recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pjērs Bonārs** (franču: *Pierre Bonnard*; 1867. gada 3. oktobris, *Fontenay-aux-Roses*, Odesēna — 1947. gada 23. janvāris, Le Cannet, Piejūras Alpi) ir franču gleznotājs un grafiķis, kurš mākslas vēsturē iegājis kā viens no izcilākajiem 20. gadsimta koloristiem. Jaunībā viņš vadīja mākslinieku grupu "Nabisti".

Biogrāfija
----------

Bonārs, kurš ir cēlies no ierēdņu ģimenes, vispirms studēja tiesību zinātnes Sorbonnā, bet pēc tam studēja Parīzes *Académie Julian*, pēc tam Tēlotājas mākslas skolā, kur 1888. gadā tika izveidota grupa "Nabisti", kuras sastāvā bija Ransons, Denī, *Sérusier*, *Vuillard*, *Roussel*, vēlāk viņiem pievienojās *Vallotton*. Gogēna un japāņu gravējumu mākslas ietekmē mākslinieki lokalizēja krāsu, padarot savu gleznu plakanāku. Tomēr visspēcīgākā japāņu gravējumu ietekme redzama Bonāra darbos, kuru pat sauca par *"japāņu nabistiem"*.

Pjērs Bonārs bija labi pazīstams ar Ambruīzi Volardu un attēlojis viņu vairākos viņa portretos. Bonārs izstādīja savus darbus Neatkarīgo salonā un iepazinās ar Tulūzu-Lotreku. 1905. gadā viņš kopā ar Eduardu Vjuaromu devās ceļojumā uz Spāniju, kam sekoja ceļojumi uz Beļģiju, Holandi, Angliju, Itāliju, Alžīriju, Tunisiju un Francijas dienvidiem. 1925. gadā Bonārs nopirka māju Azūra krastā, *Le Cannet*. Mākslinieks pārdzīvoja vācu okupāciju Parīzē un 1946. gadā sarīkoja savu darbu retrospektīvu izstādi.

Bonārs nomira *Le Cannet* 1947. gada 23. janvārī.

Radošs veids
------------

Pēdējais impresionisma estētikas diriģents, kā viņu sauca, Pjērs Bonārs kritizēja impresionistus par nepilnīgo sastāvu un naturālistisko krāsu. Maigs, izslēgts toņu un attiecību mākslinieks Bonārs bija viens no pirmajiem, kurš atklāja sievietes iekšējo vai pat intīmo dzīvi. Viņš gleznoja interjeru, Vidusjūras un Parīzes ainavas un ikdienas ainas. Mūža nogalē Bonārs pievērsās bagātīgām krāsu kombinācijām, radot izsmalcinātas krāsainas kompozīcijas.

Bonārs kā ilustrators
---------------------

Ilustrēja Oktava Mirbo grāmatas Renāra "Dabiskās vēstures". Bonārs ir 109 litogrāfiju autors franču dzejnieka Pola Verlēna dzejoļu krājumam "Parallèment" (*1889).*

Literatūrā
----------

Pjēra Bonāra dzīvi un darbu apraksta īru rakstnieka Džona Benvila romāns Jūra (2005), kurš ieguva Bukera balvu (2005).

Galerija
--------

* P. Bonnards. PeonijasP. Bonnards. Peonijas
* VīnogasVīnogas
* Stāvoša kailaStāvoša kaila
* PašportretsPašportrets
* BildeBilde
* AinavaAinava
* Pašportrets 1945. gadsPašportrets 1945. gads

Darbi
-----

* "Vingrinājumi" (1890)
* "Sieviete un suns" (1891)
* "Divi suņi" (1891)
* "Ēdamistaba lauku mājā" (1913)

Literatūra
----------

* Yavorskaya N.V. Pjērs Bonārs. — M.: Māksla, 1972. — 128 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Bonārs, Pjērs (1867—1947), gleznotājs

Saites
------

* Bonārs, izcilais ikdienas kolorists Archived 2021. gada 25. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
Meitenes-Bauskas dzelzceļš (1935)
Sesavas stacija.
Bauskas-Meitenes dzelzceļš pirms Otrā pasaules kara (skats no Bauskas elevatora uz stacijas kompleksu)
**Dzelzceļa līnija Meitene—Bauska** bija 33 km gara vācu okupācijas karaspēka 1916. gadā izbūvēta 600 mm šaursliežu dzelzceļa līnija, kas savienoja Meitenes staciju un Bausku. 
1930. gados dzelzceļa līniju nolēma pārbūvēt uz 750 mm platumu. 1932. gadā Bauskas pievārtē Pilsmuižā pie šaursliežu dzelzceļa Bauska—Meitene galastacijas (tagadējā Stacijas ielā 7, ēka bija sliktā stāvoklī un apmēram 2016. gadā tika nojaukta) uzbūvēja graudu glabātuvi jeb Bauskas elevatoru.

Dzelzceļa līnijā bija šādas pieturas: Meitene - Narvaiši (5 km) - Sesava (10 km) - Mālukrogs (12 km) - Bērstele (16 km) - Jāņukrogs (18 km) - Mežotne (25 km) - Īslīce (30 km) - Bauska (33 km). 
Līdz 1940. gadam vilciens Bauska—Meitene kursēja trīs reizes dienā un bija pieskaņots vilcienu Meitene—Jelgava un Jelgava—Rīga atiešanas laikiem.
Dzelzceļa līnija slēgta 1963. gadā. 

Līdz mūsdienām saglabājusies Īslīces stacijas kazarma (pie Saulaines), kā arī Mežotnes, Jāņukroga un Sesavas staciju ēkas. Saglabājies arī Meitenes stacijas ēkas fragments, kas savulaik tika izmantots kā šaursliežu stacija; mūsdienās ēkā ir muzejs.

Attēlu galerija
---------------

* Jāņukroga stacijaJāņukroga stacija
* Mežotnes stacijaMežotnes stacija
* Īslīces stacija netālu no Kaucmindes mājturības skolasĪslīces stacija netālu no Kaucmindes mājturības skolas
* Bauskas stacijas ēka 2015. gadā (mūsdienās nojaukta)Bauskas stacijas ēka 2015. gadā (mūsdienās nojaukta)
* Bauskas elevators 1940. gada augustāBauskas elevators 1940. gada augustā
* Vilcienu saraksts maršrutā Meitene—Bauska 1940. gada vasarāVilcienu saraksts maršrutā Meitene—Bauska 1940. gada vasarā
* Latvijas dzelzceļu karte pēc 1918. gada.Latvijas dzelzceļu karte pēc 1918. gada.

