recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nellija Maklakova** (dzimusi kā **Feldmane** 1981. gada 20. aprīlī Kuldīgā) ir Latvijas šahiste.

Biogrāfija
----------

Kuldīgas šaha trenera Jāņa Vilerta audzēkne. Daudzkārtējā Latvijas jauniešu šaha čempionātu laureāte dažādās meiteņu vecuma grupās: 1995. gadā 2 vieta M14 vecuma grupā, 1996. gadā 2. vieta M16 vecuma grupā, 1997. gadā 3. vieta M16 vecuma grupā, 1998. gadā 1. vieta M18 vecuma grupā un 1999. gadā 2. vieta M18 vecuma grupā.

1999. gadā debitējusi, bet kopš 2016. gada regulāri piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos. Labākos rezultātus šajās sacensībās sasniegusi 2017. un 2022. gadā, kad abas reizes izcīnījusi 3. vietu, un 2023. gadā, kad bijusi 2. vietā. 2019. gadā uzvarējusi Latvijas vīriešu šaha čempionāta Vidzemes atlases turnīrā.

2017. gadā aprīlī Rīgā piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm.

2022. gadā pārstāvējusi Latvijas komandu Pasaules sieviešu šaha olimpiādē.

Beigusi Rīgas Tehnisko universitāti. Rīgas šaha skolas trenere. FIDE instruktore (2018). Sākot ar 2018. gadu aktīvi nodarbojas ar bērnu un jauniešu šaha turnīru organizāciju. Kopš 2022. gada ir Latvijas Šaha federācijas valdes locekle.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1999. gads — 4.-5. vieta.
* 2008. gads — 15. vieta.
* 2009. gads — 47. vieta.
* 2016. gads — 11. vieta.
* 2017. gads — 3. vieta.
* 2018. gads — 6. vieta.
* 2019. gads — 8. vieta.
* 2020. gads — 7. vieta.
* 2021. gads — 6. vieta.
* 2022. gads — 3. vieta.
* 2023. gads — 2. vieta.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Nellija Feldmane vietnē 365chess.com

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Šaha Federācija
2. ↑  Latvian Women chess championship 2017
3. ↑  Latvijas 2022. gada sieviešu čempionāts
4. ↑  Latvian Women's Chess Championship 2023
5. ↑  Latvian Championship Vidzeme Regional Qualifier 2019
6. ↑  European Individual Women Chess Championship 2017
7. ↑  44th Chess Olympiad 2022 Women
8. ↑  Nellija Maklakova - Rīgas Šaha skola
9. ↑  Maklakova, Nellija
10. ↑  Notikušas izmaiņas Latvijas Šaha federācijas vadībā
**Nelijerve** (igauņu: *Nelijärve*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Aegvīdu pagastā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa un tas atrodas 18,4 km attālumā no Tapas, 59,2 km attālumā no Tallinas un 150,4 km attālumā no Narvas. Nelijervē pietur Tapas (Tartu, Valgas, Koidulas, Rakveres, Narvas) un Tallinas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Jenedas pieturas punktā tika izbūvētas divas jaunas pasažieru malas platformas ar augstuma atzīmi 550 mm. Platformu garums - 30 m. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  Avaleht | Edelaraudtee
3. ↑  Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium[novecojusi saite]
4. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 29. decembrī. Skatīts: 2012. gada 24. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Tapu** |
|  Aegvīdu |  **Nelijerve** | Jeneda  |
**Valda Ošs-Lamonde** (arī **Valda Ošs,** **Valda Oša-Lamonda***;* dzimusi 1935. gada 6. februārī Liepājā, mirusi 1968. gada 24. oktobrī Koburgā (*Coburg*) Austrālijā) bija pirmā latviešu izcelsmes sieviete civilās aviācijas pilote Austrālijā. Savu pilotes licenci ieguva 1956. gadā, to izsniedza "Royal Victorian Aero Club". Strādājusi aviosabiedrībā "Southern Airlines", līdz to likvidēja. Darbu kā pilote vairs turpināt nevarēja, tāpēc sāka strādāt citas aviosabiedrības birojā.

Dzīves gājums
-------------

Valda Ošs-Lamonde dzimusi Liepājas ārsta Oskara Brēma klīnikā mājsaimnieces Marijas Leontīnes Ošs un veikalnieka Žaņa Kriša Ošs ģimenē. Kristīta Liepājas Svētās Annas evaņģēliski luteriskajā draudzē 1938. gadā, kur par krustvecākiem izvēlēti Vilis Ziemelis un Elvīra Ziemelis un dots kristītais vārds **Valda Helga Ošs**.

Otrā pasaules kara laikā 1949. gada 4. jūlijā ģimene no Latvijas bija spiesta emigrēt un 1949. gada 28. jūlijā ar imigrantu kuģi "Skaugum" no Neapoles ostas Itālijā ieradās Viktorijas pavalstī, Austrālijā. Sākotnēji visi apmetās Austrālijas ziemeļaustrumu pilsētas Vestseilas (*West Sale*) imigrantu nometnē Bonegilā, vēlāk pārcēlās uz Melburnas priekšpilsētu Koburgu. Mācījusies Gipslandes (*Gippsland*) apgabala Seilas (*Sale*) pilsētas vidusskolā.

1968. gada 24. oktobrī Valda nolēma šķirties no dzīves. Apglabāta Folknera kapsētā Melburnā Austrālijā 1968. gada 28. oktobrī.

Privātā dzīve
-------------

Bija precējusies ar Baironu Hjū Lamondu (dz.1922.-1995.). Pārim bija dēls Gregors. Valdai bija brālis Juris Andrejs Ošs (dz.1942. gada 20. decembrī, miris 1999. gadā). Vecāki — Marija Leontīne Ošs (dzimusi Mūrnieks) un Žanis Krišs Ošs, mātes māsa Anna Aleksandra Mūrnieks-Ģibietis.

Piemiņas pasākumi
-----------------

2015. gada februārī Liepājas Centrālajā zinātniskajā bibliotēkā (Zivju ielā 7) bija skatāma izstāde, kas veltīta Valdas Ošs-Lamondes piemiņai.

Avotos
------

**Valdas Ošs-Lamondas piemiņai veltīti vairāki stāsti** (autore — Lāsma Gaitniece; née Ģibiete):

"Valērijas lidojums" (www.satori.lv, 2013.gada 26.decembris);

"Vakars Vēžu ielā" ("Kursas Laiks", 2014.gada 10.februāris, 6.lpp.);

"Citāda dzimšanas diena" (Liepājas Universitātes studentu un absolventu dzejas un īsprozas almanahs „Skanošs kā sudrabs ir mans laiks"; 2014.).

**Valdas Ošs-Lamondas piemiņai veltīti vairāki literāri darbi** — grāmatas daiļliteratūras žanrā (autore — Lāsma Gaitniece; née Ģibiete):

"Vasarnīca Pārdaugavā" (LiePA, 2015);

"Par to, ko es tev neteicu" (VESTA-LK, 2019).

**Bibliogrāfija**:

Arnold, R. First Females above Australia. 2010.gads, Austrālija.

Atsauces
--------

1. ↑  «irliepaja.lv/lv».
2. ↑  «liepajasczb.lv».[novecojusi saite]
3. 

4. (bez aut.) Nedēļas piezīmes.// laikraksts "Austrālijas Latvietis", 1960.gada 7.maija numurs, 3.lpp.

