recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vilhelms Arnts** (vācu: *Wilhelm Ferdinand Arndt*, 1838-1895) bija vācu vēsturnieks, viens no Indriķa hronikas pētniekiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1838. gada 27. septembrī Lobzenā (tagad Lobžeņica Polijā), mācījās Elbingas un Kulmas skolās, 1858. gadā sāka studēt vēsturi Berlīnes Humbolta universitātē, vēlāk pārgāja uz Getingenes Universitāti, kur 1861. gadā ar izcilību aizstāvēja promocijas darbu (*Dr. phil. summa cum laude*) par viduslaiku vēstures tēmu. 1875. gadā Leipcigas Universitātē habilitējās un ieguva ārkārtas profesora vietu. Līdztekus strādāja par vācu viduslaiku vēstures pirmtekstu *Monumenta Germaniae Historica* krājuma redaktoru, kas iznāca 1884. un atkārtoti 1887. gadā.

Miris 1895. gada 10. janvārī Leipcigā.

Indriķa hronikas tulkojums
--------------------------

1874. gadā Vilhelms Arnts izdeva Indriķa hronikas neinterpolēto latīņu tekstu ar komentāriem. Tā pamatā bija ar Skodeiska kodeksa (17. gs. noraksts) tekstu papildināts Zamoisku kodekss (14. gs.), ievērojot Rēveles un Ūksenšernas manuskriptus (16. gs.), neņemot vērā neinterpolēto Tolla manuskriptu un uzskaitot gandrīz visus lasījuma variantus. Izdevumā konstatējamas teksta kļūdas, piemēram, kas pārnākušas no iespiestā Grūbera-Hanzena teksta. Izdevums tika radīts, izdevējam nesaskatot, ka Hannoveres manuskripts ir par pazudušu uzskatītais Ūksenšernas kodekss, visas interpolētās grupas ciltstēvs, bet īpaši nepietiekami saprotot radnieciskās attiecības starp dažādiem eksistējošiem rokrakstiem. V. Arnta sagatavotais Indriķa hronikas izdevums latīņu valodā noderēja par pamatu tās tulkojumiem latviešu, krievu un angļu valodā.

Darbi
-----

* *Kleine Denkmäler aus der Merowingerzeit* (1874)
* *Schrifttafeln zur Erlernung der lateinischen Paläographie* (1874, 1898)
* *Schrifttafeln zum Gebrauch bei Vorlesungen* (1874—1878)

Atsauces
--------

1. ↑  «Ēvalds Mugurēvičs. Priekšvārds Indriķa hronikas izdevumam». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 22. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 44384551
* LCCN: nr90002391
* ISNI: 0000 0001 0893 1529
* GND: 116343508
* SUDOC: 033149674
* BNF: cb124045652 (data)
* BIBSYS: 5003322
* NKC: ola2002153999

 |

 |
**Vilhelms Klumbergs** (vācu: *Wilhelm Klumberg*, 1886-1942) bija vācbaltiešu tautsaimnieks un pedagogs.
Herdera institūta direktors (1927—1939).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Rīgā 1886. gada 17. jūlijā tirgotāja Jēkaba Heinriha Klumberga un viņa sievas Katrīnas, dzimušas Valdmanes, ģimenē.
Mācījās Mironova komercskolā, studēja komerczinības Rīgas Politehniskajā institūtā (1906—1910). Uzsāka darbu Maskavā kā privātskolotājs (1910—1911), studēja ekonomiku Cīrihē (1911—1912), tad strādaja par virsskolotāju Samāras komercskolā (1912—1917).
Pirmā pasaules kara beigās 1917. gadā atgriezās Rīgā, kur vācu okupācijas laikā strādāja par Rīgas reālskolas (*Oberrealschule*) virsskolotāju (1917—1918) un transporta politikas docētāju Baltijas Tehniskajā augstskolā (1918).

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas bija Rīgas Vācu vidusskolas virsskolotājs (1919—1927). Herdera biedrības līdzdibinātājs (1920) un otrais priekšsēdis (1920—1939). Herdera institūta docents (1921—1927), Vācbaltiešu skolotāju apvienības (*Deutschbaltische Lehrerverband*) uzticības padomes priekšsēdis (1921—1923).
Rīgas Herdera institūta profesors un direktors (1927—1939).

Pēc aizceļošanas uz Vāciju profesors Kēnigsbergas universitātē.
Miris Berlīnē 1942. gada 20. decembrī.

Darbi
-----

* *Die Kolonisation Rußlands in Sibirien*, Zürich 1914. (disertācija)
* *Die Kontinentalsperre in ihrer Auswirkung auf Riga*, Riga 1926.
* *Ein Beitrag zur Kulturpolitik im Nordostraum - ein Rückblick 1919-1939,* Königsberg 1939.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 54895016
* LNB: 000190144
* ISNI: 0000 0000 1025 5657
* GND: 116241349
* SUDOC: 233307761

 |

 |
**Toranosuke "Tora" Takagi** (japāņu: 高木 虎之介; dzimis 1974. gada 12. februārī, Šidzuokā, Japānā) ir japāņu sacīkšu pilots. Viņš ir bijušais Formula 1 pilots.

Eiropā viņš ieradās ar Satoru Nakadžimas, sava tautieša, palīdzību. Viņš piedalījās Formula 3000 Nakadžimas komandā "Nakajima Racing". Viņa rezultāti bija tik labi, ka Tyrrell uzaicināja viņu par testpilotu. Takagi 1998. gadā jau bija ticis līdz komandas pamatsastāvam un kļuva par sesto japāni, kas ir bijis Formulā 1 sezonas beigās. Vēlāk Tora brauca Arrows un tad viņa popularitāte Eiropā bija tās visaugstākajā punktā. Taču organizatoriskas problēmas liedza Toranusukem turpināt karjeru Formulā 1. 2000. gadā viņš pievienojās "Nakajima Racing" Formula Nippon komandai, izcīnot 8 uzvaras 10 sacīkstēs. 2001. un 2002. gadā viņš sacentās CART, bet 2003. un 2004. gadā - IRL. Pēc četriem gadiem ASV japānis atgriezās savā dzimtenē un vienu sezonu nobrauca Formula Nippon. Pašlaik japānis piedalās Super GT čempionātā.
Šis raksts ir par senprūšu zemi. Par citām jēdziena **Vārme** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Vārme (*Ermland*) starp pārējām prūšu zemēm
Sadalītā Vārmes zeme pēc iekļaušanas Vācu ordeņa valsts sastāvā.
**Vārme** (latīņu: *Warmia*, vācu: *Ermland*) jeb **Varmija** bija senprūšu zeme tagadējās Varmijas-Mazūrijas vojevodistes un Kaļiņingradas apgabala Bagrationovskas rajona teritorijā.
Atradās Pasarges (tagad Paslenkas) upes baseinā un robežojās ar Baltijas jūru ziemeļos, Bārtas, Notangas zemēm austrumos, Pagudes zemi rietumos.

Vēsture
-------

Prūsijas krusta kara sākumā Vācu ordenis līdz 1242. gadam ieņēma Vārmi un citas prūšu zemes. Šīs zemes vārda izcelsmi saista ar prūšu valodas vārdiem *wormyan, warmun* (sarkans). 1249. gadā tā latīniski nodēvēta par *Warmia*, bet 1262. gadā vāciski par *Wormeland*.

