstāvji ir sastopami arī Latvijas devona nogulumos. Diplakantu tipveida suga ir *Diplacanthus crassisimus*.

Apraksts
--------

Nelielas zivis ar nedaudz izliektu muguras līniju. Ķermeņa maksimālais augstums atrodas priekšējā muguras spuras dzelkšņa vietā, kas projicējas starp krūšu un vēdera spuru. Aizmugurējās muguras spuras dzelksnis projicējas pretī anālajam dzelksnim vai arī nedaudz pirms tā. Muguras, vēdera un anālā dzelkšņu peldplēves aiziet pilnībā vai gandrīz pilnībā līdz dzelkšņu galiem. Aste ir īsa un spēcīga. Cirkumorbitālais gredzens sastāv no vienas iegarenas un daudzām īsām plātnītēm. Plecu joslas ādas un endoskeleta elementus veido krūšu un admediānie dzelkšņi, skapulokorakoīds, prokorakoīds, pinnālās un priekšējās vēdera plātnes, savienotas ar locītavu vai saaugušas kopā vienotā struktūrā katrā ķermeņa pusē. Ārējie (krūšu) dzelkšņi ir daudz lielāki par iekšējiem (admediānajiem) dzelkšņiem. Dzelkšņi ornamentēti ar rupjām gareniskām ribiņām, vietām paugurainām. Krūšu spuru dzelkšņiem aizmugurējā malā ir sīku dzelksnīšu rinda.

### Zvīņas

Zvīņas pārsvarā ir sīkas. Gareniskie ķīlīši uz vainaga ir šauri, augsti un sadalīti ar dziļām vadziņām. Vainaga priekšējā daļā tie izvietoti radiāli vai vēdekļveidīgi. Aizmugurējā daļā bieži vien orientēti perpendikulāri vainagam. Parasti krasi izceļas daudz platākais un augstākais centrālais ķīlis. Kakliņš ir augsts, gluds vai ar izaugumiem sānu sieniņās. Pamats ir neliels un izliekts. Vainagu veido mezodentīns. Zvīņās ir kanālu tīkls, kas caur porām atveras augstu kakliņa aizmugurē. Pamatnes bezšūnu kaula audi ir caurausti ar lieliem, zarotiem kanāliem. Šarpeja šķiedra ir izteikti saskatāma. Radiālie kanāli virs pamatnes virsmas un augšupejošie kanāli kakliņā ir ar pārtraukumiem un atstarpēm.

Sistemātika
-----------

* †*D. acus* Gess, 2001
* †*D. crassisimus* Duff, 1842 (tipveida suga)
* †*D. gravis?* Valiukevičius, 1986
* †*D. kleesmentae?* Valiukevičius, 1988
* †*D. poltnigi?* Valiukevičius, 2003
* †*D. solidus?* Valiukevičius, 1986
* †*D. tenuistriatus* Traquair, 1844

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Д. В. Обручев, Основы палеонтологии (Бесчелюстные, рыбы), издательство "Наука", Москва, 1964. г. 185. lpp.
2. ↑  Ю.Ю.Валюкявичюс, Акантоды наровского горизонта Главного Девонского поля, Вильнюс, Мокслас, 1985. г. 25. lpp
**Alberts Filka** (dzimis 1891. gada 3. augustā Majoros, miris 1938. gada 18. septembrī ) bija latviešu gleznotājs, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs un skolotājs.

