recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Verners Golcs** (vācu: *Werner Golz*; dzimis 1933. gada 8. novembrī, miris 1974. gada 26. oktobrī) bija vācu šahists un žurnālists.

Dzīves gājums
-------------

1958. gadā Golcs uzvarēja Austrumberlīnes šaha čempionātā. No 1957. līdz 1969. gadam piedalījās visos VDR čempionāta finālos. Vairākas reizes ieņēma godalgotās vietas: 1957. gadā ieguva 3. 1964. — 3.-4. 1965. — 2.-3. vietu, bet lielāko panākumu sasniedza 1959. gadā Leipcigā, kad dalīja pirmo vietu un tikai mačā par čempiona nosaukumu zaudēja Volfgangam Pīčam. 1964. gadā Golcs uzvarēja atklātajā Berlīnes pilsētas čempionātā, bet 1970. gadā dalīja pirmo vietu Kurta Rihtera piemiņas turnīrā.

Golcs bijis VDR izlases komandas dalībnieks un divas reizes piedalījies šaha olimpiādēs — 1960. un 1964. gadā, bet 1970. gadā Eiropas komandu čempionātā ieguvis bronzas medaļu.

Bibliogrāfija
-------------

* Golz, Keres. *Schönheit der Kombination* (vācu). Berlin : Sportverlag, 1978.

Atsauces
--------

1. ↑  V. Golca profils vietnē Berliner Schachverband (vāciski)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)
* V. Golca šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 66998059
* LCCN: n77008090
* ISNI: 0000 0000 3420 8804
* GND: 108062384
* BNF: cb17024785n (data)
* NKC: mzk2013753622

 |

 |
Šis raksts ir par ezeru Gvatemalā. Par citām jēdziena **Atitlans** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Atitlans** (spāņu: *Lago de Atitlán*) ir ezers Gvatemalā, 144 km no Gvatemalas pilsētas. Dziļākais ezers Centrālamerikā.

Ģeoloģiskā vēsture
------------------

Atitlans ir krāterezers, kas aizpilda vulkāna kalderu, kas izveidojusies pirms 84 000 gadiem notikušā izvirdumā, kas tiek dēvēts par Losčokojosas izvirdumu. Šī izvirduma rezultātā atmosfērā nokļuva ap 300 km³ pelnu, kas nosēdās plašā teritorijā no Floridas līdz Ekvadorai. Pelnu slānis kalpo par stratigrāfisko marķieri Klusajā okeānā un Atlantijas okeānā. Kalderas dziļums sasniedz 600 metrus.

Pēc Losčokojosas izvirduma vulkānisms turpinājās un kalderā izveidojās trīs vulkāni. Atitlans atrodas kalderas ziemeļu malā, bet Sanpedro un Tolimans — kalderas iekšpusē. Sanpedro vulkāns visdrīzāk ir vecākais — tā pēdējais izvirdums noticis pirms aptuveni 40 000 gadiem. Pēc šī izvirduma sāka veidoties Tolimans un, iespējams, ir aktīvs joprojām, kaut gan vēsturiskajā laikā tā izvirdums nav noticis. Atitlana vulkāns izveidojies pēdējo 10 000 gadu laikā un ir aktīvs joprojām; pēdējais izvirdums notika 1853. gadā.

1976. gada 4. februārī Gvatemalā notika spēcīga zemestrīce, kuras rezultātā gāja bojā vairāk kā 26 000 cilvēku un ezera gultnē izveidojās plaisa, kuras dēļ ezera līmenis mēneša laikā kritās par 2 metriem un pēdējo 10 gadu laikā — par 20 metriem.

Vēsture un saimniecība
----------------------

Atitlans ar Sanpedro vulkānu priekšplānā
Ezera apkaime ir izcili ainaviska. 1955. gadā ap to tika nodibināts nacionālais parks. Tā kā ezers pasaules tūrisma industrijai nebija pazīstams, tika nolemts ezerā ieviest jaunas zivju sugas, kas pazīstamas Amerikas sporta zvejas cienītājiem. Ezerā tika ieviesti Ziemeļamerikā pazīstamie melnie asari (*Micropterus*), kas izmainījuši ezera ekosistēmu, iznīcinot divas trešdaļas vietējo zivju sugu.

Ezera apkaimes ciematos dzīvo maiji, kas šeit joprojām valkā tradicionālos apģērbus. Santjago Atitlanas ciematā maiji pielūdz Maksimonu — savdabīgu elku kultu, kas radīts, apvienojot seno maiju ticējumus, katoļticību un konkistadoru leģendas.

Ap ezeru atrodas kalni un maiju apdzīvotas vietas, kā arī kafijas, kaučuka, cukurniedru, tējas, banānu plantācijas.

Ezera ziemeļu krastā atrodas Panahačelas pilsētiņa, kas ir tūrisma industrijas centrs jau kopš 1960. gadiem, kad šeit masveidā ieradās hipiji. Vēlākais pilsoņu karš šo skaisto vietu padarīja mazāk populāru, taču kopš 1996. gada tūristi atgriežas.

Gvatemalas pilsoņu kara laikā Atitlana krastā valdības karaspēks centās iznīcināt maiju apmetnes, vairāk kā 300 cilvēku pazuda bez vēsts.

2005. gada oktobrī viesuļvētra "Stens" ezera piekrastē izraisīja plašus postījumus. Liels zemes nogruvums apraka Panabajas ciematu, bojā gāja ap 1400 ciemata iedzīvotāju.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315530206
* LCCN: sh85009162
* BNF: cb119927662 (data)

 |

 |
Šis raksts ir par Polijas bijušo uzņēmumu. Par salu valsti Klusajā okeānā skatīt rakstu Mikronēzija (valsts).

**FSM** jeb **Mazlitrāžas automobiļu fabrika** (poļu: *Fabryka Samochodów Małolitrażowych*) bija 20. gadsimta septiņdesmitajos gados dibināts poļu FSO (*Fabryka Samochodów Osobowych*) un itāļu *FIAT* kopuzņēmums, kas rūpnīcās Belsko-Bjalā un Tihos divdesmitā gadsimta otrajā pusē ražoja automašīnu *Polski Fiat 126p*. Tā tika saražota vairāk nekā 3 miljonu eksemplāros. 1992. gadā rūpnīcu pārņēma *FIAT*, mūsdienās uzņēmums zināms kā *FCA Poland* un ražo automašīnas *Fiat 500*.

Galerija
--------

* FSM Syrena 105/105L (1972–1983)*FSM Syrena 105/105L* (1972–1983)
* Polski Fiat 126p (1973–2000)*Polski Fiat 126p* (1973–2000)
* Polski Fiat 126 BIS (1987–1991)*Polski Fiat 126 BIS* (1987–1991)
* Fiat Cinquecento (1991–1998)*Fiat Cinquecento* (1991–1998)

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***FSM***.
**Heinrihs Johans Gotlībs fon Volfs** (vācu: *Heinrich Johann Gottlieb von Wolff*, 1843—1897) bija vācbaltu muižnieks, Vecgulbenes muižas īpašnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1843. gada 11. janvārī Rīgā Vecgulbenes muižnieka Rūdolfa Gotlība fon Volfa (1809—1847) un viņa sievas Helēnas ģimenē.
Studēja tautsaimniecību Tērbatas Universitātē, bija Cēsu un Valkas apriņķu skolu revidents, darbojās Maltas bruņinieku ordenī.

