recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lamu cilts** (*Lamini*) ir viena no divām kamieļu apakšdzimtas (*Camelinae*) ciltīm. Otra ir kamieļu cilts (*Camelini*). Lamu ciltī ir 4 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas iedalās 2 ģintīs. Turklāt visas sugas savā starpā var pāroties un radīt vairoties spējīgus pēcnācējus. Šīs cilts tuvākie radinieki ir kamieļi.

Visas lamu cilts sugas mājo Dienvidamerikā un ir tipiskas kalnu pļavu iemītnieces. Divas no četrām sugām (lamas un alpakas) ir domesticētas, tās pamatā izmanto vilnas un gaļas ieguvei, kā arī kā transporta dzīvniekus. Pirms spāņi kolonizēja Ameriku alpakas un lamas bija vienīgie domesticētie pārnadži Dienvidamerikā. Pārējās divas sugas (gvanako un vikunjas) ir sastopamas tikai savvaļā.

Izskats un īpašības
-------------------

Visām šīs cilts sugām abi dzimumi izskatās vienādi, kā arī visas sugas savā starpā izskatās diezgan līdzīgas. Atšķirībā no pārējām kamieļu dzimtas sugām lamu cilts sugām nav kupra, tām ir slaidi augumi, garas kājas un kakli, maza galva un lielas ausis. Lielākā no visām ir lama (*Lama glama*), kuras augstums skaustā ir 109 – 119 cm, svars 130 – 150 kg. Mazākā ir vikunja (*Vicugna vicugna*). Tās augstums skaustā ir 75 – 85 cm, svars 35 – 65 kg. Visām šīs cilts sugām ir kopīga īpašība - gremošanas sistēmā nav žultspūšļa.

Sistemātika
-----------

* Lamu cilts (*Lamini*)
	+ ģints Lamas (*Lama*)
		- Gvanako (*Lama guanicoe*)
		- Lama (*Lama glama*)
	+ ģints Vikunjas (*Vicugna*)
		- Alpaka (*Vicugna pacos*)
		- Vikunja (*Vicugna vicugna*)

Galerija
--------

* Alpaka (Vicugna pacos)Alpaka (*Vicugna pacos*)
* Gvanako (Lama guanicoe)Gvanako (*Lama guanicoe*)
* Lamas (Lama glama)Lamas (*Lama glama*)
* Vikunja (Vicugna vicugna)Vikunja (*Vicugna vicugna*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Camelini». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 13. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 8. maijā.
2. ↑  Taxon: Tribe Lamini
3. ↑  «Domesticated Animals in Pre-Historic Meso-America». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 21. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 8. maijā.
4. ↑  Kamieļi Andos?[novecojusi saite]
5. ↑  Stahl, Peter W. (4 April 2008). "Animal Domestication in South America". In Silverman, Helaine; Isbell, William. Handbook of South American Archaeology. Springer. pp. 121–130. ISBN 9780387752280.
6. ↑  The difference between Vicuña, Alpaca and Llama
7. ↑  Guanaco[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* South American camelids - past, present and future
* Genetic Analysis of the Origins of Domestic South American Camelids
**Iļja Ponomarjovs** (krievu: *Илья Владимирович Пономарёв*; dzimis 1975. gada 6. augustā Maskavā, PSRS) ir Krievijas un Ukrainas politiķis.

Karjera
-------

Ponomarjovs bija vienīgais Krievijas Valsts domes deputāts, kurš 2014. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā balsoja pret Krimas aneksiju. Lai gan viņš kritizēja 2014. gada Ukrainas revolūciju, savu Ponomarjovs nostāju domē pamatoja ar to, ka nepieciešams uzturēt draudzīgas attiecības ar "brālīgo ukraiņu tautu" un izvairīties no militāras konfrontācijas, viņš arī apgalvoja, ka Krievijas rīcība Krimā izstumtu Ukrainu ārpus tradicionālās Krievijas ietekmes sfēras un, iespējams, provocētu NATO turpmāku paplašināšanos.

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā Ponomarjovs pievienojās Ukrainas bruņotajiem spēkiem.

2022. gada maijā Viļņā notikušajā trimdinieku konferencē, ko sponsorēja Brīvās Krievijas forums, Ponomarjovs aicināja atbalstīt Krievijas kara komisariātu dedzināšanu.

2022. gada augustā tika nogalināta krievu filozofa un "Krievu pasaules" ideologa Aleksandra Dugina meita Darja Dugina. Dugins ir tuvs Krievijas prezidenta Vladimira Putina sabiedrotais un dažkārt ticis dēvēts par "Putina smadzenēm" un "Putina Rasputinu". Krievijas Federālais Drošības dienests apgalvoja, ka aiz notikušā auto sprādziena stāv Ukraina. Bet pēc Darjas Duginas slepkavības Ponomarjovs paziņojis, ka atbildību par nogalināšanu uzņemas līdz šim nezināmā partizānu kustība "Nacionālā republikāniskā armija" (NRA). Vēlāk ēterā viņš nolasīja NRA manifestu. Opozicionārs arī deva mājienu, ka nākamo mēnešu laikā var notikt jauni uzbrukumi, arī Krievijas valdībai un drošības spēkiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Человек с трезубцем История Ильи Пономарева — бывшего российского оппозиционера, который пытается стать украинским нефтяным магнатом». *Meduza* (krievu). Skatīts: 2023-04-12.
2. ↑  «Илья Пономарев: Кащеева игла Путина находится в Украине – DW – 29.04.2022». *dw.com* (krievu). Skatīts: 2023-04-12.
3. ↑  «Заикнулись о вооруженной борьбе. "Спектр" понаблюдал за антивоенной конференцией Форума свободной России в Вильнюсе». *Спектр-Пресс* (ru-RU). Skatīts: 2023-04-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Iļja Ponamarjovs***.
Kārlis Soste. Kādam jābūt labam zirgam (1937)
**Kārlis Voldemārs Soste** (1886—1943) bija latviešu virsnieks un veterinārārsts, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 13. martā Priekuļu pagasta Gala-Kunčos. Mācījās Gorku lauksaimniecības skolā, studēja Tērbatas veterinārinstitutā, kuru absolvēja 1914. gadā.

Latvijas brīvības cīņu laikā Kārlis Soste bija Zemgales divīzijas veterinārārsts. Pēc Latvijas valsts pasludināšanas viņš kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Darba savienības, līdztekus no 1919. līdz 1920. gadam bija Cēsu apriņķa priekšnieks. Vēlāk dienēja Latvijas armijas dažādās daļās, bija sevišķu uzdevumu ierēdnis armijas veterinārā pārvaldē (vēlāk kara sanitārā pārvaldē), tad šīs pārvaldes veterinārās daļas priekšnieka vietas izpildītājs, bet 1922. gada augustā kļuva par kara sanitārās pārvaldes priekšnieku.

1936. gada novembrī Sosti paaugstināja par veterinārārstu — pulkvedi veterinārā inspektora amatā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņu atbrīvoja no amata un sava mūža pēdējos gadus viņš pavadīja Cēsīs.

Miris 1943. gada 12. jūnijā Cēsīs.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis
* Viestura ordenis

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  timenote.info
**Kārlis Dozītis** bija latviešu strēlnieks, Sarkanās armijas virsnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1894. gadā Dzērbenes pagasta kalpa ģimenē. Pabeidza pagastskolu, strādāja par mūrnieku Rīgā.