Lielās prūšu sacelšanās laikā 1260. gadā vārmieši par savu vadoni ievēlēja Glappi. 1266. gadā Brandenburgas markgrāfistes valdnieki uzcēla pili kaimiņos esošajā Notangas zemē un nosauca to par Brandenburgu. Tomēr jau tūlīt pēc hercogu došanās mājup pili ieņēma un iznīcināja Glappes vadītie vārmieši.

Pēc Vārmes pakļaušanas un kristianizēšanas tika izveidota Varmijas bīskapija, kas bija viena no četrām Prūsijas diecēzēm Rīgas arhibīskapijas sastāvā. 1299. gadā pirmo reizi minēts tās vāciskotais nosaukums *Ermelandt*, vēlāk *Ermland*.

Līdz 1466. gadam Varmijas bīskapija bija Vācu ordeņa valsts sastāvā, bet pēc Trīspadsmitgadu kara poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. Astronoms Nikolajs Koperniks darbojās Varmijas bīskapijas kapitulā Heilsbergā, bet Polijas-Vācu ordeņa karā (1519-1521) kā bīskapijas bruņoto spēku virspavēlnieks vadīja Varmijas bīskapijas pilsētu aizstāvēšanu. 1772. gadā, pēc Polijas Pirmās dalīšanas, Varmija iekļāvās Prūsijas karalistē. Kopš 1946. gada Polijas sastāvā.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Senās Prūsijas zemes |
| --- |
|  |
| 
* Bārta
* Galinda
* Lubava
* Kulma
* Nadruva
* Notanga
* Pagude
* Pamede
* Sasna
* Semba
* Vārme

 |

 |
**Pēteris Kalve** (1882. gada 1. marts — 1913. gada 11. februāris) bija latviešu gleznotājs, gleznotāja Kārļa Kalves brālis. Viens no pirmajiem latviešu mākslā aizsācis spalvas zīmējuma kopšanu.

Biogrāfija
----------

Pēteris Kalve dzimis Trepes pagasta Andrānu Kaļvos 1882. gada 1. martā zemnieku ģimenē. Glezniecības pamatus apguvis pie brāļa Kārļa Kalves. Profesionālo izglītību ieguvis Venjamiņa Blūma mākslas skolā Rīgā (1899—1902, kā arī paralēli studijām apmeklējis gleznotāja Vilhelma Purvīša studiju. Privāti studējis pie baltvācu gleznotāja Jūlija Klevera, kur galvenokārt nodarbojies ar skolotāja darbu kopēšanu. Papildinājies Berlīnē pie V. Leistikova ainavu glezniecībā un pie L. Korinta portretu glezniecībā. Darbojies Pēterburgas muzejos, kopējot meistaru darbus. Miris 1913. gada 11. februārī Rīgā, apbedīts Dreimaņu kapsētā pie Krustpils.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Regulāri strādājis ainavu glezniecībā, viens no pirmajiem aizsācis spalvas zīmējuma attīstību un popularizēšanu Latvijā. Ļoti daudz kopējis dažādu meistaru darbus, to starp sava skolotāja J. Kleveru, pārdodams vairāk kā 200 viņa darbu kopijas ar savu parakstu.

### Izstādes

Izstādēs piedalījies no 1904. gada, izstāžu darbībā piedalījies regulāri. Pēc gleznotāja nāves Rīgā Latviešu mākslas veicināšanas biedrība sarīkoja mākslinieka atceres izstādi, ko atklāja Kalves bēru dienā ar pārstāvētām 446 gleznām un 60 spalvas zīmējumiem.
Atceres izstādes māksliniekam un viņa brālim Kārlim Kalvei tika sarīkota 1982. gadā Jēkabpilī, vēlāk Rīgā tajā pašā gadā.

* Imatras krāces (1906)Imatras krāces (1906)
* Lauku sēta (1907)Lauku sēta (1907)
* Puķu dārziņš (1909)Puķu dārziņš (1909)
* Ezers (1911)Ezers (1911)
* RudensRudens

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija un darbi
* www.bdaugava.lv
* www.latvijasmaksla.lv

Atsauces
--------

1. ↑  Red. Vilsons, A. Māksla un arhitektūra biogrāfijās 2. Rīga:Latvijas enciklopēdija, 1996, 6.lpp.
2. ↑  Kalve Pēteris — Glezniecība — KLASISKĀS MĀKSLAS GALERIJA "ANTONIJA"
3. ↑  Brīvā Daugava

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 63466742
* LCCN: n2007085304
* ISNI: 0000 0000 3653 8508
* GND: 1188597205

 |

 |
*Schalavonia* Ortēliusa Prūsijas kartē (1584). Lamatas zeme ar galveno pilsētu Rusni (*Ruß*) atradās pie Kuršu jomas.
**Lamata** (latīņu: *terra Lamata; Lamachia*) vai **Lamotina** (*terra Lamotina; Lamentin*) bija skalvju apdzīvota teritorija Nemunas pietekas Minijas baseinā pie Kuršu jomas. Galvenais pilskalns atradās tagadējā Rusnes pilsētā (lietuviešu: *Rusnė*, vācu: *Ruß, Russ*) pie Nemunas.

Vēsture
-------

Pirmo reizi rakstos Lamatas zeme pieminēta vēl pirms Livonijas krusta kariem kā *terra Lamotina*, kas vikingu laikos maksājusi nodevas Dānijas ķēniņiem.
"Liber Census Daniae" pieminēta Lamatas zeme (*terra Lammato*) starp Prūsiju un Kursu, bet 1252. gada līgumā starp Vācu ordeņa virsmestra vietnieku un Kurzemes bīskapu par Klaipēdas dibināšanu ir norāde uz *terra Lammethin*. 1230. gadā pieminēts ķēniņš Lamekins (*Lammechinus rex*), kas noslēdza līgumu ar pāvesta legātu Alnas Balduīnu par katoļu priesteru pieņemšanu savā zemē un par neatkarību no Dānijas un Zviedrijas karaļiem.

13. un 14. gadsimtā tā vairākkārt pieminēta kā zeme starp Kursu un Skalvu. Pēc Vācu ordeņa sekularizācijas to iekļāva Prūsijas hercogistes, bet 1701. gadā Prūsijas karalistes sastāvā. 1924. gadā kopā ar Klaipēdas apgabalu tika pievienota Lietuvai.

Iedzīvotāji
-----------

Lamatas zemes kultūra pēc arheoloģiskā materiāla bija tuva uz ziemeļiem dzīvojošajiem kuršiem, tādēļ līdz Otrajam pasaules karam to pieskaitīja senās Kursas zemēm. Lietuviešu vēsturnieks A. Tautavičs (*Tautavičius*) 1968. gadā izteica hipotēzi, ka lamatieši bija atsevišķa etniska grupa. Citi lietuviešu vēsturnieki to uzskata par Skalavas zemes vai pat Žemaitijas rietumu daļu.