Pēc vectēva Johana Gotlība fon Volfa (1781—1859) nāves kļuva par Vecgulbenes muižas īpašnieku. 1875. gada 18. septembrī salaulājās ar Kalkūnes muižas īpašnieka meitu Mariju (Marisu) fon Etingenu un netālu no muižas kungu mājas ("Baltās pils") uzcēla viņai Sarkano pili.
Turpināja Vecgulbenes muižas parku iekārtošanu un izveidoja trešo parku (pirmie divi — Pils parks ap Balto un Sarkano pili un Rūdolfa parks blakus), kura malā lika izrakt dīķi lielā M burta veidā (*M-See*, latviski Emzē ezers).
Pēc sievas nāves 1883. gadā viņš lika izrakt vēl divus dīķus — Asaru dīķi, kura centrā uzbēra saliņu asaras formā, un Svēto ezeru.

Miris 1897. gada 4. jūnijā Vecgulbenes muižā un tika apbedīts blakus Marisai. 1930. gadu beigās Volfi pārveda Vecgulbenes muižnieku mirstīgās atliekas uz Jaunlaicenes dzimtas kapiem.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  Vai baronese Marisa bija skaista? vietas.lv 2005. gada 29. augustā
Reinas Konfederācija, 1812
**Reinas Konfederācija** (vācu: *Rheinbund*) bija Napoleona karu rezultātā izveidota vācu valstu apvienība, kas pastāvēja no 1806. līdz 1813. gadam. Tai pakāpeniski pievienojās visas vācu valstis, izņemot Prūsijas Karalisti un Austrijas Impēriju.

Revolucionārās Francijas Pirmās republikas armijas iebrukumi Svētās Romas impērijas teritorijā sākās 1792. gadā. Napoleons Francijai pakāpeniski pievienoja visas zemes uz rietumiem no Reinas, tā īstenojot Francijas stratēģisko mērķi par Reinas robežu. Daudzo sīko valstiņu vietā viņš 1803. gadā izveidoja vairākas lielākas valstis, kuru valdnieki 1806. gadā saņēma karaļu titulus. 1807. gadā konfederācijai pievienojās Saksijas Karaliste. 1807. gadā Prūsija atteicās no zemēm uz rietumiem no Elbas par labu konfederācijai. Lai arī konfederācija beidza pastāvēt līdz ar Napoleona militāro sakāvi, vairākas no jaunizveidotajam karalistēm turpināja pastāvēt, un konfederācija deva jaunu impulsu vācu vienotībai sabrukušās Svētās Romas impērijas vietā.

Atsauces
--------

1. ↑  Confederation of the Rhine
RJL Samsons fon Himmelštierns.
RJL Samsona fon Himmelštierna dzeju krājuma titullapa (1825).
**Reinholds Johans Ludvigs Samsons fon Himmelštjerns** (*Reinhold Johann Ludwig Samson von Himmelstiern*; 1778-1858) bija vācbaltu tiesībnieks, dzejnieks. Studējis tiesības un filosofiju Leipcigā (1796-1798), Vidzemes bruņniecības kancelejas ierēdnis (1798-1802), bruņniecības notārs, arhīvos iepazinies ar Vidzemes vēsturi (1802-1807), konsistorijas asesors (1803), Tērbatas apriņķa zemes tiesnesis (1806-1818), Tērbatas un Pērnavas muižniecības pārstāvis Sv.Pēterburgā, Vidzemes likumu kodifikācijas komitejas loceklis (1818), tās priekšsēdētājs (1824).Vidzemes hoftiesas viceprezidents (1824-34), Vidzemes evaņģēliski luteriskās konsistorijas prezidents (1843-1851), hoftiesas prezidents (1851-55). Sv.Pēterburgā ķeizariskajā kancelejā nodarbojies ar Baltijas provinču tiesību kodifikāciju (1829-40). Iesniedzis bruņniecības komisijā projektus par tautskolu organizāciju (1841) un par zemnieku rentes māju pārdošanu zemniekiem (1845). Vidzemes landrāts (1827-55). Baltijas vēstures un senlietu biedrības prezidents (1838-1851). Sv.Pēterburgas brīvmūrnieku ložas „Zum flammenden Stern" brālis (1815-1822).

Ārējās saites
-------------

* Igaunijas vecākās literatūras tekstu digitālais apkopojums (igauniski, nedaudz vāciski un angliski)
Lukīno Viskonti 
**Itāļu neoreālisms** ir kinomākslas virziens, kas attīstījās Itālijā laika posmā no 1940. gadu sākuma līdz 1950. gadu sākumam. Terminu "neoreālisms" ieviesa filmu kritiķi četrdesmito gadu sākumā. Scenārists Čezares Dzavatīni (*Cesare Zavattini*) bija viens no galvenajiem neroreālisma aizsācējiem un teorētiķiem, kurš aicināja režisorus pievērsties reālajai dzīvei, filmēt ikdienišķus notikumus un iedziļināties vienkāršo cilvēku dzīvēs.

Galvenās pamatiezīmes neoreālisma filmās - tās ir filmētas reālajā vidē, bieži tiek izmantoti neprofesionāli aktieri, tajās skarbi un reālistiski tiek attēloti sociāli stāsti, to galvenie varoņi risina ikdienišķas problēmas. Tā bija kā pretošanās pret "Balto telefonu kino" (*Telefono Bianco*), kas dominēja trīsdesmitajos gados un atdarināja Holivudas kino, koncentrējoties uz buržuāzisko sabiedrību.

Par pirmo itāļu neoreālisma filmu tiek uzskatīta Lukīno Viskonti (*Luchino Visconti*) 1943. gada filma "Apsēstība" (*Ossessione*). Nozīmīgākās neoreālisma filmas ir Roberto Roselīni (*Roberto Rossellini*) 1945. gada filma "Roma – atvērta pilsēta" (*Roma, città aperta*) un Vitorio De Sikas (*Vittorio De Sica*) 1948. gada filma "Velosipēdu zagļi" (*Ladri di biciclette*).

Itāļu neoreālisms tika atzīts pasaulē, to uztvēra kā novatorisku kinomākslas virzienu. Īpašu ievērību itāļu neoreālisms ieguva, kad Roberto Roselīni par savu filmu "Roma - atvērta pilsēta" ieguva galveno balvu Kannu kinofestivālā.

Četrdesmito gadu beigās, kad Itālijā sāka uzlaboties dzīves apstākļi, valdība paziņoja, ka neoreālisma filmas bojā Itālijas reputāciju citu valstu acīs. 1949. gadā izdeva likumu, kas Itālijā ierobežoja filmu izrādīšanu, uzlika cenzūru scenārijiem, kā arī ierobežoja aizdevumu izsniegšanu valdībai nevēlamu filmu veidošanai un ierobežoja to izplatīšanu uz ārvalstīm.