Piedalījās Pirmajā pasaules karā kā ierindnieks 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā. KSDSP biedrs kopš 1916. gada. 1917. gadā kļuva par Iskolastrela un aģitācijas komisijas locekli. No 1918. gada janvāra — Daugavgrīvas latviešu vienības komisārs, latviešu strēlnieku Vadošās revolucionārās vienības komisārs (mūsdienu Baltkrievijā).

No 1918. gada aprīļa līdz 1920. gada jūnijam bija Latdivīzijas un Padomju Latvijas armijas (1919. gada pirmajā pusē) kara komisārs, vienlaicīgi no 1919. gada oktobra līdz 1920. gada martam — 14. armijas trieciengrupas kara komisārs. 1921. gadā 28. kavalērijas brigādes sastāvā piedalījās kaujās pret basmačiem. Pēc Pilsoņu kara bija kavalērijas skolas un kavalērijas brigādes kara komisārs Taganrogā (1922—1923).

1937. gada 23. novembrī arestēts, tobrīd atradās Maskavas kara dzelzceļa skolas priekšnieka amatā. Apsūdzēts spiegošanā. 1938. gada 7. februārī PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (AT KK) piesprieda K. Dozītim nāvessodu, kas izpildīts nākamajā dienā. 1956. gadā PSRS AT KK K. Dozīti reabilitēja.

Atsauces
--------

1. ↑  М. Полэ. *История «латышских стрелков». От первых марксистов до генералов КГБ*. Издательство Родина, 2021.
2. ↑  «Дозит Карл Маринович». *Сахаровский центр*.
**Rihards Marenis** (dzimis 1993. gada 18. aprīlī) ir latviešu hokejists, uzbrucējs. Pašlaik (2023) spēlē Zviedrijas *Allsvenskan* (pēc ranga 2. līgas) komandas Nībro *Vikings IF* rindās.

Spēlētāja karjera
-----------------

Junioru vecumā Marenis pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur vairākus gadus spēlēja dažādās zemāka līmeņa junioru līgās. 2012.—13. gada sezonā uzsāka profesionāļa karjeru, 10 spēles aizvadot NAHL. 2013. un 2014. gadā kļuva par NA3HL čempionu. No 2014. līdz 2018. gadam spēlēja Auroras universitātes komandā, kas piedalījās NCAA trešajā divīzijā.

2018. gada vasarā pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo" uz pārbaudes laiku, taču to neizturēja. Sezonu uzbrucējs sāka Latvijas čempionāta komandā HK MOGO, taču jau pēc septiņām aizvadītām spēlēm uzbrucējs noslēdza līgumu ar "Dinamo". "Dinamo" sastāvā aizvadīja 33 spēles, tajās atzīmējoties ar pieciem punktiem. Maijā pagarināja līgumu ar "Dinamo" uz vēl vienu sezonu.

Latvijas hokeja izlases sastāvā debitēja 2015. gada 6. novembra pārbaudes spēlē.

Pārstāvēja Latvijas izlasi 2019, 2021. un 2022. gada Pasaules hokeja čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Rihards Marenis at eliteprospects.com». *www.eliteprospects.com* (angļu). Skatīts: 2023-12-30.
2. ↑  «Nosaukts Latvijas nacionālās hokeja izlases sastāvs pēdējām pārbaudes spēlēm ar Šveici». *lhf.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-05-21.
3. ↑  «Paziņots Latvijas hokeja izlases galīgais sastāvs gaidāmajam PČ». *Apollo.lv* (latviešu). 2021-05-16. Skatīts: 2021-05-21.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)

Atsauces
--------
**Bits** ir mazākā informācijas daudzuma mērvienība, tas atbilst vienam ciparam binārajā skaitīšanas sistēmā. Saīsinātā veidā bitu parasti apzīmē ar mazo b. Bita vērtība var būt vai nu "0" vai "1".

Astoņi biti veido vienu baitu. Viens nemodificēts (t.i. bez diakritiskajām zīmēm) latīņu alfabēta burts datoros ir ekvivalents vienam baitam, respektīvi, astoņiem bitiem.

1998. gada decembrī tika noteikts, ka kilobiti, megabiti, gigabiti utt. tiek iegūti, reizinot ar 1000, nevis ar 1024. Piemēram, kilobits ir 1000 biti, megabits ir 1000 kilobiti, gigabits ir 1000 megabiti, terabits ir 1000 gigabiti utt. Savukārt kilobaiti, megabaiti, gigabaiti utt. tiek iegūti, reizinot ar 1024. 1024 šajā gadījumā tiek izmantots, jo tas ir skaitlis 2 desmitajā pakāpē, kas ērti binārajā sistēmā. Starptautiskā mērvienību sistēma nedefinē šīs vienības; Starptautiskā elektrotehniskā komisija ieteikusi lietot binārajā sistēmā daudzskaitlīgu bitu mērvienību saīsinājumus kbit, Mbit, Gbit utt. bet daudzskaitlīgu baitu mērvienībām — Kibit, Mibit, Gibit.

Skatīt arī
----------

* Bitu un baitu pārskaitīšanas tiešsaistes kalkulators Arhivēts 2020. gada 17. maijā, *Wayback Machine* vietnē.

Atsauces
--------

1. ↑  SI: Prefixes for binary multiples
**Blaani** (*B'laan*) ir viena no Filipīnu tautām, tiek pieskaitīti lumadiem. Apdzīvo Mindanao salas dienvidrietumus. Kopskaits tiek lēsts ap 370 tūkstošiem (0,3 % no valsts iedzīvotāju skaita) un tā ir viena no daudzskaitlīgākajām lumadu tautām. Lielākā daļa blaanu mīt Sarangani (138 087 cilvēki; 24,7 % no iedzīvotāju kopskaita), Rietumdavao (68 451; 21,6 %) un Dienvidkotabato (63 109; 6,5 %) provincēs un Heneralsantosas pilsētā (35 874; 5,2 %). Dzīvo trijās ģeogrāfiski nošķirtās grupās — Davao blaani, Koronadalas blaani un Sarangani blaani, kas savukārt dalās vairākās apakšgrupās — tagalagadi, tagkogoni, buluani, biraani, vilani un baludi. Runā blaanu valodā, kurai izšķir divas varietātes — Koronadalas blaanu valoda un Sarangani blaanu valoda; kā *lingua franca* izmanto sebuāņu, ilongu un filipīniešu valodas. Blaani lielākoties ir savas tradicionālās politeistiskās reliģijas piekritēji, kā arī kristieši.

Atsauces
--------

1. ↑  Philippine Statistics Authority. Ethnicity Statistical tables
2. ↑  Ethnic Groups of the Philippines. B'laan
3. ↑  «Peoples of the Philippines: Blaan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 19. jūlijā. Skatīts: 2024. gada 1. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Blaani***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2008003231

 |

 |
**Heinrihs Eihe** (arī **Indriķis Ēķis**, 1893—1968) bija latviešu izcelsmes padomju militārais un saimnieciskais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima 1893. gadā Rīgā strādnieka ģimenē. Pabeidza tirdzniecības skolu Rīgā (1914) un 3. Pēterhofas praporščiku skolu (1915), no 1915. gada augusta dienēja Rietumu frontes 10. armijā. Komandēja rotu, paaugstināts līdz štabskapteiņa pakāpei. Pēc Februāra revolūcijas ievēlēts par pulka komitejas locekli, Oktobra revolūcijas laikā — par 245. kājnieku pulka kara revolucionārās komitejas priekšsēdētāju. 1917. gada novembrī ievēlēts par 10. armijas Kareivju deputātu padomes locekli, bija Sarkanās gvardes veidošanas kolēģijas loceklis, piedalījās ģenerāļa Dovbora-Musņicka korpusa dumpja apspiešanā.