Atsauces
--------

1. ↑  Scriptores, 1861. Scriptores rerum Prussicarum. Leipzig, Bd. 1. S. 737
2. ↑  Audronė Bliujienė. A microregion between Šilutė—Priekulė and Švėkšna in western Lithuania or alternatively the Lamata land according to archaeological data[novecojusi saite] ARCHAEOLOGIA LITUANA 2003 Vol. 4

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valstiskie veidojumi, novadi un zemes tagadējā Lietuvas teritorijā 13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Aukštaiču teritorijas | 
* Alsene
* Deltuva
* Lietava
* Nalsene
* Nere
* Upīte

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Maleisine
* Medene
* Pelone
* Tovrakste

 |
|  |
| Žemaišu teritorijas | 
* Gaižuva
* Karšuva
* Knituva
* Medenike
* Saulene

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Plāne
* Silene
* Upmale
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Ceklis
* Duvzare
* Megava
* Pilsāts

 |
|  |
| Jātvingu teritorijas | 
* Dainava
* Sudava

 |
|  |
| Skalvju teritorijas | 
* Skalava
* Lamata

 |

 |
Ama
**Ama** (japāņu: 海人; 海女 — ‘jūras sieviete’; 海士 — ‘jūras vīrietis’) ir nirējs, kas vāc jūras veltes un jūras zāles. Nodarbošanās kļuvusi slavena ar pērļu zvejniecību, jo reizēm gliemenēs ir atrodamas pērles. Lielākā daļa amu ir sievietes, jo sievietēm dabiski uz ķermeņa uzkrājas vairāk tauku nekā vīriešiem, kas neļauj ķermenim tik ātri ūdenī atdzist. Amas nirst neizmantojot akvalangu, skābekļa balonus vai citas palīgierīces zemūdens niršanai. Amas nirst aizturot elpu, tādēļ šo niršanas veidu pieskaita pie frīdaivinga.

Vēsture
-------

Amas Mie prefektūrā
Pirmo reizi vēstures avotos ama parādījās 748. gadā, kad Otomono Jakamoči viesojās Noto pussalā. Viņš uzrakstīja dzejoli par amu no Heguras salas. Dzejolis ir atrodams "Manjosjū", kas ir vecākā japāņu dzejas antoloģija. Jau vairāk kā 2000 gadu Japānas krastos ir pastāvējusi profesija, ko sauc par amu niršanu. Līdz 1950. gadam amas nira kailas. Taču mūsdienās, atkarībā no reģiona, amas izmanto niršanas maskas, peldpleznas un hidrotērpus.

Mūsdienas
---------

Mūsdienās Japānā sastopamas vien pāris simtu aktīvu amu. Lielākā daļa nirēju ir gados vecas sievietes. Jaunākajām aktīvajām nirējām ir ap 50 gadu, vecākajām — 70 līdz 80 gadu, vai pat vairāk. Ļoti maz jaunu sieviešu vēlas turpināt šo nodarbošanos. Viņas pārceļas uz dzīvi pilsētās, nevēloties trenēties aukstajos Japānas ūdeņos, lai kļūtu par amām.

Attīstoties tehnoloģijām un citiem sasniegumiem, šis amats ir daļēji zaudējis savu nozīmi pērļu ieguves nozarē. Miljardiem augstvērtīgo pērļu šobrīd iegūst speciālās audzētavās visā pasaulē.

Mūsdienās aktīvās amas izmanto niršanas maskas un peldpleznas, bet turpina strādāt pēc tradicionālās niršanas metodes un ir atteikušās no akvalangu un hidrotērpu izmantošanas. Amas, atkarībā no laika apstākļiem, nirst aptuveni 4 stundas dienā. Pēdējo 100 gadu laikā ūdens temperatūra Japānas jūrā ir pakāpusies par 1,68 grādiem pēc Celsija, kas padara niršanu vieglāku, tomēr malumednieku darbības rezultātā un klimata izmaiņu dēļ, abalonu (gliemenes, kurās var atrast pērles) daudzums Japānas ūdeņos ir samazinājies, padarot amu darbu mazāk nozīmīgu.

Attēlojums popkultūrā
---------------------

Iana Fleminga Džeimsa Bonda sērijās, romānā *Tu dzīvo tikai divreiz* Bonds dodas uz Japānu, kur iepazīstas un nodibina attiecības ar amu Kisiju Sudzuki (*Kissy Suzuki*). Viņas tēls parādās arī romāna ekranizējumā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  United Nations University, Our World 2.0. (angliski)
2. ↑  Japāņu jūras sievietes Archived 2011. gada 23. martā, *Wayback Machine* vietnē..
3. ↑  Healthline Archived 2011. gada 7. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Ama – The women divers of Japan Archived 2011. gada 20. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
* ThingsAsian – Japan’s Ama women divers
* Nacional Geographic – Flashback/Modern mermaids
* Discovery – Ama divers
* Yoshiyuki Iwase(Photographer, 1904–2001) Archived 2011. gada 3. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00560157

 |

 |
**Cukurs C-6bis** bija 1940. gadā būvēts Latvijas gaisa spēku pikējošais bumbvedējs, vienīgais pilnīgi no metāla izgatavotais šādas klases lidaparāts Latvijā. 
Konstruēts uz Cukurs C-6 Trīs Zvaigznes bāzes, aprīkojot ar jaudīgāku dzinēju.

Vēsture
-------

Lidmašīnu konstruēja Herberts Cukurs pēc Latvijas kara ministrijas pasūtījuma. 
Neilgi pirms Latvijas okupācijas Kara ministrija pasūtīja Cukuram vēl 12 šādas lidmašīnas. Izmēģinājuma lidojumus veica 2. iznīcinātājeskadriļas kapteinis I. Balodis, virsleitnants A. Graudiņš un A. Grants. Lidojumi tika izbeigti 7. jūnijā, 10 dienas pirms Latviju okupēja PSRS.

Padomju okupācijas laikā par Cukura lidmašīnām ieinteresējas padomju varas iestādes un aviokonstruktoru izsauca uz Jakovļeva konstruktoru biroju Maskavā. Cukurs esot izvairījies no sadarbības un atgriezies savā lauku saimniecībā "Lidoņos" agrākajā Bukaišu muižā. Būdams PSRS interešu objekts, Cukurs netika pakļauts represijām un saglabāja dažas privilēģijas, ieskaitot personisko auto.

Tehniskie parametri
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Modelis | C-6bis |
| Garums | 8,5 metri |
| Augstums | 2,4 metri |
| Spārna izmērs | 11 metri |
| Spārna laukums | 12.8 kvadrātmetri |
| Pašmasa | 680 kilogrami |
| Dzinēja tips | 1x *PD Hispano Suiza 6* |
| Dzinēja jauda | 280 Zs |
| Maksimālais ātrums | 440 km/h |
| Nolidošanas attālums | 680 kilometri |
| Maksimālais lidojuma augstums | 5800 metri |
| Ekipāža | 2 cilvēki |

Ārējās saites
-------------

* Cukurs C-6bis (krieviski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Latvijā konstruētās lidmašīnas |
| --- |
|  |
| 
* KOD-1
* VEF I-11
* VEF I-12
* VEF I-14
* VEF I-15
* VEF I-16
* VEF I-17
* VEF I-18
* VEF I-19
* VEF JDA-10M
* Cukurs C-6 Trīs Zvaigznes
* Cukurs C-6bis

 |

 |
Botānikā tomāts ir auglis. Tomēr sarunvalodā to sauc par dārzeni; tāpēc ASV Augstākā tiesa lēma, ka ievedmuitas noteikumu kontekstā tomāts uzskatāms par dārzeni.
**Nikss pret Hedenu** bija tiesas prāva 1893. gadā, kurā ASV Augstākā tiesa lēma, ka saskaņā ar ASV ievedmuitas noteikumiem, tomāts tiek klasificēts kā dārzenis, nevis auglis. Tiesas vienbalsīgais viedoklis bija, ka 1883. gada tarifu likumā izmantota vārdu "auglis" un "dārzenis" ikdienas, nevis botānikas nozīme.

