recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sociālās identitātes teorija** aizsākās 1979. gadā no britu sociālajiem psihologiem Henrija Tajfela (*Henri Tajfel*) un Džona Tērnera (*John Turner*), tā balstās idejā, ka cilvēki definē sevi pamatojoties uz personīgiem un sociāliem aspektiem. Teorijas pamatlicējs Henrijs Tajfels sociālo identitāti definē: tā ir indivīda pašnoteikšanās daļa, kas izriet no viņa zināšanām par piederību kādai sociālajai grupai (vai grupām), kā arī ar šo dalību piešķirto vērtību un emocionālo nozīmi.

Sociālās identitātes dimensijas
-------------------------------

Sociālās identitātes teorija ietver trīs dimensijas, caur kurām skaidro dažādus procesus.

### Kognitīvā dimensija

Sociālās identitātes kognitīvā dimensija attiecas uz indivīda izpratni par piederību un ietver paškategorizācijas procesu. Paškategorizēšana ir process , ko persona izmanto, lai identificētu sevi ar kādu grupu, kas var rezultēties ar vairākām grupām un sociālām identitātēm. Piemēram, cilvēki var klasificēt sevi pamatojoties uz viņu piederību darba tirgum, tautībai un / vai dzimumam utt.

### Vērtēšanas dimensija

Novērtēšanas komponents reprezentē grupas pašnovērtējumu, un to, kāda vērtība tam tiek piešķirta.

### Emocionālā dimensija

Emocionālais komponents skaidro cilvēka emocionālo piesaisti sociālai grupai.

Atsauces
--------

1. ↑  Wang, Tien (2017). "Social identity dimensions and consumer behavior in social media". *Asia Pacific Management Review* 22 (1): 45-51.
2. ↑  Luhtanen, Riia; Crocker, Jennifer (1992). "A Collective Self-Esteem Scale: Self-Evaluation of One's Social Identity". *Personality and Social Psychology Bulletin* 18 (3): 302-318.
3. ↑  Lam, Son; Ahearne, Michael; Hu, Ye; Schillewaert, Niels (2010). "Resistance to Brand Switching When a Radically New Brand Is Introduced: A Social Identity Theory Perspective". *Journal of Marketing*: 1-58.
4. ↑  Ellemers, Naomi; Kortekaas, Paulien; Ouwerkerk, Jaap W. (1999). "Self-categorisation, commitment to the group and group self-esteem as related but distinct aspects of social identity". *European Journal of Social Psychology* 29: 371±389.
**Kristers Horns** jeb **Kristers Hūrns** (zviedru: *Krister Klasson Horn af Åminne*, dzimis 1622. gada 13. novembrī, miris 1692. gada 26. maijā) bija zviedru karavīrs un valstsvīrs. Rīgas gubernators (1654—1657), Ingrijas un Keksholmas ģenerālgubernators (1657—1659), Zviedrijas valsts padomnieks (1660), feldmaršals (1672), Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1674—1686).
Valtenberģu muižas īpašnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1622. gada 13. novembrī Riternē (*Rytterne socken*) barona Klāsa Horna (1587—1651) un viņa sievas Zigrīdas Uksenšernas (1590-1644) ģimenē. Viņa mātesbrāļi bija Bengts Uksenšerna (1591—1643) un Gabriels Uksenšerna (1586—1656).

1654. gadā viņu iecēla par Rīgas gubernatoru, 1656. gadā notika vairāk nekā mēnesi ilga Rīgas aizstāvēšana pret Krievijas caristes karaspēka uzbrukumu Otrajā Ziemeļu karā.
1657. gadā karalis Kārlis XI viņu iecēla par Ingrijas un Keksholmas ģenerālgubernatoru. 

1672. gadā viņam piešķīra feldmaršala pakāpi, no 1674. līdz 1684. gadam viņš bija Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators. 1678. gadā viņš par 3000 dālderiem iegādājās Mazsalacas muižu. Viņa vadībā 1681. gadā tika sākta agrārā reforma, kas pazīstama kā „muižu redukcija", tika atsavinātas zviedru lielmuižniekiem pēc kara piešķirtās pilsmuižas (Alūksnes pils, Bukultu pils, Burtnieku pils, Cēsu pils, Doles pils, Dzērbenes pils, Ēveles muiža, Ļaudonas pils, Mālpils pils, Mujānu pils, Raunas pils, Rūjienas pils, Siguldas pils, Smiltenes pils, Vainižu pils, Valmieras pils, Trikātas pils).
Miris 1692. gada 26. maijā savā Riternes muižā Zviedrijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kristers Horns***.

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Fabiāns fon Ferzens**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1674 — 1684 | Pēctecis: **Jakobs Johans Hastfers**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 4085153954872405680007
* GND: 1168911362

 |

 |
**Māria Groša** (ungāru: *Grosch Mária*; dzimusi 1954. gada 3. augustā) ir Ungārijas starptautiskā meistare šahā (1984).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu beigām līdz 1980. gadu vidum bijusi viena no Ungārijas vadošajām šahistēm. Ungārijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 3 bronzas (1978, 1979, 1981) medaļas. 1986. gadā dalījusi 1.-2. vietu Ungārijas sieviešu šaha čempionātā, bet zaudējusi Māriai Ivankai papildu mačā par čempiones nosaukumu. 1982. gadā dalījusi 3. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Dortmundē, bet 1985. gadā dalījusi 4. vietu Budapeštas starptautiskajā šaha turnīrā. 1986. gadā pārstāvējusi Ungārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu. 1987. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla zonas turnīrā. Par panākumiem turnīros FIDE 1984. gadā Grošai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 1989. gadā beigusi profesionālās šahistes karjeru.

Personīgā dzīve
---------------

Precējusies ar Ungārijas šaha lielmeistaru Zoltānu Ribli.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Mária Grosch

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Māria Ivanka** (ungāru: *Ivánka Mária*; precējusies Budinska (ungāru: *Budinsky*), arī **Māria Ivanka-Budinska**; dzimusi 1950. gada 23. februārī Budapeštā) ir Ungārijas starptautiskā lielmeistare šahā (1978).

Biogrāfija
----------

1970. un 1980. gados bijusi viena no Ungārijas vadošajām šahistēm. Deviņkārtējā Ungārijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1967—1972, 1974, 1978, 1986). Sešas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kur labākos panākumus sasniegusi 1971. gadā Ohridā un 1976. gadā Tbilisi, kad dalījusi 4.—5. vietu.

Pārstāvējusi Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 8 reizes (1969—1974, 1978—1986). Komandu vērtējumā izcīnījusi 4 sudraba (1969, 1978, 1980, 1986) un 2 bronzas (1972, 1982) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1974), 2 sudraba (1978, 1980) un 2 bronzas (1969, 1972) medaļas.
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījusies 1992. gadā.