1917. gada decembrī iestājās KSDS(b)P, 1918. gada martā — Sarkanajā armijā. Līdz novembrim komandēja pulku, pēc tam 5. armijas 26. strēlnieku divīzijas 3. brigādi (no 1918. g. novembra) un 26. st. div. (no 1919. g. pavasara) Austrumu frontē, vadīja viņam pakļautās vienības Buguruslanas un Zlatoustas operācijās. 1919. gada novembrī — 1920. gada janvārī komandēja 5. armiju, kura piedalījās Novonikolajevas, Omskas, Krasnojarskas operācijās.

No 1920. gada janvāra atradās KSFPR Bruņoto spēku virspavēlnieka rīcībā, no 1920. gada marta līdz 1921. gada aprīlim bija Piebaikāla Tautas revolucionārās armijas (TRA, no 1920. g. aprīļa — Aizbaikāla TRA, no maija — Tālo Austrumu Republikas TRA) virspavēlnieks, no 1920. gada novembra līdz 1921. gada aprīlim — visu Tālo Austrumu Republikas Bruņoto spēku virspavēlnieks. Vadīja armijas karaspēku Čitas operācijās.

No 1921. gada septembra bija Rietumu frontes Minskas rajona karaspēka pavēlnieks, apkaroja Bulaka-Balahoviča grupējumus.

No 1922. gada aprīļa komandēja Turkestānas frontes Fergānas karaspēka grupu kaujās pret basmačiem.

1923. gadā demobilizēts, strādāja Tautsaimniecības augstākajā padomē, Ārējās tirdzniecības Tautas komisariātā un citās iestādēs. Sarakstīja vairākas Pilsoņu kara pieredzi apkopojošas grāmatas.

1938. gadā arestēts, līdz 1954. gadam dzīvoja izsūtījumā Galējos Ziemeļos. 1955. gadā reabilitēts, kopš tā paša gada pensijā. Nomira 1968. gadā Jūrmalā.

Apbalvojumi
-----------

* Svētās Annas ordenis, 2. šķira
* 2 Sarkanā Karoga ordeņi (1919, 1928)
* Ļeņina ordenis (1967)

Atsauces
--------





1. 1 2 3  «Эйхе Генрих Христофорович». *Офицеры РИА*.
2. 1 2 3 4  «Эйхе Генрих Христофорович». *Большая российская энциклопедия*.
**Luhanska** (ukraiņu: *Луганськ*) ir rūpniecības pilsēta Ukrainas austrumos, Donbasā, Luhanskas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Siverskijdoņecas pieteku Luhaņas un Viļhivkas krastos. Luhanskas aglomerācijas kodols (kopējā platība ap 4352 km², 501 200 iedzīvotāju). Administratīvi pilsēta iedalās četros rajonos, pilsētas padomei pakļautas Oleksandrivskas un Ščastjas pilsētas un Juvilejnes pilsētciemats (kopā 286 km², 464 881 iedzīvotājs (2012)).

Pilsēta radusies 1795. gadā, kad skotu rūpnieks Čārlzs Gaskoins (*Charles Gascoigne*) šeit nodibināja čuguna rūpnīcu. Ap 1797. gadu pie rūpnīcas izveidojās ciemats **Luhanskijzavoda** *(Луганський Завод)*, kura nosaukums cēlies no netālās Luhaņas upītes. 1800. gadā tika uzcelta pirmā domna Ukrainā. 1882. gadā, apvienojot vairākus rūpnīcu ciematus, tika izveidota **Luhanskes** *(Луганське)* pilsēta. 1935. gadā pilsēta tika pārdēvēta par godu padomju revolucionāram un karavadonim Klimentam Vorošilovam par **Vorošilovgradu** *(Ворошиловград)*. 1958. gadā, sakarā ar to, ka tika pieņemts likums, ka pilsētas nevar dēvēt dzīvu cilvēku vārdos, pilsētu pārdēvēja atpakaļ par **Luhansku** *(Луганськ)*, bet mainītā ortogrāfijā. 1970. gadā, nākamajā gadā pēc Klimenta Vorošilova nāves, pilsētu atkal pārdēvēja par **Vorošilovgradu**, bet 1990. gadā tai atjaunots **Luhanskas** vārds.

Mūsdienās ievērojams mašīnbūves (lokomotīves, tramvaji, kalnrūpniecības iekārtas), metalurģijas, pārtikas rūpniecības centrs.

Cilvēki
-------

Luhanskā vai tās apkārtnē dzimuši:

* Sergejs Bubka (*Сергій Назарович Бубка*, 1963) — kārtslēcējs;
* Vladimirs Dāls (*Владимир Иванович Даль*, 1801—1872) — valodnieks.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  «История Луганска». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 9. septembrī. Skatīts: 2014. gada 3. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Luhanska***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Luhanskas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Almazna
* Alčevska
* Antracita
* Bokovo-Hrustaļne
* Brjanka
* Dovžanska
* Hirske
* Holubivka
* Hrustaļnija
* Irmino
* Kadijivka
* Kipuče
* Kreminna
* Lisičanska
* **Luhanska**
* Lutuhine
* Miusinska
* Molodohvardijska
* Novodružeska
* Oleksandrivska
* Perevaļska
* Pervomajska
* Petrovo-Krasnosiļļa
* Popasna
* Priviļļa
* Roveņki
* Rubižne
* Severodonecka
* Sorokine
* Starobiļska
* Suhodiļska
* Svatove
* Ščastja
* Vozneseņivka
* Zimohirja
* Zolote
* Zorinska

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130221774
* LCCN: n83052584
* GND: 4468817-9
* SUDOC: 140832106
* NKC: ge264608

 |

 |
**Rebeka Paslere** (vācu: *Rebecca Passler*; dzimusi 2001. gada 31. augustā) ir Itālijas biatloniste.

Viņa ir pasaules čempiona stafetē un olimpiskā medaļnieka biatlonā Johana Paslera brāļameita.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties jau agrā bērnībā un uzvarēja vairākās Itālijas junioru sacensībās. 2019. gadā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā jauniešiem. Labāko rezultātu individuāli sasniedza 10 km distancē, ieņemot 10. vietu, startēja arī stafetē, kur Itālijas komanda finišēja 6. vietā. 2019. gada martā debitēja IBU kausā junioriem.