Priekšvēsture
-------------

Džons Nikss 1839. gadā Ņujorkā bija dibinājis uzņēmumu *John Nix & Co. fruit commission*. Tas kļuva par vienu no lielākajiem pārtikas produktu tirgotājiem Ņujorkas pilsētā un viens no pirmajiem uzņēmumiem, kas ieveda pārtiku no Virdžīnijas, Floridas un Bermudām.

1883. gadā prezidents Česters Arturs parakstīja 1883. gada 3. marta tarifu likumu, kas ievestajiem dārzeņiem piemēroja ievedmuitu, bet tā netika attiecināta uz augļiem. *John Nix & Co.* uzņēmums protestējot ierosināja tiesas prāvu pret Edvardu Hedenu, Ņujorkas ostas nodevu iekasētāju, lai atgūtu samaksātās nodevas. Viņu arguments bija, ka botāniski tomāts ir auglis, jo tam no ziediem veidojas sēklas saturoša struktūra.

Tiesā prasītāja pārstāvis kā pierādījumus sniedza vārda "augļi" un "dārzeņi" definīcijas no Vebstera vārdnīcas, Vusteras vārdnīcas un Impērijas angļu valodas vārdnīcas. Tika pieaicināti divi liecinieki, kuri ar augļu un dārzeņu tirdzniecību bija nodarbojušies 30 gadus un tiem tika vaicāts, vai pēc definīciju noklausīšanās, viņiem ir kas piebilstams par šo vārdu atšķirīgo nozīmi tirdzniecībā.

Tiesas lēmums
-------------

Tiesa vienbalsīgi lēma atbildētāja labā un secināja, ka tomāts muitas likumos ir klasificējams kā dārzenis, pamatojoties ar veidu, kā tas tiek izmantots un uztverts ikdienā.

Atsauces
--------

1. ↑  «FindLaw's United States Supreme Court case and opinions.». *Findlaw*.
2. ↑  "Virginia Truck Farms: How They Supply Food For The Great Cities.". *Fruit Trade Journal and Produce Record* 56: 14. January 20, 1917. Atjaunināts: 4 October 2016.
3. ↑  «Garden Tomato - Solanum lycopersicum - Overview - Encyclopedia of Life». *Encyclopedia of Life* (angļu). Skatīts: 2017-07-30.
**Nils Asersons Manneršelds** (zviedru: *Nils Assersson Mannersköld*, vācu: *Niels Mannerschildt*, latīņu: *Nicolaus Mannerskiöld*, 1586–1655) bija zviedru virsnieks un valstsvīrs. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1633—1634), Lielvārdes pils īpašnieks, kuru viņš daļēji atjaunoja 1633. gadā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1586. gadā Vesterjētlandē kroņa tiesu izpildītāja Asera Pedersona un viņa sievas Karinas ģimenē. Agri iestājās zviedru karaļa armijā, pēc kļūšanas par karali Gustavs II Ādolfs viņu 1612. gadā iecēla dižciltīgo kārtā ar uzvārdu Manneršelds. No 1618. gada piedalījās Poļu—zviedru karā (1600—1629), komandēja Esterjētlandes kavalērijas pulku 1626. gada Valles kaujā. 

Karalis Gustavs Ādolfs viņu 1626. gadā iecēla par Narvas gubernatoru un pēc Juhana Šites atkāpšanās no amata viņš 1633. gadā tika iecelts par Tērbatas gubernatoru un Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora pienākumu izpildītāju. Viņa brālis Kristofers Manneršelds bija Nītaures pils īpašnieks (1625) un Kokneses pils komendants (1626).
No 1644. līdz 1648. gadam Nils Manneršelds bija Elvsborgas (*Älvsborg*) gubernators un Gēteborgas cietokšņa komandants.

Miris 1655. gada 30. martā Adelsnēsas (*Adelsnäs*) muižā Esterjētlandes lēnē.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Juhans Šite**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1633—1634 | Pēctecis: **Bengts Bengtsons Uksenšerna**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 20862419
* ISNI: 0000 0000 5886 7716
* GND: 133035565
* SELIBR: 321192

 |

 |
**Eigēnika** jeb **eigenētika** (grieķu: *ευγενες* no *eu* — 'labi' un *gennaô* — 'dzimt') ir mācība par iedzimtības likumu izmantošanu cilvēka bioloģisko īpašību uzlabošanā, par pamatu ņemot selekcijas principus. Tā kā vairākas nacistiskās Vācijas represīvās programmas tika pamatotas ar eigēnikas atziņām, pēc Otrā pasaules kara attieksme pret eigēniku ir pretrunīga.

Eigēnikas pamatlicējs ir dabas pētnieks sers Frānsiss Galtons, kurš šo terminu ieviesa 1883. gadā. Galtons jau agrāk bija strādājis pie cilvēces attīstības jautājuma, veicot indivīdu salīdzinošu analīzi. 1850. gada beigās sava brālēna Čārlza Darvina sarakstītā grāmata "Sugu izcelšanās" pārliecināja viņu, ka selekcija tam ir vispareizākais ceļš. 1869. gadā viņš izpētīja britu slaveno domātāju biogrāfijas un secināja, ka viņu ģenialitātes pamats ir iedzimtība. Viņam šķita svarīgi turpmāk censties organizēt laulības ar aprēķinu saglabāt šo potenciālu. Tā tika likti pamati mācībai, ko Galtons sākotnēji nosauc par **virikultūru.** 1883. gadā viņš publicēja *"Inquiries into human faculty and its development"*, kur termins virikultūra tika aizstāts ar eigēniku, ko Galtons definēja kā «zinātni, kas uzlabo cilvēku populāciju iedzimtības īpašības».

20. gadsimta sākumā teoriju savukārt attīstījuši Korrenss, de Frīss, Čermaks u.c. Sākotnēji eigēnikas zinātniskie pamati daļēji balstījās uz biologu, filozofu un sociologu atzinumiem, daļēji uz pieņēmumiem (tāpēc eigēnikas pretinieki to dēvēja par "pseidozinātni"). Redzamu eigēnikas pretinieku vidū var minēt Franci Boasu, Gilbertu Kītu Čestertonu, kā arī Romas Katoļu baznīcu.

Attiecinot uz sabiedrību, eigēnikas piekritēji bieži uzskata, ka cilvēku sociālā nevienlīdzība izriet no to psihes, intelekta un fizioloģiskās nevienlīdzības, bet cilvēces progress apstājas līdz ar dabiskās izlases procesa apstāšanos.

Ir divu veidu eigēnikas — pozitīvā eigēnika un negatīvā eigēnika. Pozitīvajā eigēnikā tiek izskaustas no cilvēka genoma nevēlamās īpašības (ģenētiskās slimības un citas deformācijas). Negatīvajā eigēnikā cilvēka genoms tiek uzlabots (padara spēcīgāku, izturīgu pret kādu slimību utml.)

Atsauces
--------

1. ↑  «Eigēnika - Vēsture». *vesture.eu*.
2. ↑  Viriculture first appeared in 'Hereditary Improvement', Fraser's Magazine, 1873, 7 : 116-30
3. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85045538
* GND: 4015656-4
* BNF: cb11946804q (data)
* HDS: 017429
* NDL: 00574503
* NKC: ph120030
* BNE: XX524599

 |

 |
Samsonu-Himmelšernu dzimtas ģerbonis (no "Baltisches Wappenbuch").
**Samsoni-Himmelšernas** (vācu: *Samson von Himmelstjerna*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas bija ieceļojusi Livonijā 16. gadsimtā un 1752. gadā ierakstīta Vidzemes bruņniecības matrikulā, 1809. gadā Igaunijas, bet 1840. gadā Sāmsalas un Kurzemes bruņniecības matrikulā. Vēlāk dzimta izplatījās arī Krievijā, ASV un Francijā.