Sekmīgi piedalījusies starptautiskajos sieviešu šaha turnīros. Uzvarējusi turnīros Cinnovicē (1968), Vrņačka Baņā (1970), Veikanzē (1971), Vrņačka Baņā (1971), Brašovā (1972), Veikanzē (1973), Zalaegersegā (1979). Par panākumiem turnīros FIDE 1968. gadā Ivankai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1978. gadā — starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Kopš 1993. gada reti piedalās šaha turnīros. 2002. gadā izdevusi autobiogrāfisku grāmatu par savām šahistes gaitām — "Sudraba karaliene" (angļu: *Silver Queen*; ISBN 963-9160-36-9).

Atsauces
--------

1. ↑  1971 Ohrid Interzonal Tournament
2. ↑  «1976 Tbilisi Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 23. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 18. augustā.
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Mária Ivánka
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Mária Ivánka-Budinszky

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 121398328
* ISNI: 0000 0000 7925 6498

 |

 |
**Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centrs** (ķīniešu: 酒泉卫星发射中心, *Jiǔquán Wèixīng Fāshè Zhōngxīn*) ir Ķīnas Tautas Republikas vecākais kosmodroms. Izvietots mazapdzīvotā apvidū Gobi tuksneša rietumu daļā. Administratīvi atrodas Iekšējās Mongolijas Alašaņas aimaka Eženes hošunā, nosaukts pēc netālās Dzjucjuaņas pilsētas Gaņsu provincē. No Dzjucjuaņas kosmodroma 1970. gada 24. aprīlī palaists pirmais Ķīnas pavadonis *Dong Fang Hong I*, kā arī no šejienes startējušas visas pilotējamās Ķīnas kosmosa misijas.

Vēsture
-------

Kosmodroms atklāts 1958. gada oktobrī. 1960. gadā tika palaista pirmā tuvās darbības rādiusa raķete, 1966. gadā — pirmā raķete ar kodolgalviņu. 1970. gadā veikts pirmais veiksmīgais Zemes mākslīgā pavadoņa *Dong Fang Hong I* starts. 1980. gada maijā palaista pirmā starpkontinentālā ballistiskā raķete. 1999. gadā tika palaists pirmais nepilotējamais kosmosa kuģis *Shenzhou 1*, bet 2003. gada 15. oktobrī startēja pirmais Ķīnas pilotējamais kosmosa kuģis *Shenzhou 5* ar pirmo Ķīnas taikonautu Janu Livei.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centrs***.
**Māris Bērziņš** (dzimis 1962. gadā) ir latviešu rakstnieks.

Biogrāfija
----------

M. Bērziņš beidzis 59. vidusskolu, Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultāti. Strādājis par ekonomistu privātos uzņēmumos un valsts iestādēs.
1998. gadā viņš kļūst par Valsts kultūrkapitāla fonda direktoru, taču vēlāk pievēršas rakstniecībai. 2003. gadā izdota pirmā grāmata — romāns "Ērika Trauma sapnis". Kopš 2007. gada viņš ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.

2007. gadā klajā nāk īsprozas krājums „Gūtenmorgens", kas ieturēts absurda tradīcijā, tas piedzīvojis atkārtotu izdevumu 2009. gadā, papildinātu ar Māra Bišofa ilustrācijām un trīs jauniem stāstiem. Pēc stāsta „Gūtenmorgens un laika mašīna" Elīna Lihačeva 2009. gadā uzņēmusi īsfilmu ar tādu pašu nosaukumu. 2008. gadā nāk klajā bērnu grāmata "Resnais svešinieks". M. Bērziņš rakstījis arī lugas, no kurām divas iestudētas amatierteātrī. Lugas „Pirmā reize", „Iztēlojies", „Bezcerīgs gadījums" un „Kabineta suns" saņēmušas veicināšanas prēmijas Nacionālajā lugu konkursā 2006. un 2008. gadā. 2009. gadā izdota grāmata „Iztēlojies. Trīs lugas", kas ieguva Literatūras gada balvu kā gada labākais sniegums dramaturģijā.

21. gadsimta otrajā desmitgadē M. Bērziņš raksta galvenokārt romānus — 2011. gadā nāk klajā romāns "Titāna skrūves", 2013. gadā — "Sveiks, Dzintar Mihail!", 2015. gadā vēsturisko romānu sērijā nāk klajā romāns "Svina garša", kas vēsta par nacistiskās okupācijas laiku Latvijā. 2015. gadā M. Bērziņš par šo romānu ieguvis Dzintara Soduma balvu, vēlāk arī Literatūras gada balvu par labāko prozas darbu.

2015. gadā saņēmis Baltijas Asamblejas balvu literatūrā. 2022. gada aprīlī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķiru).

Bibliogrāfija
-------------

### Romāni

* "Ērika Trauma sapnis". Rīga: Pētergailis, 2003.
* "Titāna skrūves". Rīga: Dienas grāmata, 2011.
* "Sveiks, Dzintar Mihail!". Rīga: Dienas grāmata, 2013.
* "Svina garša". Rīga: Dienas grāmata, 2015.
* "Aizliegtais pianīns". Rīga: Dienas grāmata, 2019.
* "Nākotnes kalējs". Rīga: Dienas grāmata, 2021.

### Īsproza

* "Gūtenmorgens". Rīga: Karogs, 2007.
* "Gūtenmorgens: mazliet pakuplināts krājums". Rīga: Mansards, 2009.
* "Gūtenmorgens otrreiz". Rīga: Dienas grāmata, 2017.
* "Gūtenmorgens pirm'reiz". Rīga: Dienas grāmata, 2017.

### Citi darbi

* "Resnais svešinieks" [stāsts bērniem]. Rīga: Liels un mazs, 2008.
* "Iztēlojies: trīs lugas". Rīga: Mansards, 2009.
* "Laika pavēlnieki" [mākslas projekts kopā ar tēlnieku Aigaru Bikši]. Rīga: Dienas grāmata, 2011.

### Citās valodās

* *Вкус свинца* [Svina garša]. Krievu val. tulk. Yuri Kasyanich. Aletheya, 2020.
* *Švino skonis* [Svina garša]. Lietuviešu val. tulk. Laura Laurušaite. Tyto alba, 2021.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jānis Jaunsudrabiņš (1877 - 1962) | Latvian Literature Centre».
2. ↑  «Soduma balvu literatūrā saņēmis Māris Bērziņš par romānu "Svina garša"». *satori.lv*.
3. ↑  «Triju Zvaigžņu ordenis piešķirts tiesnesei Osipovai, kinokritiķei Rietumai, rakstniecei Repšei». lsm.lv.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 267995325
* LCCN: n2007073517
* ISNI: 0000 0003 8317 8041
* GND: 143951378

 |

 |
***EG*** ir šaha etīdēm veltīts, angļu valodā iznākošs žurnāls. Burti "*EG*" nozīmē *EndGame* (latviešu: *galotne*) un arī latīņu frāzi *exempli gratia*. Kaut arī daudzi šaha žurnāli ietver šaha etīžu nodaļas, *EG* tām veltīta unikāla, ekskluzīva uzmanība.

