recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Malaja Višera** (krievu: *Малая Вишера*) ir pilsēta Krievijā, Novgorodas apgabala ziemeļu daļā, Malaja Višeras rajona centrs, dzelzceļa stacija Sanktpēterburgas - Maskavas dzelzceļa līnijā.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta izveidojusies 19. gadsimta otrajā pusē ap dzelzceļa staciju. 1871. gadā apdzīvotajai vietai tika piešķirtas posada tiesības. Malaja Višeras apkaimē atradās cara medību iecirkņi. 1879. gadā starp Pēterburgu un Malaja Višeru notika Krievijā pirmā telefona saruna. 

1917. gada naktī no 28. februāra (13. marta pēc jaunā stila) uz 1. martu, Malaja Višerā apstājās cara Nikolaja II vilciens, kas bija devies uz Carskoje Selo. Tā kā tālākās stacijas bija ieņēmušas sadumpojušās karaspēka daļas, cars devās uz Pleskavu, kur 2. martā atteicās no troņa. 

1918. gada 11. martā boļševiku valdība pārcēla valsts galvaspilsētu no Petrogradas uz Maskavu. 1918. gada 10. marta vakarā no Petrogradas uz Maskavu devās vilciens, kurā atradās Vladimirs Ļeņins. Malaja Višeras stacijā vilciens sastapās ar vilciena sastāvu, kurā atradās vairāki simti bruņotu dezertieru. Latviešu strēlnieki, kuri apsargāja Ļeņina vilciena sastāvu, Malaja Višeras stacijā dezertierus atbruņoja. 

1921. gadā Malaja Višera ieguva pilsētas tiesības. Otrā pasaules kara laikā Malaja Višera atradās vācu okupācijā nepilnu mēnesi - no 1941. gada 24. oktobra līdz 20. novembrim.

Atsauces
--------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Federālais Valsts statistikas dienests. Skatīts: 23 janvāris 2019.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Malaja Višera***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Malaja Višera enciklopēdijā "Mana pilsēta" (krieviski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Novgorodas apgabala pilsētas |
| --- |
|  |
| Novgorodas apgabala ģerbonis | 
* Boroviči
* Čudova
* Holma
* Malaja Višera
* Okulovka
* Pestova
* Soļci
* Staraja Rusa
* Valdaja
* **Veļikijnovgoroda**

 | Novgorodas apgabala karogs |

 |
Sarkanā kartīte
Sportā par **pēdējās cerības pārkāpumu** (angļu: *Professional foul* — 'profesionālais pārkāpums') sauc tīšu vai negodīgu darbību, parasti, lai neļautu pretiniekam gūt vārtus.

Futbols
-------

Šo jēdzienu futbolā ieviesa pēc plaši Anglijas futbolā zināma incidenta 1980. gada FA kausa finālā, kad Londonas "Arsenal" spēlētājs Villijs Jongs izdarīja tīšu pārkāpumu pret *West Ham United* spēlētāju Polu Alenu, kurš bija izrāvies viens pret vārtsargu. Pēc tā brīža spēles noteikumiem tiesnesis Džordžs Kortnijs varēja piešķirt cietušajai komandai tikai brīvsitienu, ko viņš arī izdarīja. Tas izraisīja debates par tīšajiem pārkāpumiem nacionālā līmenī. Tajā laikā Anglijas sabiedrības interesē par futbolu bija pagrimums un tika izskatīti varianti spēles noteikumu uzlabošanā. Tika izveidota apakškomiteja ar vadītāju Džimiju Hilu un dalībniekiem seru Metu Basbiju un seru Bobiju Čarltonu, kuras uzdevums bija sniegt šādus priekšlikumus.

Apakškomiteja sniedza dažādus priekšlikumus, ieskaitot obligātu sarkano kartīti par pēdējās cerības pārkāpumu, kas tika iesniegti IFAB izlemšanai. Visi priekšlikumi tika noraidīti. Taču Anglijas futbola līgas pārstāvji lēma citādi un deva rīkojumu tiesnešiem sodīt ar sarkano kartīti pēdējās cerības pārkāpumus, ieskaitot tīšu spēli ar roku, kas kavē bumbas lidojumu vārtos. Noteikumi pirmoreiz stājās spēkā ar 1982.—83. gada sezonu un par pirmo par pēdējās cerības pakāpumu sodīto spēlētāju kļuva Lorijs Sančess zemāko futbola līgu kausa spēlē.

FIFA šos noteikumus apstiprināja pirms 1990. gada Pasaules kausa futbolā, un 1991. gadā to futbola noteikumos iekļāva arī IFAB. 1998. gadā noteikumos par šo pārkāpumu tapa atsevišķs punkts.

Šobrīd, ja spēlētājs tīši vai netīši ar pārkāpumu traucē acīmredzamu vārtu gūšanas iespēju, viņš tiek noraidīts, parādot sarkano kartīti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Reading RA - From the Middle». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2003. gada 30. jūlijā. Skatīts: 2007. gada 18. novembrī.
**Dens Cjiņmins** (vienkāršotā ķīniešu: 邓清明, tradicionālā ķīniešu: 鄧清明, piņjiņs: *Dèng Qīngmíng*, dzimis 1966. gada 16. martā) ir Ķīnas kosmonauts, Tautas Atbrīvošanas armijas Gaisa spēku lidotājs. Viņš ir veicis vienu lidojumu kosmosā.

Biogrāfija
----------

Dens Cjiņmins piedzima 1966. gada 16. martā Dzjansji provinces Ihuanas apgabala ciematā toreizējā Donpo tautas komūnā zemnieku ģimenē. Viņš bija vecākais no pieciem bērniem.

1984. gadā Dens sāka mācības TAA Gaisa spēku 2. lidotāju pamatskolā Baodinā. Viņš pēc gada tika nosūtīts uz 8. Pilotu akadēmiju Kumulā, lai studētu aeronavigācijas inženieriju.

1987. gada novembrī Dens veiksmīgi pabeidza mācības un tika pārcelts uz eskadru, kas bija izvietota Jaņdzi, Ķīnas ziemeļaustrumu Dzjiliņas provincē.
Viņš kļuva par elites iznīcinātājpilotu.

1995. gada oktobrī Dens Cjiņmins sāka Ķīnas kosmonautu atlases procesu, kurā bija pieteikušies 1504 lidotāji. 1998. gada 5. janvārī viņš tika uzņemts kosmonautu vienībā un sāka apgūt kosmosa kuģi *Shenzhou*.

Dens bija kosmosa kuģa *Shenzhou 9* rezerves (trešās) apkalpes loceklis.
2013. gadā viņš bija *Shenzhou 10* dublieru apkalpes operators.
2016. gadā viņš bija *Shenzhou 11* dublieru apkalpes komandieris.