5. Gaitniece, L. "Latviete Austrālijas debesīs. Valdas Ošs skumjais dzīvesstāsts". Žurnāls "100 Latvijas noslēpumi", 2020. gada novembris, 21. — 23. lpp.
**Šantala Šodē de Silana** (franču: *Chantal Chaudé de Silans*; 1919. gada 19. marts Versaļa — 2001. gada 5. septembris Grasa) bija Francijas starptautiskā lielmeistare šahā (1990).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījusies spēlēt deviņu gadu vecumā. 1932. gadā piedalījusies savā pirmajā Francijas sieviešu šaha čempionāta finālā. 1936. gadā uzvarējusi Francijas sieviešu šaha čempionātā. 1939. gadā apprecējusies ar Bernardu Šodē un pārcēlusies uz dzīvi Marokā. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā ģimene atgriezusies Francijā.

1949.-1950. gadumijā Maskavā pārstāvējusi Franciju Pasaules sieviešu šaha čempionātā, kurā labi startējusi, atrodoties starp līderiem, taču turnīra finišā nogurusi un ieņēmusi 7. vietu. Turpmākajos gados, neraugoties uz to, ka bijusi četru bērnu māte, trīs reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas ciklu pretendentu turnīros: 1952. gadā bijusi 9. vietā, 1955. gadā palikusi 12. vietā, bet 1961. gadā atkal ierindojusies 12. vietā.

Bijusi pazīstama kā viena no pirmajām šahistēm, kas piedalījusies spēcīgos vīriešu turnīros. 1947. gadā debitējusi Francijas vīriešu šaha čempionāta finālā, kurā ieņēmusi 7. vietu. 1951. gadā Francijas vīriešu šaha čempionātā izcīnījusi 3. vietu, kas joprojām ir labākais sievietes sasniegums šajos čempionātos. Pārstāvējusi Francijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās 1950. gadā bijusi vīriešu komandas sastāvā, kļūstot par pirmo sievietu, kas piedalījusies vīriešu šaha olimpiādēs, bet 1957. gadā - sieviešu komandas sastāvā.

1970. gadā kļuvusi par Parīzes šaha kluba  *Caïssa* prezidenti un vadījusi šo klubu vairāk nekā 30 gadus. Šajā laikā klubā izauguši vairāki perspektīvi jaunie šahisti, no kuriem pazīstamākais ir viens no vadošajiem Francijas šaha lielmeistariem Žoels Lotjē.

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Šodē de Silanai kā vienai no pirmajām piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1990. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Le championnat de France féminin
2. ↑  1949-50 Title Tournament
3. ↑  1952 Candidates Tournament
4. ↑  «1955 Candidates Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 26. aprīlī.
5. ↑  1961 Candidates Tournament
6. ↑  Vichy 1951 - 27ème championnat de France
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Chantal Chaudé de Silans
8. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Chantal Chaudé de Silans

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Dimondirvila** (franču: *Base antarctique Dumont d'Urville*) ir franču vissezonas polārstacija Antarktīdā. Izvietota Petrelsu salā Puentžeoložī arhipelāgā Adelijas Zemes piekrastē. Nosaukta par godu franču jūrasbraucējam Žilam Dimonam d'Irvilam.

1952. gada 23. janvārī ugunsgrēkā tik iznīcināta franču polārstacija Pormartēna, kas atradās 62 km uz austrumiem no tagadējās stacijas. Petrelu salās ornitoloģiskiem novērojumiem bija izbūvēta neliela stacija Marē *(Base Marret)*, kas arī tika izvēlēta par ekspedīcijas pārziemošanas vietu 1952.-1953. gada sezonai. Jauna stacija Marē vietā tika izbūvēta 1956. gadā tajās pašās salās un tā kalpoja par franču zinātnieku atbalsta punktu Starptautiskā ģeofizikas gada programmai.

Stacijas personāls ziemas periodā ir ap 30, vasarā stacija var uzņemt līdz 120 cilvēku. Dimondirvilu, tāpat kā citas franču polārstacijas, apkalpo ledlauzis *l'Astrolabe*, kas piegādā nepieciešamos materiālus un aprīkojumu no Hobārtas Austrālijā. Stacijas darbu organizē Francijas Pola Emīla Viktora polārais institūts *(IPEV; L'Institut polaire français Paul-Emile Victor)*. Kontinenta piekrastē 5 km attālumā iepretī Dimondirvilai atrodas praktiski atsevišķa loģistikas bāze Kappridoma (*Cap Prud'Homme*) transporta karavānu organizēšanai uz iekškontinentālo staciju Konkordiju.

Atsauces
--------

1. ↑  Antarctic Traverse

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dimondirvila*** |

* Dimondirvilas apraksts IPEV mājaslapā Archived 2010. gada 16. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Présentation et visite interactive de la base Dumont d'Urville

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Francijas polārstacijas Valsts karogs: Francija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* Alfredfora
* Dimondirvila
* Konkordija  /
* Martēndevivjē
* *Pormartēna*
* Portofransē
* *Šarko*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* **AWIPEV**  /
* Korbela
* Rabo

 |

 |
Koordinātas: 56°35′02,77″N 25°41′30,91″E﻿ / ﻿56.58333°N 25.68333°E﻿ / 56.58333; 25.68333

**Taborkalns** (vācu: *Tabor-Berg*), arī **Dabora kalns, Dāburkalns** ir 158 m augsts paugurs, kas atrodas Sēlijas paugurvaļņa Jēkabpils novadā pie Daugavas kreisā krasta.

19. gadsimtā Taborkalnā atradās Strūves ģeodēziskā loka punkts *Dabors-kalns*, valsts aizsardzības Nr. 9217..

Vēsture
-------

Ģeodēzisko punktu uzmērīja 1824. un 1826. gadā Strūves vadībā. Papildus mērījumus 1828. gadā veica Hodzjko vadībā ar mērķi savienot Strūves un Tennera triangulācijas tīklus.
Pirms papildus mērījumu veikšanas punktos *Dabors-kalns*, *Sestu-kalns* un *Gaissa-kalns* atkārtoti nostiprināja punktus un atjaunoja triangulācijas signālus.
2015. gada 14. septembrī atsedza lielu akmens plāksni, kuras centru veido aptuveni 5 centimetru diametra aplis ar krustu.
2017.gadā Strūves ģeodēziskā loka punktu "Daborkalns" iekļāva Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā kā valsts nozīmes industriālais pieminekli ar valsts aizsardzības Nr. 9217, nosakot aizsardzības zonu 50 m rādiusā ap to.

Atsauces
--------

1. ↑  Pārvaldības plāns 2018. – 2023. gadam Strūves ģeodēziskā loka punktiem Latvijā (2018)

Skatīt arī
----------

* Latvijas augstākie pauguri
* Vidzemes augstiene
**LU Latviešu valodas institūts** (LU LaVI) ir Latvijas Universitātes zinātniska institūcija, kas pēta latviešu valodas funkcionēšanu, latviešu valodu vēsturiskā un areālā skatījumā, latviešu valodas leksiku (tostarp vietvārdus un personvārdus), latviešu valodas gramatiku un tās mūsdienu sociolingvistisko situāciju.

