recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par ielu Ilūkstē. Par citām jēdziena **Slimnīcas iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Slimnīcas iela** ir vietējas nozīmes iela Ilūkstē. Tā sākas krustojumā ar Brīvības ielu pilsētas dienvidaustrumu daļā un beidzas meža masīvā netālu no pilsētas robežas. Kopējais ielas garums — 265 metri. Visā garumā bez seguma un autotransporta satiksmei atvēlētas pa vienai braukšanas joslai katrā virzienā.

Vēsture
-------

Ielas raksturojums
------------------

Slimnīcas iela sākas T veida krustojumā ar Brīvības ielu un virzās kā divu joslu ceļš bez seguma dienvidaustrumu virzienā. Nepāra numuru pusē ierīkots ielu apgaismojums un saglabājušās daļēji aizaugušas gājēju ietves.

Slimnīcas iela beidzas pie meža masīva netālu no ilūkstes pilsētas robežas, taču pa tālākesošajiem zemes ceļiem iespējams nokļūt tuvāk Bobricas purvam.

Ielas nepāra numuru pusē pēc individuāliem projektiem būvētas savrupmājas, pāra numuru pusē - mežs. Kopējais ielā reģistrēto adrešu skaits — 9 (Slimnīcas iela 1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15 un 17).

### Ielu savienojumi

Slimnīcas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Brīvības iela (neregulējams T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Ilūkste
* Ilūkstes ielu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  «Teritorijas izmantošanas un apbūves noteikumi». *augsdaugavasnovads.lv*.
2. 1 2 3  «Ilūkstes novada Ilūkstes pilsētas ielu saraksts pa uzturēšanas klasēm». *ilukste.lv*.
3. 1 2 3  «Ilūkstes pilsētas ielu ikdienas uzturēšanas klašu saraksts ziemas sezonai (no 16. oktobra līdz 15. aprīlim)». *augsdaugavasnovads.lv*.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ilūkstes ielas |
| --- |
|  |
| 
* 1. šķērsiela
* 4. maija gatve
* Aizupes iela
* Avotu iela
* Bērzu iela
* Brīvības iela
* Dīķu iela
* Grāvju iela
* Jelgavas iela
* Jēkabpils iela
* Kalna iela
* Kastaņu iela
* Ķiršu iela
* Lāčplēša iela
* Mazā Smilšu iela
* Meža iela
* Miera iela
* Ozolu iela
* Patversmes iela
* Pilskalnes iela
* Pļavu iela
* Priežu iela
* Raiņa iela
* Slimnīcas iela
* Smilšu iela
* Sporta iela
* Stadiona iela
* Strēlnieku iela
* Tirgus iela
* Upes iela
* Vienības laukums
* Zemgales iela
* Zemnieku iela

 |

 |
**Elfidijas** (*Elphidium*) ir foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā. Ģinti 1808. gadā izveidoja franču naturālists Pjērs Denī de Monfors. Ģeohronoloģiski elfidijas ir zināmas no Ipras laikmeta (agrais eocēns) līdz mūsdienām. Ģints tipiskā suga ir *Nautilus macellus* var. beta Fichtel & Moll, 1798, kas tagad ir pārdēvēta par *Elphidium macellum* (Fichtel & Moll, 1798).