2020. gada Pasaules čempionātā jauniešiem Lencerheidē izcīnīja divas sudraba medaļas: 10 km individuālajā distancē un stafetē. 2021. gada 14. janvārī pirmo reizi startēja IBU kausā pieaugušajiem. 2021. gada Pasaules čempionātā junioriem Obertilliahā ieguva sudraba medaļu sprintā, bronzu iedzīšanā, kā arī, veicot pēdējo posmu, nodrošināja sudraba medaļas Itālijas stafetes komandai. 2021. gada martā turpat Obertilliahā izcīnīja 3. vietu IBU kausa posmā sprintā. 2021. gada 27. novembrī Estešundā debitēja Pasaules kausa sacensībās ar 94. vietu 15 km individuālajā distancē. 2022. gada Pasaules čempionātā junioriem Soldžerlohovā, ASV, ieguva vēl vienu sudraba godalgu sprintā, bet stafetē izcīnīja zeltu.

2022.—2023. gada sezonas pirmajā Pasaules kausa posmā Kontiolahti, ieņemot 17. vietu sprintā, izcīnīja pirmos punktus. Nākamajā posmā Hohfilcenē pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla, izcīnot trešo vietu stafetes komadas sastāvā kopā ar Doroteju Vīreri, Samuelu Komolu un Lizu Vitoci. Šo panākumu atkārtoja arī Pasaules kausa posmā Rūpoldingā. 2023. gada februārī pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā, kas risinājās Oberhofā. Labāko rezultātu sasniedza 15 km individuālajā distancē, ieņemot 28. vietu. Paslere aizvadīja pilnu Pasaules kausa sezonu un kopvērtējumā ieņēma 39. vietu.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete | 1+1 jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 28. | 34. | 45. | — | — | — | — |
| 2024 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | 75. | — | — | — | 11. | — | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2022.—2023. | 39. |
| 2023.—2024. | 47. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Getting to Know: Rebecca Passler». *biathlonworld.com* (angļu). 2021. gada 28. septembris. Skatīts: 2023. gada 27. novembrī.
2. ↑  «Conosciamo Rebecca Passler, vincitrice della Coppa Italia Aspiranti femminile». *fondoitalia.it* (itāļu). 2018. gada 27. aprīlis. Skatīts: 2023. gada 27. novembrī.
3. ↑  «IBU Cup Sprints: Emilie Aagheim Kalkenberg and Anastasiia Egorova tie; Philipp Nawrath wins men's». *biathlonworld.com* (angļu). 2021. gada 12. marts. Skatīts: 2023. gada 27. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rebeka Paslere***.
* *The Sport.org* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (krieviski)
**Hanna Auhentallere** (*Hannah Auchentaller*; dzimusi 2001. gada 28. martā) ir Itālijas biatloniste, 2023. gada pasaules čempione stafetē.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2010. gadā. Pirmajās starptautiskajās sacensībās piedalījās 2019. gada Pasaules čempionātā jauniešiem Brezno. Nākamā gada Pasaules čempionātā jauniešiem, kas risinājās Lencerheidē, izcīnīja sudraba medaļu stafetē. 2021. gadā startēja jau junioru līmenī un Pasaules junioru čempionātā ieguva sudrabu stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2021. gada 2. decembrī Estešundā sprintā. 2022. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja sudraba medaļu iedzīšanā un zeltu stafetē.

2023. gada janvārī IBU kausa posmā Pokļukā izcīnīja uzvaru saīsinātajā individuālajā distancē (12,5 km). Savā debijas Pasaules čempionātā 2023. gadā Oberhofā labāko rezultātu individuāli sasniedza 15 km distancē, ieņemot 22. vietu, bet stafetē kopā ar Samuelu Komolu, Doroteju Vīreri un Lizu Vitoci izcīnīja zelta medaļu. 2024. gada Eiropas čempionātā ieguva bronzu jauktajā stafetē.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete | 1+1 jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 22. | 23. | 32. | 29. | **1.** | — | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2022.—2023. | 57. |
| 2023.—2024. | 60. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Auchentaller and Jorde take Short Individuals in Pokljuka». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 13. janvārī. Skatīts: 2023. gada 20. februārī.
2. ↑  «Lisa Vittozzi Anchors Italians to Women’s Relay Gold». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 18. februārī. Skatīts: 2023. gada 20. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hanna Auhentallere***.
* IBU profils (angliski)
**Andrejs Bērziņš** (krievu: *Андрей Гаспарович Берзин*, 1893—1951) bija padomju saimnieciskais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 23. janvārī Majoros zvejnieka Kaspara Bērziņa ģimenē. Mācījās lauksaimniecības skolā, ieguva mērnieka-agronoma diplomu. 1914. gadā uzsāka studijas Rīgas Politehniskajā institūtā, bet 1916. gada augustā tika iesaukts Krievijas impērijas armijā. Dienēja 1. studentu bataljonā, no 1917. gada jūlija mācījās Maskavas praporščiku skolā.
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām palika dzīvot Padomju Krievijā. Strādāja PSRS Zemkopības Tautas komisariātā (*Наркомзем*), bija administratīvi-finansiālās pārvaldes priekšnieka vietnieks, atbildīgs par lauku saimniecību kreditēšanu. 1926. gadā apprecējās ar Maskavas Muzikālā teātra aktrisi Ļubovu Orlovu (1902—1975). 

1930. gadā Andreju Bērziņu apcietināja čekisti (tolaik *ОГПУ*) sakarā ar piederību Darba zemnieku partijai un 1931. gadā izsūtīja uz Kazahijas APSR. Sieva viņu drīz vien pameta un 1933. gadā apprecējās ar režisoru Grigoriju Aleksandrovu un kļuva slavena pēc galvenās lomas filmā "Jautrie zēni".
NKVD "Latviešu operācijas" laikā viņu 1938. gadā no jauna apcietināja, tomēr nenogalināja. Līdz pat Otrā pasaules kara beigām A. Bērziņš pavadīja Gulaga nometnē.

Pēc atbrīvošanas no nometnes atgriezās Latvijā, kur mira no vēža 1951. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «rudata.ru». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. decembrī. Skatīts: 2017. gada 16. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236151776760418010520

 |

 |
**Jānis Sprūde** (1864—1940) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1864. gada 29. aprīlī Kalētos kalēja ģimenē. Mācījās Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. 1894. gadā pabeidza medicīnas studijas Tērbatas Universitātē, trīs gadus strādāja par Kandavas ārstu, tad 14 gadus par Grobiņas ārstu. Papildinājās Berlīnes klīnikā, kur specializējās bērnu slimībās.
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas darbojās Liepājas pilsētas domnē (1919—1921), līdztekus 1919. gadā kā deputāta aizvietotājs (substitūts) kļuva par Tautas padomes locekli no Latviešu zemnieku savienības.

Vēlāk bija Latvijas Sarkanā Krusta Liepājas nodaļas pirmais priekšnieks, Liepājas Latviešu biedrības priekšnieks (1922), kā arī Sv. Annas draudzes padomes priekšnieks.

No 1931. līdz 1940. gadam Sprūde bija Liepājas Sarkanā Krusta slimnīcas direktors un aizsargu ārsts.
Miris pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 10. novembrī.