Vēsture
-------

Par savu priekšteci Latvijas Universitātes Latviešu valodas institūts uzskata 1935. gada 1. decembrī dibināto **Latviešu valodas krātuvi** (1935–1944), ko atdalīja no Latviešu folkloras krātuves, turpinot tajā uzsākto vietvārdu un izlokšņu parādību materiālu vākšanu.
Pēc Latvijas padomju okupācijas 1945. gadā to pārdēvēja par LVU Latvijas PSR Latviešu valodas un literatūras institūtu un 1946. gadā iekļāva Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas sastāvā kā Valodas un literatūras institūtu. Sākotnēji LZA Valodas un literatūras institūtā bija divas galvenās daļas: Literatūras daļa, ko vadīja tā direktors Andrejs Upīts, un Valodas daļa, ko vadīja Jānis Endzelīns. 1953. gadā Valodas daļu sadalīja divās struktūrvienībās: Vārdnīcu sektorā (vadītājs J. Endzelīns), kura uzdevumos ietilpa modernās valodas vārdnīcas, vietvārdu vārdnīcas un izlokšņu vārdnīcu sastādīšana, un Gramatikas sektorā, kurā analizēja latviešu valodas uzbūvi sinhronā skatījumā. 
Iesaistoties 1976. gadā *Atlas Linguarum Europae* izstrādē, tika savākti latviešu valodas izlokšņu materiāli no 38 izloksnēm.

Atmodas kustības laikā institūta direktora vietniece zinātniskajā darbā Aina Blinkena 1988. gada 30. augustā publicēja plašu rakstu "Par latviešu valodas statusu — esošo un vēlamo", ievērojot publikācijās, diskusijās un iedzīvotāju vēstulēs pausto tautas gribu, Latvijas PSR Augstākā padome 1988. gada 6. oktobrī pieņēma lēmumu par valsts valodas statusa piešķiršanu latviešu valodai Latvijā.

1992. gadā to pārdēvēja par LZA Latviešu valodas institūtu, 1998. gadā institūts tika integrēts Latvijas Universitātē kā patstāvīga juridiska persona, 2006. gada 1. aprīlī to pārveidoja par Latvijas Universitātes aģentūru, bet 2015. gadā par Latvijas Universitātes pamatstruktūrvienību.

Struktūra
---------

* Valodas vēstures un dialektoloģijas nodaļa (vad. Anna Stafecka)
* Onomastikas nodaļa (vad. Sanda Rapa)
* Latviešu valodas gramatikas nodaļa (vad. Juris Grigorjevs)
* Leksikoloģijas un leksikogrāfijas nodaļa (vad. Agris Timuška)
* Sociolingvistikas nodaļa (vad. Ina Druviete)
* Terminoloģijas nodaļa (vad. Regīna Kvašīte)

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu valodas institūts trijos laikos Archived 2021. gada 18. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Vēstnesis Nr. 92 (577) 29.05.1996.
2. ↑  LU Latviešu valodas institūta mājaslapa
**Kodiaka** (angļu: *Kodiak*, alutīku: *Qikertaq*) ir sala Klusā okeāna Aļaskas līcī, Kodiakas arhipelāga lielākā sala un ASV otra lielākā sala. Administratīvi pieder Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstij, ietilpst Kodiakas salas boro. Lielākā apdzīvotā vieta ir Kodiakas pilsēta.

Ģeogrāfija
----------

Kodiaka ir Kodiakas arhipelāga lielākā sala, veido 67% no arhipelāga platības. No kontinenta krasta salu atdala ap 50 km platais Šeļihova šaurums. Sala vulkāniskas izcelsmes, tās reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Konjaga smaile (1362 m vjl). Krasti stipri izroboti, daudz fjordu un pussalu. Salas lielākā daļa apaugusi ar mežu. Mīt vairākas dzīvnieku sugas, tajā skaitā endēmais Kadjakas lācis. Lielā daļā salas teritorijas tās dienvidrietumos kopš 1941. gada izveidots Kodiakas nacionālais dabas rezervāts.

Vēsture
-------

Salas pamatiedzīvotāji ir eskimosu tauta alutīki, kas joprojām veido ap 14% no iedzīvotāju skaita. Pirmais no rietumniekiem, kas apmeklēja salu, bija krievu tirgotājs Stepans Glotovs 1763. gadā. Pirmo tirdzniecības apmetni salā krievi ierīkoja 1784. gadā tagadējā Oldhārboras ciema tuvumā. 1792. gadā apmetne tika pārcelta uz tagadējo Kodiaku un kļuva par Aļaskas nozīmīgāko zvērādu tirdzniecības centru. 1837.—1839. gada baku epidēmijā gāja bojā ap trešdaļu salas iedzīvotāju. 1867. gadā sala kopā ar pārējo Aļasku tika pārdota ASV.

Atsauces
--------

1. ↑  U.S. Fish & Wildlife Service. Kodiak National Wildlife Refuge

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kodiaka***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 246552604
* LCCN: sh85072779
* GND: 4098603-2
* BNF: cb11932179h (data)
* NKC: ge447825

 |

 |
**Kodiakas arhipelāgs** (angļu: *Kodiak Archipelago*) ir salu grupa Klusā okeāna Aļaskas līcī. Administratīvi pieder Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstij, kur kopā ar nelielu Aļaskas pussalas piekrastes daļu veido Kodiakas salas boro. Lielākā apdzīvotā vieta ir Kodiakas pilsēta.

Ģeogrāfija
----------

Arhipelāgs sastāv no vairāk kā 180 vulkāniskām salām, kas izstiepušās 285 km garumā gar Aļaskas līča rietumu piekrasti. No kontinenta krasta salas atdala ap 50 km platais Šeļihova šaurums. Arhipelāga lielākā sala ir Kodiaka (9311,2 km², 67% no arhipelāga platības), Afognaka (1812,6 km²), Sitkalidaka (300,8 km²), Sitkinaka (235,5 km²), Raspberiailenda (192 km²), Tugidaka (173,1 km²), Šujaka (168,3 km²), Uganika (146,7 km²) un Čirikova sala (114,8 km²). Salu reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Konjaga smaile (1362 m vjl) Kodiakas salā. Lielā daļā salu teritorijas (8055 km²) kopš 1941. gada izveidots Kodiakas nacionālais dabas rezervāts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kadjakas arhipelāgs». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 315. lpp.
2. ↑  U.S. Fish & Wildlife Service. Kodiak National Wildlife Refuge

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kodiakas arhipelāgs***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2008008820

 |

 |
**LIBOR** jeb **Londonas starpbanku tirgus likme** (angļu: *London Interbank Offered Rate*) ir procentu likme, ar kādu bankas aizņemas līdzekļus Londonas starpbanku tirgū. To katru dienu nosaka, ņemot vērā vismaz astoņu banku procentu likmes. LIBOR likmes tiek pārvaldītas starpkontinentālajā biržā vai ICE. To aprēķina no piecām valūtām ar septiņiem dažādiem termiņiem, sākot no vienas diennakts līdz gadam. Piecas valūtas, par kurām aprēķina LIBOR, ir Šveices franks, eiro, sterliņu mārciņa, Japānas jena un ASV dolārs. Britu Baņķieru asociācijas noteiktais LIBOR indekss ir pasaulē visplašāk izmantotais īstermiņa procentu likmju indekss. 