Apraksts
--------

Čaula ir planispirāla, bilaterāli simetriska, involūta. To veido daudzskaitlīgas kameras ar daudziem retrālajiem izaugumiem jeb iekšējo kameru izciļņiem gar septas robežu, kas noslēdzas pēdējā kamerā iepretī septas virsmai, bet ir caurausti ar sīkām porām, kas bija izveidojušās septu rezorbcijas rezultātā agrīnajās kamerās retrālā izauguma pamatnē. Rezultātā kameras savā starpā savienotas caur daudzajām porām septās. Septas sekundāri dubultojas, kad septas atloks veidojas iepretī atveres virsmai pēdējās kameras veidošanās procesā. Rezultātā čaulas centrā un pie pamatnes septa paliek vienslāņaina, bet pie ārājām malām dubultojas, kur tā apskauj kanālu sistēmu ar būtisku ārējās sieniņas sabiezinājumu. Kanālu sistēma ir sarežģīta. Spirāliskais kanāls iet pa umbilikālās kameras malām, un savienojas ar vertikālajiem umbilikālajiem kanāliem caur umbilikālajiem savienojumiem, kā arī no tā atiet zemšuvju septu kanāls pie katras septas starpseptu telpā starp septu virsmām, un ar atejošo kanalu palīdzību savienojas ar virsmu. Čaulas sieniņa veidota no kalcīta ar radiālu struktūru, un tā ir smalki perforēta. Virsmas ornamentējumu veido vagas vai valnīši, kas ir paralēli perifērijai un parasti sakrīt ar iekšējiem retrālajiem izaugumiem, vai arī virsma var būt gluda vai sīki pumpaina. Atveri veido poru rinda pie septas pamatnes.

Sistemātika
-----------

Elfidiju ģintī ir ap 210 recento sugu, bet ar izmirušajām kopā ir virs 460 sugām. Dažas no tām ir šādas:

* *Elphidium aculeatum* (d'Orbigny, 1846)
* *Elphidium advena* (Cushman, 1922)
* *Elphidium carteri* Hayward, 1997 in Hayward, Hollis & Grenfell, 1997
* *Elphidium charlottense* (Vella, 1957)
* *Elphidium crispum* (Linnaeus, 1758)
* *Elphidium excavatum* (Terquem, 1875)
* *Elphidium hampdenense* Finlay, 1939 †
* *Elphidium ingressans* Dorreen, 1948 †
* *Elphidium kanoum* Hayward, 1979 †
* *Elphidium macellum* (Fichtel & Moll, 1798)
* *Elphidium matanginuiense* Hayward, 1997 †
* *Elphidium matauraense* Hayward, 1997 †
* *Elphidium oceanicum* Cushman, 1933
* *Elphidium pseudoinflatum* Cushman, 1936 †
* *Elphidium schencki* Cushman & Dusenbury, 1934 †

u.c.

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  LABORATORY MANUAL FOR MICROPALEONTOLOGY AND VERTEBRATE PALEONTOLOGY (GLC 508), BY PROF. AJOY KUMAR BHAUMIK
ASSOCIATE PROFESSOR MICROPALEONTOLOGY LABORATORY DEPARTMENT OF APPLIED GEOLOGY IIT(ISM) DHANBAD, JHARKHAND 826004
2. ↑  World Foraminifera Database
Fotokolāža, kurā attēloti dažādi notikumi no 1920. gadiem
**1920. gadi**, bija desmitgade, kas sākās 1920. gada 1. janvārī un beidzās 1929. gada 31. decembrī. Šie gadi Eiropā saukti par "zelta divdesmitajiem", bet Ziemeļamerikā par "vētrainajiem divdesmitajiem" vai "džeza gadiem". Tā bija modernisma desmitgade. 1920. gadā iedzīvotāju skaits pasaulē bija 1,86 miljardi. 1927. gadā iedzīvotāju skaits pārsniedza 2 miljardus, bet desmitgades beigās bija 2,07 miljardi.

Politika Eiropā
---------------

Pēc Pirmā pasaules kara politiskā situācija Eiropā izmainījās. Trīs tradicionālās lielvalstis līdz tam — Vācijas impērija, Austroungārija un Krievijas Impērija — bija stipri novājinātas. Eiropas politiskajā kartē parādījušās septiņas jaunas valstis: Somija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Polija, Čehoslovākija un Dienvidslāvija. Vēlāk šajā desmitgadē izveidojās arī tādas valstis kā Turcija, Īrijas Brīvvalsts un Vatikāns.

### Karadarbība

* Turcijas neatkarības karš (1919. gada 19. maijs — 1923. gada 29. oktobris)
* Poļu—padomju karš (1919. gada februāris — 1921. gada marts)
* Īrijas neatkarības karš (1919. gada 21. jūnijs — 1921. gada 11. jūlijs)
* Īrijas pilsoņu karš (1922. gada 28. jūnijs — 1923. gada 24. maijs)

Politika citur
--------------

1922. gadā Ēģiptes karaliste ieguva patstāvību Britu impērijas ietvaros. 1921. gadā no Ķīnas atdalījās un tika proklamēta Mongolija.