Atsauces
--------

1. 1 2  Cinema The Whole Story, Thames And Hudson, London, 2011, lpp. 178.
2. ↑  Sklar, Robert. Film. An International History of the Medium. Thames and Hudson: London, 1993

Ārējās saites
-------------

* GreenCine primer Par itāļu neoreālismu (angliski)
IAATO logotips
**Antarktikas tūrisma operatoru starptautiskā asociācija** (**IAATO** — no angļu: *International Association of Antarctic Tour Operators*) ir starptautiska asociācija, kas apvieno Antarktikā tūrisma pakalpojumus sniedzošās kompānijas. Dibināta 1991. gadā, kad tajā ietilpa 7 kompānijas. 2011./2012. gada sezonā asociācijā ietilpst vairāk kā 100 kompānijas no Argentīnas, Apvienotās Karalistes, ASV, Austrālijas, Beļģijas, Čīles, Dienvidāfrikas, Francijas, Itālijas, Japānas, Jaunzēlandes, Kanādas, Krievijas, Ķīnas, Nīderlandes, Norvēģijas, Šveices, Vācijas, Zviedrijas un Folklenda Salām. Organizācija apvieno vairāk par 95% no reģionā praktizējošajām tūrisma kompānijām. Asociācijas galvenais uzdevums ir "pārstāvēt, propagandēt un praktizēt drošu un pret vidi atbildīgu privāto tūrismu Antarktikā".

Atsauces
--------

1. ↑  IAATO membership directory 2011-2012
2. ↑  History of IAATO
3. ↑  «Antarctic non-Government Operations». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. novembrī. Skatīts: 2011. gada 13. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* International Association of Antarctica Tour Operators
**Vinohradiva** (ukraiņu: *Виноградів*) jeb ungāru variantā **Naģsēlēša** (ungāru: *Nagyszőlős*) ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Aizkarpatu apgabala Vinohradivas rajona centrs pie Tisas upes. Tā kā pilsētā ir ievērojama ungāru kopiena, pilsētā un rajonā oficiāls statuss ir arī ungāru valodai. Pie pilsētas — Ukrainas armijas poligons.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1262. gadā, kad Ungārijas karalis Kārols I Anžū piešķīra tai Magdeburgas tiesības. Līdz pat Pirmajam pasaules karam ietilpa vēsturiskajā Ungārijā. No 1876. līdz 1920. gadam tā bija Ugočas komitāta centrs. Trianonas līgums iekļāva Vinohradivu Čehoslovākijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Rutēnija (*Підкарпатьска Русь*) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas pilsēta.

Cilvēki
-------

Savā bērnībā starp 1889. un 1892. gadu Vinohradivā dzīvoja ungāru komponists Bēla Bartoks (*Bartók Béla*, 1881-1945), un šeit rātsnamā viņš sniedzis savu pirmo koncertu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vinohradiva***.
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Aizkarpatu apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berehove
* Čopa
* Husta
* Iršava
* Mukačeve
* Perečina
* Rahiva
* Svaļava
* Tjačiva
* **Užhoroda**
* Vinohradiva

 |

 |


1. ↑  Ukrainas iedzīvotāju skaits 2019. gada 1. janvārī; pārbaudes datums: 25 jūnijs 2019.
Koordinātas: 78°31′32″S 85°37′2″W﻿ / ﻿78.52556°S 85.61722°W﻿ / -78.52556; -85.61722

**Vinsona masīvs** (angļu: *Vinson Massif*) ir kalns Antarktīdā, kontinenta augstākā virsotne. Izvietojies Elsvērta kalnu Sentinelas grēdā un ir ap 21 km garš un 13 km plats. Augstākā smaile ir **Vinsona kalns** (4892 m). Ir tikai par 799 m augstāks par ledus vairoga augstāko punktu uz Arga leduskupola (4093 m).

Kalnu pirmoreiz ieraudzīja ASV Kara flotes Bērdas polārstacijas izlūklidmašīna 1958. gada janvārī. Nosaukts par godu Džordžijas pavalsts kongresmenim Karlam Vinsonam *(Carl G. Vinson)*, kurš devis nozīmīgu atbalstu Antarktīdas izpētei laika posmā no 1935. līdz 1961. gadam. Pirmajos mērījumos 1958. gadā kalna augstums tika noteikts 5140 m. 2004. gadā kalna augstums tika pārmērīts ar GPS palīdzību un tagad tas ir 4892 m.

Kalnā pirmoreiz uzkāpa alpīnistu komanda Nikolasa Klinča (*Nicholas Clinch*) vadībā 1966. gadā. 2006. gadā vairākas masīva virsotnes tika nosauktas pirmās alpīnistu ekspedīcijas dalībnieku vārdos. Ap 120 km no kalna atrodas privāta polārā tūrisma nodrošināšanai uzturēta stacija Petriothilsa, no kuras tiek organizētas regulāras alpīnistu ekspedīcijas uz Vinsona masīvu. Tā kā Vinsona masīvs ir viena no septiņām virsotnēm (septiņu kontinentu augstākajam virsotnēm), tas ir bieži apmeklēts un tajā (2010) uzkāpuši ap 2000 cilvēku.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Vinsona masīvs
2. ↑  Gildea, Damien; Splettstoesser, John (2007-08-27). "Craddock Massif and Vinson Massif remeasured". *10th International Symposium on Antarctic Earth Sciences (ISAES), 2007*. Atjaunināts: 2008-09-20
3. ↑  ExplorersWeb Inc. «Vinson Massif & The Sentinel Range: New map - new names». The Poles. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-02-19. Skatīts: 2008-09-20.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vinsona masīvs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49148570651724311357
* LCCN: sh2004002189
* GND: 4560008-9
* SUDOC: 183349989

 |

 |
Šis raksts ir par ezeru. Par pilsētu skatīt rakstu Vinipega.

**Vinipegs** (angļu: *Lake Winnipeg*) ir liels ezers Kanādā, Manitobas provincē, 12. lielākais ezers pasaulē un lielākais ezers Kanādas dienvidu daļā, ja neskaita Kanādas teritorijā daļēji esošos Lielos ezerus. Ezers ir salīdzinoši sekls. Ezera austrumos atrodas plaši taigas joslas meži — šis apvidus un daļa no ezera tiek piedāvāti iekļaušanai UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Eiropieši ezeru atklāja ap 1690. gadu.

Hudzona līča kompānijas postenis Vinipega krastā (ap 1884. gadu)
Vinipegs ir daļa no kādreizējā pēcleduslaikmeta Agasi ezera. Ezeram ir skaistas smilšainas pludmales, augstas kaļķakmens klintis ar lielām alām, kurās dzīvo sikspārņi. Ezerā ir daudz salu, no kurām lielākā daļa ir pirmatnējas, neskartas. Ezeram ir milzīgs[*nepieciešama atsauce*] ekotūrisma potenciāls.

No ezera ziemeļu virzienā uz Hudzona līci iztek Nelsonas upe. No ezera ik sekundi izplūst 2066 m3 ūdens. Ezera garā forma nosaka to, ka ziemeļu—dienvidu virziena vēji spēj radīt lielus viļņus un uzplūdus. Ūdens apmaiņas periods ir 3,6 gadi.