No bankām saņemamās likmes ir sakārtotas dilstošā secībā. Augšējās un apakšējās kvartiles nav iekļautas, lai novērstu novirzes. Tad aprēķina atlikušo datu vidējo aritmētisko vērtību, lai iegūtu LIBOR likmi. Process tiek atkārtots katrai no 5 valūtām un 7 termiņiem, tādējādi iegūstot 35 atsauces likmes. Visbiežāk tiek izmantotas 3 mēnešu LIBOR atsauces likmes.

Definīcija
----------

LIBOR jeb Londonas starpbanku piedāvājuma likme ir globālā atsauces likme nenodrošinātajiem īstermiņa aizņēmumiem starpbanku tirgū. Tas darbojas kā īstermiņa procentu likmju kritērijs. To izmanto procentu likmju mijmaiņas darījumu, valūtas maiņas darījumu, kā arī hipotēku cenu noteikšanai. Tas ir finanšu sistēmas veselības rādītājs un sniedz priekšstatu par gaidāmo centrālo banku politikas likmju trajektoriju.

Banka, kura vēlas aizņemties līdzekļus vai pieņemt noguldījumus no citas bankas, noteiks procentu likmi (Libid) no Londonas starpbankas, bet Londonas starpbanku vidējā likme (Limean) ir vidējā summa no abām. Libor ir galvenais standarta līmenis, kas atspoguļo to, cik daudz izmaksās vienai bankai, aizņemoties no otras.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas bankas līgumos aizstās bāzes procentu likmi LIBOR». *Dienas Bizness*. Skatīts: 2023-01-07.
2. ↑  «Libor, Long the Most Important Number in Finance, Dies at 52». *The New York Times*. 2022-01-12. ISSN 0362-4331. Skatīts: 2023-01-07.
3. ↑  «Libor to take firm step towards oblivion on New Year's Day». *Financial Times*. 2021-12-29. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 10. decembris. Skatīts: 2021-12-29.
4. ↑  «What Was the LIBOR Scandal?». *Investopedia*. Skatīts: 2023-01-07.
5. ↑  «EMMI - European Money Markets Institute | RATES». *www.emmi-benchmarks.eu*.
6. ↑  «Business News Today: Read Latest Business news, India Business News Live, Share Market & Economy News». *The Economic Times*.
7. ↑  Brooke Masters, Financial Times
**Ijons Klusais** (poļu: *Ijon Tichy*) ir izdomāts personāžs, kosmonauts un pētnieks, daudzu poļu rakstnieka Staņislava Lema darbu varonis, profesora Tarantogas draugs un kolēģis. Ijons Klusais satiek daudzus interesantus cilvēkus un citplanētiešus, sastopas ar dažādām nopietnām problēmām un apraksta to savās "Dienasgrāmatās". Pazīstams arī kā cilvēks, kas atklājis, bet tā arī nav atrisinājis sepulu mīklu. Par Ijona Klusā dzimšanas dienu var uzskatīt 1953. gada 27. decembri, kad publicēts pirmais stāsts ar viņa dalību — "Divdesmit ceturtais ceļojums" no "Ijona Klusā zvaigžņu dienasgrāmatām". 

Ijonam Klusajam par godu nosaukts asteroīds *Ijontichy* (2009 BH73), ko atklājuši vācu astronomi 2009. gadā.

Grāmatas par Ijonu Kluso
------------------------

* Stāstu cikls "Ijona Klusā zvaigžņu dienasgrāmatas".
* Stāstu cikls "No Ijona Klusā atmiņām".
* Romāns "Futuroloģiskais kongress".
* Romāns "Apskate uz vietas".
* Romāns "Miers uz Zemes".

Atsauces
--------

1. ↑  Staņislavs Lems. *Ijona Klusā zvaigžņu ceļojumi. Balss no debesīm*. Rīga : Zinātne, 1975, 22. lpp.
2. ↑  343000 Ijontichy (2009 BH73)
**Double Faced Eels** jeb **Divkosīgie Zuši** ir rokgrupa no Latvijas, kas izveidota 2000. gadā. Grupa plašāku atpazīstamību Latvijā ieguva 2005. gadā ar dziesmu "Zilais valis" un tai sekojošo tāda paša nosaukuma albumu.

Pārskats
--------

2000. gada aprīlī grupu dibināja ģitāristi Mārtiņš Gailītis (Marka) un Ernests Tomaševskis (Tomis), kā arī bundzinieks Rihards Neverovskis (Jims). Iesākumā grupai nebija solista, līdz 2002. gadā tai pievienojās vokāliste *Cherry*. Pēc nesaskaņām starp mūziķiem un solisti, viņa drīz grupu pameta, bet par "Double Faced Eels" vadošo vokālistu izvirzījās ģitārists Marka. 2004. gadā grupā paliek vienīgi Marka un Rihards, tādēļ klāt tiek pieaicināti ģitāristi Eduards Zagainovs (Chikys) un Reinis Briģis. 2004. gada nogalē Latvijas radio staciju topos ar diezgan labām sekmēm startēja pirmais "Double Faced Eels" radiosingls "To Take Breathe". 

2005. gada sākumā "Double Faced Eels" atstāja bundzinieks Rihards, savukārt grupai pievienojās viņa aizvietotājs Pauls Ķesteris. Kopš tā laika grupas sastāvs nav mainījies. 2005. gada martā "Double Faced Eels" otrais radiosingls "Prasīt aizmirsto" kļuva par pirmo grupas Latvijas Mūzikas topa nr.1 dziesmu. Šai dziesmai tika uzņemts arī pirmais grupas videoklips. Taču lielāku atpazīstamību izpelnījās nākamā grupas dziesma "Zilais valis", pateicoties nekaunīgajam dziesmas tekstam. Vasarā grupa uzstājās Prāta Vētras koncertturnejā kā iesildītājmākslinieki. Rudenī klāt bija nākamais radio singls "16", kas ir Olga Rajeckas dziesmas "Kad man vairs nebūs sešpadsmit" *kaverversija*. 

Grupa divas reizes tika nominēta 2005. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai: dziesma "Zilais valis" tika izvirzīta labākās roka dziesmas titulam, savukārt grupa kandidēja uz gada labāko debitantu statusu. 2006. gada 11. janvārī klajā nāca "Double Faced Eels" debijas albums "Zilais valis", kas tika nominēts Gada balvai kā labākais roka albums. Gada pirmajā pusē radiostacijās nonāca vēl divi radiosingli no "Pa jokam" un "Krokodils" (kurai arī uzņemts videoklips). 2006. gada septembrī "Double Faced Eels" nāca klajā ar jaunu dziesmu "Dagmāra", kurai tika iedziedātas arī krieviskā un angliskā versija, attiecīgi "Татьяна" un "Jennifer". 

2007. gada sākumā labus panākumus Latvijas radiostaciju topos guva kopā ar dziedātāju *Jenny May* izpildītā Zigmara Liepiņa dziesma "Bez puišiem nevar", kas sasniedza 1. vietu Latvijas Mūzikas topā. 1. maijā klajā nāca "Double Faced Eels" otrais albums ar nosaukumu "Kurš gribēja nogalināt Džūliju? Nezinu, bet trāpīja mums". 2007.gada gada nogalē grupa tika nominēta MTV Ema balvai Best Baltic Act. Taču balvu ieguva lietuviete Jurga.