Vēsture
-------

Dzimtas aizsācējs bija Nīderlandes virsnieks Nīmans Samsons (*Naeman Samson*), kurš pēc Nīderlandes Neatkarības kara sākuma bija spiests pamest dzimteni un 1568. gadā kļuva Rīgas brīvpilsētas sardzes kapteini.
Viņa dēls Hermanis Samsons (latīņu: *Hermannus Samsonius*) Polijas-Zviedrijas kara laikā 1616. gadā kļuva par Pētera baznīcas luterāņu virsmācītāju. 1621. gadā Samsons teica apsveikšanas sprediķi Zviedrijas karalim Gustavam II Ādolfam, kurš 1622. gadā Hermani Samsonu iecēla par Vidzemes superintendentu. 1631. gadā viņš kļuva par jaundibinātās Rīgas Akadēmiskās ģimnāzijas rektoru un teoloģijas profesoru. Bet 1633. gadā pēc Virskonsistorijas nodibināšanas kļuva par tās viceprezidentu. Hermaņa Samsona darbība bija pienācīgi novērtēta un 1640. gadā viņš tika iecelts dižciltīgo kārtā ar vārdu Samsons no Himmelšernas.

Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas impērijai daudzi Samsonu dzimtas locekļi kļuva par ierēdņiem un muižniekiem. No 1819. gada dzimtai piederīgie lietoja uzvārdu *Samson von Himmelstjerna*. No zināmākajiem dzimtas pārstāvjiem minami jurists, tiesību zinātnieks, tulkotājs, dzejnieks, Vidzemes landrāts, Baltijas vietējo likumu izstrādātājs Reinholds Samsons fon Himmelšerna (1778-1858), ģenerālleitnants Klaudijs Samsons fon Himmelšerna (1800-1881), Tērbatas universitātes rektors Hermanis Samsons fon Himmelšerna (1809-1868), Baltiešu konstitucionālās partijas priekšsēdētājs, Baltvācu Nacionālās komitejas (*Baltisch-Deutsches Nationalausschuss*) priešsēdētājs Frīdrihs Samsons fon Himmelšerna (*Friedrich Samson von Himmelstjerna*, 1872–1958), Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, LKo kavalieris Felikss Samsons fon Himmelšerna (1885-1967).

Latvijas teritorijā dzimtas valdījumā bija Vestienas muiža (*Festen*) u.c. muižas.

Atsauces
--------

1. ↑   Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 139 (igauniski)
2. ↑  vesture.eu
„**Edisoft**" ir starptautisks elektroniskās datu apmaiņas (EDA) operators un sistēmu integrēšanas pakalpojumu sniedzējs. Uzņēmuma biroji darbojas Lietuvā, Latvijā, Igaunijā, Kazahstānā un Ukrainā.

Vēsture
-------

Uzņēmumu dibināja Mihails Ralkins 1999. gadā Igaunijā. Par pirmo lielo uzņēmuma projektu kļuva Igaunijas muitas elektroniskās deklarēšanas sistēmas uzturēšana. Šo darbību uzņēmums veica līdz 2004. gadam, kad Igaunija kļuva par pilntiesīgu Eiropas Savienības dalībvalsti. Pēc tam „Edisoft" sāka savas elektroniskās datu apmaiņas platformas – „EDI Platform" – radīšanu. 2006. gadā tika dibinātas pārstāvniecības Lietuvā un Latvijā. 2015.-2016. gadā tika atvērtas pārstāvniecības Baltkrievijā, Ukrainā un Kazahstānā.

Darbība
-------

„Edisoft" apkalpo vairāk nekā 5500 klientu, Baltijas valstīs vien klientu skaits sasniedz 1800. Uzņēmuma klienti ir tirdzniecības tīkli, piegādātāji, loģistikas, pārtikas rūpniecības, sabiedriskās ēdināšanas un citu sektoru uzņēmumi.

Uzņēmuma klienti ir lielākie tirdzniecības tīkli reģionā („Maxima", „Rimi", „Prisma", „Selver", „K-Rauta"), pazīstamu zīmolu („Coca-cola", „Fazer", „Valio", „Acme", „Tesa", „Viči") piegādātāji, lielie vairumtirgotāji („Sanitex", „Eugesta", „Daisena", „Osama", „Nordnet"), kā arī daudzi citi uzņēmumi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Деловые ведомости. Обмен виртуальный, бизнес - реальный». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 13. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 25. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
Bizona gaļas kaltēšana, (Kanādas mākslinieks Viljams Ārmstrongs, 1899. gads).
**Pemikans** ir taukiem un olbaltumvielām bagāts un ļoti barojošs ēdiens, ko varēja uzglabāt gadiem ilgi. Pemikanu radīja Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāji.

Produkta pagatavošanas recepti pārņēma un vēlāk arī ārpus kontineneta robežām izplatīja eiropieši. Piemēram, to lietoja uzturā Dienvidpola pētnieki Roalds Amundsens un Roberts Skots.

Etimoloģija
-----------

Vārds cēlies no krī *pimîhkân*, — 'gatavot taukus' (pirmalgonkinu *pemihkve wa*, — no *pemy-* ('tauki') + *-ehke*, ('gatavot')).

Pagatavošana
------------

Ēdienu pagatavoja, sajaucot kopā kaltētu bizona (kā arī aļņa, vapiti vai brieža) gaļu, vārītus taukus un dzērveņu vai vietējo krūmu (Saskatūnas ievu, *Amelanchier alnifolia*) rūgtās ogas. Ar akmens āmuru gaļu saberza pulverī un sadauzīja kaulus, lai izvārītu ārā taukus.

Literatūra
----------

* Deivida Mērdoks. Ziemeļamerikas indiāņi. Rīga. Zvaigzne ABC (sērija "Redzeslokā"). 1997. ISBN 998404206 Nepareizs ISBN
230 V maiņsprieguma kvēlspuldze ar E27 (27 mm) vītni
Šis raksts ir par spuldzes vītni. Par citām jēdziena **E40** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Edisona vītne** ir vītnes sistēma spuldzes piestiprināšanai, kuru 1909. gadā izveidoja Tomass Edisons savai izgudrotajai kvēlspuldzei. Apzīmējums E*xx* rāda cokola diametru milimetros. Piemēram, E27 atbilst 27 mm.

Valstīs, kur elektrotīkla spriegums ir 220—240 V, galvenokārt izmanto E27 un E14 tipa spuldzes, lai gan tiek izmantots arī bajonetes savienojums.

Spuldzes ar E27 un E14 vītni
ASV spuldžu izmērs pamatā ir E26. E12 parasti izmanto kandelabriem. E17 lieto retāk, galvenokārt galda lampām.

Lielākus izmērus (E39, E40) izmanto augstāka sprieguma spuldzēm, pamatā lampām virs 250 W.

Mūsdienās Edisona vītne ir ne tikai kvēlspuldzēm, kuras vairākās valstīs tiek izņemtas no lietošanas, bet arī ekonomiskākām spuldzēm, piemēram, luminiscentām lampām, gaismas diožu lampām.