Ezera nosaukums cēlies no krī valodas *wīnipēk* — ‘duļķainie ūdeņi’. Ezers devis vārdu Manitobas provinces galvaspilsētai Vinipegai. Dienvidu daļā atrodas daudzas pludmales, ko vasarā aktīvi izmanto atpūtnieki. Ezerā notiek komerciāla zveja; šeit ir prāmju līnija.

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts
* Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vinipegs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Lake Winnipeg Research Consortium - detāla informācija par ezeru - angliski
**Kārlis Kristaps Štrickis** (*Christian Carl Christoph Stritzky*, 1842-1920) bija vācbaltiešu uzņēmējs, alus un portera darītavas un iesala rūpnīcas (*Bier- und Porterbrauerei und Malzfabrik C. Stritzky*) īpašnieks. Lielās ģildes vecākais.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1842. gada 16. aprīlī Rīgas nodokļu pārvaldes ierēdņa Kārļa Frīdriha Štricka un viņa sievas Johannas, dzimušas Pikartas (*Pikkardt*), ģimenē. 
Pēc mācībām Vidzemes guberņas ģimnāzijā no 1857. gada bija māceklis tirdzniecības kompānijā *Ex- u. Import- u. Großhandelsgeschäft*. 1867. gadā apprecējās ar spirta fabrikas īpašnieka Ādolfa Volfšmita (*Wolfschmidt*) meitu Annu un iegādājās uz Šarlotentāles muižas zemes esošo Šulca alusdarītavu. 
1876. gadā viņa tēvu iecēla dižciltīgo kārtā un dzimtai atļāva lietot uzvārdu "fon Štrickis". Uz alus darītavas zemes viņš pēc arhitekta Kārļa Felsko projekta 1889. gadā uzcēla dzīvojamo māju, kas pazīstama kā Štricka nams.

Viņam piederošā alusdarītava *Bier- u. Porter-Brauerei C. Stritzky* 1913. gadā pēc produkcijas apjoma ieņēma piekto vietu Krievijas impērijā. Viņa uzņēmuma vadību 1913. gadā pārņēma mazdēls Eriks fon Štrickis (*Erich v. Stritzky, 1881-1961).* 

Miris 1920. gada 25. maijā Vīsbādenē.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 3586156919253754970001
* GND: 1195035063

 |

 |
**Jodmetāns** (metiljodīds, CH3I) ir vienkāršākais jodētais ogļūdeņradis. Jodmetāns ir smags, gaistošs šķidrums ar aromātisku saldenu smaržu. Bezkrāsains, taču gaismā pamazām krāsojas violets, jo veidojas brīvs jods.

Iegūšana
--------

Jodmetānu iegūst, metanolam reaģējot ar jodu un sarkano fosforu:

5 CH3OH + P + 2,5 I2 → 5 **CH3I** + H3PO4 + H2O

Izmantošana
-----------

Jodmetānam ir liela nozīme organiskajā sintēzē kā metilējošam aģentam, jo tā joda atoms ir visai reaģētspējīgs un jodmetāna šķidrais stāvoklis (atšķirībā no hlormetāna un brommetāna, kas ir gāzes) atvieglo tā pielietošanu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie halogēnogļūdeņraži |
| --- |
|  |
|  | 
* Hlormetāns
* Jodmetāns
* Metilēnhlorīds
* Hloroforms
* Bromoforms
* Jodoforms
* Tetrahlorogleklis
* Dihloretāns
* Vinilhlorīds
* Hlorbenzols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2011000498
* GND: 4298750-7

 |

 |
**Nikolaja Kopernika universitātes polārstacija Špicbergenā** (poļu: *Stacja Polarna Uniwersytetu Mikołaja Kopernika na Spitsbergenie*), dažkārt arī **Hahuta** (*Hahut*) vai pēc abreviētā universitātes nosaukuma **UMK**, ir vasaras sezonas Polijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas rietumos Forlanndunneta šauruma austrumu krastā Kaffieiras līdzenuma ziemeļu malā. Stacija pieder Toruņas Nikolaja Kopernika universitātei.

Vēsture
-------

Glacioloģiskos pētījumus Kaffieiras līdzenumā jau 1938. gadā veica poļu zinātniskā ekspedīcija Ludvika Savicka (*Ludwik Sawicki*) vadībā. Pētījumus Oskara II Zemē vēlāk turpināja citi zinātnieki, kā rezultātā Toruņas Nikolaja Kopernika universitātes ģeogrāfu grupa nolēma rīkot ekspedīciju uz Špicbergenu. Ekspedīciju vadīja Polijas Zinātņu akadēmijas profesors Jans Šupričiņskis (*Jan Szupryczyński*) un tās nodrošināšanai tika izbūvēta stacijas ēka. 1995. gadā sākās jauns vasaras ekspedīciju cikls. 

Kopā ekspedīcijās uz Hahutu piedalījušies vairāk kā 300 cilvēku. Lai arī staciju pārsvarā izmanto vasaras periodā, tā ir aprīkota arī vissezonas darbam vienlaicīgi līdz 15 cilvēkiem. Stacijas kopējā platība ir ap 100 m², tajā ir dzīvojamās un guļamtelpas, laboratorijas, darbnīcas, noliktavas, garāža, elektroģeneratori. Stacijas aprīkojumā ir meteostacija (novērojumi tiek veikti kopš 1975. gada), limnogrāfs, ledus urbji, dažādi ūdens un grunts mērinstrumenti.

Polārstaciju kā bāzes nometni izmanto arī Latvijas zinātnieki.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenās izpētes jomas ir glacioloģija, glaciālā ģeomorfoloģija, mūžīgā sasaluma izpēte, kā arī meteoroloģija, klimatoloģija un botānika.

Atsauces
--------

1. ↑  Strona główna Stacji Polarnej UMK na Spitsbergenie
2. ↑  Komitet Badań Polarnych. Polskie Stacje Polarne
3. ↑  Institūta „BIOR" pētnieks piedalīsies polārajā ekspedīcijā uz Svalbāru
4. ↑  Research

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas polārstacijas Valsts karogs: Polija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* **Arctovska**
* *Dobrovolska*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Baranuvka
* Hahuta
* **Hūrnsunna**
* Kalipsobīene
* Petuniabukta

 |

 |
**Nikola Larīni** (itāļu: *Nicola Larini*; dzimis 1964. gada 19. martā Kamajorē, Itālijā) ir Itālijas sacīkšu pilots, zināms kā Formula 1 un WTCC pilots.

Viņš debitēja Formula 1 sacīkstēs 1987. gadā, Coloni komandā, kura iepriekš piedalījās Formula 3000 klasē. Komanda piedalījās tikai divās sacīkstēs. Larīni brauca Coloni arī laikā, kad tā bija F3000 komanda. 1988. gadā viņš nomainīja Coloni pret Osella un piedalījās visās sezonas sacīkstēs, izņemot Ungāriju. Viņš nekvalificējās vairākām sacīkstēm un pat tika diskvalificēts Brazīlijas *Grand Prix*. Labākā vieta Larīni tosezon bija devītā. 1989. gadā Larīni vadītā Osella bieži vien nespēja tikt pāri pirmskvalfikācijas barjerai. Uz sacīkstes starta Larīni nostājās tikai 8 no 17 reizēm. 1990. adā rezultāti krietni uzlabojās, jo Larīni stājās uz starta visās sezonas sacīkstēs. Tiesa gan, viņš brauca ar Ligier.