Grupas sastāvs
--------------

* Mārtiņš Gailītis (Marka) - balss, ģitāra
* Reinis Straume - balss, ģitāra
* Viktors Maslovs - basģitāra

Diskogrāfija
------------

* "Zilais valis" (2006)
* "Kurš gribēja nogalināt Džūliju? Nezinu, bet trāpīja mums" (2007)
* "Vēl patiesāk" (2010)
* "Atspulgs" (2018)
* "Neformāts" (2020)

Ārējās saites
-------------

* Grupas mājaslapa
**Dinamiskais spiediens** ir kustīga šķidruma spiediena palielināšanās, salīdzinot ar tā statisko vērtību kustības dēļ.

{\displaystyle P={\dfrac {\rho \,V^{2}}{2}}}
kur izmantojam SI sistēmu:

|  |  |
| --- | --- |
| {\displaystyle P\;} | = dinamiskais spiediens (Pa), |
| {\displaystyle \rho \;} | = šķidruma blīvums (kg/m3), |
| {\displaystyle V\;} | = plūsmas ātrums (m/s). |

Fiziskālais apraksts
--------------------

Dinamiskais spiediens ir kinētiskā enerģija šķidruma daļiņas tilpuma vienībā. Dinamiskais spiediens faktiski ir viens no Bernulli vienādojuma noteikumiem, ko var atvasināt no enerģijas saglabāšanas esošajam šķidrumam kustībā. Vienkāršotos gadījumos dinamiskais spiediens ir vienāds ar starpību starp stagnācijas spiedienu un statisko spiedienu.

Izmantošana
-----------

Gaisa plūsma iet caur Venturi mērītāju, parādot kolonnas, kas ir savienotas ar U formas manometru, kurš ir daļēji piepildīts ar ūdeni
Dinamiskais spiediens, kopā ar statisko spiedienu un paaugstināto spiedienu, tiek izmantots Bernulli principā kā enerģijas bilance slēgtā sistēmā. Šie trīs nosacījumi tiek izmantoti, lai definētu nesaspiežama šķidruma, kam ir konstants blīvums, stāvokli slēgtā sistēmā.

Skatīties arī
-------------

* Spiediens
* Pretestība
* Bernulli princips

Atsauces
--------

* L. J. Clancy (1975), *Aerodynamics*, Pitman Publishing Limited, London. ISBN 0-273-01120-0
* Houghton, E.L. and Carpenter, P.W. (1993), *Aerodynamics for Engineering Students*, Butterworth and Heinemann, Oxford UK. ISBN 0-340-54847-9
* Liepmann, Hans Wolfgang; Roshko, Anatol (1993), Elements of Gas Dynamics, Courier Dover Publications, ISBN 0-486-41963-0

### Piezīmes

1. 1 2  Clancy, L.J. *Aerodynamics*, Section 3.5

Ārējās saites
-------------

* Definition of dynamic pressure on *Eric Weisstein's World of Science*
Grieķija Epīra
**Epīra** (grieķu: *Ήπειρος*, *Ìpiros*) vēsturiski apzīmē reģionu Grieķijas ziemeļrietumu daļā un Albānijas dienviddaļu. Ziemeļos tas vēsturiski robežojās ar Ilīriju un Maķedoniju, austrumos ar Grieķijas Tesālijas, bet dienvidos ar Centrālās Grieķijas provincēm. Savukārt rietumos to apskalo Jonijas jūra.
Plašāk Epīra pazīstama ar tās valdnieku Pirru (318. - 272. p.m.ē), kurš, aizstāvot grieķu koloniju Tarentu (mūsdienu Taranto) Itālijas pussalas dienvidos, divas reizes pēc kārtas - 280 un 279. gados p.m.ē. sakāva romiešu karaspēku. Tomēr arī Pirra karaspēks abās šajās kaujās cieta tik lielus zaudējumus, ka viņš bija spiests izmest savu slaveno frāzi — vēl viena tāda "uzvara" un mūsu vairs nebūs, kas iegāja vēsturē kā teiciens „Pirra uzvara".

Taču vēlāk Romas impērija nostiprinājās un 168. p.m.ē romieši Epīru stipri izpostīja atriebībā par tās sadarbību ar Romas ienaidniekiem, bet 146. p.m.ē. Epīra tika padarīta par Romas impērijas provinci. Rietumromai sabrūkot, Epīra 4. gadsimtā nonāca Bizantijas pakļautībā. Pēc tam, kad 1204. gadā Ceturtā krusta kara laikā krustneši ieņēma un izpostīja Konstantinopoli, Epīrā no 1205. gada līdz 1337. gadam pastāvēja neatkarīga valsts Epīras despotāts. Līdz ar Bizantijas bojāeju, Epīra 1430. gadā krita Osmaņu impērijas rokās un tā atkal kļuva par no tās atkarīgu administratīvu vienību. Epīra atbrīvojās no turku jūga tikai 1881. gadā, kad stagnācijā novājinātā osmaņu Turcija, tāpat kā savā laikā Senā Roma vai Bizantija, bija spiesta atbrīvot kādreiz iekarotās zemes un valstis. Taču arī šoreiz Epīra kļuva par Grieķijas provinci.

Mūsdienu Epīras ekonomika pārsvarā ir orientēta uz lauksaimniecību. Taču šīs tautsaimniecības nozares plašāku attīstību ierobežo provinces teritorijā dominējošais kalnu apvidus ar Alpu klimatisko joslu. Epīras galvaspilsēta ir Joanina (senatnē Janina, grieķu *Ιωάννινα* vai *Γιάννενα*) ar apmēram 100 000 iedzīvotājiem. Tā ir gandrīz trešdaļa no kopējā Epīras iedzīvotāju skaita - ap 350 000.

Skatīt arī
----------

* Epīras despotāts - valsts Epīras teritorijā 13. - 15. gadsimtos

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 240820174
* LCCN: sh85044434
* GND: 4091841-5

 |

 |
**Nellija Aginjana** (armēņu: Նելլի Աղինյան; dzimusi 1981. gada 4. augustā) ir armēņu šahiste, lielmeistare.

Šaha karjera
------------

Aginjana ir veiksmīgi pārstāvējusi Armēnijas sieviešu nacionālo komandu. 1996. gadā savā dzimtajā pilsētā Erevānā, kā Armēnijas otrās komandas dalībniece, viņa pirmoreiz spēlēja šaha olimpiādē. Līdz 2010. gadam viņa ir piedalījies septiņās šaha olimpiādēs ar personisku kopējo punktu skaitu 28 punkti no 53 spēlēm (+18, -15, = 20).

No 2003. gada viņa ir bijusi Armēnijas komandas dalībniece piecos Eiropas sieviešu komandu čempionātos. 2003. gada Eiropas čempionātā Plovdivā Armēnija uzvarēja ar Nelliju Aginjanu kā rezerves spēlētāju. 2007. gadā Iraklijā, komanda izcīnīja bronzas medaļas. Aginjana spēlēja pie trešā galdiņa un pēdējā kārtā guva svarīgu uzvaru pret gandrīz par divsimt punktiem augstāk reitingā esošo gruzīnieti Nino Hurcidzi. Šī uzvara deva iespēju nospēlēt neizšķirti 2:2 maču ar Gruzijas komandu.

Pasaules komandu šaha čempionātā 2007. gadā Jekaterinburgā viņa spēlēja pie trešā, 2009. gadā Ningbo pie ceturtā galdiņa un 2011. gadā Mardinā bija rezerves spēlētāja.