Ārējās saites
-------------

* Apkopo atmiņas par mazbānīti Zemgalē

Literatūra
----------

* T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. Rīga: Jumava, 2009. 166. - 173. lpp. ISBN 978-9984-38-698-0

Atsauces
--------

1. ↑  1940. gada vasaras vilcienu, autobusu, tramvaju un kuģu līniju saraksts no 1940. gada 19. maija. Rīga: LETA.
**Jūlijs Roze** (1892-1972) bija latviešu žurnālists un rakstnieks. Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1942-1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 20. februārī Mālpils muižas kalpa ģimenē. 1909. gadā beidza Rīgas pilsētas reālskolu. Studēja vēsturi Tērbatas universitātē (1909—1917). Bija Latvijas pagaidu nacionālā teātra dramaturgs Valkā (1918) un strādāja par žurnālistu "Laika Vēstīs" (1917-1918), "Līdumā" (1918) un "Latvijas Sargā" (1919-1920). 

Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija "Kopdarbības" (1922-1928), "Balss" (1924-1926) un "Daugavas" (1928-1932), "Jaunāko Ziņu" (1940) žurnālists. Līdztekus rakstīja dzeju un tulkoja Šekspīra "Hamletu" (1921, 1931), Flobēra "Bovarī kundze" (1926), Vailda "Cik svarīgi būt nopietnam" (1927) u.c. darbus. Vairākus gadus bija Latvijas Nacionālā teātra dramaturgs un literārās daļas vadītājs (1937-1940).  Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1942-1944).

Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur bija Mērbekas teātra dramaturgs. 1950. gadā izceļoja uz ASV. Nodevās atmiņu un eseju rakstīšanai. 

Miris 1972. gada 30. septembrī Vašingtonā.

Darbi
-----

* Fontans (dzejoļu krājums, 1920)
* Paaudžu atšķirības eseja žurnālā "Jaunā Gaita" nr. 83, 1971.
* Jūlijs Roze, laikmeta liecinieks. Latvijas rītausmā, saulrietā. Redaktori: Augusts Rumpēters, Kārlis Rabācs, Jānis Kadilis. Stokholma: Daugava, 1978.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XVIII sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 36 742.—36 743. sleja.
2. ↑  VĒSTURE, KAS NEZUDĪS Archived 2015. gada 20. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. Benno Ābers, Jaunā Gaita nr. 131, 1980.
3. ↑  «Austrālijas Latvietis. - 1972. - 24.novembris». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 19. martā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 45689685
* LNB: 000076901
* LCCN: n83301192
* ISNI: 0000 0000 2696 1513
* GND: 1034193511

 |

 |
**Jūliuss Johanness Ludoviks fon Pajers** (vācu: *Julius Johannes Ludovicus von Payer* ; dzimis 1841. gada 2. septembrī, miris 1915. gada 29. septembrī) bija Austroungārijas armijas virsnieks, alpīnists, polārpētnieks, kartogrāfs un gleznotājs, Terezijas militārās akadēmijas profesors. Kopā ar Karlu Veiprehtu vadīja Austroungārijas polāro ekspedīciju (1872-1874), kas atklāja Franča Jozefa Zemi.

Biogrāfija
----------

Dzimis Šēnavā, Bohēmijā, atvaļināta ulānu virsnieka ģimenē. 14 gadu vecumā zaudējis tēvu. Mācījies kadetu skolā pie Krakovas, vēlāk — Terezijas militārajā akadēmijā Vīnerneištatē.

Kopš 1859. gada sācis dienēt kā apakšleitnants. Piedalījies vairākās militārās operācijās. Vairākkārt apbalvots un paaugstināts pakāpē. Kopš 1863. gada sācis strādāt par vēstures un ģeogrāfijas pasniedzēju militārajās mācību iestādēs.

No 1962. gada sācis organizēt izpētes ekspedīcijas Tiroles Alpos, veicis vairāk kā 60 pirmo uzkāpšanu virsotnēs.

1868. gadā uzaicināts piedalīties 2. Vācijas polārajā ekspedīcijā uz Austrumgrenlandi kā topogrāfs. 1871. gadā kopā ar Karlu Veiprehtu piedalījies austriešu ekspedīcijā uz Novaja Zemļu. No 1872. līdz 1874. gada kopā ar Veiprehtu vadīja Austroungārijas Arktikas ekspedīciju, kura atklāja Franča Jozefa Zemes arhipelāgu. Veiprehts bija ekspedīcijas komandieris jūrā, bet Pajers — krastā.

1874. gadā Pajers atvaļinājās no armijas nelabvēļu politisko manipulāciju dēļ — daudzi apšaubīja Pajera vadītās ekspedīcijas atklājumu patiesumu. Neskatoties uz to, 1876. gadā Pajers tika iecelts augstmaņu kārtā un viņam piešķirts bruņinieka tituls.

1877. gadā apprecējies, divi bērni. Vēlākos gados studējis glezniecību, strādājis par gleznotāju.

Pajera vārdā nosaukts Pajera sala Franča Jozefa Zemē, Pajera kalni Antarktīdā un Pajera Zeme Austrumgrenlandē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Payer, Julius Johann Ludwig Ritter von (österreichischer Adel 1876)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 2. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 20. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jūliuss fon Pajers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 64037240
* LCCN: n87901608
* ISNI: 0000 0001 1067 4787
* GND: 119296055
* SELIBR: 253192
* SUDOC: 029508398
* BNF: cb121121299 (data)
* BIBSYS: 90525428
* ULAN: 500085353
* NLA: 35795149
* NKC: jk01092188
* CiNii: DA1039597X

 |

 |
**Pjērs Emīls Dešāns** (franču: *Pierre Emile Deschamps*; dzimis 1856. gadā, miris 1923. gada 12. oktobrī) bija franču golferis. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Biogrāfija
----------

Dešāns studēja kā jurists un pēc tam sāka diplomātisko karjeru. 1878. gada kongresā viņš tika iecelts par sūtni pie grāfa de Gontauta Bīrona Vācijā. Pēc vairākiem gadiem viņš tika norīkots uz Atēnu un pavadīja laiku arī Sanktpēterburgā kā Francijas vēstnieka Krievijā pirmais sekretārs. 1897. gadā Dešāns devās uz ASV, kur atklāja golfa spēli. 

Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja golfa vīriešu turnīrā. Šajā turnīrā viņš ieguva 10. vietu.

Vēlāk viņš kļuva pazīstams kā "franču golfa tēvs". Viņš palīdzēja uzbūvēt un projektēt Parīzes la Bulē golfa klubu no 1901. līdz 1902. gadā, kas tajā laikā tika uzskatīts par izcilāko golfa klubu Francijā. Viņš organizēja pirmo Francijas amatieru čempionātu 1904. gadā un vēlāk sarakstīja grāmatu *Le Golf* kopā ar pirmo franču profesionālo spēlētāju Arno Masī. Dešāns nodibināja *Union des Golfs de France* un bija pirmais tā prezidents, amatu ieņemot līdz nāvei. 1911. gadā viņš palīdzēja izveidot *French Open* turnīru un bija atbildīgs par golfa noteikumu pārrakstūišanu no angļu valodas uz franču valodu.