Pirmo kosmisko lidojumu Dens Cjiņmins sāka 2022. gada 29. novembrī, esot kosmosa kuģa *Shenzhou 15* operatoram (pilotam). Viņš ar diviem apkalpes biedriem orbitālajā stacijā *Tiangong* (4. ekspedīcija) pavadīja 186 dienas. Uz zemes kosmosa kuģis atgriezās 2023. gada 3 jūnijā.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Shenzhou 15* | 29.11.2022. | 03.06.2023. | Fei DzunlunsDžans Lu | Operators | 186 d 7 h 25 min | *Tiangong* 4. ekspedīcija |

Atsauces
--------

1. 1 2  Profile: After 24 years of wait, taikonaut Deng Qingming ready to fly Yuan Quan (Xinhua), 2022-11-29 (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Deng Qingming astronautix.com (angliski)
* Дэн Цинмин astronaut.ru (krieviski)
Doktors **Denjels Džeksons** ir tēls militārās zinātniskās fantastikas franšīzē "Zvaigžņu Vārti" un viens no seriāla "Zvaigžņu Vārti SG-1" galvenajiem varoņiem. Viņu attēlojuši Džeimss Speiders (*James Spader*) 1994. gada filmā un Maikls Šenks (*Michael Shanks*) seriālā "Zvaigžņu Vārti SG-1", kā arī citos atvasinātajos medijos. Džeksons ir vienīgais tēls, kas parādās visās franšīzes filmās un sērijās (neieskaitot animācijas seriālu "Zvaigžņu Vārti: Bezgalība" (Stargate Infinity)); galvenais varonis Džeks O'Nīls (Jack O'Neill) netika parādīts 2008. gada filmā "Patiesības Šķirsts" (*The Ark of Truth*).

1994. gada filmā doktors Džeksons ir arheologs, viens no dalībniekiem pirmajā, pulkveža Džeka O'Nīla vadītajā komandā, kas caur Zvaigžņu Vārtiem dodas izlūkošanas misijā. Tad viņš kļūst par vienu no filmai sekojošā televīzijas seriāla "Zvaigžņu Vārti SG-1" galvenajiem varoņiem, kur viņš, Džeks O'Nīls, Samanta Kārtere un Tilks veido SG-1, kas ir daļa no Zvaigžņu Vārtu programmas, kuras mērķis ir izpētīt Galaktiku un aizstāvēt Zemi pret citplanētiešu draudiem. Komandā SG-1 Džeksons darbojas līdz savai nāvei seriāla 5. sezonas beigās, kad viņu aizvieto Džonass Kvīns (*Jonas Quinn*).

Džeimss Speiders Denjela Džeksona lomā filmā *Zvaigžņu Vārti*
Pēc nāves notiek doktora Džeksona *pacelsme* augstākā eksistences līmenī starp Senajiem. Sestās sezonas laikā viņa parādīšanās seriālā ir epizodiska, septītajā sezonā viņš atgūst cilvēka formu un atkal pievienojas SG-1.

Viņš parādās arī trijās "Zvaigžņu Vārti: Atlantīda" epizodēs un četrās "Zvaigžņu Vārti: Visums" epizodēs. Maikls Šenks par Džeksona atveidošanu tika nominēts trim Saturna balvām kā labākais televīzijas aktieris, kā arī piecām Leo balvām, no kurām ieguva divas.

Gan filmā, gan seriālā doktors Džeksons nēsā brilles. Tā nav vienkārša režisora iegriba, jo Džeimsam Speideram, Denjela Džeksona tēlotājam 1994. gada filmā, ir nopietnas problēmas ar redzi, taču viņš nevar lietot kontaktlēcas. Līdz ar to arī aktierim, kas šo tēlu atveido seriālā, vajadzēja nēsāt brilles. Maikls Šenks Džeksona lomai tika izvēlēts tāpēc, ka "viņš bija ideāla Džeimsa Speidera imitācija", piemin Breds Raits (*Bred Wright*).

Atsauces
--------

1. ↑  «James Spader». *IMDb*. Skatīts: 2018-09-24.
2. ↑  «Stargate - Michael Shanks - Daniel Jackson - Character profile». *Writeups.org* (en-GB). 2015-02-12. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-09-16. Skatīts: 2018-09-24.
3. ↑  «Daniel Jackson - The Stargate Omnipedia». *www.gateworld.net* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-12-19. Skatīts: 2018-09-24.
4. ↑  Brad Wright, Jonathan Glassner, Michael Greenburg, Richard Dean Anderson and Michael Shanks. (2001). Stargate SG-1: Season 3 – Timeline To The Future – Part 1: Legacy Of The Gate [DVD]. MGM Home Entertainment.

Ārējās saites
-------------

* Daniel Jackson at *Stargate* wikia
* Daniel Jackson at *Syfy*
**Marsels Reihs-Ranickis** (vācu: *Marcel Reich-Ranicki*, dzimis 1920. gada 2. jūnijā kā **Marsels Reihs**, miris 2013. gada 18. septembrī) bija Polijas ebreju izcelsmes vācu literatūras kritiķis. Savas ietekmes dēļ dažkārt dēvēts par "vācu literatūras pāvestu" (*Literaturpapst*).

Dzimis Vloclavekā nereliģiozu ebreju ģimenē. 1929. gadā ģimene pārcēlās uz dzīvi Berlīnē. Pēc nacistu nākšanas pie varas 1938. gada 28. oktobra akcijā ģimene līdz ar citiem Polijas ebrejiem tika deportēta uz Poliju. Pēc Otrā pasaules kara sākuma un Polijas okupācijas Marsels Reihs tika ievietots Varšavas geto, kur strādāja par tulku Jūdenrātē. 1943. gadā kopā ar sievu, ar kuru apprecējās geto, viņam izdevās izmukt. Kara gadus pavadīja pagrīdē. Reiha tēvs un māte gāja bojā geto. 1944. gadā viņš iestājās komunistiskajā *Armia Ludowa*, bet 1945. gadā — komunistiskajā Polijas strādnieku partijā. Pēc kara, no 1948. līdz 1949. gadam, bija ģenerālkonsuls un spiegs Londonā. Viņa segvārds bija Ranickis, kas vēlāk kļuva par viņa uzvārda sastāvdaļu. 1949. gadā Reihs-Ranickis tika izslēgts no partijas par "kosmopolītismu" un "trockismu". Strādāja Polijas aizsardzības ministrijas izdevniecībā.

1958. gadā kopā ar sievu un dēlu emigrēja uz VFR. No 1960. līdz 1973. gadam strādāja par literatūras kritiķi avīzē *Die Zeit*. No 1973. līdz 1988. gadam bija laikraksta *Frankfurter Allgemeine Zeitung* vadošs literārais līdzstrādnieks. No 1988. gada marta līdz 2001. gada decembrim valsts televīzijā ZDF vadīja ietekmīgu literatūras kritikas raidījumu "Literārais kvartets" (*Das literarische Quartett*). Izveidojis vācvalodīgās literatūras kanonu (*Kanon lesenswerter deutschsprachiger Werke*).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Marsels Reihs-Ranickis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Reiha-Ranicka mājaslapa Archived 2010. gada 12. martā, *Wayback Machine* vietnē. (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 6229
* LNB: 000025276
* LCCN: n50051739
* ISNI: 0000 0001 2117 1050
* GND: 118599194
* SELIBR: 197518
* SUDOC: 026668920
* BNF: cb11887362d (data)
* BIBSYS: 90066993
* NDL: 00473628
* NKC: jn19990006907
* BNE: XX1091169
* CiNii: DA00649980

 |

 |
Aptuvena Pangejas kontūra pēc 250 miljoniem gadu

**Pēdējā Pangeja** (saukta arī par ***Pangaea Ultima***, ***Pangaea Proxima***, ***Neopangaea*** un ***Pangaea II***) ir nākotnē iespējams superkontinents, kas ir arī alternatīva Amāzijai. Ja piekrīt superkontinentu cikla teorijai, tad tas varētu rasties tuvākajos 250 miljonos gadu. Rodoties šim kontinentam, Atlantijas okeāns nākotnē varētu izzust pavisam, radot milzīgas tuksnešu teritorijas, kur varētu reģistrēt ekstrēmi augstas temperatūras.