Sports
------

1920. gados norisinājās piecas olimpiskās spēles — trīs vasaras olimpiskās spēles (1920. gadā Antverpenē, 1924. gadā Parīzē un 1928. gadā Amsterdamā) un divas ziemas olimpiskās spēles (1924. gadā Šamonī un 1928. gadā Sanktmoricā). 1920. gadā notika pirmais pasaules čempionāts hokejā.

Amerikas Savienotajās Valstīs izveidojās tādi sporta veidi kā pludmales volejbols un ūdens slēpošana.

Notikumi Latvijā
----------------

Latvijas Satversmes Sapulces atklāšana 1920. gada 1. maijā
* 1920. gada janvārī notika Latgales atbrīvošanas operācija
* 1920. gada aprīlī notika Satversmes sapulces vēlēšanas
* 1920. gada 11. augustā tika noslēgts Latvijas—Krievijas miera līgums
* 1921. gada 18. martā Melngalvu namā parakstīts Rīgas miera līgums
* 1925. gada martā sākas radio pārraides no Kuģu ielas radiotelegrāfa raidītāja
* 1925. gadā darbību uzsāka lidmašīnu fabrika „Christine Backman"
* 1927. gadā darbību sāka „Ābrama Leibovica foto radio centrāle" (vēlākā „Radiotehnika (RRR)")

Atsauces
--------

1. 1 2  «Historical World Population Data» (angļu). johnstonsarchive.net. Skatīts: 2020. gada 2. jūnijā.
2. ↑  «World population by year» (angļu). worldometers.info. Skatīts: 2020. gada 2. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***1920. gadi***.
**Juris Zankevics** (1884—1954) bija latviešu jurists un ierēdnis, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 4. decembrī Svitenes pagasta "Ansēnos" zemtura ģimenē. Mācījās Jelgavas klasiskajā ģimnāzijā, 1912. gadā absolvēja tieslietu studijas Maskavas Universitātē un darbojās kā zvērināta advokāta palīgs Jelgavā. Bija Jelgavas avīzes "Sadzīve" vadītājs un redaktors (1913-1914).

Pirmā pasaules kara laikā bija Baltijas Latviešu bēgļu apgādes komitejas priekšsēdētājs, bet Latvijas brīvības cīņu laikā Valsts kara zaudējumu komitejas priekšsēdētājs (1919-1920). No 1920. gada bija Iekšlietu ministrijas pašvaldību departamenta direktors, kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Radikāldemokrātiskās partijas.

Pēc vācu okupācijas Otrā pasaules kara laikā Zankevics 1941. gadā bija Latvijas ģenerālapgabala komunālo lietu ģenerāldirektors.

1944. gadā viņš devās trimdā uz Vāciju. Miris 1954. gada 27. augustā Insulas veco ļaužu aprūpes iestādē.

Apbalvojumi
-----------

Apbalvots ar III un IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeņiem, Atzinības Krustu, daudzām goda un atzinības zīmēm.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Bauskas Centrālā bibliotēka
3. ↑  Jelgavas pilsētas bibliotēka
Trijstūra augstumi.
**Trijstūra augstums** ir nogrieznis, kas savieno trijstūra virsotni ar pretējo malu vai tās pagarinājumu un ar to veido taisnu leņķi.

Atkarībā no trijstūra veida, augstums var atrasties trijstūra iekšpusē (šaurleņķu trijstūrim), sakrist ar trijstūra malu (taisnleņķa trijstūrim) vai atrasties ārpus trijstūra (platleņķa trijstūrim). Visi trīs trijstūra augstumi krustojas vienā punktā, ko sauc par trijstūra **ortocentru**.