Dešāns nomira 1923. gadā no plaušu karsoņa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pierre Deschamps». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. decembris. Skatīts: 2020. gada 29. decembris.
2. ↑  «Golf at the 1900 Paris Summer Games: Men's Individua». *sports-reference.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. decembris. Skatīts: 2020. gada 28. decembris.
3. ↑  «Paris 1900 Golf: individual men». *Starptautiskā Olimpiskā komiteja*. Skatīts: 2020. gada 27. novembris.
4. ↑  «Pierre Deschamps». Olympedia.org. Skatīts: 2020. gada 29. novembris.

Ārējās saites
-------------

* Pjērs Dešāns (SOK profils) (angliski)
* Pjērs Dešāns (Olympedia profils) (angliski)
* Pjērs Dešāns (Sports Reference profils) (angliski)
**Boriss Saharovs** (krievu: *Бори́с Андре́евич Са́харов*; dzimis 1914. gada 28. martā, miris 1973. gada 12. aprīlī) bija padomju šaha problēmists, ķīmiķis un metalurgs.

Dzimis Sanktpēterburga. Pēc tehnikuma beigšanas no 1934. līdz 1936. gadam strādājis institūtā "Гиредмет". 1940. gadā beidzis M. V. Lomonosova vārdā nosaukto Maskavas Ķīmijas smalkās tehnoloģijas institūtu. No 1963. līdz 1973. gadam bijis institūta "Гиредмет" direktors. 1970. gada ievēlēts par PSRS Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli. Zinātniskie darbi veltīti pusvadītāju materiālu un augstas tīrības metālu pētniecībai. 1964. gadā apbalvots ar Ļeņina prēmiju.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1935. gada publicējis vairāk nekā 50 šaha etīdes (lielākai daļai no tām līdzautors bija Anatolijs Kuzņecovs). Bijis PSRS individuālo šaha kompozīcijas čempionātu finālu un daudzu konkursu dalībnieks, iegūstot 42 atzinības, tai skaitā 24 godalgas, no tām 5 pirmās.

PSRS sporta meistars (1968) un starptautiskais tiesnesis (1956) šaha kompozīcijā. No 1965. līdz 1972. gadam bijis PSRS Šaha federācijas šaha kompozīcijas centrālās komisijas priekšsēdētājs. No 1966. līdz 1973. gadam — FIDE Šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas viceprezidents.

### Piemērs

**An. Kuzņecovs un B. Saharovs**  
 *Шахматная Москва*, 1961**Neizšķirts**
**Diagramma  
Etīdes beigu pozīcija,****pēc 8. g7.**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. h6 Zd5! 2. h7 Lf2+!** Pāragri 2. ... Zxf6, jo pēc 3. h8D a1D 4. Kg3+! Lh7 (4. ... Kg1 5. Dh2+ Kf1 6. Dg2+ Ke1 7. Dh1+ ) 5. Dh8+, baltie mato. **3. Kg5! Lh4+ 4. Kxh4 Zxf6 5. h8D a1D 6. Kg5+ Zh7+ 7. Kh6 Dxh8 8. g7!**= Viens balto bandinieks panāk neizšķirtu pret melno dāmu, laidni un zirdziņu (skat. diagrammu pa labi)! Ja šajā pozīcijā no galdiņa noņem melno dāmu, tiem ir uzvarēts stāvoklis.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 350. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  «Сахаров Борис Андреевич» (krievu). Informācijas sistēma «Архивы Российской академии наук». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-06-15. Skatīts: 2017-03-02.

Papildu literatūra
------------------

* А. Г. Кузнецо́в. *Цвета шахматного спектра* (krievu). Москва : Физкультура и спорт, 1980.

Ārējās saites
-------------

* B. Saharova šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 14588592
* LCCN: no2008112138
* BNF: cb17800721d (data)

 |

 |
**Bertolds Kohs** (vācu: *Berthold Koch*; 1899. gada 22. februāris Berlīne — 1988. gada 2. maijs) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Pirms Otrā pasaules kara vairākkārt piedalījies Vācijas šaha čempionātu finālos (1933, 1935, 1938). Četras reizes uzvarējis Berlīnes pilsētas šaha čempionātos (1927, 1933, 1946, 1951). Pēc kara 1946. gadā Leipcigā uzvarējis Padomju okupācijas zonas 1. šaha čempionātā. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Vācijas Demokrātiskās Republikas šaha čempionātos (1952, 1953).

Divas reizes pārstāvējis Vācijas Demokrātisko republiku Pasaules šaha olimpiādēs (1952, 1956).

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Koham kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Bijis pazīstams arī kā korespondencšahists. 1959. gadā uzvarējis Vācijas apvienotajā korespondencšaha čempionātā. 1956.-1959. gadā piedalījies 2. Pasaules čempionātā korespondencšahā, kurā dalījis 7.-9. vietu (uzvarējis Vjačeslavs Ragozins). 1959. gadā Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) Koham piešķīrusi starptautiskā meistara korespondencšahā (IMC) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1. Meisterschaft der Sowjetischen Besatzungszone 1946». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 9. janvārī.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Berthold Koch
3. ↑  2nd ICCF Correspondence Finals

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
**Barbara Flerova-Bulhaka** (poļu: *Barbara Flerow-Bułhak*; dzimšanas gads nav zināms — miršanas gads nav zināms) bija Polijas šahiste, 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece.

Biogrāfija
----------

Barbara Flerova-Bulhaka piedalījusies pirmajos divos Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1935. gadā ierindojusies 7. vietā, bet 1937. gadā izcīnījusi Polijas vicečempiones titulu (abi turnīri notikuši Varšavā). Tāpat viņa piedalījusies pirmajos Varšavas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1936. gadā ieņēmusi 2. vietu, bet 1937. gadā dalījusi 1.-2. vietu kopā ar Regīnu Gerlecku.

1937. gadā Stokholmā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 17. - 20. vietu. Par tālāko Barbaras Flerovas-Bulhakas dzīvi trūkst informācijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Autor Przemysław Jahr. «Mistrzostwa Polski Kobiet w Szachach 1935», 2016. gada 24. februāris.
2. ↑  Autor Przemysław Jahr. «Mistrzostwa Polski Kobiet w Szachach 1937», 2016. gada 24. februāris.
3. ↑  «Title Tournaments : World Chess Championship (women)».[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Barbara Flerova-Bulhaka vietnē szachypolskie.pl
**Baranuvka** (poļu: *Baranówka*) vai **Stanislava Baranovska polārstacija Špicbergenā** (poļu: *Stacja Polarna im. Stanisława Baranowskiego na Spitsbergenie*), arī **Verenhusa** (norvēģu: *Werenhus*), ir vasaras sezonas Polijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas dienviddaļā Vedela-Jārlsberga Zemē pie Verenšelda glečera dienvidu morēnas. Stacija pieder Vroclavas universitātes Ģeogrāfijas un reģionālās attīstības institūtam.