Klubu sacensībās Aginjana pārstāvēja Erevanas *MIKA* komandu, ar kuru 2005. gadā viņa uzvarēja Armēnijas čempionātā un divreiz pārstāvēja to Eiropas klubu kausa izcīņā sievietēm, pie tam 2006. gadā Fīganā uzvarot.

Kopš 2001. gada viņā ir sieviešu starptautiskā meistare, kopš 2005. gada maija sieviešu starptautiskā lielmeistare.

Atsauces
--------

1. ↑  Nellijas Aginjanas sasniegumi sieviešu šaha olimpiādēs (angliski)
2. ↑  Nellijas Aginjanas sasniegumi Eiropas sieviešu komandu čempionātos (angliski)
3. ↑  Nellijas Aginjanas sasniegumi Pasaules sieviešu komandu šaha čempionātā
(angliski)
4. ↑  Nellijas Aghinjanas sasniegumi Eiropas klubu kausa izcīņā sievietēm (angliski)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nellija Aginjana*** |

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules sieviešu šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules sieviešu komandu šaha čempionāts) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas sieviešu komandu šaha čempionāts) (angliski)
**Kalnu veronika** (*Veronica montana*) ir augu suga ceļteku dzimtas veroniku ģintī. Savvaļā tā ir sastopama galvenokārt Eiropas centrālajā un dienvidu daļā, kā arī savrupas atradnes ir Āzijā un Āfrikā. Latvija ir uz kalnu veronikas izplatības areāla ziemeļu robežas un tādēļ valstī tā ir sastopama ļoti reti — ir zināmi trīs izplatības apvidi Kurzemes ziemeļu un dienvidu daļā, piemēram, Slīteres nacionālajā parkā. Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Tā parasti ir sastopama lapkoku mežos un gāršās, kur tā veido skrajas grupas.

Morfoloģija
-----------

Kalnu veronika ir daudzgadīgs, 15—30 cm garš, blīvi apmatots lakstaugs. Stublājs ir pacils, ložņājošs un mezglu vietās sakņojas. Lapas ir kātainas, plati olveida formas, aptuveni 2—4 cm garas un 1—3 cm platas. Lapas mala lielzobaina.

Ziedi ir izvietoti skrajos ķekaros lapu žāklēs, parasti 4—8 uz viena īpatņa. Ziedu vainags ir zils, ar tumšāku dzīslojumu. Pie vainaga apmales pamata ir dzeltens plankums. Auglis ir plata, saplacināta pogaļa. Pogaļas šķautne ir zobaina un klāta ar gariem dziedzermatiņiem. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «kalnu veronika - Veronica montana L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-23.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kalnu veronika***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Kenhreja** (grieķu: *Κεγχρεαί*) bija sena ostas pilsēta, kas atradās ap 11 km uz austrumiem no senās Korintas, Saronika krastā, un bija Āzijas jūras tirdzniecības ceļa galapunkts Eiropā. Mūsdienās Kenhreja ir daļēji nogrimusi ūdenī 4. gadsimtā notikušo zemestrīču dēļ. Sengrieķu vēsturnieks un ģeogrāfs Strabons nosauca Kenhreju kā blīvi apdzīvotu bagātu ostu, bet romiešu filozofs Lūcijs Apulejs rakstīja par Kenhreju kā par ostu ar drošām ļaužu pilnām piestātnēm. Bībelē Kenhreja minēta kā vieta, kur bija dibināta kristiešu draudze (Rom. 16:1). 

Romas laikā ostā bija divas piestātnes, kas pakavveidīgi iestiepās jūrā, un tai bija 150—200 metrus plata ieeja. Tur varēja ieiet līdz 40 metriem gari kuģi. Ostas dienvidrietumu daļā izrakumu laikā tika atrastas tempļa paliekas, kas pēc arheologu domām bija veltīts ēģiptiešu dievietei Izīdai, bet ostas pretējā pusē atradās Afrodītes tempļa celtņu komplekss. Šīs dievietes tika uzskatītas par jūrnieku aizbildnēm.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kenhreja***.
**Nelsona sala** (angļu: *Nelson Island*, spāņu: *Isla Nelson*) ir sala Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā. Ap 300 m platais Faildsa šaurums to atdala no Karaļa Džordža salas ziemeļaustrumos, 10 km platais Nelsona šaurums — no Roberta salas dienvidrietumos. Ap 90% salas teritorijas klāj ledājs, kas salas vidienē pārsniedz 350 m augstumu.

Salu pirmais ieraudzīja Viljams Smits 1819. gada oktobrī. Aptuveni nokartēja Edvarda Brensfīlda ekspedīcija 1820. gada janvārī un Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā 1821. gada janvārī, kas to nosauca par **Leipcigas salu** (krievu: *остров Лейпциг*) par godu 1813. gada Leipcigas kaujai. Tagadējais salas nosaukums, domājams, cēlies no britu roņu medību kuģa *Nelson*, kas arhipelāgā pavadīja 1820.—1821. gada sezonu. Amerikāņu avotos sala saukta par **O'Keina salu** (*O'Cain's Island*) par godu roņu medību kuģim *O'Cain* no Stoningtonas Konektikutā.

Salā kopš 1989. gada darbojas starptautiska privātā polārstacija Ekonelsona, kā arī divi patvērumi — Brazīlijas *Astrônomo Cruls* (1985) un Argentīnas *Gurruchaga* (1954). Apvidum salas dienvidrietumos Harmoni raga apkārtnē piešķirts speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 133 statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  South Shetland Islands. Scale 1:200 000. BAS, Cambridge, UK 2008
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer
3. ↑  Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 133 HARMONY POINT, NELSON ISLAND, SOUTH SHETLAND ISLANDS

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315142634
* LCCN: sh2004003631

 |

 |
Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Līgo.

***LIGO*** (no angļu: ***Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory*** — "lāzera interferometrijas gravitācijas viļņu observatorija") ir apjomīgs fizikas eksperiments, kas paredzēts gravitācijas viļņu atklāšanai. Projektu 1992. gadā dibināja Kips Torns (*Kip Thorne*) un Ronalds Drevers (*Ronald Drever*) no Kalifornijas Tehnoloģiju institūta un Reiners Veiss (*Rainer Weiss*) no Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta. Tagad *LIGO* ir MIT, *Caltech*, kā arī citu koledžu un universitāšu zinātnieku kopprojekts un to finansē Nacionālais zinātnes fonds (NSF). Ar 365 miljonu dolāru (2002. gada USD) izmaksām tas ir lielākais un ambiciozākais projekts, kuru realizējis NSF. Projektu pārvalda organizācija *LIGO Scientific Collaboration* (LSC), kurā apvienojušies aptuveni 600 pētnieki no 40 institūcijām.

Misija
------

*LIGO* projekts ir paredzēts tiešai kosmiskas izcelsmes gravitācijas viļņu atklāšanai. Gravitācijas viļņu mērāmas emisijas zinātnieki cer uztvert no dubultsistēmām (neitronu zvaigžņu vai melno carumu sadursmes vai saplūšanas), masīvu zvaigžņu supernovām (no kurām veidojas neitronu zvaigznes un melnie carumi), akrēcijas neitronu zvaigznēm, deformētu garozu neitronu zvaigžņu rotācijām, kā arī gravitācijas starojuma atliekām, kas veidojušās pēc Lielā Sprādziena. Teorētiski observatorija varētu arī novērot eksotiskākus fenomenus, piemēram, gravitācijas viļņus, kurus izraisījušas kosmisko stīgu oscilācijas vai inflācijas domēnu sienu sadursmes. 