Apbalvojumi
-----------

1934. gadā Dr. Sprūdi apbalvoja ar Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  timenote.info
3. ↑  Liepājas pilsētas un apriņķa, Grobiņas pilsētas un rajona ārsti 1800-1945
**Barencburga** (norvēģu: *Barentsburg*, krievu: *Баренцбург*) ir kalnraču ciemats Svalbārā, arhipelāga otra lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies arhipelāgā lielākās salas Špicbergenas rietumdaļā Nordenšelda Zemē, Grenfjorda austrumu krastā 55 km no Longjērbīenes. Ciematu saskaņā ar Svalbāras līgumu pārvalda Krievijas valsts uzņēmums *Arktikugol*. Barencburgā atrodas Krievijas ģenerālkonsulāts, ogļu spēkstacija, osta, heliports, slimnīca, skola, bērnudārzs, viesnīca, kultūras un sporta koplekss, pareizticīgo baznīca, kā arī Krievijas Zinātņu akadēmijas pētniecības centrs un Pomoru muzejs.

Vēsture
-------

Barencburgu 1920. gadā dibināja Nīderlandes kompānija *Nederlandsche Spitsbergen Companie* akmeņogļu raktuvju ekspluatēšanai un nodēvēja to par godu arhipelāga pirmatklājējam Villemam Barencam. 1932. gadā ogļu ieguves koncesiju pārpirka PSRS trests *Arktikugol*. Mūsdienās raktuves iegūst ap 120 000 tonnu ogļu gadā, kas lielākoties tiek piegādātas patērētājiem Eiropā.

Kopš 2007. gada, kad samazinājās ogļu ieguves apjoms, Barencburgas darbība tiek diversificēta. Tiek attīstīts tūrisms un zinātniskā un pētnieciskā darbība. Pastāvīgi darbojas hidrometeoroloģiskā observatorija un Polārās ģeofizikas institūta observatorija. Kopš 2013. gada darbojas Krievijas zinātniskais centrs Špicbergenā.

Atsauces
--------

1. ↑  Баренцбург
2. ↑  «Российский научный центр на архипелаге Шпицберген». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 2. februārī. Skatīts: 2019. gada 24. martā.
3. ↑  Российская научная арктическая экспедиция на архипелаге Шпицберген
**Mstislavs Černovs** (ukraiņu: *Мстислав Андрійович Чернов* dzimis 1985. gadā Harkivā) ir Ukrainas kara korespondents, videogrāfs, fotogrāfs, fotožurnālists un rakstnieks, Pulicera balvas un Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvējs. Pazīstams ar notikumu attēlojumu par Ukrainas 2014. gada Pašcieņas revolūciju, karu Donbasā, *Malaysia Airlines* reisa MH17 notriekšanu, Sīrijas pilsoņu karu, Mosulas kauju Irākā un 2022. gada Krievijas iebrukumu Ukrainā, tostarp Mariupoles aizstāvēšanu.

Par Mariupoles aizstāvēšanas atspoguļojumu viņš saņēma Pulicera balvu par kalpošanu sabiedrībai, raidorganizācijas *Deutsche Welle* Vārda brīvības balvu, ASV fonda *Knight International* Žurnālistikas balvu, Francijas *Bayeux Calvados-Normandy* kara korespondentu balvu, ASV *Elijah Parish Lovejoy* balvu, *Free Media* balvu Austrumeiropas žurnālistiem, Kanādas *CJFE International Press Freedom* balvu, Lielbritānijas Karaliskās televīzijas biedrības televīzijas žurnālistikas balvu un Ukrainas Tarasa Ševčenko nacionālo balvu. Video materiāli no Mariupoles kļuva par pamatu dokumentālai filmai "20 dienas Mariupolē", kas tika iekļauta Sandensas filmu festivāla konkursa programmā 2023. gadā. Filma ieguva skatītāju balvu kategorijā *World Cinema Documentary*. Pēc tam filma ieguva BAFTA balvu kā labākā dokumentālā filma un arī Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā dokumentālā filma. Pats Černovs ieguva Amerikas režisoru ģildes balvu. 2023. gadā viņš saņēma Pulicera balvu par par kalpošanu sabiedrībai kopā ar Jevgeņiju Maloletku, Vasilisu Stepaņenko un Loriju Hinnantu. Černovs ir gan ieguvis, gan bijis Livingstonas balvas, Rorija Peka balvas, organizācijas "Reportieri bez robežām" preses brīvības balvas un dažādu Karaliskās televīzijas biedrības balvu finālists.

Černovs ir aģentūras *Associated Press* žurnālists un Ukrainas Profesionālo fotogrāfu asociācijas (UAPP) prezidents. Kopš 2022. gada jūlija viņš ir "Ukrainas PEN" biedrs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sundance: ‘A Thousand and One,’ Nikki Giovanni Doc Take Top Jury Prizes». hollywoodreporter.com.
2. ↑  «2024 EE BAFTA Film Awards: The Winners and Nominations». BAFTA.
3. ↑  «THE 96TH ACADEMY AWARDS». oscars.org. Teksts "2024 "ignorēts
4. ↑  «DGA Announces Nominees for Outstanding Directorial Achievement in Television, Commercials and Documentary for 2023». dga.org.
5. ↑  «RSF Press Freedom Awards 2022 ceremony in the presence of Nobel Peace Prize laureate Dmitry Muratov». rsf.org.
6. ↑  «Фотографи, письменниці та казкотерапевтка: до Українського ПЕН приєдналися пʼятеро нових членів». detector.media/.

Ārējās saites
-------------

* 
* 
* Oficiālā tīmekļa vietne
*
**Konstantīns Meladze** (gruzīnu: კონსტანტინე მელაძე, krievu: *Константин Шотаевич Меладзе*; dzimis 1963. gada 11. maijā Batumi) ir gruzīnu izcelsmes PSRS un Ukrainas komponists un mūzikas producents.

Biogrāfija
----------

Konstantīns Meladze dzimis 1963. gada 11. maijā, Batumi, Gruzijas PSR. Dziedātāja Valērija Meladzes vecākais brālis un viņa muzikālais producents. Kopā ar Valēriju viņi darbojās grupā *Диалог* (*Dialog*), bet vēlāk abi iesāka solo karjeras. 2000. gadā Konstantīns kopā ar Dmitriju Kostjuku izveidoja grupu *VIA Gra*. Konstantīns rakstījis dziesmas Sofijai Rotaru, Valērijam Meladzem, grupām *БиС* (*BiS*), *VIA Gra*, *Инь-Ян* (*Iņ-Jaņ*) un citiem mūziķiem.

Darbojies kā mūzikas producents filmai "Stilīgie" (*Стиляги*), kā komponists un muzikālais producents filmām *Вечера на хуторе близ Диканьки*, *Сорочинская ярмарка* un *Золушка*.

Privātā dzīve
-------------

Konstantīns Meladze 1994. gada 22. jūlijā apprecējās ar Janu Meladzi (meitas uzvārds — Suma). Viņiem ir trīs bērni: Alise (2000), Lija (2004) un Valērijs (2005).

No 2015. līdz 2023. gadam bija precējies ar dziedātāju Veru Brežņevu.

Diskogrāfija
------------

* 2003 — *Песни без слов. Странница осень*

Atsauces
--------

1. ↑  Яна и Константин Меладзе: «Береги себя, мой ангел» Arhivēts 2011. gada 4. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Konstantīns Melaze brāļu Meladzes mājaslapā (krieviski)
* Konstantīna Meladzes biogrāfija Arhivēts 2012. gada 21. augustā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 304142433
* LNB: 000290861
* LCCN: no2013067098
* ISNI: 0000 0003 7291 0831
* GND: 1282604198
* BIBSYS: 10049846

 |

 |
**Federālais sakaru, informācijas tehnoloģiju un plašsaziņas līdzekļu uzraudzības dienests (Roskomnadzor)** ir Krievijas valsts federālā izpildinstitūcija, kuras uzdevumos ietilpst sakaru, informācijas tehnoloģiju un plašsaziņas līdzekļu jomas uzraudzība, kā arī personas datu aizsardzība.