Vēsture
-------

Žurnālu izveidoja 1965. gada 16. martā dibinātais šaha etīžu biedrība *"The Chess Endgame Study Circle"*. Starp biedrības vienpadsmit dalībniekiem bija starptautiskais meistars Roberts Veids, šaha etīdisti Hjū Blendfords un Džons Roikrofts. Roikrofts bija žurnāla izdevējs pirmajiem 102 žurnāla numuriem (no 1965. gada jūlija līdz 1991. gadam). Kopš tā laika izdevējs ir bijis Nīderlandes uzņēmums *Alexander Rueb Vereniging voor Schaakeindspelstudie* (ARVES). Pašreizējais galvenais redaktors ir Harolds van der Heidens.

Atsauces
--------

1. 1 2  A. J. Roycroft. *Test Tube Chess* (angļu). Stackpole, 1972. 111. lpp. ISBN 0-8117-1734-8.

Ārējās saites
-------------

* EG Žurnālu Nr. 1–152 (Juli 1965 - April 2004) arhīvs.
**Māris Abiļevs** (dzimis 1956. gada 23. aprīlī Kazahijā) ir Latvijas grafiķis un iespiedējs, grafiķa Andra Abiļeva brālis. Pazīstams arī kā austrumu cīņu meistars.

Biogrāfija
----------

Māris Abiļevs dzimis 1956. gada 23. aprīlī Kazahijā, Arikbalikas rajona Akčokas ciemā, izsūtīto ģimenē, kas Latvijā atgriezās 1968. gadā. Mācijās Rīgas 7. astoņgadīgajā skolā. Beidzis Rīgas 5. profesionāli tehnisko poligrāfijas mākslas vidusskolu (1975). No 1987. gada Mākslinieku Savienības biedrs. Strādājis kā litogrāfijas meistars Mākslas fonda Eksperimentālā estampa darbnīcā (1979 — 1991). No 1975. gada nodarbojas ar Austrumu cīņām (sambo, džudo, karatē), no 1989. gada ir Latvijas Republikas Karatē federācijas prezidents.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Darbojas oforta, litogrāfijas un dažādās jauktās tehnikās kā, piemēram, izstrādājis savu krāsainās monotipijas veidu. Pievērsies arī glezniecībai, kolāžām un skulptūrām.

### Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalās no 1979. gada. Nozīmīgākās personālizstādes noritējušas Rīgā (1986. gadā kopā ar brāli Andri Abiļevu; 1991). Piedalījies izstādēs ne tikai Latvijā, bet arī Japānā, Vācijā, Dānijā, Kanādā, ASV.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  «www.vipi.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 15. jūlijā.
2. ↑  www.makslinieki.lv
3. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.10.lpp.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija
Bunzena kolba ar pievienotu vakuuma caurulīti
**Bunzena kolba** (arī **filtrēšanas kolba** vai **sūcējpudele**[1]) ir konusveidīga biezsienu plakandibena kolba, kas paredzēta vielu filtrēšanai no šķidrumiem ar vakuuma palīdzību. Tai ir speciāla novadule, kam ar biezas gumijas caurulīti pievieno vakuumsūkni vai vakuuma līniju. Bunzena kolbas nedrīkst karsēt.[2] Trauks nosaukts vācu ķīmiķa Roberta Bunzena vārdā, bet daudzās valstīs šo kolbu dēvē par **Bihnera kolbu** (par godu vācu ķīmiķim Ernstam Bihneram) vai **Kitasato kolbu** (japāņu ārsta Sibasaburo Kitasato vārdā).

Bunzena kolbai var būt vēl papildu novadule tās apakšā ērtākai filtrāta noliešanai, kad atslēgts vakuums. Vēl parocīgāks ir kolbas variants ar trīsvirzienu krānu — izmantojot šādu kolbu, vakuums filtrāta noliešanas laikā nav jāatslēdz.

Bunzena kolbas sieniņu biezums mēdz būt no 3 līdz 8 mm. Tās konusveida kakliņš var būt pieslīpēts.

Izmantošana
-----------

Bunzena kolbu kopā ar Bihnera piltuvi izmanto par filtrāta uztvērēju vakuuma filtrēšanā. Retāk to lieto gāzu iegūšanai vai kā drošības trauku vakuuma procesos.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bunzena kolbas*** |

1. ↑  Akadēmiskā terminu datubāze — Bunzena kolba
2. ↑  Valdis Drinks. *456 eksperimenti ķīmijā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 1995, 13. lpp. ISBN 978-9984-560-83-0
**"Mazsalacas meteorīts"** bija mobilo sakaru kompānijas Tele2 mārketinga akcija 2009. gada 25. oktobrī, kas ievadīja reklāmas kampaņu par jaunu kompānijas tarifu plānu "Meteorīts". Akcija izraisīja starptautisku ažiotāžu un tās organizatoriem nācās publiski atvainoties un kompensēt radītos izdevumus.

Notikums
--------

2009. gada 25. oktobrī plašsaziņas līdzekļos ziņoja, ka 2009. gada 25. oktobra vakarpusē Mazsalacas novada Sēļu pagastā nokritis meteorīts, izveidojot aptuveni desmit metrus dziļu un divdesmit metru platu krāteri. Ziņoja, ka meteorīts esot nokritis netālu no "Kundratu" mājām. Pieaicinātie eksperti no paša sākuma apšaubīja versiju, ka krāteri radījis meteorīts. Nākamajā dienā atklājās, ka tas bijis mobilo sakaru operatora SIA "Tele2" organizēts inscenējums.

Atspoguļojums un atskaņas
-------------------------

Iespējamā meteorīta nokrišana tika plaši atspoguļota Latvijas un ārvalstu medijos. Reklāmists Ēriks Stendzenieks publiski pauda, ka pasaules plašsaziņas līdzekļos notikumam pievērstā uzmanība bijusi aptuveni 30 miljonu latu vērta. Amerikāņu žurnāls *Time* notikumu atzina par 2009. gada 10. nozīmīgāko nepatiesību.
Lai arī Mazsalacas novada pašvaldība nolēma nepieprasīt kompensāciju par radītajiem zaudējumiem, kompānija "Tele2" ziedoja novada pašvaldībai 3000 latu, kas tika izlietoti izglītības iestāžu remontam.
Ikgadējā mārketinga konkursā *Password 2010* Mazsalacas meteorīts tika atzīta par 2009. gada labāko reklāmas kampaņu.

Atsauces
--------

1. ↑  Mazsalacā nokritis meteorīts, izveidojot 20 metrus platu krāteri
2. ↑  Experts doubt meteor led to Latvian crater
3. ↑  Mazsalacas 'meteorīts' bijis 'Tele2' atbalstīts inscenējums (20:10)
4. ↑  «Mazsalacas "meteorīts" bija inscenēta ciniska akcija papildināts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 9. decembrī.
5. ↑  «Latvian meteorite crater was hoax». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. oktobrī. Skatīts: 2010. gada 23. janvārī.
6. ↑  «Stendzenieks: Mazsalacas meteorīts bija lieliska reklāma Latvijai». TvNET. 2009.10.27. Skatīts: 2011.10.07.
7. ↑  «10. Latvia Is Bored». TvNET. 2009.10.08. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 3. novembrī. Skatīts: 2011.10.07.
8. ↑  «Tele2 Mazsalacas novadam atlīdzinājis meteorīta akcijā nodarītos zaudējumus». Diena. 2009.10.29. Skatīts: 2011.10.07.
9. ↑  «Kampaņu "Meteorīts" atzīst par labāko aizvadītajā gadā». 7guru. 2010.05.14. Skatīts: 2011.10.07.[novecojusi saite]
Ir dažādu objektu spēja dažādi apstrādāt vienādus ziņojumus. Polimorfisms nodrošina to, ka vienu un to pašu vārdu var izmantot loģiski saistītiem, bet dažādiem mērķiem. Tas nozīmē, ka vienas programmu sistēmas robežās tiek izmantoti elementi, kuriem ir viens nosaukums, bet dažādā apstrāde.