LIGO Hanfordas observatorijas ziemeļu plecs (x roka)

Observatorijas
--------------

*LIGO* sastāv no divām observatorijām, kuras šķir 3002 km. Viena no tām *LIGO Livingston Observatory* atrodas Livingstonā, Luiziāna štatā, otra — Hanfordas kodolrezervātā Vašingtonas štatā, netālu no Ričlendas.

Katra observatorija sastāv no "L" veida sistēmas, kuras iekšienē ir augstas pakāpes vakuums. Katrs plecs ir izstiepts 4 km garumā. Katrā vakuuma sistēmā var būt uzstādīti līdz pieciem interferometriem. Bez tam paralēli ar primāro var darbināt pusgaruma interferometru ar 2 km pleciem.

Livingstonas observatorijā ir uzstādīts viens lāzera interferometrs primārajā konfigurācijā. Henfordas observatorijā ir uzstādīts arī viens interferometrs, analoģisks Livingstonas interferometram, kā arī pusgaruma interferometrs.

Atsauces
--------

1. ↑  LIGO Fact Sheet at NSF Archived 2011. gada 31. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* LIGO mājas lapa (angliski)
* LIGO Caltech mājaslapā (angliski)
* Advanced LIGO mājaslapa (angliski)
**"Savam brālim sargs"** ir padomju rakstnieka Vladimira Mihailova 1976. gadā sarakstīts zinātniskās fantastikas romāns.

Romāns skar sarežģītas filozofiskas un sociālas problēmas. Šis romāns ir pirmais no autora 70.-80. gados sarakstītās grāmatu sērijas par kapteini Uldemīru. Pirmo divu sērijas grāmatu nosaukumi ir Bībeles citāti. Romāns, starp citu, ir pirmais šāda žanra darbs krievu literatūrā, kurā Vērmahta virsnieks darbojas kā pozitīvs varonis.

Šajā romānā, tāpat kā daudzos citos līdzīga žanra darbos, zinātniskā fantastika kalpo tikai kā notikumu fons, bet galvenie ir cilvēki vai drīzāk viņu uzvedība noteiktās sarežģītās dzīves situācijās. Romāna "Savam brālim sargs" varoņiem ir jāizdara izvēle, vai iedarbojoties uz zvaigzni, kas gatavojas kļūt par supernovu, izglābt savu planētu — Zemi, bet līdz ar to iznīcināt nelielu civilizāciju, kas dzīvo uz planētas, kas ap šo zvaigzni riņķo, vai arī zvaigzni neaiztikt, bet tad cilvēki ies bojā savas eksplodējošās zvaigznes liesmās, un uz Zemi plūdīs nāvējoša starojuma viļņi, izraisot neatgriezenisku katastrofu...

Grāmata latviski izdota 1981. gadā izdevniecībā "Zinātne" P. Zirnīša tulkojumā, sērijā "Fantastikas pasaulē".

Sižets
------

Romāna darbība notiek tālā nākotnē. Uz Zemes izveidojusies taisnīga sabiedrība, kuras locekļi rūpējas viens par otru, kur cilvēka dzīvība ir visaugstākā vērtība, un zinātnes un tehnoloģijas progress ir sasniedzis ievērojamus augstumus.

Zemes iedzīvotāji uzzina, ka viena no zvaigznēm, kas pēc kosmiskajiem mērogiem atrodas relatīvi netālu no Zemes (Dāla zvaigzne), neizbēgami kļūs par supernovu, kurai būs ārkārtīgi nelabvēlīga ietekme uz Zemi, jo cietais starojums no Dāla zvaigznes eksplozijas var ļoti kaitīgi ietekmēt visu dzīvo uz Zemes. Taču Zemes iemītnieku rīcībā ir līdzekļi, kas var neitralizēt bīstamo zvaigzni, burtiski iesūknējot to līdztelpā. Iedarboties uz zvaigzni var tikai tiešā tās tuvumā. Problēma ir tā, ka uz Zemes sen pārtraukti starpzvaigžņu lidojumi, jo sabiedrība nevar ļaut cilvēkiem riskēt ar savu dzīvību.

Tiek nolemts, izmantojot *Laika dienestu*, izveidot zvaigžņu kuģa apkalpi no pagātnes cilvēkiem, turklāt no tādiem, kas tik un tā kaut kādā veidā nomirs. Pēc sabiedrības domām, tas būs humāni un taisnīgi, jo "augšāmcēlies" jebkurā gadījumā neko nezaudē. Lai izvairītos no nevēlamām izmaiņām saistībā ar personas pazušanu, tās vietā pagātnē mirkli pirms cilvēka nāves tiek novietots biorobots — cilvēka precīza kopija. Ar īpašas ierīces — "smalkā sieta" (*частого гребня*) - palīdzību tiek rūpīgi skenēta visa cilvēces vēsture, meklējot piemērotus cilvēkus ar noteiktu "elastības koeficientu". Tika atrasts pietiekams cilvēku skaits, bet daži no tiem viena vai otra iemesla dēļ nebija noderīgi. No atlikušajiem pēc viņu apmācības tika izveidota topošās ekspedīcijas apkalpe.

Atsauces
--------

1. ↑  *Владимир Михайлов «Сторож брату моему»*.
2. ↑  «Звездный мост. ЧЕТВЕРТЫЙ РЕЙХ.». www.rusf.ru. Skatīts: 2017-11-07.
3. ↑  «Savam brālim sargs - Vladimirs Mihailovs - iBook.lv - Grāmatu draugs». *www.ibook.lv*. Skatīts: 2019-09-20.[novecojusi saite]
Pirmais ledus kalorimetrs, ko 1782. un 1783. gada ziemā ķīmisko reakciju siltuma daudzuma mērīšanai izmantoja Antuāns Lavuazjē un Pjērs Simons Laplass

Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Kolorimetrs.
**Kalorimetrs** ir ierīce, ko kalorimetrijā izmanto siltuma daudzuma mērīšanai ķīmiskajās reakcijās un fizikālajās pārvērtībās, kā arī, lai noteiktu īpatnējo siltumietilpību. Vienkāršu kalorimetru veido ūdens trauks, kas atrodas virs reakciju kambara, un šajā ūdenī ir termometrs. Notiekot reakcijai, kurā izdalās siltums, ūdens uzņem šo siltumu un tā temperatūra paaugstinās. Izmērot ūdens sākuma un beigu temperatūru, var aprēķināt siltuma daudzumu, kas izdalījies reakcijas laikā. Šī metode tiek izmantota tikai mācību procesā, jo mērījumā netiek ņemts vērā siltuma zudums ārējo apstākļu dēļ.

Vēsture
-------

Kalorimetra nosaukumu radījis Antuāns Lavuazjē. 1780. gadā viņš eksperimentos ar ierīci siltuma daudzuma mērīšanai izmantoja jūrascūciņu. Siltums no jūrascūciņas elpas kausēja sniegu, kas bija ap kalorimetru, kas parādīja, ka elpošanas laikā notiekošā gāzu maiņa ir līdzīga degšanai, jo tajā izdalās siltums.