Rašanās
-------

Saskaņā ar šo hipotēzi Atlantijas un Indijas okeāni kļūs plašāki, līdz jaunas subdukcijas zonas apvienosies, radot nākotnes Pangeju. Paredzams, ka lielākā daļa kontinentu apvienosies ar Eirāziju, tāpat kā tas notika ar Laurentiju. Paredzams, ka pēc 50 miljoniem gadu Ziemeļamerika sadursies ar Eirāziju un Āfrika ar Eiropu, pilnībā iznīcinot paliekas no Tētisa okeāna un Sarkanās jūras; tādējādi Lielbritānija nokļūs tuvāk Ziemeļpolam, bet Sibīrija tālāk no tā. Vidusjūras vietā rastos jauna kalnu grēda, kur kalni varētu sasniegt pat lielāku augstumu kā Everests.
Aptuveni pēc 150 miljoniem gadu Atlantijas okeāns varētu sākt samazināties. Arī Indijas okeāns ap šo laiku varētu kļūt mazāks, bet tas neizzudīs pavisam. Austrālija varētu sadurties ar Antarktīdu. Savukārt pēc 250 miljoniem gadu Atlantijas un Indijas okeāni, iespējams, varētu izzust pavisam. Patagonija sadurtos ar Indonēziju, bet Klusais okeāns būs kļuvis vislielākais.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Zemes kontinenti |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
Afroeirāzija
 | 
Amerika
 | 
Eirāzija
 | 
Austrālija
 |

 |

---

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
Āfrika
 | 
Antarktīda
 | 
Āzija
 | 
Austrālija
 | 
Eiropa
 | 
Ziemeļamerika
 | 
Dienvidamerika
 |

 |

---

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|     | 

**Ģeoloģiskie superkontinenti**
Gondvāna ·  Laurāzija ·  Pangeja ·  Pannotija ·  Rodinija ·  Kolumbija ·  Kenorlande ·  Ura ·  Vālbara

 | 

**Vēsturiskie kontinenti**
Arktika ·  Aziamerika ·  Atlantika ·  Avalonija ·  Baltika ·  Kimerija ·  Kongo kratons ·  Eiramerika ·  Kalahari kratons ·  Kazahstānija ·  Laurentija ·  Sibīrija ·  Dienvidķīna ·  Ura

 |

 |

---

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|     | 

**Iegrimušie kontinenti**
Kergelena Plato ·  Zēlandija

 | 

**Nākotnes iespējamie superkontinenti**
Novopangeja ·  Pēdējā Pangeja ·  Amāzija

 | 

**Mītiskie un teorētiskie kontinenti**
Atlantīda ·  Lemurija ·  Mu ·  *Terra Australis*

 |

 |

 |
|  |
| *Skatīt arī Pasaules reģioni* |

 |
**Marta Fjerro** (spāņu: *Martha Fierro*; dzimusi 1977. gada 6. septembrī Kingstonā) ir ASV dzimusi Ekvadoras starptautiskā lielmeistare šahā (1997).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējā Panamerikas junioru šaha čempionātu uzvarētāja: U18 vecuma grupā (1994, 1995) un U20 vecuma grupā (1995, 1996, 1997). 2009. gadā uzvarējusi Amerikas kontinenta valstu sieviešu šaha čempionātā, kurā pēc labākiem papildu rādītājiem apsteigusi Peru lielmeistari Dejsi Kori.

Piedalījusies FIDE *Grand Prix* izcīņā sievietēm 2009.-2010. gadā, kur labāko panākumu guvusi 2009. gadā Stambulā, kad dalījusi 6.-7. vietu ar Pīa Kramlingu (uzvarējusi Humpi Koneru).

2010. gadā Antakjā piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kur 1. kārtā zaudējusi Džao Sjue.

Pārstāvējusi Ekvadoras komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs sievietēm piedalījusies 10 reizes (1994-1996, 2000-2012, 2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 sudraba (1996, 2008) medaļas;
* Pasaules šaha olimpiādē vīriešiem piedalījusies 1998. gadā;
* Panamerikas komandu šaha čempionātā piedalījusies 2003. gadā, un gan komandu, gan individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Fjerro piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Bijusi pirmā Ekvadoras šahiste, kas saņēmusi šo nosaukumu. 2005. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM). 2008. gadā kļuvusi par FIDE arbitru, bet 2015. gadā - par FIDE starptautisko sacensību organizētāju. Starptautiskā šaha federācijas sieviešu komisijas priekšsēdētāja.

Atsauces
--------

1. ↑  BrasilBase
2. ↑  CONTINENTAL FEMENINO AMERICA 2009
3. ↑  2009-2010 FIDE Women's Grand Prix
4. ↑  «2010 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2017. gada 21. februārī.
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Martha Fierro Baquero
6. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Martha Fierro Baquero
7. ↑  OlimpBase :: Panamerican Team Chess Championship :: Martha Fierro Baquero

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Pirmās klases īstenais slepenpadomnieks Ņikita Paņins (1718—1783).
**Kanclers (valsts sekretārs)** (krievu: *канцлер, штатс-секретарь*) bija Krievijas cara Pētera I 1709. gadā ieviests augstākais civilais amats, ko piešķīra valdības vadītājam. Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II 1773. gadā šajā amatā iecēla īsteno slepenpadomnieku Ņikitu Paņinu, kura amatu pielīdzināja kanclera amatam, ieviesdama jaunu augstāko civilo amatu, ko nosauca par **Pirmās klases īsteno slepenpadomnieku** (*действительный тайный советник 1-го класса*).

Krievijas Impērijas laikā Pirmās klases īstenais slepenpadomnieks bija I kategorijas civildienesta pakāpe līdz 1917. gadam, kas atbilda ģenerālfeldmaršala (*генерал-фельдмаршал*) pakāpei armijā. Viņiem bija pārmantojama piederība muižnieku kārtai un uzruna "Jūsu augstā ekselence" (*Ваше Высокопревосходительство*).

Ierēdņi ar Pirmās klases īsteno slepenpadomnieka titulu bija valdības vadītāji vai ieņēma vadošo ministru amatus, bija Valsts padomes vadītāji.

Atsauces
--------

1. ↑  vesture.eu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krievijas Impērijas civildienesta pakāpes |
| --- |
|  |
| 
* kanclers (valsts sekretārs) (I)
* īstenais slepenpadomnieks (II)
* slepenpadomnieks (III)
* īstenais valsts padomnieks (IV)
* valsts padomnieks (V)
* kolēģijas padomnieks (VI)
* galma padomnieks (VII)
* kolēģijas asesors (VIII)
* titulārpadomnieks (IX)
* kolēģijas sekretārs (X)
* kuģa sekretārs (XI)
* guberņas sekretārs (XII)
* provinciālsekretārs (XIII)
* kolēģijas reģistrators (XIV)

 |

 |
**Šimons Abramovičs Vinavers** (poļu: *Szymon Abramowicz Winawer*; 1838. gada 5. marts Varšava — 1919. gada 29. novembris Varšava) bija ebreju izcelsmes Polijas šahists.