Daļu no polimorfisma iespējām nodrošina funkciju un operatoru pārslogošana. Piemēram, var nodefinēt savu funkciju getSum( a, b ), kur a un b vienā gadījumā būs veseli skaitļi, otrajā gadījumā tie būs decimālie skaitļi, bet trešajā – imaginārie skaitļi. Atkarībā no argumentu datu tipa, funkcija izpildīs dažādas darbības (ko izsaukt, to lems translators).

Citas iespējas sedz dinamiskais polimorfisms, kas paredz iespēju, ka ar atvasinātas klases objektiem var strādāt tā, it kā tie būtu bāzes klases objekti. Piemēram, tiek veidota bāzes klase "SabiedrisksTransports", no kuras atvasina trīs klases: "Autobuss", "Trolejbuss" un "Tramvajs". Dinamiskais polimorfisms ļauj izveidot masīvu no klases "Transports" objektiem, nerūpējoties par to, vai tas būs autobuss, trolejbuss vai tramvajs.
**Elisa Manolova** (azerbaidžāņu: *Elis Filip qızı Manolova*; dzimusi 1996. gada 17. janvārī) ir  Bulgārijas izcelsmes Azerbaidžānas brīvā stila cīkstone, Eiropas čempione, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece, 2017. gada Islāma solidaritātes spēļu čempione.

Arī Elisas vecākā māsa Džanana Manolova ir cīkstone, pārstāv Bulgāriju.

Biogrāfija
----------

Elisa Manolova dzimusi 1996. gadā. Ar cīņas sportu viņa nodarbojas kopš 2004. gada. Starptautiskajās sacensībās piedalās kopš 2011. gada.

2018. gada Eiropas čempionātā viņa sasniedza finālu, kurā zaudēja somietei Petrai Olli un izcīnīja sudraba medaļu.

Gadu vēlāk viņa bija pirmā svara kategorijā līdz 65 kg, finālā pieveicot rumānieti Kristu Inci un izcīnot Eiropas čempionāta zelta medaļu.

2019. gadā pirmsolimpiādes pasaules čempionātā Kazahstānā svara kategorijā līdz 65 kg Elisa izcīnīja turnīra bronzas medaļu.

2020. gada Eiropas čempionātā, kas notika Itālijas galvaspilsētā Romā, svara kategorijā līdz 65 kg Elisa cīņā par čempiones titulu zaudēja bulgārietei Mimi Hristovai un izcīnīja Eiropas čempionāta sudraba medaļu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Элис Манолова: Я турчанка и особых чувств в схватке с Яневой не было» (krievu). azerisport.com. 2019. gada 19. septembris. Skatīts: 2020-07-14.
2. ↑  Элис Манолова завоевала для Азербайджана четвертое «золото» чемпионата Европы (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Elisa Manolova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Bārbeles sērūdeņraža avots** ir minerālūdens sēravots Bauskas novada Bārbeles pagastā. Viens no plašāk un senāk zināmajiem Latvijas dziednieciskajiem avotiem. Izvietojies pagasta rietumos uz dienvidiem no Bārbeles ciema Iecavas labajā krastā netālu no Dzērvītes ietekas. Kopš 1977. gada aizsargājams ģeoloģisks piemineklis. Mazmineralizēts sērūdeņradi, kā arī kalcija un nātrija sulfātus saturošs avots ar lielu debitu. No 2 m dziļas karsta piltuves avots ieplūst Iecavā pa 100 m garu strautu.

Rakstu avotos minēts kopš 1739. gada, kad pēc hercoga Pētera Bīrona pavēles tur izpirkta zeme un ierīkota sērūdens vannu dziedniecības iestāde. 18. gadsimtā Bārbeles sēravots bija slavenākā šāda tipa dziedniecības iestāde Latvijā. 20. gadsimtā to nomāja Latvijas sieviešu palīdzības korpuss, kas iekārtoja procedūru ēku un viesnīcu. Dziednīca izpostīta 2. pasaules kara laikā.

Mūsdienās populārs tūrisma objekts.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 132. lpp.
2. ↑  «The Ancient Sacred Sites. Bārbeles sēravots». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 24. septembrī. Skatīts: 2015. gada 1. novembrī.
3. ↑  «Latvijas dabas pieminekļi. Bārbeles Svētavots». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 2. augustā. Skatīts: 2015. gada 1. novembrī.
4. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde. Bārbeles sērūdeņraža avots
Sergejs Vitte 1880. gados
**Sergejs Vitte** (krievu: *Сергей Юльевич Витте*; 1845–1915) bija baltvāciešu izcelsmes Krievijas Impērijas valstsvīrs un politiķis.

Vitte panāca zelta standarta ieviešanu Krievijā 1897. gadā, veicināja kapitāla ieplūšanu no ārvalstīm, sekmēja ieguldījumus dzelzceļa būvniecībā (tostarp Lielā Sibīrijas dzelzceļa būvniecībā). Viņa darbības rezultātā Krievijas Impērijā krasi paātrinājās rūpniecības izaugsme, par ko viņu iesauca par "Krievijas industrializācijas vectēvu". Vitte bija pretnieks kara sākšanai ar Japānu un galvenais sarunu vedējs no Krievijas puses Portsmutas miera noslēgšanā. Faktiskais 1905. gada 17. oktobra manifesta autors, kurā ierosināja sākt Krievijas pārveidi par konstitucionālu monarhiju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sergey Yulyevich, Count Witte | Russian Prime Minister, Reformer & Statesman | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). 2023-06-25. Skatīts: 2023-08-08.

Ārējās saites
-------------
**Pauls Oto Hermanis Pinna** (igauņu: *Paul Otto Hermann Pinna*; dzimis Tallinā 1884. gada 3. oktobrī, miris Tallinā 1949. gada 25. martā), bija igauņu aktieris un teātra režisors, Igaunijas PSR Tautas mākslinieks (1942), teātra "Estonia" dibinātājs.

Biogrāfija
----------

Pauls Pinna dzimis Tallinā pilsētas valdes ierēdņa ģimenē. Aktiera karjeru uzsāka, darbojoties Igaunijas Mūzikas un dziedāšanas biedrībā. 1905. gadā kopā ar Teodoru Altermanu un Arturu Normanu viņš uzsāka nacionālā teātra "Estonia" izveidi. No 1909. līdz 1910. gadam kopā ar Teodoru Altermanu izdeva pirmo igauņu teātra žurnālu "Näitelava". 1914. gadā sakarā ar konfliktiem teātrī viņš pārcēlās uz Krieviju. 