1991. gadā viņš brauca ar Modena un tāpat kā pirms diviem gadiem, bieži nespēja pārvarēt pirmskvalifikācijas barjeru. 1992. gadā viņš aizvadīja vien divas pēdējās sezonas sacīkstes ar Ferrari. Pēc gada malā, kurā viņš izcīnīja Deutsche Tourenwagen Meisterschaft titulu, viņš nobrauca vēl divas sacīkstes itāļu komandai un pat spēja kāpt uz goda pjedestāla otrā pakāpiena traģiskajā Sanmarīno *Grand Prix*, kurā gāja bojā Rolands Racenbergers un Airtons Senna. 1997. gads bija pēdējais Larīni F1 karjerā. Viņš nobrauca piecas sacīkstes Sauber un izcīnīja vienu punktu. Kopš tā laika viņš piedalās salonauto sacīkstēs un to dara joprojām. Kopš 2005. gada viņš pārstāv Chevrolet.
***NSU Motorenwerke*** bija 1873. gadā dibināts autobūves uzņēmums. 1969. gadā to nopirka *Volkswagen*. *NSU Motorenwerke* tika apvienots ar uzņēmumu *Auto Union*, nodibinot mūsdienu *Audi*.

Uzņēmums kā *Mechanische Werkstätte zur Herstellung von Strickmaschinen* dibināts 1873. gadā Rīdlingenē un iesākumā ražoja adāmmašīnas. 1880. gadā uzņēmums pārcēlās uz Nekārzulmu (*Neckarsulm*). Pilsētas nosaukuma saīsinājums (*NSU*) kļuva par uzņēmuma marku. 1886. gadā uzņēmums sāka ražot augstrata velosipēdus un 1892. gadā atteicās no adāmmašīnu ražošanas. 1901. gadā tika izlaists pirmais motocikls, bet 1905. gadā — automobilis. Otrā pasaules kara laikā *NSU Motorenwerke* armijas vajadzībām izlaida *Sd.Kfz. 2* kāpurķēžu motociklus.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***NSU Motorenwerke***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 150225676

 |

 |
**Ādama Mickeviča universitātes polārstacija** (poļu: *Stacja Polarna Uniwersytetu im. Adama Mickiewicza (AMUPS)*), zināma arī kā **Petuniabukta** vai pēc abreviatūras **AMUPS**, ir vasaras sezonas Polijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas vidienē Billefjorda atzara Petuniabuktas rietumu krastā, 4,5 km no pamestās krievu apmetnes Piramidenes. Stacija pieder Poznaņas Ādama Mickeviča universitātei.

Vēsture
-------

Ādama Mickeviča universitātes ekspedīcijas Svalbārā notiek kopš 1984. gada un par ekspedīcijas bāzi tika izmantots Skotehitas (*Skottehytta*) mednieku namiņš līča austrumu krastā. Ekspedīciju galvenais mērķis bija Petuniabuktas līča ģeomorfoloģiskā kartēšana. 2011. gadā tika izbūvēta jauna stacija līča austrumu krastā. 2015. gadā stacija tika pārnesta uz līča rietumu krastu. Stacijas ēku kopējā platība ir 20 m². Netālu atrodas Čehijas Josefsvobodas stacijas Nostocas lauka nometne.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenās izpētes jomas ir ģeomorfoloģija, glacioloģija, hidroloģija, ģeoķīmija un meteoroloģija.

Atsauces
--------

1. ↑  Komitet Badań Polarnych. Polskie Stacje Polarne
2. ↑  «Uniwersytetu im. Adama Mickiewicza. Stacja Polarna». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. martā. Skatīts: 2019. gada 29. martā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas polārstacijas Valsts karogs: Polija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* **Arctovska**
* *Dobrovolska*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Baranuvka
* Hahuta
* **Hūrnsunna**
* Kalipsobīene
* Petuniabukta

 |

 |
**Maribora** (*Maribor*) ir Slovēnijas otrā lielākā pilsēta. Tā atrodas valsts ziemeļaustrumos pie Austrijas robežas Dravas upes krastos.
Maribora 2012. gadā ieguva Eiropas kultūras galvaspilsētas statusu.

Mariborā aug vecākais vīnkoks pasaulē (tas ir vairāk kā 400 gadu vecs).

Vēsture
-------

Rakstos Marburga (Mariboras vācu nosaukums) pirmoreiz minēta 1204. gadā, kad pie 1164. gadā celtās pils radās apmetne. 1254. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības. 1532. un 1683. gadā izturējusi turku aplenkumu, Maribora gadsimtiem bijusi Hābsburgu pilsēta. Vēl pirms Pirmā pasaules kara lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju bija vācieši (austrieši).

Pēc Pirmā pasaules kara Mariboru par savu teritoriju deklarēja gan Austrija, gan Serbu, horvātu un slovēņu karaliste (Dienvidslāvija). 1919. gada 27. janvārī pilsētu ieņēma dienvidslāvu spēki Rūdolfa Maistera vadībā, un Maribora bez referenduma iekļāvās Dienvidslāvijas valstī. Otrā pasaules kara laikā pilsēta cieta Sabiedroto uzlidojumos. Pilsētas atlikušie vācu iedzīvotāji izbrauca (tika padzīti) tūlīt pēc Otrā pasaules kara. Kopš 1991. gada Maribora ir neatkarīgās Slovēnijas pilsēta.

Cilvēki
-------

Mariborā dzimuši:

* Jans Muršaks (*Jan Muršak*, 1988) - hokejists
* Vilhelms fon Tegethofs (*Wilhelm von Tegetthoff*, 1827-1871) - admirālis

Atsauces
--------

1. ↑  «Prebivalstvo - izbrani kazalniki, naselja, Slovenija, letno». Q2629661. Skatīts: 28 aprīlis 2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 123180183
* LCCN: n82116993
* GND: 4114985-3
* NKC: ge203118

 |

 |
***Suominen Oyj*** ir Somijas neaudumu tekstila ražotājs. Tas dibināts 2001. gadā, atdaloties no *Lassila & Tikanoja*.

Uzņēmums rūpniecības klientiem un vairumtirgotājiem piegādā neaudumu tekstilu tīrīšanas, medicīnas un higiēnas pielietojumiem. Līdz 2014. gadam tika ražoti arī 2014. gadāa materiāli.
*Suominen* darbojas Somijā, Spānijā, Itālijā, Brazīlijā un ASV.

Uzņēmuma akcijas tiek kotētas biržā *NASDAQ OMX Helsinki*. *Suominen* lielākie kapitāldaļu turētāji 2015. gada septembrī bija: *AC Invest two B.V.* (26,83 %), *Varma Mutual Pension Insurance* (8,91 %), *Ilmarinen Mutual Pension Insurance* (6,98 %), *Elo Pension* (5,60 %), *Euroclear Bank Sa/Nv* (4,88 %), *Etra Invest* (4,84 %).