Dienests tika izveidots 2008. gada decembrī ar Krievijas prezidenta Dmitrija Medvedeva rīkojumu.

Kopš 2022. gada 8. jūlija kā "dezinformācijas organizācijai" pret organziāciju tiek piemērotas Eiropas Savienības un vairāku citu valstu sankcijas.

Publikāciju bloķēšana
---------------------

Roskomnadzor bieži darbojas kā publikāciju masveida bloķēšanas instruments. 2015. gada 24. augustā Roskomnadzor nosūtīja rīkojumu Krievijas interneta pakalpojumu sniedzējiem bloķēt Vikipēdiju. Reaģējot uz šīm darbībām, Krievu vikipēdijas redaktori publicēja norādījumus, kā apiet bloķēšanu. Naktī no 24. uz 25. augustu vairāki interneta pakalpojumu sniedzēji jau bija bloķējuši Vikipēdiju. 25. augusta rītā bloķēšana tika atcelta.

Vēlāk tika bloķēta piekļuve tādiem resursiem kā LinkedIn, Telegram, Alekseja Navaļnija tīmekļa vietnes un Tor.

2022. gada iebrukuma Ukrainā laikā Krievijā tika pastiprināta cenzūra. 2022. gada 24. februārī Roskomnadzor pieprasīja medijiem un informācijas resursiem, publicējot rakstus, kas saistīti ar Ukrainas militāro konfliktu atspoguļošanu, izmantot tikai oficiālu Krievijas avotu informāciju. Iebrukumu un karu ir aizliegts dēvēt par "iebrukumu" un "karu", atļautais termins ir "īpaša denacifikācijas operācija". Kopumā bloķēto tīmekļa vietņu skaits 2022. gadā bija vairāk nekā 5400, šobrīd Krievijā nav pieejami tādi mediji kā Euronews, Deutsche Welle, kā arī portāla delfi.lv krievu valodas sadaļa un citi informācijas resursi.

Skatīt arī
----------

* Krievijas propaganda

Atsauces
--------

1. ↑  Delfi. «Девятый пакет санкций, коррупционный скандал и цифровые права. Евродайджест: главные события недели». *rus.delfi.lv* (krievu). Skatīts: 2023-04-16.
2. ↑  Amar Toor. «Russia banned Wikipedia because it couldn’t censor pages». *The Verge* (en-US), 2015-08-27. Skatīts: 2023-04-16.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Roskomnadzor***.
Koordinātas: 47°30′6″N 19°2′6″E﻿ / ﻿47.50167°N 19.03500°E﻿ / 47.50167; 19.03500

Viens no Zvejnieku bastiona septiņiem torņiem
**Zvejnieku bastions** (ungāru: *Halászbástya*) ir neogotikas un neoromantisma stila terase, kas atrodas Ungārijā, Budapeštas rietumu daļā Budā, uz Budas kalna, pie Māķāša katedrāles. Tā tika uzcelta laika posmā no 1895. līdz 1902. gadam pēc arhitekta Friģeša Ščuleka projekta. Bastiona celtniecība padarīja blakus esošās 13. gadsimtā celtās dominikāņu baznīcas pamatus nestabilus, tādēļ šī baznīca bija jāpārvieto lejup. Bastiona galvenā daļa ir aptuveni 140 metrus gara un atrodas paralēli Donavai. No 1947. līdz 1948. gadam Jānošs Ščuleks, Friģēša Ščuleka dēls, pārraudzīja Zvejnieku bastiona rekonstrukciju pēc tam, kad Otrā pasaules karā tas tika gandrīz iznīcināts.

No bastiona torņiem un terasēm ir redzami skati uz Donavu, Margitas salu, pilsētas austrumu daļu Peštu un Gellērta kalnu.

Zvejnieku bastions ir veltīts Ungārijas dibināšanas tūkstošgadei, un tā septiņi torņi pārstāv septiņas ungāru ciltis, kas 896. gadā apmetās dzīvot Karpatu baseinā.

Zvejnieku bastions savu nosaukumu ir ieguvis no zvejnieku ģildes, kuru pienākums viduslaikos bija aizsargāt bastiona vietā esošo pilsētas aizsargmūri, lai gan ir arī teorijas, ka nosaukums ir gūts no bastionam netālu esošā zivju tirgus vai arī zvejniekiem, kas dzīvojuši tam tuvumā, nevis to aizsargājuši.

1906. gadā starp bastionu un Māķāša katedrāli tika uzstādīta bronzas statuja, kurā redzams Svētais Ištvāns I uz zirga. Statuju veidoja Alajošs Štrobls, bet tās neoromantisma stila pjedestāls tika veidots pēc Friģeša Ščuleka plāna, attēlojot uz tā ainas no Ištavāna I dzīves.

Bastions bija pieturas punkts ASV televīzijas šova "Skrējiens pēc miljona" sestajā sezonā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Pasaules lielāko pilsētu apskates objektu sadaļa: Zvejnieku bastions». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 26. martā. Skatīts: 2016. gada 25. martā.
2. 1 2 3 4  «Bastiona oficiālā mājaslapa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 21. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 25. martā.
3. ↑  Budapeštas mājaslapas tūrisma objekts: Zvejnieku bastions[novecojusi saite]
4. ↑  «Budapeštas tūrisma mājaslapa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 30. martā. Skatīts: 2016. gada 25. martā.
5. ↑  Betsy Dru Tecco. How to Draw Hungary's Sights and Symbols. The Rosen Publishing Group, 2005. 26–. lpp. ISBN 978-1-4042-2737-8.
6. ↑  Michelin Tyre Public Limited Company. *Hungary, Budapest*. Michelin Travel Publications, 2000. 106. lpp.
7. ↑  Ištavāna I pieminekļa fotogrāfijas
8. ↑  Terēza Klīna. *Single White Female Backpacker (Black and White)*. Lulu.com, 2012. 68–. lpp. ISBN 978-0-557-90187-6.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zvejnieku bastions***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
* Zvejnieku bastions Budas pils mājaslapā
* Zvejnieku bastiona aerofotogrāfijas
* Zvejnieku bastiona aerofotogrāfijas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 239054786
* GND: 4201353-7

 |

 |
**Erihs fon Falkenhains** (vācu: *Erich von Falkenhayn*; dzimis 1861. gada 11. septembrī, miris 1922. gada 8. aprīlī) bija vācu ģenerālis, Vācijas armijas ģenerālštāba priekšnieks Pirmā pasaules kara laikā.

Dzimis Graudencā, Prūsijas Karalistē (tagad Grudzjondza Polijā) un izvēlējās profesionāla karavīra karjeru. No 1896. līdz 1903. gadam dienēja Ķīnā, kur piedalījās Bokseru sacelšanās apspiešanā. Pēc tam dienēja Braunšveigā, Mecā un Magdeburgā, iegūdams aizvien augstāku dienesta pakāpi. 1913. gadā kļuva par Prūsijas kara ministru.