Paula Pinnas kapsPēc Pirmā pasaules kara atgriezās Igaunijā. Sakarā ar to, ka teātris "Estonia" bija pārveidots par slimnīcu un daļa no aktieriem bija iesaukta armijā, viņš aizbrauca uz Maskavu, bet gadu vēlāk tomēr atgriezās Igaunijā, lai teātri atjaunotu. Igaunijas brīvības cīņu laikā viņš kļuva par Igaunijas Drāmas teātra (*Eesti Draamateater*) aktieri, režisoru un māksliniecisko vadītāju. 1923. gadā viņš nodibināja "Tautas teātri", kurā spēlēja aktieri pašdarbnieki. 1927. gadā šis teātris bankrotēja. Pēc tam pēc Kārļa Jungholca ielūguma atgriezās teātrī "Estonia". Otrā pasaules kara laikā viņš dienēja darba bataljonā. Pēc kara viņš dzīvoja un strādāja Igaunijā. Apbedīts Tallinas Meža kapos (*Metsakalmistu*).

Kāda Tallinas iela ir nosaukta Paula Pinnas vārdā. No 1949. līdz 1989. gadam Tallinā darbojās Paula Pinnas vārdā nosauktais teātris.

Atsauces
--------

1. 1 2   Пинна Пауль Юханович|издание=3-е
2. ↑  Eesti entsüklopeedia 12. köide, 2003: 415.

Ārējās saites
-------------

* Ohvitseride andmekogu
* Paul Pinna - Oh Tallinn, armas Tallinn (1928) YouTube
* Paul pinna helinäidis: Oled kena kana-Naljakas duett (Holländerimusika)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 45112085
* LNB: 000005708
* LCCN: no2019142403
* ISNI: 0000 0000 1403 523X
* GND: 119448440

 |

 |
**Mukačeve** (ukraiņu: *Мукачеве*) ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas galējos rietumos, Aizkarpatu apgabalā pie Latoricas upes. Transporta mezgls. Mukačeve ir Ukrainas armijas 128. mehanizētās brigādes (*128-а окрема гвардійська Туркестансько-Закарпатська двічі Червонопрапорна механізована бригада*) bāzes vieta.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 896. gadā hronikā *Gesta Hungarorum*, kurā stāstīts par ungāru ierašanos Panonijas līdzenumā. 1397. gadā Ungārijas karalis Sigismunds piešķīra pilsētu rutēņu kņazam Fjodoram Korjatovičam. 16. gadsimtā Mukačeve kļuva par Transilvānijas daļu. 18. gadsimta sākumā Mukačeve bija Antihabsburgu nemiernieka Ferenca II Rākoci (*II. Rákóczi Ferenc*, 1676-1735) galvenā bāze.

Pēc Pirmā pasaules kara Trianonas līgums iekļāva Mukačevi Čehoslovākijas sastāvā. Pēc 1938. gada Pirmajām Vīnes arbitrāžām Mukačeve tika iekļauta Ungārijā bija tās sastāvā līdz 1944. gada beigām, kad to ieņēma Sarkanā armija. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Rutēnija (*Підкарпатьска Русь*) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas pilsēta.

Cilvēki
-------

18. gadsimta sākumā Mukačeve bija Ungārijas nacionālā varoņa Ferenca II Rākoci galvenā bāze. No 1821. līdz 1823. gadam Mukačeves (Palanokas) pilī bija ieslodzīts Grieķijas nacionālais varonis Aleksandrs Ipsilants. Mukačeve ir ungāru gleznotāja Mihāja Munkāči (*Mihály Munkácsy*, 1844-1900) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mukačeve***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Ukrainas vēstures enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Aizkarpatu apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berehove
* Čopa
* Husta
* Iršava
* Mukačeve
* Perečina
* Rahiva
* Svaļava
* Tjačiva
* **Užhoroda**
* Vinohradiva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130294964
* LNB: 000245870
* LCCN: n88215715
* GND: 4133240-4
* SUDOC: 196930677
* BNF: cb15535022v (data)
* NKC: ge160079

 |

 |

1. ↑  .
Andriva Borisa ieejas karte Latgales latviešu kongresā.
**Andrivs Boriss** (1867—1942) bija latgaliešu sabiedriskais darbinieks, Voskānu muižas īpašnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1867. gada 10. martā Bērzgales pagasta Jaunborisovā muižnieka Jēkaba Borisova ģimenē.
1904. gadā viņš nopirka Voskānu muižu, 1906. gadā viņam piederēja arī Ozolmuižas Tauriņu dzirnavas netālu no Sakstagala.
1910. gadā viņš Latgales zemniekiem organizēja darbu Minskā, 1911. gadā Vorkaļu muižā rīkoja zemkopības kursus. Bija Rēzeknes apriņķa zemstes sapulces loceklis (1912).
Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā A. Borisovs organizēja latviešu strādnieku sūtīšanu Petrograda-Volhovo dzelzceļa būvniecībai. Nomainīja uzvārdu uz "Boriss", atbalstīja Rancāna baznīcas skolas būvi Rēzeknē un ziedoja naudu ievainotajiem latviešu strēlniekiem.

1917. gada 8. aprīlī (26. martā pēc VS) Latgaliešu Tautas komitejas (*Letgalīšu tautas komitets*) pārstāvji Andrīvs Boriss (Borisovs), Jezups Kangars, Francis Kemps, Viktors Silandžs un Andrīvs Zvīdriņš ieradās vizītē pie Krievijas Pagaidu valdības vadītāja Georgija Ļvova un izvirzīja jautājumu par pašpārvaldes tiesību piešķiršanai latgaliešiem. Kņazs Ļvovs izteicies, ka šo jautājumu Krievijā jākārto kopā ar citu tautu jautājumiem.

Boriss bija viens no Rēzeknes Pirmā Latgales kongresa organizētājiem, kongresa otrās dienas diskusijās nostājās Franča Kempa pusē un pēc aiziešanas no Latgales kongresa tika ievēlēts par separātā kongresa priekšēdētāju.
1917. gada beigās Rēzeknē Borisu ievēlēja par dibinātās Zemes īpašnieku un rentnieku savienības "Latgola" valdes priekšsēdētāju.
Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada sākumā viņš organizēja materiālu atbalstu Rēzeknes partizānu pulkam pulkveža Mihaila Afanasjeva vadībā. 1920. gadā nepiedalījās Latvijas Satversmes sapulces vēlēšanās.
Saimiekoja savos īpašumos, kopš 1933. gada bija Podberezes saimniecības (pie Rāzeknes, 90 ha) īpašnieks.

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā A. Borisu kopā ar dzīvesbiedri Terēzi (1880-?), dēliem Romualdu (1910—1942) un Andreju (1922-?) apcietināja un izsūtīja uz gulaga nometnēm.
Miris 1942. gada 4. aprīlī Vjatlagā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Andrievs Boriss [Boris-Borisovs]
2. ↑  Latgalieši vizītē pie Krievijas valdības galvas
Irākas speciālo vienību karavīri ar M4A1 karabīnēm, 2020. gada marts.
**Irākas bruņotie spēki** (arābu: القوات المسلحة العراقية) ir Irākas militārā organizācija, kuras mērķis ir aizsargāt valsts brīvību, neatkarību un teritoriālo integritāti. Irākas bruņotos spēkus komplektē, pamatojoties uz iesaukumu. Dienestā pieņem vīriešus vecumā no 18 līdz 40 gadiem. 