Edisona vītni elektrotehnikā dažreiz izmanto arī citu ierīču pieslēgšanai.

E26 spuldzes ietvere
Gaismas diožu lampa ar E27 vītni

Edisona vītnes standarti
------------------------

| Tips | Izmērs ⌀ | Nosaukums | IEC |
| --- | --- | --- | --- |
| E5 | 5 mm | Lilliput Edison Screw (LES) | IEC 60061-1 (7004-25) |
| E10 | 10 mm | Miniature Edison Screw (MES) | IEC 60061-1 (7004-22) |
| E11 | 11 mm | Mini-Candelabra Edison Screw (???) | IEC 60061-1 (7004-6-1) |
| E12 | 12 mm | Candelabra Edison Screw (CES) | IEC 60061-1 (7004-28) |
| E14 | 14 mm | Small Edison Screw (SES) | IEC 60061-1 (7004-23) |
| E17 (110 V) | 17 mm | (Intermediate) Small Edison Screw (SES) | IEC 60061-1 (7004-26) |
| E26 (110 V) | 26-27 mm | (Medium) (one-inch) Edison Screw (ES) | IEC 60061-1 (7004-21A-2) |
| E27 | 26-27 mm | (Medium) Edison Screw (ES) | IEC 60061-1 (7004-21) |
| E39 | 39 mm | (Mogul) Giant Edison Screw (GES) |  |
| E40 | 40 mm | (Mogul) Giant Edison Screw (GES) | IEC 60061-1 (7004-24) |

Rentgena kenotrons КР-110 ar Edisona vītnēm

Ārējās saites
-------------

* Latvijā pieņemtie standarti apgaismes ierīcēm
**Pematansiantara** (indonēziešu: *Kota Pematangsiantar*) ir pilsēta Indonēzijā, Sumatras salas ziemeļdaļā. Administratīvi ietilpst Ziemeļsumatras provincē kā apriņķa līmeņa pilsēta. Izvietojusies salas austrumdaļas līdzenumā Bahbolonas upes krastos ap 120 km uz dienvidaustrumiem no provinces galvaspilsētas Medanas. Lielākā daļa iedzīvotāju ir bataki (61%), javieši (22%) un ķīnieši (7%); 51% iedzīvotāju ir kristieši, 46% — musulmaņi, 4,4% — budisti.

Vēsture
-------

Līdz 1907. gadam Pematansiantara bija bataku klana Damaniku vadītas Siantaras karalistes centrs. No 1907. līdz 1942. gadam pilsēta bija Nīderlandes kolonija ar autonomu statusu; no 1942. līdz 1945. gadam — Japānas okupācijā, bet 1945. gadā tai piešķirts autonoms statuss Indonēzijas sastāvā. Kopš 1965. gada apriņķa līmeņa pilsēta, vienlaicīgi no 1974. līdz 2008. gadam bija Simalununas apriņķa centrs.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pematansiantara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 125651656
* LCCN: n95931268

 |

 |
**Eidas apgabals** ir ASV Aidaho štata dienvidrietumu apgabals. 2010. gada tautas skaitīšana uzrādīja 392 365 iedzīvotājus - tas ir visapdzīvotākais apgabals, un tajā dzīvo aptuveni ceturtdaļa štata iedzīvotāju. Apgabala administratīvais centrs (un lielākā pilsēta) ir arī visa Aidaho štata administratīvais centrs Boisisitija. Apgabalā ir vēl četras pilsētas ar iedzīvotāju skaitu 10 000 un vairāk - Meridiāna, Īgla, Kuna un Gārdensitija.

Vēsture
-------

Apgabals izveidots 1864. gada 22. decembrī, atdalot to no Boises apgabala. Apgabals nosaukts Eidas Rigsas — pirmā kolonistu bērna — vārdā.

Ģeogrāfija
----------

Apgabala platība sastāda 2746 kvadrātkilometrus. Grāfiste atrodas Boises kalnu masīvu pakājē un tajā tek divas upses - Boise un Sneikrivera. Eidas apgabalā atrodas arī daļa no diviem dabas parkiem - Boises nacionālais mežs un Sneikriveras putnu aizsardzības zona.

### Pilsētas

| **Nosaukums** | **Iedzīvotāji(2010)** | **Iedzīvotāji(2000)** | **Iedzīvotāji(1990)** |
| --- | --- | --- | --- |
| Boisisitija | 205 671 | 185 787 | 125 738 |
| Īgla | 19 908 | 11 085 | 3 327 |
| Gārdensitija | 10 972 | 10 624 | 6 369 |
| Kuna | 15 210 | 5 382 | 1 955 |
| Meridiāna | 75 092 | 34 919 | 9 596 |
| Stāra | 5 793 | 1 795 | 648 |
**Alžīras kasba** (arābu: قصبة ) ir citadele senajā Alžīras pilsētas daļā. Pilsētas daļa atrodas pie Vidusjūras. Apbūve pārsvarā ir turku stila. Ar vārdu kasba apzīmē arī citus cietokšņus un citadeles vairākās Ziemeļāfrikas vietās.

Vēsture
-------

Alžīras kasba tika uzcelta uz senās feniķiešu pilsētas Ikosiumas drupām. Šī bija neliela pilsēta, kas atrādās kalnā un bija sadalīta divās daļās: augšējā un apakšējā. Kasbā atrodas vairākas mošejas un minareti. 1791. gadā kasbā tika uzcelta pašā pils.

1839. gadā pilī ievācās franču gubernators, bet 1860. gadā Alžīras kasbu apmeklēja Napoleons III un Eiženija de Montiho.

Alžīrijas neatkarības cīņu laikā (1954—1962) kasbā atradās Nacionālā atbrīvošanas fronte. 1992. gadā Alžīras kasba tika iekļauta UNESCO pasaules mantojuma sarakstā.

Stāvoklis
---------

2008. gada augustā informācijas aģentūra *Reuters* paziņoja, ka Alžīras kasba atrodas aizlaistā stāvoklī un atsevišķas citadeles daļas atrodas uz sabrukšanas robežas. Pamatproblēma ir lielajā iedzīvotāju skaitā un kasbas pārapdzīvotībā.

* Kasbas pilsKasbas pils
* Ielas skatsIelas skats
* Dzīvojamās mājas iekšējā arhitektūraDzīvojamās mājas iekšējā arhitektūra
* Zvejniecības ostaZvejniecības osta

Atsauces
--------

1. ↑  «Interior of Governors Palace, Algiers, Algeria». *World Digital Library*. 1899. Skatīts: 2013-09-25.
2. ↑  William Maclean. «REUTERS, William Maclean, Aug 31, 2008». Reuters.com, 2008-09-01. Skatīts: 2010-06-19.
**Bikovska** (krievu: *Быковский*, jakutu: *Быковскай*) ir ciems Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Bulunas ulusā, Bikovskas evenku nacionālā naslega centrs un vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta. Izvietojies Laptevu jūras krastā dienvidaustrumos no Ļenas deltas Bikovskas pussalas ziemeļos starp Buorhajas un Ņejolova līčiem. Nosaukums cēlies Ziemeļu jūras ceļa izpētes laikā no pomoru *бык* — ‘klinšains krasta izvirzījums’.