Biogrāfija
----------

Alberts Filka dzimis 1891. gada 3. augustā Majoros zemnieku ģimenē. Mākslinieka izglītību ieguvis Jūlija Madernieka studijā(1909-1911,) Kazaņas mākslas skolā (1911-1912), Pēterburgas Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skolā (1913-1915). Iesaukts armijā pēdējā kursa laikā, piedalījies Ziemassvētku kaujās, kur 1916. gadā smagi ievainots un atbrīvots no dienesta. Devies uz Ziemeļkaukāzu, kur nodarbojies ar mākslu. Latvijā atgriezies 1920. gadā. Strādājis par dekoratoru Latvijas Nacionālajā operā un Latgales teātrī (1926-1927) un skolotāju Rīgā, Daugavpilī un Rēzeknē. Darbojies arī satīriskajā izdevumā "Rūgtās drapes". Bijis Neatkarīgo māksinieku vienības biedrs no 1920. līdz 1931. gadam. Miris 1938. gada 18. septembrī, apbedīts Rīgā, Raiņa kapos.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Uz lauka. Azaids (1921)
Hospitāļu iela (1935)
Gleznojis galvenokārt žanriskas ainavas, attēlojot zvejnieku un zemnieku ikdienu un darbu, kā arī Rīgas un Rēzeknes ielas un tirgus skatus, ostas, zvejniekciemus un zirgus.

### Izstādes

Izstādēs piedalījies no 1913. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā 1922. gadā, kur izstādīti arī kokgrebumi un zīmējumi, 1928. 1935. 1938/1939. gadā (pēcnāves izstāde), Rēzeknē 1924. gadā, kur norisinājās divas izstādes, no kurām viena bija kopā ar Francisku Varslavānu, Madlienā 1935. gadā, Valmierā 1936. gadā. Piedalījies Neatkarīgo mākslinieku vienības organizētajās izstādēs no 1924. gada.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239. lpp.
* Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 500lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 75.lpp.
2. ↑  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 12.lpp.
3. ↑  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 312.lpp.
4. ↑  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 410.lpp.
5. ↑  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 241.lpp.
6. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 154. lpp.
7. ↑  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 320.lpp.
8. ↑  www.paintings.lv[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija[novecojusi saite]
* Biogrāfija un darbi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 9409150325558010090006
* LNB: 000249438

 |

 |
**Alberts Bekers** (vācu: *Albert Becker*; 1896. gada 5. septembris Vīne — 1984. gada 7. maijs Buenosairesas province) bija Austrijas, Vācijas un Argentīnas starptautiskais meistars šahā (1953).

Biogrāfija
----------

Divas reizes uzvarējis Austrijas šaha čempionātos (1925, 1937). Ievērību guvis 1929. gada Karlsbādes starptautiskajā šaha turnīrā, kur kopā ar Milanu Vidmaru un Maksi Eivi dalījis 5.-7. vietu. 1934. gadā dalījis pirmo vietu šaha turnīrā Lincā kopā ar Erihu Eliskazesu. Bijis šaha nodaļas redaktors laikrakstā *Wiener Schachzeitung*, kā arī sarakstījis dažas grāmatas par šahu, kuras devušas nozīmīgu ieguldījumu sava laika šaha atklātņu teorijā.

1938. gadā pēc Austrijas anšlusa pārstāvējis Vāciju un dalījis pirmo vietu nacionālajā šaha turnīrā Berlīnē kopā ar Ludvigu Relštābu.

Pārstāvējis Austrijas un Vācijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1931, 1939). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1939) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1931) medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.

1939. gadā, sākoties Otrajam pasaules karam, Vācijas izlases sastāvā atradies Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā. Lai gan Vācijas komanda uzvarēja olimpiādē un Bekers bija tās spēlējošais kapteinis, viņš kopā ar visu komandu nolēma neatgriezties Eiropā un līdz mūža beigām palika dzīvot Argentīnā. Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1953. gadā Bekeram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Nomiris Buenosairesas provinces Visentes Lopezas pilsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  Karlsbad (1929)
2. ↑  KATALOG DER DEUTSCHEN NATIONALBIBLIOTHEK
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Albert Becker
4. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Albert Becker

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 69807471
* LCCN: n87114131
* ISNI: 0000 0000 7148 8032
* GND: 122319125
* NKC: mzk2009544011

 |

 |