Kopš tās izveides 2003. gadā Irākas armija saņem palīdzību no ASV, citām NATO valstīm un to sabiedrotajiem. 

Irākas armija vēsturiski bija viena no kompetentākajām arābu pasaules militārajām vienībām. Tomēr Sadama Huseina diktatūras un iejaukšanās militārajā organizācijā laikā armijas kompetence ievērojami samazinājās. Tieši armija ir viena no Irākas valsts institūcijām, kurai uzticas visvairāk. Irākas bruņoto spēku trūkumi ir konstatēti tādās nozarēs kā loģistika un militārā izlūkošana. Augstas klases konvencionālajās operācijās Irākas spējas pašlaik ierobežo artilērijas un gaisa spēku trūkums.

Atsauces
--------

1. ↑  Kevin M. Woods. *The Weight of the Shadow of the Past: The Organizational Culture of the Iraqi Army, 1921–2003*. Cambridge : Cambridge University Press, 2019. 272–298. lpp. ISBN 978-1-108-48573-9.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Irākas bruņotie spēki***.
**Daugavpils Universitātes Sistemātiskās bioloģijas institūts** (**DU SBI**) ir 2005. gadā dibināta Daugavpils Universitātes zinātniska struktūrvienība, kas reģistrēta Latvijas Zinātnisko iestāžu reģistrā. Tā galvenais mērķis ir zinātnisko pētījumu veikšana sistemātiskās bioloģijas jomā. Institūta idejas autors, izveidotājs un pirmais direktors ir profesors Arvīds Barševskis. Kopš 2007. gada institūta direktore ir Dr. biol. asociētā profesore Inese Kokina.

Institūta galvenie uzdevumi ir: pētniecisko projektu īstenošana; Sistemātiskās bioloģijas zinātnes attīstība un zinātnieku skolas veidošana Daugavpils Universitātē; zinātniskā personāla un pētnieciskās bāzes pilnveidošana; zinātnisko kolekciju izveide entomoloģijā un botānikā; zinātnisko izdevumu (žurnālu, monogrāfiju, rakstu) sagatavošana; zinātnisko konferenču un semināru rīkošana; zinātnieku sadarbības veicināšana vietējā, valsts un starptautiskā līmenī; piedalīšanās studiju programmu īstenošanā; zinātnes popularizēšana; citu zinātniski pētniecisko pasākumu (ekspedīciju, nometņu u.c.) rīkošana.

Institūts veic taksonomijas, sistemātikas un bioģeogrāfijas pētījumus galvenokārt Baltijas jūras baseina, bet atsevišķu taksonomisko grupu organismiem — pasaules faunā vai florā.

Institūtā tiek veidotas vaboļu un gliemju zinātniskās kolekcijas, un herbārijs.

Institūtā tiek izdoti divi starptautiski recenzējami zinātniski žurnāli — *Baltic Journal of Coleopterology* un *Acta Biologica Universitatis Daugavpiliensis*.

Daugavpils Universitātes Sistemātiskās Bioloģijas institūtā ir iespējams apgūt biologa profesiju un iegūt akadēmiskos/zinātniskos grādus visu trīs līmeņu studiju programmās Studēt bioloģiju DU. Institūta mācībspēki piedalās bioloģijas bakalaura, maģistra un doktora studiju programmu īstenošanā. Ir izveidota Promocijas padome bioloģijā. DU bioloģijas studiju programmu studentiem tiek rīkoti daudz un dažādi ārpusstudiju pasākumi, tai skaitā ārvalstu ekspedīcijas.

Ārējās saites
-------------

* Daugavpils Universitātes Sistemātiskās Bioloģijas institūta mājas lapa (latviski)/(angliski)
**Veļki Medera** (slovāku: *Veľký Meder*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Dunajska Stredas apriņķī.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1268. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Veļki Medera līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Naģmeģera** (*Nagymegyer*). 1466. gadā Ungārijas karalis Māķāšs Huņadi piešķīra Veļki Mederai pilsētas tiesības. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Vīnes arbitrāžām, no 1938. līdz 1945. gadam pilsēta bija iekļauta Ungārijas sastāvā. No 1948. līdz 1990. gadam pilsētas nosaukums bija Čalovo (*Čalovo*). No 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

2001. gadā absolūtais vairākums (84,55 %) pilsētas iedzīvotāju bija ungāri, dzīvo arī slovāki (13,45 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (57,40 %), kalvinisti (22,64 %), nereliģiozi (15,13 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Veļki Medera***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 131729591
* LCCN: no2007078554
* GND: 4760784-1
* NKC: ge131289

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Prinča Čārlza sala** (angļu: *Prince Charles Island*) vai **Iluilika** (inuītu: ᐃᓗᐃᓕᖅ, *Iluiliq*) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam. 19. lielākā Kanādas sala un 78. lielākā sala pasaulē.

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies Foksa baseinā netālu no Bafina salas krasta. 9 km platais Kokrema šaurums to atdala no Eirforsa salas austrumos. Ainavā dominē zemiene ar pārpurvojušos tundru. Visa salas teritorija kopā ar kaimiņos esošajām Eirforsa un Folija salām kopš 1979. gada kā putniem nozīmīga vieta iekļauta Foksa baseina salu aizsargājamā teritorijā.

Vēsture
-------

Lai arī inuitiem sala bijusi jau zināma, pirmais no ārpasaules to tikai 1932. gadā atklāja velkoņa kapteinis V. Pūls, bet neatzīmēja kartēs. Atkārtoti salu 1948. gadā atklāja kanādiešu gaisa spēku lidotājs Alberts Tomkinsons, kurš veica apvidus aerofotografēšanu. Nosaukta par godu tā paša gada novembrī dzimušajam britu troņmantiniekam Čārlzam.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Inuit Heritage Trust. Place Names Program. Iglulik and Hall Beach Traditional Place Names
3. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Prince Charles Island
4. ↑  IBA Canada. Foxe Basin Islands
5. ↑  Vitalis Pantenburg: Neues Land in der Arktis

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Prinča Čārlza sala***.
* International Map of the World 1:1,000,000 Rowley River NR-17/18/19/20
* International Map of the World 1:1,000,000 Koukdjuak River NQ-17/18/19/20
**Veļikaja** (krievu: *Великая*), latviski arī **Mude**, **Mudava** **un Mudve**, ir upe Pleskavas apgabalā, kura ietek Pleskavas ezerā. Upes garums ir 430 km, baseina platība — 25 200 km2.

Pavasaros pali sasniedz pusotra metra augstumu. Ūdens caurtece ir 134 m3/s. Ledus ir no novembra līdz aprīlim.

Lielākās pietekas — kreisā krasta: Idrica, Isa, Zilupe (Sīnupe, Siņaja), Rītupe (Ūdrāja, Utroja), Kūkova (Kokava, Kuhva), Vāda (Vjada); labā krasta: Aloļa, Kudka, Sorota, Čerjoha, Pskova.