1914. gada 14. septembrī, pēc vācu armijas neveiksmes Pirmajā Marnas kaujā, nomainīja Helmutu fon Moltki kā vācu armijas ģenerālštāba priekšnieks. Mēģināja apiet no flanga franču un angļu armijas t.s. "Skriešanās uz jūru" laikā. Neveiksmīgi uzbruka Antantes spēkiem Pirmajā Ipras kaujā. Pretēji Paula fon Hindenburga un Eriha Ludendorfa viedoklim, uzskatīja, ka nepieciešams aktivizēt uzbrukumu Rietumu frontē. Pēc neizdošanās gūt uzvaru Verdenas kaujā 1916. gada sākumā par vācu armijas ģenerālštāba priekšnieku tika iecelts Pauls fon Hindenburgs.

Pēc atcelšanas no ģenerālštāba vadības komandēja vācu 9. armiju Transilvānijā, kur kopā ar Augusta fon Makenzena spēkiem sakāva Rumānijas armiju un ieņēma Bukaresti. Vēlāk cīnījās Palestīnā, tomēr nespēja novērst to, ka britu spēki 1917. gada decembrī ieņēma Jeruzalemi (sk. Sīnāja un Palestīnas operācija, 1915-1918). 1918. gada februārī fon Falkenhains tika iecelts par vācu 10. armijas komandieri Baltkrievijas teritorijā, kur dienēja līdz kara beigām. 1919. gadā atvaļinājās no armijas.

Eriha fon Falkenheima meitas Ērikas vīrs bija Hennings fon Treskovs, viens no sazvērestības pret Hitleru līderiem.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Erihs fon Falkenhains***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47021276
* LNB: 000050302
* LCCN: n80160201
* ISNI: 0000 0001 0896 5390
* GND: 118531875
* SUDOC: 095652507
* BNF: cb146477037 (data)
* BIBSYS: 90720795
* NLA: 36553902
* NDL: 00549701
* NKC: ola20191054161
* SBN identifikators RAVV080430 nav derīgs.
* BNE: XX5751696
* CiNii: DA05481584

 |

 |
**Panzerkampf.org** ir militārās vēstures interneta forums latviešu valodā, kurš darbojas kopš 2005. gada.

Par forumu
----------

Šobrīd forumā ir reģistrējušies vairāk kā 750 lietotāju. Aktīvi diskutē vairāki desmiti lietotāju. Foruma mērķis ir ne tikai būt par vietu, kur var diskutēt un apmainīties ar informāciju, bet būt arī par informācijas avotu, uzkrājot vērtīgu informāciju.

Forumam ir 7 sadaļas, kas sazarojas tēmās (kopā 80). Šobrīd dažādās tēmās ir ievietotas vairāk kā 120 000 atbildes. Sadaļas par Pirmo pasaules karu, Otro pasaules karu un Mūsdienu kariem un militārajiem konfliktiem ir foruma kodols un tiek sauktas par tematiskajām sadaļām. Pārējās 4 sadaļas arī ir saistītas ar militārajiem jautājumiem un vēsturi, bet neiekļaujas pirmajās trijās sadaļās, piemēram, hobiji, militārās datorspēles u.c.

Panzerkampf.org apvieno visdažādāko profesiju un vecuma cilvēkus. Forumā darbojās vēsturnieki, NBS karavīri, zemessargi, jaunsargi, bijušie karavīri, kara veterāni utt.

Forums ir rīkojis un rīko braucienus uz kauju vietām, muzejiem, militārajām bāzēm, vēsturiskiem objektiem u.c. vietām gan Latvijā, gan arī ārzemēs (Somija, Polija, Vācija, Krievija u.c.).

Vēsture
-------

### Tapšana

Foruma sākotne meklējama 2004. gadā, kad izveidojās noturīga militārās vēstures entuziastu grupa, kas dažādās vietnēs diskutēja par vēsturi, bruņotajiem konfliktiem, militāro tehniku u.c. līdzīgiem jautājumiem. Kodols laika gaitā pieauga no diviem cilvēkiem līdz septiņiem.

Tajā pašā gadā notika brauciens uz Kubinkas bruņutehnikas muzeju Maskavā. Brauciena laikā diskusiju rezultātā radās doma, ka ir nepieciešams interneta forums, kur varētu vienuviet diskutēt par militārās vēstures tematikas jautājumiem latviešu valodā, jo tobrīd šādas iespējas nebija.

Tā 2005. gada maija sākumā militārās vēstures forums Panzerkampf.org uzsāka savu darbību. Foruma izveidotājs ir lietotājs ar segvārdu **Alis**, kurš ir arī foruma administrators.

### Nosaukums

Sākotnēji bija doma, ka forumā tiks diskutēts tikai par bruņutehniku un tās modelēšanu. Nosaukuma sākuma variants bija *tanki.lv*, bet tas bija aizņemts. Nākamais variants *Tanku cīņa* nebija labskanīgs. Trešais variants, kas palika kā foruma nosaukums, tika atrasts kādā Paula Karela grāmatā. Foruma pāreja uz daudz plašāku tēmu klāstu radās plašo diskusiju rezultātā.

### Piezīmes un atsauces

1. ↑  Reģistrācijas dati: 2009. gada 5. jūlijs
Brīvības piemineklis Jēkabpilī.
Brīvības piemineklis Jēkabpilī.
Pieminekļa atklāšana 1925. gada 27. septembrī.
Skats uz pieminekli no Daugavas pusi, 1930. gadi.
**Brīvības piemineklis** ir viens no kultūrvēsturiskajiem objektiem Jēkabpils pilsētā, kas atrodas Rīgas ielā, pretim Krustpils pilij.

Piemineklis veltīts Latvijas Brīvības cīņās kritušo karavīru, Krustpils draudzes dēlu, piemiņai. Piemineklis tika atklāts 1925. gada 27. septembrī. Veidojis tēlnieks Vilhelms Treijs pēc arhitekta Aleksandra Birzenieka meta. Pieminekļa būvi ierosināja Brāļu kapu komitejas Krustpils nodaļa. Uz pieminekļa atklāšanu bija ieradušies Latvijas kara ministrs Rūdolfs Bangerskis, ģenerāļi Eduards Kalniņš un Krišjānis Berķis, pulkvedis Līcītis no Latgales artilērijas pulka, Daugavpils apriņķa un kara apriņķa priekšnieki, Krustpils pilsētas pašvaldības un pagasta, pamatskolas, lauksaimniecības biedrības un zemnieku savienības nodaļas pārstāvji. Pieminekli iesvētījis mācītājs Kārlis Skujiņš. Pieminekļa vieta tikusi īpaši piemeklēta un atzīta par ļoti piemērotu, jo atrodas līdzās Daugavai uz stāvā krasta, vieta ir tālu pārredzama un atrodas blakus Krustpils pilij, kurā tolaik tika izmitināti Latgales pulka karavīri, tādā veidā piemineklis kalpoja karavīriem par audzinošu simbolu.