Biogrāfija
----------

Viens no spēcīgākajiem Eiropas šahistiem 1860.—1880. gados. Sevi pieteicis 1867. gadā Parīzes starptautiskajā šaha turnīrā, kurā izcīnījis 2. vietu. 1868. gadā Varšavā uzvarējis pirmajā šaha turnīrā tagadējās Polijas teritorijā. 1875. gadā mačā pieveicis Krievijas meistaru Iļju Šumovu ar 5:2. 1878. gadā Parīzē dalījis pirmo vietu ar Johannesu Cukertortu, bet pēc papildu mača palicis otrais. 1881. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Berlīnē dalījis trešo vietu ar Mihailu Čigorinu. 1882. gadā Vīnē dalījis pirmo vietu ar Vilhelmu Steinicu. Lielāko panākumu guvis 1883. gadā Nirnbergā, kad kļuvis par 3. Vācijas šaha kongresa uzvarētāju.

Pēc tam ilgi nav piedalījies šaha turnīros, un tikai 1890. gados atkal atgriezies šahā. Tomēr tajos laikos jau bija parādījusies jauna šahistu paaudze, un Vinavers vairs nespēja atkārtot iepriekšējos panākumus. 1892. gadā Drēzdenes un 1896. gada Budapeštas šaha turnīros viņš ieņēma tikai 6. vietu. 1896. gadā Vinavers zaudēja maču Dāvidam Janovskim ar 2:5. 1901. gadā 63 gadu vecumā viņš piedalījās savā pēdējā šaha turnīrā Montekarlo, kur palika priekšpēdējā vietā.

Vinavers ir devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukts Franču aizsardzības variants — 1.e4 e6 2.d4 d5 3.Zc3 Lb4, kā arī gambīta variants Slāvu aizsardzībā — 1. d4 d5 2. c4 c6 2. Zc3 e5.

Atsauces
--------

1. ↑  Paris (1867)
2. ↑  Paris (1878)
3. ↑  Berlin 1881
4. ↑  Vienna (1882)
5. ↑  Nuremberg (1883)
6. ↑  Monte Carlo (1901)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 53656499
* LCCN: nb2002017865
* ISNI: 0000 0000 3874 6829
* NKC: js2017951473

 |

 |
**Ingrīda Rumba-Rozenfelde** (1959) ir latviešu pediatre, Latvijas Universitātes profesore. Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) korespondētājlocekle (2006).

Dzīves gājums
-------------

Dzimusi 1959. gada 16. septembrī Daugavpilī. Mācījās Daugavpils 1. vidusskolā, studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1977-1983). Pēc studiju beigām strādāja RMI Pediatrijas fakultātē par klīnisko ordinatori (1983-1985).
Studēja aspirantūrā Maskavas Reimatoloģijas institūtā (1985-1988), 1990. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju "Juvenilā reimatoīdā artrīta klīniski ģenētisks pētījums". 1992. gadā ievēlēta par RMI Pediatrijas katedras docenti, 1996. gadā aizstāvēja habilitētās medicīnas doktores disertāciju "Juvenilā hroniskā artrīta epidemioloģija, imūnģenētika un prognoze".
Bija Latvijas Medicīnas akadēmijas (AML) I Pediatrijas katedras vadītāja (1993-1998), Pediatrijas fakultātes dekāne (1990-1993), AML Medicīnas fakultātes prodekāne (1993-1997).

Pēc konflikta ar AML vadību pārgāja strādāt uz Latvijas Universitāti, 1998. gadā ievēlēta par atjaunotās Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes pediatrijas profesori, 1999. gada par fakultātes prodekāni, 2008. gadā par dekāni.
Pēc kļūšanas par dekāni mainījusi uzvārdu no **Ingrīda Rumba** uz Ingrīda Rumba-Rozenfelde.

Sasniegumi zinātnē
------------------

2007. gadā Latvijas Zinātņu akadēmija minēja Ingrīdu Rumbu kā vienu no gada nozīmīgākā Latvijas zinātnes sasnieguma autorēm ("Kompleksas klīniski ģenētiskās izmeklēšanas metodes bērnu hronisko slimību riska faktoru noskaidrošanai izstrāde un ieviešana", līdzautori Liene Ņikitina-Zaķe, Tatjana Sjakste, Ieva Saulīte, Irēna Rinkuža, Silvija Remberga).

Politiska darbība
-----------------

2002. gadā Ingrīda Rumba tika ievēlēta par Latvijas Brīvības partijas valdes priekšsēdētāju un kandidēja Rīgas vēlēšanu apgabalā 8. Saeimas vēlēšanās.

Atsauces
--------

1. ↑  «LU kontaktu meklētājs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 4. jūlijā.
2. ↑  Latvijas zinātnes sasniegumi 2007. gadā Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. "Zinātnes Vēstnesis", 2008. gada 7.janvārī
3. ↑  Par Brīvības partijas vadītāju ievēlēta Ingrīda Rumba LETA, 2002. gada 26. augustā
4. ↑  "Brīvības partija", Rīgas apgabals, Rīga Archived 2019. gada 26. maijā, *Wayback Machine* vietnē. cvk.lv
**Apriķu līdzenums** ir dabas apvidus Rietumkursas augstienes rietumu malā Dienvidkurzemes un Kuldīgas novados. Stiepjas 27 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā no Gudeniekiem līdz Dunalkai un 16 km platumā no Saļienas līdz Ķikuriem. Rietumos pa Baltijas ledus ezera 2. stadijas krasta līniju robežojas ar Piejūras zemienes Piemares līdzenumu, dienvidrietumos — ar Vārtājas līdzenumu, dienvidos un austrumos — ar Bandavas pauguraini, bet ziemeļos — ar Kurmāles pauguraini.

Ģeoloģija
---------

Apriķu līdzenumam ir sarežģīts pamatiežu virsas reljefs ar nelielu lokālu pacēlumu un pazeminājumu miju; to virsas augstums ir 0—20 m vjl, bet pazeminājumos — 20 m zjl. Virsu veido augšdevona dolomīti un dolomītmerģeļi, ziemeļu daļā izplatīti smilšakmeņi. Pamatiežus sedz ap 40 m biezi kvartāra nogulumi. Lielākajā līdzenuma daļā virspusē atsedzas limnoglaciālie pieledāja nogulumi (māli un mālsmilts). Dažviet šos nogulumus sedz aluviālie ezeru un purvu nogulumi. Ezeru ieplakās, pārpurvotajās ieplakās un upju ielejās sastopamas saldūdens kaļķiežu atradnes.

Apriķu līdzenums ir viens no viszemākajiem augstieņu apvidiem Latvijā. Virsas augstums lielākoties 30—40 m, lielākais absolūtais augstums ir 60,4 m vjl paugurgrēdā starp Apriķiem un Paduri.

Klimats
-------

Klimats mēreni silts un mitrs. Valdošie ir rietumu vēji, kas pastiprina Baltijas jūras ietekmi. Līdzenuma teritorijā ir viena no mazākajām gada un diennakts temperatūras amplitūdām Latvijā. Gada vidējā temperatūra ir 6,5 °C; janvārī — –3,5 °C, jūlijā — 16,5 °C. Bezsala periods 140—150 dienas. Sniega sega nepastāvīga; izveidojas pēc 20. decembra un saglabājas līdz marta vidum.