Vēsture
-------

Lai arī Bikovskas apkārtne bijusi apdzīvota jau kopš paleolīta, pirmās rakstiskās liecības par apdzīvoto vietu ir no 19. gadsimta sākuma. Apdzīvotā vieta izaugusi pēc Padomju varas nodibināšanas un kolektivizācijas kā zvejnieku kolhoza «Arktika» centrs. 1936. gadā ciemā uzbūvēta dīzeļelektrostacija, 1939. gadā — skola, 1942. gadā — apvienotais bērnudārzs, klubs un bibliotēka, 1949. gadā — zivju pārstrādes rūpnīca. No 1943. līdz 1949. gadam Bikovskai bija pilsētciemata statuss.

Ciemā ir nepilnā vidusskola, bērnudārzs, kultūras nams, feldšeru punkts, veikals, Bikovmisas meteostacija. 

1940. gados Bikovskā nometināja izsūtītos somus un lietuviešus. 1991. gadā Bikovskas kapsētā uzcelts tiem piemineklis.

Iedzīvotāji
-----------

Mūsdienās ciemā dzīvo ap 500 iedzīvotāju. Pēc nacionālā sastāva (2010) 47% ir evenki, 32% — jakuti, 14% — eveni un 7% — krievi. 

Vērojama iedzīvotāju skaita stabilizēšanās. 1959. gadā Bikovskā dzīvoja 816 iedzīvotāju, 1989. gadā — 627, 2002. gadā — 363, 2010. gadā — 517.

Atsauces
--------

1. ↑  «Историческая справка сельского поселения «Быковский национальный (эвенкийский) наслег»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. septembrī. Skatīts: 2021. gada 25. janvārī.
2. ↑  НЕКРОПОЛЬ ТЕРРОРА И ГУЛАГА. Кладбище трудмобилизованных и спецпоселенцев в селе Быковский (Быков Мыс)
3. ↑  «Кладбище трудмобилизованных и спецпоселенцев в с. Быковский. 1942–1947». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 27. janvārī. Skatīts: 2021. gada 25. janvārī.

Ārējās saites
-------------
**Žans Gabriels Pažo** (franču: *Jean-Gabriel Pageau*, dzimis 1992. gada 11. novembrī) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Pažo pārstāv NHL komandu Ņujorkas "Islanders".

Spēlētāja karjera
-----------------

NHL Pažo debitēja 2012.—13. gada sezonā Otavas "Senators" rindās. Tās rindās viņš aizvadīja deviņas spēles. Turpmākajās sezonās Pažo dalīja spēles laiku starp "Senators" un tās Amerikas hokeja līgas fārmklubu Bingemtonas "Senators", taču 2015.—16. gada sezonā nostiprinājās Otavas pamatsastāvā. 2019.—20. gada sezonā kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem, un 2020. gada februāra izskaņā tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders". Uzreiz pēc maiņas "Islanders" paziņoja, ka pagarinājušas līgumu ar Pažo uz nākamajām piecām sezonām.

Kanādas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
Šis raksts ir par ārstu. Par citām jēdziena **Šiliņš** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Georgs Šiliņš** (arī Juris Šiliņš, 1918. gada 21. maijs, Rostovas apgabals, Krievijas PFSR - 2012. gada 30. decembris, Rīga) bija Latvijas ārsts, medicīnas profesors, kas aktīvi piedalījās arī šaha dzīvē. Latvijas Ārstu biedrības goda biedrs.

Biogrāfija
----------

Georgs Šiliņš dzimis ārsta ģimenē. Otrā pasaules kara laikā bijis sanitārais instruktors latviešu strēlnieku divīzijā. 1949. gadā beidzis Latvijas Universitātes Medicīnas fakultāti. No 1952. gada strādājis Latvijas eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā (tagad Latvijas Universitātes eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūts) - sākumā par zinātnisko līdzstrādnieku, pēc tam par direktora vietnieka zinātniskajā darbā. Publicējis zinātniskus darbus par tireotoksikozes patoloģenēzes un terapijas jautājumiem. Būtiski stiprinājis Latvijas medicīnas intelektuālo potenciālu, bijis pirmsācējs jaunām metodēm terapijā un diagnostikā. Strādājis arī Paula Stradiņa klīniskās universitātes slimnīcas endokrinoloģijas centrā.

Šahists
-------

Georgs Šiliņš bija pazīstams arī kā meistarīgs un ilggadējs šahists. Trīs reizes viņš ir piedalījies Latvijas šaha čempionāta finālos, bet 1944. gadā izcīnījis 3. vietu Latvijas PSR labāko šahistu turnīrā, kas tiek uzskatīts par tā gada neoficiālo Latvijas čempionātu. Labākie panākumi šahā Šiliņam bija 1940. gadu otrajā pusē, kad viņš divus gadus pēc kārtas (1947, 1948) kļuva par Rīgas čempionu šahā. 1948. gadā Šiliņš sekmīgi spēlēja PSRS meistarkandidātu turnīrā Baku. 1962. gadā Latvijas Zinātņu akadēmijas šaha komandas sastāvā kļuva par 3. Latvijas PSR komandu čempionāta uzvarētāju. Vēlākajos gados daudz laika aizņēma medicīna, tāpēc šaha sacensības nācās izlaist. Tomēr Šiliņš regulāri spēlēja Rīgas medicīnas darbinieku komandā pie 1. galdiņa, tāpat viņam izdevās saglabāt sportisku formu līdz savai mūža nogalei. Tā 2008. gadā Šiliņš piedalījās Vidzemes novada veterānu čempionātā šahā, bet 2011. gada decembrī 93 gadu vecumā spēlēja šaha turnīrā Limbažos.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1938. gads - 8. vieta 1. grupā.
* 1944. gads - 3. vieta.
* 1947. gads - 5.-6. vieta.
* 1948. gads - 16. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  «LĀB goda biedri». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. martā. Skatīts: 2013. gada 14. jūnijā.
2. ↑  In memoriam: Georgs Šiliņš, žurnāls «Latvijas Ārsts», 2013. gada janvāris
3. ↑  «Endokrinoloģijas centrs (EC) - Vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 22. jūnijā. Skatīts: 2013. gada 14. jūnijā.
4. ↑  Tournament of candidates to masters - Baku 1948
5. ↑  Pārdomas par šaha tēmu[novecojusi saite]
6. ↑  Ilgoņa Dambīša ceļojošais kauss šogad paliek Limbažos

Literatūra
----------

* Latvijas PSR Mazā enciklopēdija, III sējums, izdevniecība "Zinātne", Rīga, 1970. gads

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Bukūzis**, arī **Buka**, **Bukauzes**, **Bukānes** un **Bukūža ezers** ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagasta ziemeļrietumu pusē. 

Iekļauts Saukas dabas parkā. Caurteces ezers, atrodas uz Klauces upes. Ietek ezerā arī grāvis un strauts. Krasti slīkšņaini un aizauguši. Tajos atrodas slapju mežu biotopi. Ūdens caurredzamība 0,8 metri.

Makrofīti
---------

Retas un aizsargājamas augu sugas nav konstatētas. Gar ezera krastiem vietām atrodas parastās niedres josla, bieži sastopama purvāju purvpaparde, parastā bultene, purva vārnkāja. 60% no ezera spoguļa platības pārklāj dzeltenās lēpes audze. Brīvi peldošie augi — parastā mazlēpe, parastā spirodela. Ezers ir atbilstošs Eiropas savienības aizsargājamam biotopam "Eitrofi ezeri ar iegrimušo
ūdensaugu un peldaugu augāju".