Upes krastos atrodas pilsētas Opočka, Ostrova un Pleskava.

Upe sākas Bežaņicu augstienē. Augštecē ir vairāki ezeri. Pēc tiem Veļikaja 15 kilometru garumā tek mežos, stipri līkumojot. Tālāk upes krasti ir ļoti ainaviski, tās krastos aug priežu meži. Pēc Idricas ietekas (5 km augšpus ietekas pie Idricas upes atrodas Idricas ciems) Veļikaja strauji pagriežas uz ziemeļiem. Upes platums palielinās līdz 30 — 40 metriem, mežu tās krastos kļūst mazāk, krastu apdzīvojums paliek lielāks.

Lejpus Opočkas, pēc Kudkas ietekas, mežu praktiski vairs nav, straumes ātrums palēninās.

Pēc Siņajas (Zilupes) ietekas Veļikajas platums sasniedz jau 60 — 70 metrus. Augšpus Ostrovas pilsētas upē ir daudz salu un pietekas atrodas starp tām.

Lejpus Ostrovas, Veļikajā piecu kilometru garumā ietek uzreiz trīs lielas upes — Rītupe, Kūkova un Vāda. Veļikajas platums palielinās līdz 100 metriem, straumes ātrums stipri samazinās. Upes krastos šeit ir ļoti maz mežu, tie ir diezgan apdzīvoti.

Pie Pleskavas upē ietek vēl arī Čereha un Pskova. Tad upes platums ir vairāk nekā 100 metri.

Veļikaja ietek Pleskavas ezerā 15 km lejpus Pleskavas, veidojot nelielu deltu. Upe lejtecē ir kuģojama.

Atsauces
--------

1. ↑  Andersons, Edgars, "Kā Narva, Pečori un Abrene tika iekļauta Krievijas Sociālistiskajā Federatīvajā Republikā", žurnāls "Latvijas Vēsture" 1/1991

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Veļikaja***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Fotoalbums ar Veļikajas fotogrāfijām
|  |
| --- |
| 
Princeses Elizabetes Zemes atrašanās vieta.
 |

**Princeses Elizabetes Zeme** (angļu: *Princess Elizabeth Land*) ir dabas apgabals Austrumantarktīdā, Indijas okeāna krastā. Formāli daļa no Austrālijas Antarktiskās teritorijas. Austrumos robežojas ar Vilhelma II Zemi, rietumos — ar Eimerija šelfa ledāju. Piekraste nosacīti dalās sekojošos sektoros:

* Leopolda un Astridas krasts: 87°43'E līdz 81°24'E
* Ingridas Kristensenas krasts: 81°24'E līdz 73°35'E

Iekšzemē lielu daļu teritorijas aizņem Amerikāņu augstiene ar vairākām kalnu grēdām un nunatakiem.

Princeses Elizabetes zemi 1931. gada 9. februārī atklāja *BANZARE* ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā un nosauca par godu tagadējai Apvienotās Karalistes karalienei Elizabetei II, tolaik kroņprincesei.

Princeses Elizabetes zemē atrodas vairākas polārstacijas, lielākās no kurām ir vissezonas Deivisa (Austrālija) un Džunšaņa (Ķīna).

Atsauces
--------

1. ↑  Antarctic Gazetteer Id 1289

Skatīt arī
----------

* Karalienes Elizabetes Zeme
Šis raksts ir par pilsētu Krievijā. Par pilsētu Kazahstānā skatīt rakstu Priozerska (Kazahstāna).

**Priozerska** (krievu: *Приозерск*) ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā pie Lādogas ezera pie Vuoksi upes ietekas ezerā.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta ir viena no senākajām reģionā. Pirmoreiz minēta 1143. gadā kā **Korela** (*Корела*), bet vietējo somu un karēļu saukta par **Kekisalmi** (*Käkisalmi*). Pilsēta attīstījās ap cietoksni - vienu no reģiona galvenajām militārajām bāzēm. No 1323. līdz 1479. gadam cietoksni pārvaldīja Novgorodas Republika, tad to pakļāva Maskavija. 1580. gada rudenī cietoksni iekaroja Pontuss Delagardijs. No 1581. līdz 1595. gadam un no 1611. gada līdz Lielajam Ziemeļu karam (1710. gadam) pilsēta atradās Zviedrijas sastāvā kā **Keksholma**. 

No 1617. līdz 1743. gadam Keksholma bija Keksholmas lēnes centrs, kas bija viena no Zviedrijas lielvalsts aizjūras provincēm. Kekskolmas lēnes robežas sakrita ar senās Karjalas zemes robežām. Pēc 1811. gada, kad Krievijas impērijai pievienoja Somiju, Keksholma tika iekļauta Somijas lielhercogistē. 

Pēc Oktobra revolūcijas, nodibinoties Somijas valstij, iekļāvās tās sastāvā. Otrā pasaules kara laikā, PSRS uzbrūkot Somijai (Ziemas karš), ieņemtā Keksholma tika iekļauta Karēļu-somu PSR, Turpinājuma kara laikā pilsētu ieņēma somu karaspēks. 
1944. gada 24. septembrī to atkal ieņēma Sarkanā armija, pilsētas somu iedzīvotāji pameta pilsētu. 

1944. gada 24. novembrī Keksholmas rajonu atdalīja no Karēļu-somu PSR un pievienoja Krievijas PFSR Ļeņingradas apgabalam. 1948. gada 1. oktobrī to pārdēvēja par **Priozjorsku** (*Приозёрск*), tomēr praksē ieviesās Priozerskas nosaukums.

Galerija
--------

* Korelas pils (dib. 1143) nocietinājumiKorelas pils (dib. 1143) nocietinājumi
* Pareizticīgo baznīcaPareizticīgo baznīca
* Luterāņu baznīcaLuterāņu baznīca

Cilvēki
-------

Priozerska ir somu komponista Erki Melartina (*Erkki Melartin*, 1875-1937) dzimtā pilsēta.