Vēsture
-------

1982. gadā Somijas daudznozaru uzņēmums *Lassila & Tikanoja* nopirka neauduma tekstila izstrādājumu ražotāju  *J.W. Suominen Oy*, kurš dibināts 1898. gadā Nakilā.
1988. gadā iegādāts plastmasas elastīgo iepakojuma materiālu ražotājs *Amerplast*, kas dibināts 1952. gadā un līdz šim laikam bija nopircis vairākas ražotnes Somijā un Zviedrijā.

2001. gada 30. septembrī *Lassila & Tikanoja Oyj* tika sadalīts divos atsevišķos uzņēmumos: *Lassila & Tikanoja Oyj* (vides pakalpojumi, atkritumu apsaimniekošana un tīrīšanas pakalpojumi) un ***Suominen Yhtymä Oyj*** (tekstila un iepakojuma ražošana). *J.W.Suominen* tika pārdēvēts par *Suominen Kuitukankaat Oy* (*Suominen Nonwovens*), bet *Amerplast* kļuva par *Suominen Joustopakkaukset* (*Suominen Flexibles*).
2003. gadā *Suominen* nopirka Nīderlandes mitro tīrīšanas izstrādājumu ražotāju *Codi International*.

2011. gadā iegādāts *Ahlstrom Oyj* *Home and Personal* nodaļas tīrīšanas izstrādājumu bizness.
2012. gadā *Suominen Yhtymä Oyj* pārdēvēts par ***Suominen Oyj***.
2013. gadā *Suominen* galveno biroju pārcēla no Tamperes uz Helsinkiem. Uzņēmums nolēma pārtraukt mitrās tīrīšanas izstrādājumu biznesu, *Codi International* pārdodot investīciju uzņēmumam *Value Enhancement Partners*.
2014. gada 1. janvārī neaudumu tekstila nodaļa sadalīta divās biznesa sfērās: *Convenience* un *Care*. *Convenience* fokusēsies uz apkalpošanas klientiem tīrīšanas, ceļojumu un ēdināšanas biznesā. *Care* fokusēsies uz klientiem medicīnas un higiēnas biznesā. 2014. gadā iegādāta *Ahlstrom* Brazīlijas fabrika, kas ražo neauduma tekstila izstrādājumus. Jūlijā Elastīgā iepakojuma bizness (*Suominen Joustopakkaukset Oy* un *Suominen Polska Sp. z.o.o*) pārdots Apvienotās Karalistes privāto investīciju uzņēmumam *Lonsdale Capital Partners LLP* un menedžeru grupai.

Atsauces
--------

1. ↑  Major shareholders

Ārējās saites
-------------

* *Suominen* (somiski) (angliski)
**Reversais adrešu atrises protokols** (angļu: *Reverse Address Resolution Protocol* (**RARP**)) ir viens no protokoliem TCP/IP, kas, izmantojot kāda ar internetu savienota lokālā tīkla darbstaciju adreses, ļauj noteikt šo darbstaciju IP adreses.[1]

RARP protokols ir aprakstīts IETF rakstā RFC903. Šo protokolu uzskata par novecojušu, jo ir jaunāki protokoli, kuri atbalsta daudz vairāk funkciju nekā RARP protokols, piemēram, sākumpalaišanas protokols (BOOTP) un dinamiskas resursdatora konfigurēšanas protokols (DHCP).

RARP protokola pielietošanai ir nepieciešams viens vai vairāki tīkla resursdatori, kuru funkcija ir uzturēt kartēšanas datubāzi no aparatūras adresēm uz protokola adresēm, kā arī atbildēt uz pieprasījumiem no klientu resursdatoriem.[2]

Mūsdienu lietojumi
------------------

Neskatoties uz to, ka mūsdienās RARP protokolu ir aizstājuši citi protokoli, tomēr dažās sistēmās RARP tiek pielietots, piemēram:

CISCO Pārklājuma Transporta Virtualizācija (OTV). RARP tiek izmantots, lai atjauninātu 2. slāņa pārsūtīšanas tabulas, kad MAC adrese pārvietojas starp datu centriem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Akadēmiskā terminu datubāze - RARP». *termini.lza.lv*. Skatīts: 2020-05-09.
2. ↑  J. C. Mogul, M. Theimer, R. Finlayson, T. Mann. «A Reverse Address Resolution Protocol». *tools.ietf.org* (angļu). Skatīts: 2020-05-09.
**Johanna Magdalēna no Saksijas-Veisenfelsas** (vācu: *Johanna Magdalena von Sachsen-Weissenfels*, 1708–1760) bija Kurzemes un Zemgales hercogiene, hercoga Ferdinanda sieva.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1708. gada 17. martā Veisenfelsas pilī hercoga Johana Georga un viņa sievas Saksijas-Eizenahas princeses Frederikas Elizabetes ģimenē. 
1730. gada 20. septembrī 22 gadīgo princesi Johannu Magdalēnu Dancigā izprecināja 75 gadus vecajam Ferdinandam Ketleram. Tajā pašā gadā Kurzemes hercogiene atraitne Anna Ivanovna kļuva par Krievijas impērijas ķeizarieni un Kurzemes landtāgs Ferdinandu atzina par Kurzemes un Zemgales hercogu.

Hercogiene Johanna Magdalēna dzīvoja Dancigā līdz vīra nāvei 1737. gada 4. maijā, pēc tam pārcēlās atpakaļ uz Veisenfelsu, vēlāk uz Leipcigu, kur mira Septiņgadu kara laikā 1760. gada 25. janvārī. 
Viņas sarkofāgs atrodas Jaun-Augustusburgas pils kapelā Veisenfelsā.

Atsauces
--------

1. ↑  Sarkophag der Johanna Magdalena, Herzogin von Kurland (1708-1760)
2. ↑  Kupferstich für den Sarkophag für Johanna Magdalena (1708-1760) Herzogin von Kurland

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 159854117
* GND: 142752134

 |

 |
**Jodoforms** (trijodmetāns, CHI3) ir dzeltena, gaistoša kristāliska viela ar specifisku, ārkārtīgi uzmācīgu un noturīgu aromātu un saldenu garšu.

Iegūšana
--------

Jodoformu var iegūt, iedarbojoties uz etanolu vai acetonu ar jodu un sārmu.
Iespējams iegūt arī elektroķīmiski, elektrolizējot kālija jodīda un sodas šķīdumu spirtā vai acetonā.

Izmantošana
-----------

Jodoformu lieto kā antiseptisku līdzekli (antiseptiskas īpašības ir nevis pašam jodoformam, bet gan jodam, kurš pamazām izdalās, jodoformam reaģējot ar organiskām vielām). Mūsdienās jodoformu izmanto reti, jo tas dažiem cilvēkiem var izraisīt spēcīgu alerģiju, turklāt ir atklāti daudz labāki antiseptiski līdzekļi.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie halogēnogļūdeņraži |
| --- |
|  |
|  | 
* Hlormetāns
* Jodmetāns
* Metilēnhlorīds
* Hloroforms
* Bromoforms
* Jodoforms
* Tetrahlorogleklis
* Dihloretāns
* Vinilhlorīds
* Hlorbenzols

 |

 |
**Sinovīts** (no latīņu: *synovia* - locītavas šķidrums) ir locītavas somiņas sinoviālas membrānas iekaisums.   