Vēsture
-------

Verenšelda ledāja apkārtnē Polijas zinātnieki strādājuši kopš 1950. gadiem. Stacijas pirmā pastāvīgā ēka ierīkota 1971. gadā. Nosaukta par godu stacijas dibinātājam, poļu glaciologam Stanislavam Baranovskim (1935—1978; *Stanisław Baranowski*), kurš gāja bojā nelaimes gadījumā Arctovskas polārstacijā Antarktīdā. Stacija vairākkārt paplašināta un atjaunota. 1980. gadi otrajā pusē stacijā darbojās čehu glaciospeleologu grupa Josefa Rehāka vadībā.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenās izpētes jomas ir klimatoloģija, glacioloģija, ģeomorfoloģija un ģeoloģija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Stacja Polarna im. Stanisława Baranowskiego». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 19. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 2. aprīlī.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas polārstacijas Valsts karogs: Polija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* **Arctovska**
* *Dobrovolska*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Baranuvka
* Hahuta
* **Hūrnsunna**
* Kalipsobīene
* Petuniabukta

 |

 |
**Baratdajas salas** (indonēziešu: *Kepulauan Barat Daya* — ‘dienvidrietumu salas’) ir salu grupa Indonēzijā, Mazo Zunda salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Moluku provincē, kopā ar Leti salām un Babaras salām veido Dienvidrietumu Moluku apriņķi.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Indonēzijas dienvidaustrumos Bandas jūrā. Sastāv no 20 salām, lielākā sala ir Vetara (2629 km²), salu grupā ietilpst vēl Romanga (168,2 km²) ar apkārtējām salām, Damaras salas (218 km²), Nila, Serua un Manuka. Salas vulkāniskas izcelsmes, kalnainas, bieži apjoztas ar koraļļu rifiem. Augstākais punkts ir Lalaitu (1412 m vjl) Vetaras salā. Salās valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Baratdajas salas***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315529341
* LCCN: sh2003009089

 |

 |
**Lāslo Bodrogi** (ungāru: *László Bodrogi*; dzimis 1976. gada 11. decembrī Budapeštā) bija Ungārijas un Francijas šosejas riteņbraucējs, kurš specializējās individuālajā braucienā. Bijis desmitkārtējs Ungārijas čempions individuālajā braucienā un trīskārtējs grupas braucienā.

Biogrāfija
----------

Bodrogi dzimis 1976. gadā Budapeštā, jau no bērnības viņa karjeru veidoja viņa tēvs, arī Lāslo Bodrogi.

### Pirmie panākumi Ungārijā

1990. gados viņa galvenais sponsors bija Ungārijas velosipēdu ražotājs *Schwinn-Csepel* (*Csepel* pēctecis), savukārt Bodrogi bija uzņēmuma galvenais sportists. Viņa uzdevums bija pārbaudīt praksē dažādus uzņēmuma produktus, to skaitā viņš sacensībās izmantoja *Schwinn-Csepel* magnija sakausējuma šosejas velosipēda rāmi. Viņš pārstāvēja vairākas vietējās komandas, ieskaitot *FTC* (1991), *BVSC-Intertraverz* (1992), *KSI* (1993) un *Stollwerck-FTC* (1994).

### Pārcelšanās uz Franciju

1995. gadā pēc tam, kad viņa tēvs ieguva darbu Francijā kā ārsts, Lāslo apmetās Francijā un sāka trenēties ar *AC Bisontine* komandu. Viņš pameta studijas universitātē, lai veltītu laiku sportista karjerai. Pēc labas 1996. gada sezonas viņu uzaicināja uz Lionas komnadu *VC Vaux-en-Velin*, kas bija *Festina* jauniešu komanda. Pēc tam, kad *Festina* komandu satricināja dopinga skandāls *Tour de France* laikā, Lāslo netika pievērsta īpaša uzmanība. 1999. gadā viņš pārcēlās uz *CCC Étupes* komandu.

### Profesionālā karjera

2000. gadā viņš uzsāka profesionāļa karjeru *Mapei-Quick Step* komandu un Pasaules čempionātā ieguva bronzas medaļu individuālajā braucienā. 2007. gadā viņš šajā pašā disciplīnā ieguva sudraba medaļu aiz Fabiana Kančellāras, 2005. gadā viņš piedalījās *Tour de France* un finišēja 119. vietā. Viņš joprojām ir vienīgais Ungārijas riteņbraucējs, kas piedalījies šajās sacensībās.

2008. gadā viņš ieguva Francijas pilsonību. Līdz ar to viņš vairs nepiedalījās Ungārijas čempionātā, kur bijis desmitkārtējs Ungārijas čempions individuālajā braucienā un trīskārtējs grupas braucienā.

2008. gada *Tour of Germany* laikā viņš savainoja kāju un bija nepieciešams astoņu mēnešu ilgs atgūšanās periods. Pēc tam, kad *Credit Agricole* beidza sponsorēt viņa komandu, Bodrogi pievienojās *Katusha–Alpecin*. Karjeru noslēdza 2012. gadā *Team Type 1–Sanofi Aventis* komandā*.*

Viņš ar ģimeni dzīvo Francijā, Juras departementa Nē pilsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  Cycling Archives
2. ↑  «Laszlo Bodrogi comes back soon! (Katusha Team)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 14. maijā. Skatīts: 2016. gada 24. martā.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *Cycling Quotient* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
**Gvano salu akts** (angļu: *Guano Islands Act*)[1] ir Amerikas Savienoto Valstu federālais likums (pieņemts 1856. gada 18. augustā), kas ļāva ASV pilsoņiem iegūt valdījumā salu ar gvano depozītiem, lai arī kur tās atrastos, gadījumos, ja sala ir neapdzīvota un neatrodas citas valsts jurisdikcijā. Šis likums arī deva tiesības ASV prezidentam lietot militāru spēku, lai aizsargātu valsts intereses šajās situācijās un salās nodibinātu ASV krimināllikuma jurisdikciju.

1840. gados gvano kļuva par svarīgu stratēģisku resursu, jo to izmantoja šaujampulvera ražošanā un kā mēslojumu lauksaimniecībā. 1855. gadā tika atklātas bagātīgas gvano iegulas vairākās neapdzīvotās Klusā okeāna salās. ASV Kongress pieņēma Gvano salu aktu, lai piekļūtu šiem resursiem.

Akts ļāva šīs salas iegūt ASV īpašumā, bet neuzlika par pienākumu saglabāt šo īpašumu gadījumos, kad gvano rezerves ir izsmeltas. Tas arī nenoteica, kādam jākļūst salu statusam, kad salas tiek pamestas.

Intensīvas gvano ieguves periodā, pamatojoties uz šo aktu, par ASV īpašumu kļuva vairāk kā simts salas Klusajā, Atlantijas okeānā un Karībū jūrā. Līdz mūsu dienām ASV īpašumā kā teritorijas ar speciālu statusu (neinkorporētās un neorganizētās teritorijas — *unincorporated, unorganized territory*) saglabā astoņas teritorijas, bet divās no tām — Palmiras atolā un uz Kingmena rifa gvano nekad nav iegūts. Šīs teritorijas statistiski tiek apvienotas ASV Mazajās Aizjūras Salās:

* Beikera sala,
* Haulenda sala,
* Džērvisa sala,
* Džonstona atols,
* Kingmena rifs,
* Midveja atols,
* Navasa,
* Palmiras atols.