Hidrogrāfija
------------

Upju tīklu veido Baltijas jūras piekrastes baseina upes — Rīva, Tebra ar pietekām Aloksti un Grāpsti, kā arī Durbe ar Dubeņu un Akmeni. Lielākā daļa upju sākas Rietumkursas augstienes pauguraiņu daļā. Starppauguru ieplakās daudz mazu ezeriņu. Uz upēm vairāki dzirnavu dīķi un ūdenskrātuves, ielejās — zivju dīķi.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 61. lpp.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rietumkursas augstiene |
| --- |
|  |
| Līdzenumi | 
* Apriķu līdzenums
* Vārtājas viļņotais līdzenums

 |
|  |
| Pauguraines | 
* Bandavas pauguraine
* Embūtes pauguraine
* Kurmāles pauguraine

 |

 |
Kazicu Bikakmens
**Kazicu Bikakmens** (jeb "Vērša akmens") ir daļa no aizsargājamā arheoloģijas pieminekļa «Kazicu senkapi un Bikakmens». Atrodas Rundēnu pagasta Kazicu sādžā, Kazeņas upītes (Sarjankas pieteka) krastā. Liels, sens baltu cilšu kultakmens. 5,3 m garš, 3,5 m plats un 1,8 m augsts. Eksistē pieņēmums, ka Bikakmens ir veicis arī robežu apzīmējumu funkcijas. Uz akmens ir izcirsti divi krusti, tāpat arī zīme, līdzīga pakavam, tā kā ar diviem ragiem. No tālienes zīme līdzinās brieža vai vērša galvai, no šejienes ir arī nosaukums (krievu: *бык* — ‘vērsis, bullis’). Akmens apakšpusē pie pašas zemes var saskatīt izcirstu rombveidīgu zīmi, kuras nozīme nav skaidra. Tāpat ir redzami burti, ar grūtībām var izlasīt vārdu *Елизар*. 

Vecāki cilvēki stāsta, ja pieskarties Bikakmenim — tas paņem visas slimības un kaites un dot spēku un enerģiju.

Par Bikakmeni stāsta daždažādās leģendas. Vienā no tām ir runa par apslēpto mantu, kura esot norakta zem akmens. 

Sensenos laikos nabags kalējs vārdā Jeļizars izdzirdēja, ka zem Bikakmens ir norakta manta. Un izdomāja to atrast. Paņemot līdzi āmuru, cirvi un lāpstu, Jeļizars atnāca pie akmens. Tajā brīdī, kad viņš sāka rakt, piepeši sacēlies vējš, kas pārvērtās par viesuļvētru. Koki noliecās līdz zemei. Pēkšņi nezin no kurienes — ieradās milzīgs vērsis un uzbruka Jeļizaram. Kalējs neapjuka un iesita vērsim pa ragiem. Viens vērša rags atlūza un nokrita. Acumirklī vējš norima, vērsis pazuda. Jeļizars pacēla ragu un ieraudzīja, ka tas ir no tīra zelta. Kopš tiem laikiem Jeļizars kļuva bagāts.

Vēl viena leģenda par Bikakmeni:

Līgo naktī akmens sakārst un kļūst sarkans, bet uz tā sēž melnais kaķis un murrā. Bet nav drosminieku, kas varētu to pārbaudīt.

Atsauces
--------

1. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
2. ↑  Kazicu Bikakmens, turisms.ludza.lv[novecojusi saite]
**Republikas pakļautības rajoni** (tadžiku: *Ноҳияҳои тобеи ҷумҳурӣ*) ir apvienojošs nosaukums Tadžikistānas administratīvā iedalījuma vienībām, kas neietilpst nevienā no vilojatiem un tieši subordinēti centrālajai valdībai Dušanbē. Kopā 13 rajoni (nohijas, *ноҳия*); neveido atsevišķu pirmās pakāpes administratīvo vienību. 

Izvietojušies valsts vidienē, aizņemot Hisora Alaja dienvidu atzarus, Pamira rietumu priekškalnes un Tadžikijas depresijas ziemeļu daļu ar Vahšas ieleju. Ziemeļos robežojas ar Sugdas vilojatu un Kirgizstānas Batkenas un Ošas apgabaliem, austrumos — ar Kalnu Badahšānu, dienvidos — ar Hatlonas vilojatu, rietumos — ar Uzbekistānu. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tadžiki (81,4%), kā arī uzbeki (14,5%), kirgīzi (2,6%), krievi, pamirieši u.c.

Šāda administratīvā subordinācija Tadžikistānā izveidojusies, likvidējot dažādos laikos vairākus apgabalus un to teritorijas (rajonus) tieši pakļaujot centrālajai valdībai. 1951. gadā tika likvidēts Staļinabadas apgabals ap republikas galvaspilsētu Staļinabadu (tagad Dušanbe). 1955. gadā tika likvidēti Kelobas un Garmas apgabali, bet 1962. gadā — Ļeņinabadas apgabals un visa Tadžikistānas teritorija, izņemot Kalnu Badahšānas autonomo apgabalu nonāca tiešā centrālās valdības pārvaldē. 1970.—1977. gadā tika atjaunoti vai no jauna izveidoti Ļeņinabadas, Kelobas un Kurgontepas apgabali un mūsdienās republikas pakļautības rajoniem pieskaitāma daļa bijušo Staļinabadas un Garmas apgabalu teritorijas.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tadžikistānas republikas pakļautības rajoni***.
**Naums Āronsons** (dzimis 1872. gada 25. decembrī, miris 1943. gada 30. septembrī) bija Latvijas ebreju izcelsmes tēlnieks un sabiedriskais darbinieks. Darbojies lielākoties Francijā.

Dzīves gājums
-------------

Naums Āronsons ir dzimis 1872. gada 25. decembrī ebreju ģimenē Krāslavā. No 1889. līdz 1891. gadam mācījās I. Trutņeva mākslas skolā Viļņā. 1891. gadā mēģināja iestāties Pēterburgas Mākslas akadēmijā, bet izglītības trūkuma dēļ netika pieņemts. 1891. gadā devās uz Parīzi, kur strādāja tēlniecības darbnīcā kādā pamestā stallī. Vēlāk iestājās bezmaksas dekoratīvās mākslas skolā un Kalarosi privātskolā. 1897. gadā saņēma pirmo lielo pasūtījumu un piedalījās izstādē, kur ar darbu "Mīlas gulta" guva milzīgus panākumus.

Veidojis Dantes, Sokrata, Vašingtona, Pastēra, Šopēna, Ļeņina, Bēthovena, Tolstoja, Gorkija krūšutēlus. 1902. gadā piedalījies Maskavas akadēmijas izstādē. Krievijas mākslas muzejs nopirka viņa darbu "Vecās sievietes portrets". 1904. gadā Pēterburgā organizēja "Mākslinieku jauno apvienību".

Līdz Latvijas okupācijai 1940. gadā bieži devās uz Krāslavu, kur organizēja koloniju nabadzīgajiem bērniem un bāreņiem. Pēc Francijas okupācijas 1940. gadā devās uz ASV, kur ļoti smagos materiālos apstākļos miris 1943. gada 30. septembrī.