Locītavas somiņas sinoviālā membrāna ir plāna, tā izdala sinoviju (sinoviālo šķidrumu), kas samitrina locītavu virsmas un tādēļ kopā ar skrimsli samazina berzi.   

Iekaisuma rezultātā notiek sinoviālā šķidruma uzkrāšanās locītavas dobumā, kas rada locītavas pietūkumu un sāpes, īpaši kustību laikā. Šāda locītava taustot ir karsta.

Izraisītāji
-----------

Sinovīts var rasties dažādu slimību gadījumos:

* trauma
* osteoartrīts
* infekcijas (virālas, bakteriālas, tuberkuloze)
* autoimūnas slimības (piemēram, reimatoīdais artrīts, sistēmas sarkanā vilkēde, spondilartropātija u.c.)
* podagra, pseidopodagra
* hemofilija u.c.

Pazīmes
-------

Sinovīta rezultātā locītava kļūst pietūkusi, sāpīga, karsta. Ja cēlonis ir bakteriāla infekcija, tad locītava var būt arī apsārtusi. Novēro kustību ierobežojumus bojātajās locītavās.

Izmeklēšana
-----------

Lai noteiktu sinovīta izraisītāju, var būt nepieciešama locītavas šķidruma izmeklēšana (īpaši podagras, pseidopodagras, bakteriālas infekcijas gadījumā).  

Var būt noderīga arī locītavu ultrasonogrāfija un/vai magnētiskā rezonanse.

Ārstēšana
---------

Sinovīta simptomus var ārstēt ar pretiekaisuma zālēm, piemēram, nesteroīdajiem pretiekaisuma līdzekļiem (NSPL). Simptomus var atvieglot arī aukstuma aplikācijas.
Specifiska ārstēšana ir atkarīga no sinovīta pamatcēloņa.

Atsauces
--------

1. ↑  V.Kalbergs. "Cilvēka anatomija I" Rīga, Zvaigzne, 1971, 15. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Synovitis (angliski)
* The Cause of Knee Pain: Step-By-Step Archived 2009. gada 15. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
**Kārlis Ludvigs Vilperts** (vācu: *Carl Ludwig (von) Wilpert*, 1786–1861) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs. Latviešu literārās biedrības līdzdibinātājs un Kurzemes nodaļas vadītājs (1827-1829), Jelgavas vācu draudzes virsmācītājs un Kurzemes ģenerālsuperintendents (1841–1861).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1785. gadā 5. maijā Džūkstes mācītājmuižā luterāņu mācītāja Georga Vilperta un viņa sievas Annas, dzimušas Konradi, ģimenē. 
Mācījās Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā (1802) un studēja medicīnu (1803) un teoloģiju Tērbatas universitātē (1803-1806) un Getingenes universitātē (1806-1807).

Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par mācītāja palīgu pie tēva Džūkstes un Irlavas draudzē (1808-1813), vēlāk bija Džūkstes mācītājs (1813-1849), līdztekus bija Kurzemes konsistorijas asistents (1834), padomnieks (1839), ģenerālsuperintendenta vietnieks (1840-1841), ģenerālsuperintendents un konsistorijas viceprezidents (1841-1861). 

Miris 1861. gada 11. oktobrī Džūkstes mācītājmuižā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Baltisches Biographisches Lexikon digital». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 9. oktobrī.

* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
**Kārlis Kokelkorns** (vācu: *Carl Kockelkorn*; dzimis 1843. gada 26. novembrī, miris 1914. gada 16. jūlijā) bija vācu šaha problēmists. Uzdevumus sastādīja kopā līdzautoru vācu problēmistu Johannesu Kocu.

Savas agrīnās kompozīcijas publicējis ar sava patēva vārdu Kannengīsers (vācu: *Kannengießer*). Strādājis par privātskolotāju Ķelnē.

Šaha kompozīcija
----------------

Sākotnēji Kocs un Kokelkorns atbalstīja vecvācu skolas principus un tiek uzskatīti par tās pamatlicējiem. 1903. gadā viņi publicēja darbu *Das Indische Problem* (Indiešu uzdevums), kas radīja pamatus jaunam novirzienam šaha kompozīcijā, kuru sākotnēji sauca par jaunvācu skolu (atšķirībā no vecvācu), bet vēlāk par loģisko skolu.

### Šaha uzdevuma piemērs

**№ 1.**J. Kocs un K. Kokelkorns  
 *Illustrirte Zeitung*, 1866**Mats 5 gājienos**
**Risinājums:**

**1. La1-e5!** draud 2. Le5-d6 3. Ld6-f8 ~ 4. Lf8-g7 #
**1. ... Lf3-h1! 2. Le5xg3!** (neder 2. Ld5-d6, jo pēc g3-g2 baltie nespēj novērs patu.) **2. ... L~ 3. Lg3-d6 L~ 4. Ld6-f8 L~ 5. Lf8-g7 #**

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 624. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  *Anders Thulin*: Chess Pseudonims and Signatures. An Electronic Edition, Malmö, preliminary ed. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Kārļa Kokelkorna šaha uzdevumi vietnē PDB
**Janjeta Marrero Lopesa** (spāņu: *Yaniet Marrero López*; dzimusi 1983. gada 4. aprīlī Lastunasā) ir Kubas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).

Biogrāfija
----------

2001. gadā uzvarējusi Kubas junioru šaha čempionātā, bet 2002. gadā šajā turnīrā ieņēmusi otro vietu. Daudzkārtējā Kubas sieviešu šaha čempionāta dalībniece, kuros izcīnījusi zelta (2011) un sudraba (2007) medaļas. 2001. gadā dalījusi 3. vietu Hosē Raula Kapablankas memoriāla turnīrā *Mix*. 2010. gadā Havanā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā *Maria Teresa Mora Memorial*. 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Antoanetai Stefanovai.

Pārstāvējusi Kubas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (2004-2010, 2014-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (2010) medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «FIDE Women's World Chess Championship 2017». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. februārī. Skatīts: 2017. gada 13. februārī.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Yaniet Marrero Lopez

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
**Edgars Voldemārs Eduards fon Frīzendorfs** (vācu: *Edgar Woldemar Eduard von Friesendorff*, 1881—1945) bija vācbaltiešu arhitekts, kas strādāja Latvijā, projektējot jūgendstila ēkas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1881. gadā Rīgā. Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā tirgus zinības (1900-1901) un arhitektūru (1901-1907). Strādāja Vilhelma Bokslafa arhitektu birojā (1907-1910), pēc tam patstāvīgi. Pēc Pirmā pasaules kara strādāja pie lauksaimniecības būvju projektēšanas Latvijā. 1939. gadā pārcēlās uz dzīvi okupētās Polijas teritorijā.