Atsauces
--------

1. ↑  48 USC Chapter 8 - GUANO ISLANDS
**1689. gada Baptistu ticības apliecība**, saukta arī par **Otro Londonas Baptistu apliecību**, ir izklāsts par kristīgo ticību no baptistu skatu punkta, kuri pieturējās pie kalvinisma pārliecības par glābšanu. Šo ticības apliecību, tāpat kā Vestministeras ticības apliecību (1646) un Savojas deklarāciju (1658) sarakstīja puritāņi, kuri vēlējās, lai viņu baznīca atspoguļotu biblisku mācību. Tādēļ, ka to pieņēma arī Filadelfijas Baptistu apvienība, tā tiek saukta arī par **Filadelfijas ticības apliecību**.[1]

Vēsture
-------

Ticības apliecība tika pirmo reizi publicēta Londonā 1677. gadā ar nosaukumu "Ticības apliecība, celta priekšā no daudzu draudžu kristiešu brāļiem un vecajiem, kristīti pēc viņu ticības apliecības Londonā un tautā. Ar pielikumiem par kristībām." Tā tika balstīta uz Vestministeres ticības apliecību (1646) un Savojas deklarāciju (1658), ar labojumiem, lai atspoguļotu Baptistu pārliecību par kristībām un draudzes pārvaldību. Tā tika izdota vēlreiz, ar tādu pašu noaukumu, 1688. un 1689. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Schaff, P (1882), "The Baptist Confession of 1688 (The Philadelphia Confession)", The Creeds of Christendom, with a History and Critical Notes, III: The Evangelical Protestant Creeds, with Translations, New York: Harper & Bros.
**Jūliuss Keils** (vācu: *Julius Keyl*; dzimis 1877. gada 8. decembrī, miris 1959. gada 15. novembrī) bija vācu vieglatlēts un vingrotājs. 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja vieglatlētikā un 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs vingrošanā.

Biogrāfija
----------

Keils bija Minhenes sporta kluba *MTV Munich Club* pārstāvis.

Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja 100 metru skriešanas disciplīnā. Šajā disciplīnā Keils startēja tikai kvalifikācijas kārtas priekšskrējienā, kurā ieguva 4. vietu un tālāko cīņu neturpināja.

1902. un 1904. gadā viņš kļuva par Vācijas čempionu 100 metru skriešanas disciplīnā, 1902. gadā ar brāļa Valtera palīdzību viņš divreiz pārspēja pasaules rekordu 4x100 metru stafetē. 1904. gadā viņš pārspēja Vācijas 110 metru barjerskrējiena rekordu.

1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās viņš startēja komandu daudzcīņā vingrošanā. Vācijas komanda šajā disciplīnā ieguva 5. vietu.

Paralēli tiesību zinātņu studijām un kļūstot par praktizējošu juristu, viņš no 1901. līdz 1919. gadam bija savas vietējās futbola komandas *MTV 1879 München* vadītājs. No 1904. līdz 1910. gadam bija Vācijas Futbola asociācijas prezidents. No 1910. līdz 1922. gadam bija Dienvidvācijas Futbola asociācijas Tehniskās komisijas prezidents. No 1922. līdz 1928. gadam viņš atkal bija Vācijas Futbola asociācijas prezidents.

1928. gadā Keils bija daļa no Vācijas futbola izlases treneru komandas, kas piedalījās 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā.

Keils nomira 1959. gada 15. novembrī, trīs nedēļas pirms savas 82. jubilejas, savās mājās Minhenē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Julius Keyl». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 30. oktobris. Skatīts: 2020. gada 30. oktobris.
2. ↑  «Athletics at the 1900 Paris Summer Games: Men's 100 metres». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 24. septembris. Skatīts: 2020. gada 24. septembris.
3. ↑  «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (100m-Herren)». *sport-komplett.de*. Skatīts: 2017. gada 28. maijs.
4. ↑  «Progression of the European Outdoor Records». *rfea.es*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 17. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 28. maijs.
5. ↑  «Spaldings Official Athletic Almanac». *myheritage.com*. Skatīts: 2017. gada 28. maijs.
6. ↑  «Gymnastics at the 1906 Athina Summer Games: Men's Team All-Around». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 30. oktobris. Skatīts: 2020. gada 30. oktobris.
7. ↑  «Julius Keyl». Olympedia.org. Skatīts: 2020. gada 30. oktobris.

Ārējās saites
-------------

* Jūliuss Keils (SOK profils) (angliski)
* Jūliuss Keils (*Olympedia* profils) (angliski)
* Jūliuss Keils (*Sports Reference* profils) (angliski)
**Jūliuss Perliss** (vācu: *Julius Perlis*; dzimis 1880. gada 19. janvārī, miris 1913. gada 11. septembrī) bija austriešu šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Perliss dzimis 1880. gadā Bjalistokā. Jaunībā emigrēja uz Vīni un no 1898. līdz 1902. gadam studēja Vīnes Universitātē tieslietas. 1903. gadā aizstāvēja doktora (*Dr. jur.*) disertāciju. No 1905. līdz 1908. gadam strādāja stažieri advokātu firmā. Pēc tam bija advokāts Vīnē.

Perliss bija biežs šaha kafejnīcas *Café Central* apmeklētājs. 1905. gadā Barmenā viņš ieguva 10,5 punkti no 17 un izpildīja meistara normu. Pēc tam viņš veiksmīgi spēlēja vēl vairākos citos turnīros: Ostende (1906) — 9. vieta; Sanktpēterburga (1909) — 7. vieta; Karlsbāde (1911) — 13. vieta; Sansevastjana (1911) — 5. vieta. Viņš nodarbojās arī ar šaha kompozīciju.

Perlisa aizraušanās bija arī alpīnisms. "Kad kāp kalnā, izbaudi mīklainu neziņas sajūtu, līdzīgu tai, kas dažkārt rodas āķīgā šaha pozīcijā." (Perliss) 1913. gada 10. septembra rītā J. Perliss devās pārgājienā uz Hohtoru un, acīmredzot, miglā apmaldījās. Vakarā viņa saucienu pēc palīdzības dzirdēja divi tūristi, kuri nespēja palīdzēt sliktās redzamības dēļ. Glābšanas komanda atrada viņa ķermeņi, bez redzamiem ievainojumiem divas dienas vēlāk, 12. septembrī. Tika secināts: nāves cēlonis — nosalšana.

Piezīmes
--------

1. ↑  Hohtors ir kalns (2369 m) Austrumalpos.