Krāslavā Nauma Āronsona vārdā ir nosaukta iela un 1988. gadā atklāta piemiņas plāksne, kas veltīta viņa 115.dzimšanas dienai. Bijis Parīzes brīvmūrnieku ložas "*Mont Sinaï*" brālis no 1919. līdz 1930. gadam.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Naums Āronsons***.
* Naums Āronsons[novecojusi saite] kraslava.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 58745135
* LCCN: no2002023586
* ISNI: 0000 0000 6688 1673
* GND: 136644139
* SUDOC: 15006246X
* BNF: cb14803540f (data)
* ULAN: 500067182

 |

 |
**Velzlija salas** (angļu: *Wellesley Islands*) ir salu grupa Austrālijas ziemeļos, Karpentārija līcī. Administratīvi ietilpst Kvīnslendas pavalstī, kur veido atsevišķu Morningtonširas pašvaldību. Lielākā apdzīvotā vieta ir Gununas pilsētiņa grupas lielākajā Morningtona salā. Lielākā daļa salas iedzīvotāju pieder aborigēnu lardilu tautai. Visa salu teritorija un apkārtējā akvatorija ietilps Tuvitu/Budžimullas iezemiešu aizsargājamā teritorijā.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Karpentārija līča dienvidos pie kontinenta krasta. Sastāv no četrām salu grupām: Ziemeļu Velzlija salas ar Morningtona salu (1001,4 km², 1130 iedzīvotāji), Dienvidu Velzlija salas ar Bentika salu (138,7 km², 40 iedzīvotāji) un neapdzīvotās Rietumu Velzlija salas un Bauntifula salas.

Vēsture
-------

Salas 1802. gadā nokartēja britu jūrasbraucējs un kartogrāfs Metjū Flinderss un nodēvēja tās par godu Madrasas gubernatoram Ričardam Velzlijam (*Richard Wellesley, 1st Marquess Wellesley*).

Atsauces
--------

1. 1 2  Thuwathu/Bujimulla Indigenous Protected Area Management Plan

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Velzlija salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Zandarti, zandartu ģints** (*Sander*) ir asaru dzimtas (*Percidae*) ģints, kas apvieno 5 plēsīgas zivju sugas. Saldūdens vai anadromas zivis. Atkarībā no sugas sastopamas Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā.

Latvijā
-------

Latvijā sastopamas viena zandartu ģints suga — zandarts (*Sander lucioperca*), kas sastopama Baltijas jūras piekrastē un līčos, kā arī ar tiem saistītajos saldūdeņos.

Kopīgās īpašības
----------------

Zandarti ir vidēji lielas vai lielas zivis ar slaidu, nedaudz laterāli saplacinātu ķermeni. Mazākais ģintī ir Volgas zandarts (*Sander volgensis*), kura ķermeņa garums ir līdz 45 cm, bet lielākais zandarts (*Sander lucioperca*), kura ķermeņa garums var sasniegt 130 cm. Zandartu ģints zivīm ir ne tikai asi, plēsīgi zobiem, bet arī ilkņi, kuri vislielākie ir parastajam zandartam. Volgas zandarta pieaugušiem īpatņiem ilkņu nav, lai gan jaunajām zivīm ir. Muguras spura krokota ar asiem stariem. Astes spura dziļi šķelta. Sānu līnija pilnā garumā, no galvas līdz astes spurai. Acīs ir gaismas membrāna (*tapetum lucidum*), nodrošinot zandartiem labu redzi tumsā.

Sistemātika
-----------

**Zandartu ģints** (*Sander*)

* Dzeltenais zandarts (*Sander vitreus*)
* Jūras zandarts (*Sander marinus*)
* Kanādas zandarts (*Sander canadensis*)
* Volgas zandarts (*Sander volgensis*)
* Zandarts (*Sander lucioperca*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Fish Base: Genus: Sander
2. ↑  «Asaru dzimta (Percidae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 29. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 25. februārī.
3. ↑  «Zandarts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 14. jūnijā. Skatīts: 2019. gada 25. februārī.
4. ↑  Biology and Culture of Percid Fishes: Principles and Practices[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Pikeperches Genus Sander
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ievu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ievu iela** ir iela Jūrmalā, Dubultu apkaimē. Ievu iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas krustojumā ar Ceriņu ielu. Kopējais ielas garums ir 155 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ievu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir daudzdzīvokļu māju apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Ievu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Slokas iela (T veida krustojums)
* Ceriņu iela (T veida krustojums)
* Pīlādžu iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Dubulti

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu I |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| IĪ | 
* Iecavas
* Ievu
* Ikšķiles
* Ilgas
* Ilūkstes
* Imantas
* Indrānu
* Indras
* Induļa
* Ineša
* Irbju
* Īves

 |

 |
**Imants Platais** (1952) ir latviešu astrofiziķis, *Dr. phys.*, starptautiski atzīts zvaigžņu kopu pētnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1952. gada 23. aprīlī Raunā. Mācījās 1. Cēsu astoņgadīgajā skolā un Cēsu 1. vidusskolā. Studēja LVU Fizikas un Matemātikas fakultātē (1970–1975), jau studiju laikā bija LVU Astronomiskās observatorijas Zemes mākslīgo pavadoņu novērošanas stacijas līdzstrādnieks, no 1974. gada LZA Radioastrofizikas observatorijas līdzstrādnieks Baldonē.

Turpināja studijas Pulkovas observatorijas aspirantūrā (1978–1983), 1984. gadā aizstāvēja fizikas zinātņu kandidāta disertāciju par vaļējām zvaigžņu kopām. 
Papildinājās Tartu Universitātes observatorijā (1988–1989) un Lundas Universitātes observatorijā Zviedrijā.
1988. gadā viņš kļuva par Starptautiskās Astronomu biedrības locekli.

Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā viņš 1990. gadā ieguva Jeila Universitātes stipendiju un pārcēlās uz dzīvi ASV. Līdz 1999. gadam strādāja Jeila Universitātes Astronomijas departamentā, piedalījās Dienvidu puslodes zvaigžņu īpatnējo kustību kataloga sastādīšanā, vēlāk izveidoja atvērto zvaigžņu kopu astronomisko katalogu (*Imants Platais' catalogue of open star clusters*). 2000. gadā sāka strādāt Universitāšu kosmisko pētījumu asociācijā Vašingtonā, bija viesprofesors Briseles Brīvās universitātes Astronomijas un astrofizikas institūtā. 2000. gadā viņu ievēlēja par Starptautiskās Astronomu biedrības Astrometrijas komisijas viceprezidentu.

Strādā Džonsa Hopkinsa Universitātes Fizikas-astronomijas nodaļā, ir viens no 2006. gadā radītā Datu procesēšanas un analīzes konsorcija (*Data Processing and Analysis Consortium, DPAC*) koordinatoriem.

Astronomiskie objekti
---------------------

Platā vārdā nosaukta atvērtā zvaigžņu kopa Liras zvaigznājā *Platais' Oddball* NGC 6791.