Sākoties padomju varas laikam, 1941. gada pavasarī boļševiki sāka pieminekli postīt. Tika nojaukta pieminekļa augšējā daļa — senlatviešu karavīra maska, tika iznīcināta ugunskrusta zīme un aizsmērēti uzraksti. 1950. gados turpinājušies pieminekļa postījumi. Atmodas laikā piemineklis tika atjaunots, ko veica Jēkabpils Pārvietojamās mehanizētās kolonnas amatnieki pēc vecām fotogrāfijām. Granīta akmens daļas tika izgatavotas Jēkabpils akmeņkaļu darbnīcās, bet karavīra masku granītā veidoja tēlniece Inta Berga. Piemineklis tika no jauna atklāts 1992. gada 18. novembrī.

Pieminekļa arhitektoniskais ansamblis veidots kā divi pusapļi terases veidā, kas ir mūrēts no Daugavas dolomīta radzēm, kas izlauza pie Asotes. Sienas vidū atrodas granītā veidota daļa ar senlatvieša karavīra galvas atveidu, krustotiem zobeniem un tautiskiem ornamentiem, kā arī uzrakstu "KRITUŠIEM PAR TĒVIJU 1918-1920".

Atsauces
--------

1. ↑  «Jēkabpils — labo pārmaiņu pilsēta!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 6. septembrī. Skatīts: 2010. gada 14. septembrī.
2. ↑  Brīvā daugava. 2010.10.02. 6.lpp.
3. 1 2  Pļaviņas - Varakļāni[novecojusi saite]
4. 1 2  «Jēkabpils rajona neatkarīgais laikraksts - Latvijas Brīvības cīņām - 90». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2010. gada 14. septembrī.
**Būkmols** (norvēģu: *bokmål* — ‘grāmatu valoda’), līdz 1929. gadam pazīstams kā **riksmols** (*riksmål*), ir viena no divām norvēģu standarta valodām. Tāpat kā otra standarta valoda, jaunnorvēģu valoda (norvēģu: *nynorsk*), tā būtībā ir rakstu valoda, jo lielākā daļa norvēģu runā dialektos, kuri dažādās pakāpēs atšķiras no rakstītās valodas. Būkmols ir tuvs dāņu valodai, no kuras tas 19. gadsimtā daļēji aizgūts. Būkmols no divām norvēģu rakstībām ir visplašāk izmantotā rakstība valstī. Būkmolu lieto aptuveni 85-90% Norvēģijas iedzīvotāju. Izņēmums ir Rietumnorvēģija, kur vairākums izmanto jaunnorvēģu valodu. Arī ārzemju studentiem visbiežāk māca būkmolu. Vecais rakstības standarts, pazīstams kā riksmols, vairs nav oficiālas valodas statusā, bet pagātnē to plaši izmantoja laikraksti un rakstnieki.

Vēsture
-------

Plakāts pret obligātu valodas "apvienošanu" (1955. gadā)
Dānijas-Norvēģijas ūnijas laikā (1536.–1814.) Norvēģijā oficiālā valoda bija dāņu valoda. Arī Norvēģijas pilsētu, sevšķi galvaspilsētas Kristiānijas, intelektuālā elite šajā laikā izmantoja dāņu rakstību.

1899. gadā radās riksmola (norvēģu: *rikskmål* — ‘valsts valoda’) kustība, kuras rezutātā 1907. gadā tika nodibināta Riksmola biedrība (norvēģu: *Riksmålsforbundet*). Riksmols bija pielāgota dāņu rakstība. 1907. un 1917. gadu reformas formalizēja riksmolu un 1907. gads tiek uzskatīts par riksmola atdalīšanās no dāņu valodas gadu.

Nosaukums *būkmols* riksmola vietā tika oficiāli pieņemts 1929. gadā. 1917. un 1938. gadu valodas reformas pavirzīja būkmolu tuvāk jaunnorvēģu valodai ar nolūku kādreiz nākotnē apvienot abus valodu veidus **kopnorvēģu** (norvēģu: *samnorsk*) valodā. Pēc otrā pasaules kara situācija mainījās, būkmola kustībai sākot uzstāties pret konverģenci, un 1981. gada reforma padarīja būkmolu konservatīvāku.

2017. gadā Norvēģijā ierosināja mainīt nosaukumu "*bokmål*" uz "norvēģu" vai atgriezt veco nosaukumu "*riksmål*", taču to noraidīja.

Atsauces
--------

1. 1 2  Braiema Janga universitātes lapa

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Būkmols***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4146256-7

 |

 |
Dalībnieku valsts
***Eurojackpot*** ir starptautiskā loterija, kurā spēlētāji no 18 Eiropas valstīm piedalās spēlē divas reizes nedēļā (otrdienas un piektdienas), kas vienmēr tiek izlozēta plkst. 20:00 CET Helsinkos, Somijā. Džekpots sākas ar vismaz 10 miljoniem eiro un var sasniegt 120 miljonus eiro.

Loterija *Eurojackpot* izveidota 2012. gadā. 2013. gada janvārī *Latvijas Loto* pievienojās starptautiskajai skaitļu loterijai *Eurojackpot*. Tā ir 18 valstu — Čehijas, Dānijas, Horvātijas, Igaunijas, Islandes, Itālijas, Latvijas, Lietuvas, Nīderlandes, Norvēģijas, Slovākijas, Slovēnijas, Somijas, Spānijas, Ungārijas, Vācijas, Zviedrijas un Polijas nacionālo loteriju uzņēmumu kopīgi organizēta loterija.

Eurojackpot laimesta kategorijas
--------------------------------

Eurojackpot loterijā ir divpadsmit laimesta kategorijas. Lai uzvarētu maksimālo laimestu, nepieciešams precīzi uzminēt piecus skaitļus (no 1 līdz 50) un divus papildskaitļus (no 1 līdz 12).

1. laimesta grupa — 5 (pieci) atminēti skaitļi un atminēti 2 (divi) papildskaitļi vienā spēles variantā (5+2);

2. laimesta grupa — 5 (pieci) atminēti skaitļi un atminēts 1 (viens) papildskaitlis vienā spēles variantā (5+1);

3. laimesta grupa — 5 (pieci) atminēti skaitļi vienā spēles variantā (5);

4. laimesta grupa — 4 (četri) atminēti skaitļi un atminēti 2 (divi) papildskaitļi vienā spēles variantā (4+2);

5. laimesta grupa — 4 (četri) atminēti skaitļi un atminēts 1 (viens) papildskaitlis vienā spēles variantā (4+1);

6. laimesta grupa — 3 (trīs) atminēti skaitļi un atminēti 2 (divi) papildskaitļi vienā spēles variantā (3+2);

7. laimesta grupa — 4 (četri) atminēti skaitļi vienā spēles variantā (4);

8. laimesta grupa — 2 (divi) atminēti skaitļi un atminēti 2 (divi) papildskaitļi vienā spēles variantā (2+2);

9. laimesta grupa — 3 (trīs) atminēti skaitļi un atminēts 1 (viens) papildskaitlis vienā spēles variantā (3+1);

10. laimesta grupa — 3 (trīs) atminēti skaitļi vienā spēles variantā (3);

11. laimesta grupa — 1 (viens) atminēts skaitlis un atminēti 2 (divi) papildskaitļi vienā spēles variantā (1+2);

12. laimesta grupa — 2 (divi) atminēti skaitļi un atminēts 1 (viens) papildskaitlis vienā spēles variantā (2+1).

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Loto
* Oficiālā mājaslapa (angliski)