Atsauces
--------

1. 1 2  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 185. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.
2. 1 2  «Perlis, Julius». *Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950. Band 7* (vācu). Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. 1978. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-10-20. Skatīts: 2017-12-10.
3. ↑  Barmenas turnīra rezultāti
4. ↑  Ostendes turnīra rezultāti.
5. ↑  Sanktpēterburgas turnīra rezultāti.
6. ↑  Karlsbādes turnīra rezultāti
7. ↑  Sansevastjanas turnīra rezultāti.
8. ↑  «Dr. Julius Perlis» (angļu).. 3013-09-24. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-12-24. Skatīts: 2017-12-10.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Jūliusa Perlisa šaha kompozīcijas mājas lapā PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316739446
* GND: 1025802489

 |

 |
**Harasaveja** (krievu: *Харасавэй*) ir dabasgāzes ieguves kompānijas Gazprom piederošs strādnieku rotācijas ciemats Krievijas ziemeļos, Jamalas Ņencu autonomā apvidus Jamalas rajona starpciemu teritorijā. Izvietojies Jamalas pussalas rietumu krastā uz ziemeļiem no Harasvejahas ietekas jūrā. Ciemats izveidots Harasavejas dabasgāzes kondensāta atradnes rūpnieciskās apguves nodrošināšanai.

Vēsture
-------

Ciemats sākotnēji radies 1976. gadā kā ģeologu apmetne līdzās Harasavejas polārstacijai. 1970. gadā tika atklāta Harasavejas gāzes kondensāta atradne, kuras kopējie krājumi tiek lēsti 2 triljoniem m³, bet projektētā ieguve — 32 miljardi m³ gadā. 1986. gadā apmetnes vietā sāka veidoties Karas dziļurbšanas ekspedīcijas strādnieku ciemats ar attīstītu infrastruktūru. 1990. gadu otrajā pusē ciematā bija elektrostacija, pirts, klubs, sporta zāle, veikals, kopmītnes un tajā dzīvoja ap 2000 cilvēku. 1990. gadu beigās ģeoloģiskie darbi tika pārtraukti un ciemats pamests.

Ciematu sāka atjaunot 2019. gadā sakarā ar plānoto Harasavejas atradnes rūpniecisko apgūšanu. Līdzās vecajam ciematam izbūvēts jauns ciemats ar mūsdienīgu infrastruktūru. Pie ciemata izbūvēts helikopteru lidlauks, 10 km uz dienvidiem pie Harasavejahas ietekas — osta. Plānots līdz Harasavejai no Bovaņenkovas pagarināt dzelzceļa līniju.

Atsauces
--------

1. ↑  Грузоперевозки в Харасавэй
2. ↑  Д, Артюхов. На Ямале в 2019 г. приступят к экологической очистке Харасавэйского месторождения
3. ↑  «Газпром. Харасавэйское месторождение». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 27. novembrī. Skatīts: 2020. gada 8. decembrī.
4. ↑  Начало большого пути или вперед на север
5. ↑  Ямальский экоформат преобразовывает Харасавэй[novecojusi saite]
Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Gvadelupa.

**Gvadalupe** (spāņu: *Isla Guadalupe*) ir neliela vulkāniska sala Klusā okeāna ziemeļaustrumos ap 240 km no Meksikas piekrastes. Administratīvi ietilpst Meksikas Lejaskalifornijas štata Ensenadas municipalitātē. Sala veidojusies no diviem vulkānu konusiem, kas ziemeļu daļā paceļas līdz 1298 m augstumam (Ogastas kalns). Piekrastē vairākas nelielas saliņas un klintis. Klimats sauss, gada vidējā temperatūra ir 15,9 ± 1,77 °C jūras līmenī un 12 ± 6 °C vidējā un augšējā daļā, ziemās vērojamas lietusgāzes. Vidējais gaisa relatīvais mitrums 65%. Gavadalupē nav pastāvīgo iedzīvotāju. Salā divi ciematiņi; ciematā salas dienvidos ir meteostacija un hidroloģijas pētniecības bāze, bet salas austrumos — sezonāla zvejnieku apmetne.

Salu 1605. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Sebastjans Viskaino *(Sebastián Vizcaíno)*. Tā palika neapdzīvota līdz 18. gadsimta sākumam, kad te ieradās amerikāņu, eiropiešu un krievu roņu mednieki, kas salā introducēja vairākas invazīvās dzīvnieku sugas — kazas, kaķus, žurkas un suņus. Ievestās dzīvnieku sugas gandrīz pilnībā iznīcināja unikālo salas ekosistēmu un 20. gadsimta beigās ievestās sugas no salas tika izvāktas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 242. lpp.
2. ↑  INECC Isla Guadalupe
3. ↑  «La Isla Guadalupe en Baja California, y los Tiburones Blancos». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 14. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 1. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gvadalupe***.
* Natural History Photography - Phillip Colla. Guadalupe Island Pictures, Isla Guadalupe, Mexico[novecojusi saite]
* Isla Guadalupe 1845 History - Introduction
* Planning for the eradication of feral cats on Guadalupe Island, México: home range, diet, and bait acceptance Archived 2020. gada 28. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315526957

 |

 |
**Guļnara Zaksa** (angļu: *Gulnara Sachs*; dzimusi kā **Guļnara Sahatova** (krievu: *Гульнара Баяхметовна Сахатова*) 1963. gada 24. aprīlī Alma-Atā) ir Kazahstānā dzimusi Lielbritānijas starptautiskā meistare šahā (1985).

Biogrāfija
----------

Šaha lielmeistares Elvīras Berendas vecākā māsa. No 1984. gada līdz 1989. gadam sešas reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos, kuros labāko rezultātu sasniegusi 1985. gadā, kad ieņēmusi 5. vietu. 1986. gadā uzvarējusi PSRS Bruņoto spēku sieviešu šaha čempionātā. Tajā pašā gadā uzvarējusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Tallinā, kurā apsteigusi tā laika vadošās Igaunijas šahistes Tatjanu Fominu un Māju Ranniku. Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros:

* 1985. gadā Havanā kopā ar Žužu Verēci-Petroniču dalījusi 6.-7. vietu;
* 1987. gadā Tuzlā ieņēmusi 5. vietu.

Pārstāvējusi Kazahstānu Pasaules sieviešu šaha olimpiādē:

* 1992. gadā pie otrā galdiņa 30. sieviešu šaha olimpiādē Manilā (+3, =2, -6).

Ģimenes apstākļu dēļ beigusi savu šahistes karjeru.

Atsauces
--------

1. ↑  «1985 Havana Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2018. gada 19. oktobrī.
2. ↑  «1987 Tuzla Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 19. oktobrī.
3. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Gulnar Sakhatova». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Hinaldīns** jeb **2-metilhinolīns** (C10H9N) ir heterociklisks slāpekli saturošs organiskais savienojums, kas pieder pie hinolīna atvasinājumiem. Hinaldīns ir bezkrāsains šķidrums ar tādu pašu nepatīkamu smaku kā hinolīnam. Ūdenī praktiski nešķīst. Hinaldīnam ir bāziskas īpašības un ar stiprām neorganiskām skābēm tas veido sāļus, kurus sauc par hinaldīnija sāļiem.