Darbi
-----

* SA Barnes; J Weingrill; D Fritzewski; KG Strassmeier; Imants Platais (2016). Rotation periods for cool stars in the 4 Gyr-old open cluster M67, the solar-stellar connection, and the applicability of gyrochronology to at least solar age. *The Astrophysical Journal*. 823 (1): 16

Atsauces
--------

1. ↑  «biblioteka.cesis.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 11. aprīlī. Skatīts: 2020. gada 6. janvārī.
2. ↑  A. Alksnis. Jauns zinātņu kandidāts astrofizikā. Zvaigžņotā Debess, 1985./1986. gada ziema, 60.–61. lpp.
3. ↑  Ilga Daube, Andrejs Alksnis. Imants Platais – gaviļnieks. Zvaigžņotā Debess, 2002. gada pavasaris, 30.–31. lpp.
4. ↑  Wenjing Jin, Imants Platais, Michael A. C. Perryman. *A Giant Step: From Milli- to Micro- Arcsecond Astrometry (IAU S248)*. Cambridge University Press, 2008. 292. lpp. ISBN 978-0-521-87470-0.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16759470
* LCCN: nb2008017622
* ISNI: 0000 0000 7101 3918
* SUDOC: 127565949
* BNF: cb161354185 (data)
* BIBSYS: 9074293

 |

 |
**Lazars Josels Nisselovičs**, arī **Leopolds Nisselovičs** (dzimis 1854. gada 30. augustā Bauskā, Kurzemes guberņā, miris 1914. gadā Ženēvā, Šveicē) bija Latvijas ebreju jurists, sabiedriskais darbinieks, Krievijas Impērijas 3. Valsts Domes deputāts no Kurzemes guberņas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1854. gada 30. augustā Bauskā namsaimnieka Nisona Nisseloviča un viņa sievas Pajas ģimenē. Pamatizglītību ieguva ebreju skolā, pabeidza Rīgas ģimnāziju. 1880. gadā ar zelta medaļu pabeidza Pēterburgas Universitātes juridisko fakultāti. No 1880. līdz 1882. gadam strādāja Finanšu ministrijā, tad Krievijas Valsts bankā. 1882. gadā atstāja valsts dienestu, strādāja Pēterburgas tiesu palātā un par Valsts bankas juriskonsultu. Piederēja nams Pēterburgā un nams ar dārzu Bauskā.

1907. gadā ievēlēts Krievijas Impērijas 3. Valsts Domē no Kurzemes guberņas kā viens no diviem ebreju tautības deputātiem visā domē. Politiski atbalstīja Kadetu partijas frakciju. 1910. gada 31. maijā ierosināja likumprojektu par Nometinājuma joslas likvidēšanu, kas netika tālāk izskatīts. 1911. tika apstiprināts Nisseloviča ierosinājums par apmācību jidišā ebreju pamatskolās.

Veselības problēmu dēļ nekandidēja uz 4. Valsts Domi.

Darbi
-----

Sarakstīja darbus par Krievijas industriālās likumdošanas vēsturi un tirdzniecības iestādēm.

Atsauces
--------

1. ↑  3-й созыв Государственной Думы
2. ↑  Bauskas rabināta dzimušo reģistrs. - 1854. gads - Nr.31
3. ↑  Нисселович Лазарь
4. ↑  «Bauskas advokāts Nisselovičs — populārs politiķis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. martā. Skatīts: 2015. gada 18. augustā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Krievija Krievijas Impērijas Valsts Domes deputāti no Kurzemes guberņas |
| --- |
|  |
| I sasaukums (1906) | 
* Jānis Čakste
* Jānis Kreicbergs
* Nisons Kacenelsons

 |
|  |
| II sasaukums (1907) | 
* Pēteris Juraševskis
* Jakovs Šapiro
* Kārlis Burkevics

 |
|  |
| III sasaukums (1907-1912) | 
* Ernests Karlsbergs
* Lazars Nisselovičs
* Hamilkārs Felkerzāms

 |
|  |
| IV sasaukums (1912-1917) | 
* Jānis Goldmanis
* Ezekiels Gurevičs
* Hamilkārs Felkerzāms

 |

 |
**Lazdona** ir apdzīvota vieta Madonas novada Lazdonas pagastā, pagasta centrs. Atrodas 3 km attālumā no Madonas pilsētas centra. Caur ciemu iet autoceļš Krāslava-Preiļi-Madona (P62). Ciems atrodas Lazdonas ezera krastā, netālu atrodas arī Rāceņu ezers. Ciemā atrodas pašvaldība, pasta nodaļa, skola, bibliotēka, ambulance, veikali, kultūras nams, uzņēmumi, t. sk. autoserviss un piena pārstrādes uzņēmums.

Vēsture
-------

1699. gadā pēc zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta uz Lazdonas muižas zemes tika uzcelta krustveida luterāņu baznīca. Patstāvīgs Lazdonas draudzes novads izveidots 18. gadsimta beigās, nodalot tā teritoriju no Ļaudonas draudzes novada. 
Tagadējā Lazdonas luterāņu baznīca celta no 1802. līdz 1805. gadam, iesvētīta 1806. gadā, 1863.-1866. gadā uzcēla arī Lazdonas Sv. Trijādības pareizticīgo baznīcu.
Savu vietējā centra nozīmi Lazdona zaudēja pēc 1900. gada, kad uz netālās Biržu muižas zemes sāka veidoties Madonas pilsēta.

Attālumi līdz dažām pilsētām
----------------------------

* Madona - 3 km;
* Lubāna - 38 km;
* Varakļāni - 51 km;
* Rīga - 178 km;
* Rēzekne - 93 km.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Lazdonu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
Mūsdienu rētojuma piemērs (Eilera vienādojums)
**Rētošana** jeb **skarifikācija** (angļu: *Scarification*) ir process, kurā uz ķermeņa, iegriežot vai iededzinot ādu, tiek veidotas rētas. Rētošana, atšķirībā no tetovējumiem, labāk parasti ir redzama uz tumšādaino cilvēku ādas. Rētošanas procesā ķermenī var izdalīties endorfīns, kas cilvēkam var radīt eiforisku stāvokli. Skarifikācijas iemesli ir arī sociāli un reliģiski. Saskaņā ar dažu cilšu pārliecību Āfrikā, radot rētas jaundzimušam bērnam, palīdz novērst ar redzi saistītās slimības. Skarifikācija rada kaitējumu un traumu uz ādas, tādēļ tas nav droši. Ne tikai materiāliem, ar ko veido brūces, bet arī pašām brūcēm ir jābūt tīrām, izmantojot antibakteriālus šķīdumus vai ziepes. Bieži brūces iekaist. Rētojumu veidotājam ir jābūt pilnvērtīgām zināšanām par cilvēka ādas anatomiju, lai novērstu iegriešanu pārāk dziļi, pārāk karstu vai pārāk ilgu dedzināšanu. 
Rētošana nav tik populāra kā tetovēšana, tāpēc ir grūtāk atrast skarifikācijas meistaru ar pieredzi.

Vēsture
-------

Rētošana tika izmantota dažādās kultūrās dažādu iemeslu dēļ:

* Lai pārietu pusaudža kārtā vai iezīmētu emocionālo stāvokli — bēdas vai labklājību.
* Rētošanu, tīši dedzinot ādu, sauca par zīmolu un vēsturiski tika izmantots, lai iezīmētu vergus un noziedzniekus, parasti ar redzamu zīmi un kodu, kas atspoguļo noziegumu.
* Dažās kultūrās sievietes lēmums veikt sev rētošanu parāda viņas briedumu un gatavību dzemdēt bērnus.

Process
-------

Rētošanas veikšanas process
Ādas griešanu kosmētiskām vajadzībām nedrīkst jaukt ar pašsakropļojumu, kas ir arī attiecināms uz eifēmismu „griešana". Līnijas tiek grieztas ar ķirurģiskajiem asmeņiem. Šī tehnika ietver dažādas metodes:

* tintes ieberzēšanu,
* ādas noņemšanu/nodīrāšanu,
* tamponēšanu.