Reakciju kalorimetri
--------------------

Reakciju kalorimetros reakcija notiek noslēgtā traukā, un ar tiem var izmērīt siltuma izdalīšanās ātrumu dažādās reakcijās. Reakciju kalorimetrus izmanto rūpniecībā, jo daudzām rūpnieciskajām norisēm jānodrošina pastāvīga temperatūra.

### Siltuma līdzsvara kalorimetrs

Sildošais/dzesējošais apvalks kontrolē temperatūru procesa laikā. Tiek mērīts siltums, ko saņem vai atdod šajā apvalkā esošais šķidrums.

### Enerģijas kompensācijas kalorimetrs

Šādi kalorimetri izmanto elektriskos sildītājus, lai uzturētu nemainīgu temperatūru. Sildītāju jaudu nepieciešamības gadījumā var mainīt, un siltums tiek aprēķināts ņemot vērā sildītāju jaudu.

Bumbu kalorimetri
-----------------

Bumbu kalorimetros ir nemainīgs tilpums, un ar tiem var mērīt siltuma daudzumu kādā noteiktā reakcijā. Bumbu kalorimetros reakcijas laikā ir liels spiediens. Reakcija tiek uzsākta ar elektrisku aizdedzes ierīci, un, vielai degot, tā uzsilda gaisu sev apkārt. Gaiss uzsilstot izplešas un izplūst pa cauruli. Plūstot pa vara cauruli, karstais gaiss uzsilda ūdeni caurules ārpusē, un pēc ūdens temperatūras izmaiņām var aprēķināt siltuma daudzumu, kas izdalījies reakcijas procesā.
Tā kā šajos kalorimetros nenotiek siltuma noplūde, tad kopējā iekšējā enerģijas izmaiņa {\displaystyle \vartriangle U=Q+W=0}.
Bumbu kalorimetru mērījumi ir diezgan precīzi.

Atsauces
--------

1. ↑  Buchholz, Andrea C; Schoeller, Dale A. (2004). "Is a Calorie a Calorie?". American Journal of Clinical Nutrition 79 (5): 899S—906S. PMID 15113737. Retrieved 2007-03-12
2. ↑  «Reaction Calorimetry — Comprehensive Process Safety Investigations». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 10. maijā. Skatīts: 2015. gada 28. septembrī.
3. ↑  Polik, W. (1997). Bomb Calorimetery. Retrieved from  Archived 2015. gada 6. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  Bozzelli, J. (2010). Heat of Combustion via Calorimetry: Detailed Procedures. Chem 339-Physical Chemistry Lab for Chemical Engineers —Lab Manual.
**Kalnu lauvmutīte** (latīņu: *Misopates orontium*) ir augu suga ceļteku dzimtā. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropas dienvidu, centrālajā un rietumu daļā, kā arī Rietumāzijā. Eiropas ziemeļu daļā, tostarp Latvijā, kalnu lauvmutīte ir uzskatāma par ievazātu augu.

Morfoloģija
-----------

Kalnu lauvmutīte ir viengadīgs, 15—70 cm garš lakstaugs. Stublājs ir vienkāršs vai zarojošs, stāvs vai pacils un tas augšdaļā ir dziedzermatains. Auga lapas ir lancetiskas vai lineāras, 2,5—5 cm garas un 0,2—0,7 cm platas, gandrīz sēdošas, apmatotas un izvietotas diezgan blīvi uz stublāja.

Ziedi ir izvietoti stublāja un zaru galu lapu žāklēs skrajās ziedkopās. Kauss ir 1—1,8 cm garš, dalīts gandrīz līdz pamatam. Kausa daļas ir lineāras, apmatotas un aptuveni vainaga garumā vai to mazliet pārsniedz. Vainags ir gaišsārts, 1,2—1,8 cm garš; pamata daļā ir stobrveidīgs, galā divlūpains. Ziedam pieša nav. Uz augšlūpas un apakšlūpas ir tumšāku garensvītru zīmējums, pie apakšlūpas pamata gaišāks plankums. Auglis ir slīpi olveidīga, 0,7—1 cm gara dziedzermataina divcirkņu pogaļa. Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «kalnu lauvmutīte - Misopates orontium (L.) Raf. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-11.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kalnu lauvmutīte***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ernans Dario Gomess Haramiljo** (spāņu: *Hernán Darío Gómez Jaramillo*; dzimis 1956. gada 3. februārī), pazīstams arī kā *El Bolillo*, ir kolumbiešu futbola treneris un bijušais futbolists. Kopš 2023. gada Gomess ir Kolumbijas kluba *Atlético Junior* galvenais treneris.

Karjera
-------

Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Kolumbijas klubus *Independiente Medellín* un *Atlético Nacional*, spēlējis pussarga pozīcijā. *Atlético Nacional* sastāvā 1981. gadā kļuva par Kolumbijas čempionu. Šajā klubā sāka arī trenera karjeru kā asistents.

1991. gadā kļuva par *Atlético Nacional* galveno treneri. Jau savā pirmajā sezonā aizveda komandu līdz Kolumbijas čempionu titulam. 1995. gadā tika apstiprināts par Kolumbijas futbola izlases galveno treneri. Gomesa vadībā Kolumbijas izlase kvalificējās 1998. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram, kurā gan neizkļuva no grupas. 1999. gadā kļuva par Ekvadoras izlases galveno treneri un aizveda izlasi līdz tās pirmajam FIFA Pasaules kausa finālturnīram 2002. gadā. Pēc neveiksmīga 2004. gada *Copa América* turnīra amatu atstāja. 

No 2006. līdz 2008. gadam bija Gvatemalas izlases galvenais treneris. Pēc tam atgriezās Kolumbijā, kur strādāja ar klubiem *Santa Fe* un *Independiente Medellín*, kā arī vēlreiz vadīja Kolumbijas izlasi.

2014. gada februārī kļuva par Panamas izlases galveno treneri. Tika atzīts par 2015. gada CONCACAF gada labāko vīriešu treneri. Viņa vadībā Panama pirmo reizi tās vēsturē iekļuva Pasaules kausa finālturnīrā (2018). Pēc Pasaules kausa finālturnīra, kurā Panamas izlase zaudēja visās trīs grupu turnīra spēlēs, amatu atstāja.

2018. gada augustā vēlreiz kļuva par Ekvadoras izlases galveno treneri. 2019. gada Copa América Ekvadora ierindojās pēdējā vietā grupā, pēc turnīra Gomess tika atbrīvots no amata.

No 2021. gada oktobra līdz 2022. gada aprīlim bija Hondurasas futbola izlases galvenais treneris, bet tika atlaists pēc deviņām spēlēm, no kurām tika zaudēts astoņās un viena spēle beidzās neizšķirti. 2023. gada martā sāka trenēt Kolumbijas komandu *Atlético Junior*.

Atsauces
--------

1. ↑  «Javier Hernandez and Carli Lloyd Named 2015 CONCACAF Players of the Year». *concacaf.com* (angļu). 2016. gada 22. janvārī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 19. augustā. Skatīts: 2018. gada 3. jūnijā.
2. ↑  «Ecuador fires coach Gómez after 1 year». *apnews.com* (angļu). 2019. gada 1. augustā. Skatīts: 2020. gada 12. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ernans Dario Gomess***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 11860042
* LCCN: no00103215
* ISNI: 0000 0000 3744 2815
* GND: 1057638404

 |

 |