Iegūšana
--------

Hinaldīnu iegūst no akmeņogļu darvas hinolīna-izohinolīna frakcijas.

Var sintezēt no anilīna un paraldehīda (Skraupa reakcija) vai no anilīna un krotonaldehīda (Dēbnera—Millera reakcija).

Īpašības
--------

Skābā vidē veido **hinaldīnija jonu** un hinaldīnija sāļus. Alkilējoties viegli veido ceturtējos sāļus (N-alkilhinaldīnija sāļus). N-metilhinaldīnija sāļi viegli iesaistās kondensācijas reakcijās; to izmanto cianīnkrāsvielu sintēzēm.

Katalizatoru klātienē viegli stājas kondensācijas reakcijās ar aldehīdiem, ketoniem un skābju anhidrīdiem.

Izmantošana
-----------

Izmanto dzeltenas krāsvielas — hinoftalona jeb hinolīndzeltenā sintēzei, hinaldīnam reaģējot ar ftalskābes anhidrīdu. Hinoftalons pieder pie 1,3-indāndiona atvasinājumiem.

Hinaldīnija sulfātu lieto tropisko zivju anestēzijai transportēšanas un kolekcionēšanas vajadzībām.

Literatūra
----------

* O. Neilands. Organiskā ķīmija. Rīga: Zvaigzne, 1977, 722. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Blasiola G. C. Jr. (1977). "Quinaldine sulphate, a new anaesthetic formulation for tropical marine fishes". *Journal of Fish Biology* 10 (2): 113–119(7). doi:10.1111/j.1095-8649.1977.tb04048.x. Atjaunināts: 2007-07-16.
**Finanšu centrs** ir pilsēta, reģions vai atsevišķos gadījumos valsts, kur koncentrēts liels daudzums finanšu iestāžu (bankas, apdrošināšanas kompānijas, fondi, utml.). Finanšu centri izceļas ar plašu finanšu pakalpojumu klāstu, kuri tiek izplatīti vai labvēlīgu apstākļu ietekmē izplatās uz citām teritorijām.

Atkarībā no to nozīmes finanšu centrus iedala starptautiskos un reģionālos.

Finanšu centru nozīme
---------------------

Finanšu centra esamībai kādas valsts iekšienē ir pozitīvs efekts uz tās ekonomiku.
Tie rada:

* darbavietas finanšu centra saistītajās nozarēs strādājošajiem;
* nodokļu ieņēmumus Valsts kasei gan tiešā, gan netiešā veidā;
* lētākus finanšu pakalpojumus attiecīgajā reģionā.

Piemēram, Šveicē finanšu sektora radītais IKP 2006. gadā bija 15% no kopējā, nodarbinot 5% no darbspējīgajiem iedzīvotājiem, nodokļu ienākumos radot 16% no visiem.

Priekšnosacījumi finanšu centra eksistencei
-------------------------------------------

Vēsturiski eksistē vairāki faktori, kuri veicina finanšu centru rašanos un attīstību:

* ērts ģeogrāfiskais novietojums
* stabila politiskā vide
* moderna infrastruktūra
* izglītots darbaspēks
* labas valodu zināšanas
* labvēlīga nodokļu politika
* brīva kapitāla kustība

Starptautiskie finanšu centri
-----------------------------

Pieci lielākie starptautiskas nozīmes finanšu centri ir:

1. Londona
2. Ņujorka
3. Honkonga
4. Singapūra
5. Šanhaja

Reģionālie finanšu centri
-------------------------

Pasaulē pastāv daudzi reģionāli finanšu centri, lielākoties tās ir pilsētas, kurām ir nozīme kādā noteiktā reģionā. Pārsvarā tās ir valstu galvaspilsētas, kur notiek galvenās ekonomikas aktivitātes. Kā vienu no šādām pilsētām var minēt arī Rīgu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Swiss Financial Sector Masterplan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008-05-09. Skatīts: 2011-12-20.
2. ↑  Global Financial Centres Index
3. ↑  «Latvijas Privātbanku asociācija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. maijā. Skatīts: 2018. gada 7. septembrī. Archived 2014. gada 18. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
**HipHop for PHP** (no angļu:  *HipHop PHP*) jeb **HipHop** ir vairākas *Facebook* izstrādātas PHP izpildes vides un uzlabojumi. Iemesls HipHop izstrādei bija vēlme samazināt sociālā tīkla Facebook serveru noslodzi. Sākotnēji tas tika izstrādāts kā programma, kas no PHP koda uzģenerēja C++ kodu, kuru nokompilējot tika iegūts izpildāmais fails, kas darbojas kā patstāvīgs tīmekļa serveris. Pašreizējā izpildījumā tā ir virtuālā mašīna (**HHVM** jeb ***HipHop Virtual Machine***) PHP un pašā Facebook izstrādātās valodas Hack izpildei, kas var tikt lietota standarta PHP vietā kopā ar jebkuru tīmekļa serveri, kas atbalsta FastCGI protokolu, piemēram, *Apache* vai *nginx*.

HipHop kods šobrīd sastāv no aptuveni 2,7 miljoniem koda rindu, galvenokārt C, C++ un PHP valodā, un tas ir brīvi pieejams kā atvērtais pirmkods ar PHP licenci vietnē *Github*.

Atsauces
--------

1. ↑  Fred Emmott. «HHVM 3.3.0». Facebook, 2014-09-19. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-09-24. Skatīts: 2014-10-06.
2. ↑  facebook. «Building HHVM». Github.com, 2014-04-15. Skatīts: 2014-04-16.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
*Lemminkäinen* ražotne Oulu
***Lemminkäinen Oyj*** bija Somijas celtniecības uzņēmums. Dibināts 1910. gadā. 2018. gadā tas pievienots uzņēmumam *YIT*.

Uzņēmums nosaukts Kalevalas mītiskā varoņa Lemminkeinena vārdā.

*Lemminkäinen* akcijas tika kotētas biržā *NASDAQ OMX Helsinki*.
Grupas uzņēmumi darbojās Somijā, Zviedrijā, Norvēģijā, Dānijā, Krievijā, Latvijā, Igaunijā un Lietuvā.
*Lemminkäinen* bija specializējies ēku (dzīvojamo, sabiedrisko un rūpniecības objektu) celtniecībā, ceļu būvniecībā, pazemes darbos, kā arī pamatu ierīkošanā un stiprināšanā.

Vēsture
-------

1910. gadā dibināts uzņēmums ***Asfaltti Osakeyhtiö Lemminkäinen***, kas sākotnēji veica asfaltēšanas un betonēšanas darbus. Tajā laikā Helsinkos strauji attīstījās būvniecība. 1911. gadā uzņēmums sāka ražot betona izstrādājumus.
Pirmā pasaules kara laikā celtniecība apsīka. Pēc Somijas neatkarības iegūšanas 1918. gadā saimnieciskā darbība atsākās, un parādījās pieprasījums pēc celtniecības pakalpojumiem un produktiem.