Dziedināšana
------------

Parasti, jo ilgāk brūci dziedē, jo izteiktākas būs rētas. Tādējādi, lai būtu izteiktākas rētas, brūces var glabāt atvērtas ilgstošu laiku. Tas ir, noberžot kreveli un kairinot brūci ar ķīmisku vai dabīgi kairinošu līdzekli kā, piemēram, zobu pastu vai citrona sulu. Daži praktiķi izmanto joda tinktūru, kas ir pierādījusi, ka spēj radīt redzamāku rētojumu (tādēļ to neizmanto nelielu brūču ārstēšanai). Ar šo metodi brūce var dzīt mēnešiem.

Skatīt arī
----------

* Skarifikators
**Maklūra šaurums** (angļu: *M'Clure Strait* vai *McClure Strait*) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Perija šauruma rietumu daļa. Savieno Vikonta Melvila šaurumu austrumos ar Boforta jūru rietumos. Atdala Prinča Patrika, Eglintonas un Melvila salas ziemeļos no Benksa salas dienvidos. Ziemeļos no Maklūra šauruma atzarojas Krozjē un Keleta šaurumi.

Maklūra šaurums ir Ziemeļrietumu jūrasceļa rietumu gals — izeja uz Boforta jūru. Šaurums gandrīz pastāvīgi pildīts ar ledu. Ledlauzis Maklūra šaurumu pirmoreiz šķērsoja 1954. gadā, padarot kuģošanu iespējamu. Pirmoreiz zināmajā vēsturē Maklūra šaurums bijis brīvs no ledus un brīvi kuģojams 2007. gada augustā.

Šaurums nosaukts par godu īru Arktikas pētniekam Robertam Maklūram (*Robert McClure*), kurš kā pirmais 1854. gadā visā garumā ar laivu un kamanām šķērsoja Ziemeļrietumu jūrasceļu, kā arī bija pirmais, kas apkuģoja abas Amerikas.

Atsauces
--------

1. ↑  Satellites witness lowest Arctic ice coverage in history
2. ↑  Dictionary of National Biography, 1885-1900/McClure, Robert John Le Mesurier

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5995151595781505470006

 |

 |
HPA ass shēma (CRH, kortikotropīnu atbrīvojošais hormons ; AKTH, adrenokortikotropais hormons )
 Hipotalāms, hipofīze un virsnieru garoza
**Hipotalāma-hipofīzes-virsnieru ass** (**HHV**, **HPA ass** vai **HTPA ass**) ir sarežģīts tiešu ietekmju un atgriezeniskās saites mijiedarbības kopums starp trim komponentiem: hipotalāmu (smadzeņu daļa, kas atrodas zem talāma), hipofīzi (zirņa formas struktūra, kas atrodas zem hipotalāma), un virsnieru dziedzeri (mazi, koniski orgāni virs nierēm). Šie orgāni un to mijiedarbība veido HPA asi.

HPA ass ir galvenā neiroendokrīnā sistēma, kas kontrolē reakcijas uz stresu un regulē daudzus ķermeņa procesus, tostarp gremošanu, imūnsistēmu, garastāvokli un emocijas, seksualitāti un enerģijas uzglabāšanu un patēriņu. Tas ir izplatīts mehānisms mijiedarbībai starp dziedzeriem, hormoniem un vidus smadzeņu daļām, kas ir starpnieks vispārējā adaptācijas sindromā (GAS).

Kamēr steroīdos hormonus ražo galvenokārt mugurkaulnieki, HPA ass un kortikosteroīdu fizioloģiskā loma stresa reakcijā ir tik būtiska, ka analogas sistēmas var atrast arī bezmugurkaulniekiem un vienšūnu organismos.

HPA ass, hipotalāma-hipofīzes-gonādu ass (HPG), hipotalāma-hipofīzes-vairogdziedzera ass (HPT) un hipotalāma-neirohipofīzes sistēma ir četras galvenās neiroendokrīnās sistēmas, caur kurām hipotalāms un hipofīze tieši darbojas neiroendokrīnās sistēmās.

Atsauces
--------

1. 1 2  Eric J. Nestler. *Molecular Neuropharmacology: A Foundation for Clinical Neuroscience* 2nd (2nd ed izd.). New York : McGraw-Hill Medical, 2009. 246, 248–259. lpp. ISBN 978-0-07-164119-7. OCLC 273018757.   
•The hypothalamic–neurohypophyseal system secretes two peptide hormones directly into the blood, vasopressin and oxytocin. ...  
•The hypothalamic–pituitary–adrenal (HPA) axis. It comprises corticotropin-releasing factor (CRF), released by the hypothalamus; adrenocorticotropic hormone (ACTH), released by the anterior pituitary; and glucocorticoids, released by the adrenal cortex.  
•The hypothalamic–pituitary–thyroid axis consists of hypothalamic thyrotropin-releasing hormone (TRH); the anterior pituitary hormone thyroid–stimulating hormone (TSH); and the thyroid hormones T3 and T4.  
•The hypothalamic–pituitary–gonadal axis comprises hypothalamic gonadotropin–releasing hormone (GnRH), the anterior pituitary luteinizing hormone (LH) and follicle-stimulating hormone (FSH), and the gonadal steroids.
2. ↑  Hans Selye. *Stress without distress.* ([1st ed.] izd.). Philadelphia, : Lippincott, 1974. ISBN 0-397-01026-5. OCLC 811052.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Category:Hypothalamic-pituitary-adrenal axis***.
Fon Vitenu dzimtas ģerbonis.
**Fon Viteni** (vācu: *von Witten*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 14. gadsimta un 1631. gadā bija ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā. Vēlāk viens dzimtas atzars izplatījās arī Latgalē.

Vēsture
-------

Uzskata, ka Vitenu dzimtas nosaukums cēlies no Vitenes Vestfālenes zemē.
1390. gadā pieminēts Livonijas ordeņa Cēsu komturejas brālis Heinrihs no Vitenes (latīņu: *de Wittene*), bet par Vitenu dzimtas priekšteci uzskata Vilhelmu no Vitenes, kurš 1535. gadā Livonijas ordeņa mestrs Hermans fon Brigenejs izlēņoja Pilkalnes un 1545. gadā Susējas muižu. Viņa mazmazdēlu Vilhelmu 1631. gadā ierakstīja Kurzemes bruņniecības matrikulā. Viņa pēctečiem īslaicīgi piederēja ne tikai muižas Ilūkstes un Jaunjelgavas apriņķos Sēlijā, bet arī vairākas muižas Zemgalē un Kurzemē.

Muižas
------

* Pilkalnes (*Pilkaln*) un Susējas (*Sußei*) dzimtmuižas dzimtas īpašumā bija no 1535./1545. līdz 1815./1817. gadam
* Sunākstes muiža (*Sonnaxt*),
* Lasenbekas muiža (*Lassenbeck*),
* Bruņenes muiža (*Brunnen*),
* Vīgantes muiža (*Stabben*),
* Elkšņu muiža (*Ellern*),
* Vecsalienas muiža (*Sallensee*),
* Lašu muiža (*Lassen*),
* Ilzes muiža (*Ilsensee*),
* Eķengrāves muiža (*Eckengraf*), 1753.–1762. gadā piederēja Ferdinandam fon Vitenam,
* Meijas muiža (*Maihof*),
* Vītiņa muiža (*Weitenfeld*),
* Sakas muiža (*Sackehof*) un Upes muiža (*Bächhof*).

Ārējās saites
-------------

* Stavenhagen, Oskar: *Genealogisches Handbuch der kurländischen Ritterschaft*, Bd.: 1, Görlitz, [1939] 195-204 lpp.

Atsauces
--------