Projektētās ēkas
----------------

Līdz Pirmajam pasaules karam Rīgā pēc Edgara Frīzendorfa projektiem uzcelts apmēram 25 stateniskā jūgendstila ēku. Viņš kopā arhitektu Vilhelmu Ludvigu Bokslafu (1858—1945) projektēja Dubultu luterāņu baznīcas (1907—1909) un Rīgas Krusta baznīca (1908—1910) būvi. 1911. gadā pēc viņa projekta uzcēla Vidzemes guberņas lauksaimnieku savstarpējās palīdzības biedrības kantoru namu, tagadējo Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas ēku.

* Dubultu luterāņu baznīca (1909)Dubultu luterāņu baznīca (1909)
* Rīgas Krusta baznīca (1910)Rīgas Krusta baznīca (1910)
* Marijas iela 21 (1910)Marijas iela 21 (1910)
* Slokas iela 32 (1911)Slokas iela 32 (1911)
* Vaļņu iela 2 (1911)Vaļņu iela 2 (1911)
* Krišjāņa Valdemāra iela 33 (1911-2012)Krišjāņa Valdemāra iela 33 (1911-2012)
* Lāčplēša iela 26 (1913)Lāčplēša iela 26 (1913)
* Miera iela 95 (1913)Miera iela 95 (1913)
* Alīses iela 5 (1913)Alīses iela 5 (1913)
* Hospitāļu iela 35-37 (1913)Hospitāļu iela 35-37 (1913)

Literatūra
----------

* Jānis Krastiņš. Rīgas arhitektūras meistari 1850—1940, Jumava, 2002
* Jānis Lejnieks. Rīgas arhitektūra. Avots, 1989. 253 lpp.

Ārējās saites
-------------

* jugendstils.riga.lv

Atsauces
--------

1. ↑  letonika.lv
2. ↑  deu.archinform.net
**Igors Pličs** (dzimis 1954. gada 8. novembrī Rīgā) ir latviešu fotomākslinieks un uzņēmējs.

Biogrāfija
----------

Mācījies Vectilžas skolā (1969), 34. Rīgas PTR foto nodaļā (1970), Maskavas Padomes vārdā nosauktā politehnikuma Foto tehnoloģijas nodaļā (1984), Foto meistarības fakultātē VEF Kultūras un tehnikas pilī (1984).

Kopš 1981. g. dzīvo un strādā Preiļos. SIA "FotoMaks" filiāles vadītājs (1995—2003), "SIA Laura Plus" (1997), SIA "Fotocentrs" (2003) īpašnieks, no 2001. gada viesu nama "Pie Pliča" īpašnieks. Pēc izglītības viens no retajiem fototehnologiem Latvijā.

2008. g. klajā nācis Igora Pliča Latgales dabas ainavu fotoalbums "Acis redz, sirds deg...", kas veltīts Preiļu pilsētas 80 gadu jubilejai. Organizējis fotoamatieru darbu konkursu "Es mīlu tavu foto". 2010. g. Latgales fotogrāfu biedrības dibināšanas iniciators. Latgales fotogrāfu biedrība izdevusi divus apjomīgus fotoalbumus: "Latgale fotogrāfijās" (2013) un "Latgalietis XXI gadsimtā" (2017), kā arī Rīgā, Sv. Pētera baznīcā notikusi izstāde "Latgales veltījums Latvijai" (2017). "I. Pličs kā fotogrāfs, īpaši ainavists — smalks, prasīgs estēts, bet kā abu lielo albumu sastādītājs — epopejists, plašuma teicējs, pūloties aptvert grūti aptveramo."

Vairāk nekā 15 000 dažādu pastkaršu autors,[*nepieciešama atsauce*] viņa fotogrāfijas izmantotas daudzos bukletos un ceļvežos. Tapuši vairāki plakātkalendāri, atklātņu komplekti.

Igora Pliča darbi pazīstami visā Latvijā un pāri tās robežām gan no izstādēm, gan no Latgales kultūras vēsturei nozīmīgām A. Vējāna, P. Zeiles, A. Anspaka kultūrvēsturiskajām monogrāfijām": "Latgales rakstu gaismā", "Ai, māte Latgle", "Latgales kultūras vēsture" u.c.

2013. g. apbalvots ar V šķiras Atzinības krustu.

Personālizstādes
----------------

* "Cilvēks un daba" (1979) Ludzā;
* Latvijas tautsaimniecības izstāde Rīgā (1980);
* personālizstādes Preiļos (1984, 1994);
* "Aglona no putnu lidojuma" Aglonas bazilikā (1995);
* peronālizstādes Ludzā un Krāslavā (1998);
* "Preiļu pilsētai 70" Preiļu mūzikas skolas zālē (1998)
* "Latgale fotogrāfijās" Jasmuižā un Kanādā (1999);
* "Latgale fotogrāfijās" Latvijas Fotogrāfijas muzejs Rīgā (2002);
* "Mani laikabiedri" Preiļu Galvenajā bibliotēkā (2009);
* "Latgales ainava" Limbažu kultūras namā un LU Akadēmiskajā bibliotēkā (2010);
* "Mēs savai pilsētai" Preiļu novada domē (2011);
* personālizstāde Murmanskā (2012);
* personālizstāde Ludzas novadpētniecības muzejā (2015);
* "Daugav' abas malas" Rīgā, Galerijā "Centrs" (2015);
* "Latgales veltījums Latvijai" Sv. Pētera baznīcā Rīgā (2017).

Atsauces
--------

1. ↑  Rancāne L. Kā pasakā par pilskalnu un nogrimušiem dārgumiem. Novadnieks, 27.05.2014.
2. ↑
3. ↑  Zeile P. "Latgalietis XX gadsimtā". Asociatīvas piezīmes. Vietējā Latgales Avīze, 28.07.2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16702663
* LCCN: n2008067191
* ISNI: 0000 0000 4020 9459

 |

 |
**Olava** (poļu: *Oława*, vēsturiski arī vācu: *Ohlau*) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Vroclavas pie Odras upes.

Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos kā *Oloua* 1149. gadā. 1206. gadā tā kļuva par vienu no Silēzijas Pjastu dinastijas rezidences pilsētām, bet 1234. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības. 1241. gadā pilsētu nopostīja mongoļi, 1448. gadā - husīti, bet 1634. gadā, Trīsdesmitgadu kara laikā, tā atkal tika izpostīta.

XVIII un XIX gadsimtā Olava kļuva par tabakas audzēšanas centru. 1842. gadā starp Olavu un Breslavu sāka darboties pirmā dzelzceļa līnija Silēzijā.

2. pasaules karā Olava bija pirmā Vācijas pilsēta, kura tika pakļauta bombardēšanai - to veica poļu aviācija Polijas kampaņas laikā. Kara laikā 60% no pilsētas būvēm tika nopostītas. Pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika nodota no Vācijas Polijai. Pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Sociālistiskās Polijas laikā pilsētsas pievārtē atradās PSRS armijas bāze - militārais aerodroms.

2006. gadā pilsētā atklāja ASV autodaļu ražotāja *American Axle* rūpnīcu.

Olava ir vācu priestera Bernharda Lihtenberga (*Bernhard Lichtenberg*, 1875 - 1943) dzimtā pilsēta.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Olava*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 132586740
* LCCN: n85094595
* GND: 4384267-7
* NKC: ge130355

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 3 oktobris 2022.