Vēlāk uzņēmums paplašināja darbību ceļu ierīkošanā, transporta infrastruktūrā, civilajā inženierbūvniecībā, kalnu darbos un ēku celtniecībā. 1960. gadu beigās tas kļuva par lielāko ceļu būvētāju Somijā.
1969. gadā, kad *Asfaltti Oy Lemminkäinen* operācijas bija diversificētas, uzņēmuma nosaukums tika saīsināts uz ***Lemminkäinen Oy***.

1970. gados *Lemminkäinen* saņēma lielus pazemes darbu pasūtījumus, piemēram Peijennes tuneļa un Helsinku metro tuneļa būve.
1975. gadā iegūts vairākums uzņēmumā *Oy Alfred Palmberg Ab*, kas kļuva par *Lemminkäinen* ēku celtniecības operāciju mugurkaulu. 1970. un 1980. gados uzņēmums PSRS piedalījās Kostomukšas pilsētas un dzelzs rūdas ieguves un apstrādes infrastruktūras celtniecībā. Vēlāk uzņēmums piedalījās celtniecības projektos Eiropā, arī Āfrikā, Vidējos Austrumos, Ķīnā.

1984. gadā *Lemminkäinen* nolēma iesaistīties dzīvojamo ēku būvniecībā, šos darbus nododot meitas uzņēmuma *Palmberg* pārziņā.
1989. gadā *Lemminkäinen* akcijas sāktas kotēt Helsinku biržā.

1990. gados *Lemminkäinen* veica projektus daudzās valstīs, to skaitā būvēja telesakaru tīklus Eiropā, Āzijā un Amerikā.

2000. gadā iegādāts uzņēmums *Tekmanni*.
2009. gadā pieņemta uzņēmuma jauna stratēģija. Turpmāk visi meitas uzņēmumi darbojās ar *Lemminkäinen* zīmolu.

2010. gadu sākumā pārdots jumtu bizness, betona izstrādājumu bizness un dabisko akmeņu bizness. Pieauga infrastruktūras būvniecības darbi Ziemeļvalstīs.
2014. gada vasarā pārdots tehnisko ēku sistēmu bizness
2015. gada sākumā infrastruktūras būvniecības bizness sadalīts divos segmentos: ceļu segumi un infra projekti.

2017. gada 19. jūnijā paziņots, ka *Lemminkäinen* tiks pievienots Somijas celtniecības uzņēmumam *YIT*. Apvienošanās pabeigta 2018. gada 1. februārī.

Atsauces
--------

1. ↑  Merger of YIT and Lemminkäinen Archived 2017. gada 7. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. YIT

Ārējās saites
-------------

* *Lemminkäinen* grupas vietne
* *Lemminkäinen* Latvijas vietne
**Boriss Ratners** (krievu: *Борис Яковлевич Ратнер*; 1909. gads — 1974. gads) bija Ukrainas šahists.

Biogrāfija
----------

Piecas reizes uzvarējis Kijivas pilsētas šaha čempionātos: 1931. 1933. 1934. 1937. (kopā ar Ābramu Havinu) un 1951. gadā. Vairākkārt piedalījies Ukrainas šaha čempionātos, kuros labākos rezultātus sasniedzis 1944. gadā Kijivā, kad dalījis 3.-5. vietu, un 1949. gadā Odesā, kad dalījis 4.-5. vietu.

1944. gadā PSRS šaha čempionāta pusfinālā Kijivā dalījis 2.-3. vietu ar Aleksandru Koblencu (uzvarējis Vjačeslavs Ragozins) un iekļuvis PSRS šaha čempionāta finālā. 1945. gadā Maskavā PSRS šaha čempionāta finālā palicis 16. vietā (uzvarējis Mihails Botviņņiks).

1952. gadā kopā ar Isāku Lipnicki sarakstījis grāmatu "Ukrainas šahistu labākās partijas" (ukraiņu: *Вибрані партії шахістів України*). Bijis vairāku šaha žurnālu autors.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Kiev - 1931
2. ↑  Championship of Kiev - 1937
3. ↑  13 Championship of Ukraine - Kiev 1944
4. ↑  Ukranian Championships Odessa, 1949
5. ↑  Semifinal of Championship of USSR - Kiev 1945
6. ↑  14 Championship of USSR Moscow 1.6-1.7.1945

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Vivjēns Bosenkets** (angļu: *Vivian Henry Courthope Bosenquet*; dzimis 1872. gada 13. aprīlī Francijā; miris 1943. gada decembrī Viltšīras grāfistē) bija Britu impērijas diplomāts, konsuls Rīgā (1912) un vicekonsuls Maskavā. Latvijas brīvības cīņu laikā viņš bija britu karaflotes politiskais padomnieks Baltijas valstīs (1918) un Apvienotās Karalistes ģenerālkonsuls Tallinā (1919), no 1924. līdz 1932. gadam ģenerālkonsuls Frankfurtē pie Mainas.

Vizīte Rīgā
-----------

1918. gada 17. decembra vakarā Daugavgrīvā iebrauca britu eskadra: mīnukuģis *Princess Margaret*, kreiseris *Ceres* un vēl septiņi kuģi. Kuģis *Windsor* noenkurojās pie Vecrīgas, uz tā atradās arī bijušais konsuls Rīgā, Lielbritānijas oficiālais pārstāvis Vivjēns Bosenkets, kurš uzreiz satikās ar Latvijas pagaidu valdības Ministru prezidentu K. Ulmani "Centrālviesnīcā". 
19. decembrī Rīgā ieradās kuģis *Wakeful* ar kontradmirāli E. Aleksanderu-Sinklēru uz klāja.
Lielbritānijas valdības pārstāvji apsolīja, ka daļa britu flotes paliks pastāvīgi Rīgā, Latvijas Pagaidu valdība saņems ieročus un visus citus vajadzīgos piederumus Latvijas armijas uzstādīšanai, kā arī citādi apņēmās pabalstīt Latvijas valsts patstāvību un tās cīņu pret lieliniekiem.

Literatūra
----------

* Peter Bosanquet "Life in a Turbulent Empire: The Experiences of Vivian and Dorothy Bosanquet in Russia, 1897 to 1918" (1996)
* Peter Bosanquet "A Russian Odyssey: An Account of the Consular Experiences of Vivian and Dorothy Bosanquet, 1897-1932" (1998)

Atsauces
--------

1. ↑  Artis Buks. 1918. gada decembris Rīgā – Latvijas zemessardzes rotu dumpis LATVIJAS UNIVERSITĀTES ŽURNĀLS. VĒSTURE 2018/6
2. ↑  Pagaidu valdības preses biroja preses relīze Archived 2016. gada 6. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. citēta no grāmatas "Padomju varas atjaunošana Latvijā". 49. 50. lpp.]