Atsauce
-------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze www.vietvardi.lgia.gov.lv
2. ↑  Ezeru datubāze www.ezeri.lv
3. ↑  Saukas dabas parka aizsardzības plāns Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. www.daba.gov.lv

Ārējās saites
-------------

* Saukas dabas parka aizsardzības plāns Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. www.daba.gov.lv
Pieci 32bitu PCI sloti uz pamatplates
**PCI** (angļu: *Peripheral Component Interconnect*) ir kopnes saskarne kas paredzēta dažādu datora ierīču pieslēgšanai datora mātesplatei. PCI kartes konfigurēšana ir automātiska (*plug and play*).
PCI ierīces var būt divu veidu: iebūvētās (iebūvētas pamatplatē) un paplašināšanas kartes (*expansion card*), kuras sprauž PCI slotos. PCI eksistē vairāki paveidi, kas atšķiras ar darba spriegumu, maģistrāles platumu un darba frekvenci. Mūsdienās izplatītākā versija lieto 3,3V, 32bitus un 33MHz. Šajam variantam maksimālā datu caurlaidība ir 133MB/s.

PCI tika standartizēts 20. gs. 90. gadu sākumā, taču plašu izplatību guva tikai 90. gadu vidū. Sākumā šo plaši lietoja videokaršu pieslēgšanai, taču jau 90. gadu beigās izplatītāko PCI maģistrāles paveidu caurlaidība bija par mazu un šādiem mērķiem izstrādāja modificētu standartu - AGP. Mazjaudīgām videokartēm PCI lieto joprojām, jo uz pamatplates parasti ir vairāki PCI sloti un šādā veidā, ja nepieciešams, var pieslēgt vairākas videokartes. PCI lieto arī lai pieslēgtu tīkla kartes. Tad, kad 21. gs. sākumā parādījās gigabita tīklakartes, tām arī PCI caurlaidība bija gandrīz par mazu. Sākumā to risināja vai nu lietojot PCI paveidus ar lielāku caurlaidību vai arī lietoja iebūvētās tīklakartes. Vēlāk sāka lietot PCI-express. PCI lieto arī lai pieslēgtu iekšējos modemus un skaņas kartes. Agrāk šādas ierīces mēdza slēgt pie ISA, jo tām nav nepieciešama liela datu caurlaidība, bet tas standarts zaudēja izplatību.

21. gs. sākumā tika izstrādāts jauns standarts (PCI-Express), kas lieto PCI kanāla slāņa protokolu un ir bāzēts uz virknes komunikācijam (atšķirībā no PCI, kas ir paralēls). Jaunākajām pamatplatēm PCI slotu skaitu samazina uz PCI-ex slotu skaita rēķina.
**Tatjana Kuzņecova** (*Татьяна Дмитриевна Кузнецова*; dzimusi 1941. gada 14. jūlijā, mirusi 2018. gada 28. augustā) bija PSRS inženiere, kosmonaute, nav lidojusi kosmosā.

Dzīvesgājums
------------

1958. gadā Tatjana Kuzņecova pabeidza vidusskolu Maskavā. Pēc mašīnrakstīšanas un stenogrāfijas kursiem 1959. gadā viņa sāka strādāt Elektroniskās rūpniecības ministrijas zinātniski petnieciskajā institūtā *NII-35* Maskavā par stenogrāfisti. No 1960. līdz 1961. gadam viņa bija komjaunatnes sekretāre. 1961. gadā viņa sāka strādāt par vecāko laboranti.

Kopš 1959. gada Kuzņecova 1. Maskavas aeroklubā nodarbojās ar izpletņlēkšanu. 1961. gadā viņa kļuva par PSRS izpletņlēkšanas sporta meistaru, bija daudzu sacensību čempione.

1962. gada sākumā *DOSAAF* avioklubos tika izvēlētas kandidātes pirmajai sieviešu kosmonautu grupai. Kuzņecova februārī izgāja medicīnas komisiju. 12. aprīlī viņa tika ieskaitīta kosmonautu sagatavošanas grupā un iesaukta armijā.

Līdz 1965. gada janvārim Tatjana Kuzņecova apguva vispārējo kosmonautu sagatavošanas kursu. Pēc eksāmenu nokārtošanas 23. janvārī viņa tika iekļauta kosmonautu 2. vienībā. Viņa bija jaunākā no visiem kosmonautiem, bet ļoti pieredzējusi izpletņlēkšanā. Kuzņecova gatavojās lidojumam kosmosa kuģī ar *Vostok*. Līdz 1962. gada vasaras beigām dažu neveiksmju dēl fiziski un emocionāli grūtajā sagatavošanās režīmā viņa pārtrauca treniņus. 1965. gadā viņa atsāka kosmisko sagatavošanu. 1965. un 1966. gadā Kuzņecova gatavojās sieviešu apkalpes lidojumam ar *Voshod* ar iziešanu atklātā kosmosā. 1966. gadā *Voshod* programma tika atcelta.
No 1964. gada Kuzņecova studēja Žukovska Kara gaisa inženieru akadēmijā inženieru fakultātē, ko absolvēja 1969. gadā, iegūstot kvalifikāciju "lidotājs kosmonauts inženieris".1969. gada 1. oktobrī Kuzņecova tika izslēgta no kosmonautu vienības sakarā ar sieviešu kosmonautu grupas izformēšanu.

Tatjana Kuzņecova turpināja dienestu gaisa spēkos kā inženiere, vēlāk kā militārā pārstāve vairākās organizācijās.

1978. gadā, kad tika atjaunota ideja par sieviešu kosmisko lidojumu, Kuzņecova atsāka kosmonautu gatavošanos.
1979. gadā viņa kā inženiere sāka dienestu Kosmonautu sagatavošanas centrā. 1982. gadā viņa kļuva par 4. laboratorijas vadītāju.
Militāro dienestu Kuzņecova atstāja 1991. gada 6. aprīlī Gaisa spēku pulkveža pakāpē.

Ārējās saites
-------------

* Татьяна Дмитриевна Кузнецова astronaut.ru
**Hāmaņa iela** ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Hāmaņa iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas savienojoties ar Kliņģeru ielu. Ielas garums ir 257 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu visā garumā.

Hāmaņa ielā 2A atrodas Jaņa Rozentāla Mākslas skola (viena no Profesionālās izglītības kompetences centra "Nacionālā Mākslu vidusskola" struktūrvienībām). Lielākajā daļā Hāmaņa ielas garuma tās pārnumuru pusē atrodas Mārtiņa kapi.

Vēsture
-------

Hāmaņa iela Rīgas adrešu grāmatās sastopama jau 1902. gadā ar esošo nosaukumu par godu Hāmaņa muižai (tagadējā Slokas ielā 41). 1950. gadā iela tika pārsaukta par **Narofominskas ielu** par godu Krievijas pilsētai Narofominskai. Savu vēsturisko nosaukumu iela atguva 1990. gadā.

Ielu savienojumi
----------------

Hāmaņa iela ir savienota ar šādām ielām:

* Slokas iela
* Kliņģeru iela

Skatīt arī
----------

* Āgenskalns

Atsauces
--------

1. ↑

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu H |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| H | 
* Hāmaņa
* Hamburgas
* Hanzas
* Hāpsalas
* Herdera laukums
* Hermaņa
* Hipokrāta
* Hospitāļu
* Hugo Celmiņa

 |

 |

Koordinātas: 56°57′05″N 24°04′06″E﻿ / ﻿56.9515°N 24.0684°E﻿ / 56.9515; 24.0684