Atsauces
--------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Federālais Valsts statistikas dienests. Skatīts: 23 janvāris 2019.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Priozerska***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Priozerska enciklopēdijā "Mana pilsēta" (krieviski)
* Foto
* Cietoksnis

  


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļeņingradas apgabala pilsētas |
| --- |
|  |
| Ļeņingradas apgabala ģerbonis | 
* Boksitogorska
* **Gatčina**
* Ivangoroda
* Kamennogorska
* Kingisepa
* Kiriši
* Kirovska
* Kommunara
* Kudrova
* Lodeinoje Poļe
* Luga
* Ļubaņa
* Murina
* Novaja Ladoga
* Ņikoļska
* Otradnoje
* Pikaļova
* Podporožje
* Primorska
* Priozerska
* Sertolova
* Sjastroja
* Slanci
* Sosnovijbora
* Svetogorska
* Šliselburga
* Tihvina
* Tosno
* Viborga
* Visocka
* Volhova
* Volosova
* Vsevoložska

 | Ļeņingradas apgabala karogs |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge1173773

 |

 |
**Vetara** (indonēziešu: *Pulau Wetar*) ir sala Indonēzijā, Mazo Zunda salu arhipelāgam piederošo Baratdajas salu grupas lielākā sala. Administratīvi ietilpst Moluku provinces Dienvidrietumu Moluku apriņķī. Lielākās apdzīvotās vietas ir pagastu centri Liopa, Ilvaki, Vasiri, Masapuna un Arvala; tās pa salas perimetru savieno autoceļš.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas dienvidaustrumos Bandas jūrā, Baratdajas salu rietumu galā. Vetaras šaurums dienvidos to atdala no Timoras, Ombai šaurums rietumos — no Aloras, bet Romanas šaurums austrumos — no Romanas salas. Vetaras ziemeļrietumu un rietumu piekrastē mazās Liranas un Reonas saliņas. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina. Augstākais punkts ir Lalaitu (1412 m vjl) salas austrumos. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vetara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315529075
* LCCN: sh2002004939
* GND: 1078168016

 |

 |
Veterinārārsts izmeklē Maltas zīda suņa jaukteni
**Veterinārārsts** ir sertificēts veterinārmedicīnas speciālists, kas veic dzīvnieku medicīnisko aprūpi, konsultē par dzīvnieku aprūpi un labklājību, kā arī veic profilaktiskos pasākumus dzīvnieku veselības un aprūpes jomā. Veterinārārsti var strādāt veterinārās klīnikās, zvēraudzētavās, patversmēs, vai strādāt kā pašnodarbināta persona, individuālais komersants, vai algots darbinieks privātpraksē.

Vārds "veterinārs" ir cēlies no latīņu val. "*veterinarius*", kas nozīmē "saistīti ar darba dzīvniekiem". Pirmā veterinārā skola tika atvērta 1761. gadā Lionā (Francijā).

Pienākumi
---------

Veterināra pienākumi ikdienā ir izmeklēt un diagnosticēt saslimušus dzīvniekus, noteikt tiem ārstēšanas kursu, tostarp medikamentus, procedūras, noņemt izmeklējamos paraugus, nozīmēt papildus izmeklēšanu; veikt praktisko ārstēšanu un konsultēt dzīvnieku īpašniekus kā veikt ārstēšanos mājas apstākļos. Veterinārie ķirurgi veic dažāda veida veterinārās operācijas, tostarp kastrāciju, ortopēdisko ķirurģiju. Veterinārārsti veic arī stomatoloģiskās procedūras, brūču apkopi, displāzijas testu suņiem, parazitoloģijas procedūras, utt.

Papildus veselības aprūpei, veterinārārsti var arī pieņemt dzīvnieku dzemdības un novērtēt mazuļu veselību. Lauku saimniecībās veic ganāmpulka veselības uzraudzību kopumā, vērtēt lopu veselības stāvokli kvalitatīvai produktu (piens, gaļa) ieguvei un atražošanas funkcijas veikšanai, veikt profilaktisko potēšanu.

Veterinārārstu ikdienas pienākumos arī ietilpst rakstīt un uzturēt dzīvnieku medicīnisko vēsturi, dokumentāciju.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «Veterinārārsts | Profesiju pasaule». *www.profesijupasaule.lv*. Skatīts: 2023-03-01.
2. ↑  «Etymology Of Veterinarian - MyPetsDoctor.com». *www.mypetsdoctor.com* (en-US). 2011-07-15. Skatīts: 2023-03-01.
3. ↑  «Par klīniku :: Mazo Brāļu hospitālis». *mbh.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-03-01.
**Ņehožes bāka** (poļu: *Latarnia Morska Niechorze*) atrodas Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, Ņehožē, Baltijas jūras krastā.

Vēsture
-------

Nehožes bāka
Bāku šajā vietā sāka būvēt 1863. gadā un 1866. gada 1. decembrī tā sāka darboties. Bāka raidīja mirgojošu baltas gaismas signālu (10 s deg, 10 s pārtraukums). Laterna bija aprīkota ar Frenela 1. kārtas ierīci. Gaismu deva rapšu eļļas lampa. Gaismas signāla mirgošanu panāca ar stroboskopa aparātu, kuru darbināja pulksteņmehānisms. Otrā pasaules kara laikā bākas laternu iznīcināja artilērijas uguns. 1948. gadā bāku pilnībā atjaunoja. Eļļas lampu nomainīja ar Zviedrijā ražotu iekārtu, kura sastāvēja no 4 diskveida lēcām, starp kurām atradās elektriskā spuldze. Iekārtu grieza no kādas zemūdenes noņemts motora mehānisms.

Raksturojums
------------

Bākas augstums ir 45 m. Bāku veido astoņšķautņu ķieģeļu tornis ar galeriju un laternu. Laterna ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 62,8 m virs jūras līmeņa. Gaismas iekārtu veido rotējoša ierīce ar gredzenveida lēcām un 1 kW spuldzi maiņas aparātā. Gaisma balta (0,45 s deg, 9,55 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 20 jūras jūdžu attālumā.   

2006. gadā Polijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu.

Ārējās saites
-------------

* Ņehožes bāka Archived 2012. gada 14. augustā, *Wayback Machine* vietnē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pastmarka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 24. janvārī. Skatīts: 2008. gada 19. aprīlī.

Koordinātas: 54°05′46.83″N 15°04′29.77″E﻿ / ﻿54.0963417°N 15.0749361°E﻿ / 54.0963417; 15.0749361

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nehošes bāka*** |
Domu eksperimenta ilustrācija karikatūrā.
**Sviestmaizes-kaķa paradokss** ir humoristisks paradokss, kas ir ironiska kombinācija no diviem izteikumiem:

* Kaķi vienmēr piezemējas uz kājām.
* Sviestmaize vienmēr piezemējas ar sviestu uz leju.

Paradokss rodas, kad tiek apsvērts, kas notiktu, ja pie kaķa muguras piesietu sviestmaizi ar sviestu uz augšu un nomestu kaķi no liela augstuma.

Domu eksperimenti
-----------------

Daži cilvēki jokojot izvirza pieņēmumu, ka šis eksperiments izraisīs antigravitācijas efektu. Viņi apgalvo, ka, tuvojoties zemei, kritiena ātrums samazināsies un kaķis sāks rotēt, līdz sasniegs stabilu stāvokli, karājoties gaisā nelielā attālumā no zemes un vienlaicīgi rotējot lielā ātrumā. Šo efektu izraisa sviestmaizes apziestās puses tuvošanās zemei un kaķa kāju mēģinājums piezemēties. Taču tam vajadzētu enerģiju, lai saglabātu rotācijas kustību, kurai būtu jānāk no gravitācijas enerģijas, lai nepārkāptu enerģijas nezūdamības likumu.

Skatīt arī
----------

* Nepārvaramā spēka paradokss
* Šrēdingera kaķis

Atsauces
--------

1. ↑  UoWaikato apkārtraksts

Ārējās saites
-------------

* *New Scientist*
* *Science Frontiers Online*
* *The Usenet Oracle*, kur 1992. gadā parādījās joks.
* Paradoksa nepilnības
* Video