Formulas
--------

### Jebkuram trijstūrim

Ja trijstūra laukums ir *S* un vienas tā malas garums ir *a*, tad pret šo malu novilkta augstuma garums ir

{\displaystyle h\_{a}={\frac {2S}{a}}.}
Ja *a*, *b* un *c* ir trijstūra malu garumi, tad pret šīm malām novilkto augstumu garumiem ir spēkā šādas attiecības:

{\displaystyle h\_{a}:h\_{b}:h\_{c}={\frac {1}{a}}:{\frac {1}{b}}:{\frac {1}{c}}=bc:ac:ab.}
### Vienādsānu trijstūrim

Ja vienādsānu trijstūra pamata garums ir *c*, bet sānu malas garums ir *a*, tad no Pitagora teorēmas *h**c*2 + (*c*/2)2 = *a*2 izriet, ka pret pamatu novilkta augstuma garums ir

{\displaystyle h\_{c}={\frac {1}{2}}{\sqrt {4a^{2}-c^{2}}}.}
Viviani teorēma- {\displaystyle m+n+l=h}, kur {\displaystyle h} ir trijstūra augstums
### Regulāram trijstūrim

Ja trijstūris ir regulārs un visu tā malu garumi ir vienādi ar *a*, tad jebkura augstuma garums ir 

{\displaystyle h={\frac {a{\sqrt {3}}}{2}}.}

Regulāram trijstūrim izpildās arī Viviani teorēma- no patvaļīga punkta {\displaystyle P} iekšā trijstūrī, summa attālumiem līdz malām ir vienāda ar trijstūra augstumu.

### Taisnleņķa trijstūrim

Taisnleņķa trijstūrī augstums *h*, kas novilkts no taisnā leņķa virsotnes pret hipotenūzu *c*, sadala trijstūri divos tam līdzīgos trijstūros. Ja šis augstums hipotenūzu sadala nogriežņos garumā *n* un *m* (kur nogrieznis *n* atrodas tuvāk malai *a*, bet *m* — tuvāk malai *b*), tad *c*/*a* = *a*/*n* un *c*/*b* = *b*/*m*. Šīs attiecības var pārrakstīt arī kā *a*2 = *cn* un *b*2 = *cm*. Ievietojot tās Pitagora teorēmā *a*2 + *b*2 = (*n* + *m*)2, iegūst

{\displaystyle h^{2}=nm.\,}
Tā kā taisnleņķa trijstūra laukumu var aprēķināt gan kā *S* = *hc*/2, gan kā *S* = *ab*/2, tad

{\displaystyle h=ab/c.\,}

Skatīt arī
----------

* Bisektrise
* Mediāna
* Vidusperpendikuls
* Eilera taisne

Ārējās saites
-------------

* Eric W. Weisstein, Altitude, MathWorld.
**Jānis Brolišs** (1930–1985) bija latviešu komunists, PSRS diplomāts, VDK darbinieks, Latvijas PSR iekšlietu ministrs (1972–1978), LPSR Augstākās Padomes deputāts (1973–1980), LKP CK loceklis (1976–1981), Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības vadītājs (1978–1983).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1930. gada 22. aprīlī Kaunatas pagasta Kaipu sādžā zemnieka Viktora Broliša ģimenē. 
Mācījās Rēznas pagasta Kalnāju sešu klašu pamatskolā, pēc Otrā pasaules kara mācījās Rēzeknes 1. (latviešu) vidusskolā. 1948. gadā sāka strādāt Rīgas 14. nepilnajā vidusskolā kā vecākais pionieru vadītājs, no 1949. līdz 1951. gadam mācījās PSRS Valsts drošības ministrijas Rīgas milicijas komandējošā sastāva skolā un kļuva par PSKP briedru.

No 1952. gada līdz 1953. gadam Jānis Brolišs bija Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas Milicijas pārvaldes politiskās nodaļas instruktors, Preiļu rajona milicijas nodaļas priekšnieks, tad LPSR Iekšlietu ministrijas politiskās nodaļas vecākais instruktors un priekšnieka palīgs komjaunatnes darbā. No 1955. līdz 1958. gadam Jānis Brolišs mācījās LKP CK Republikāniskajā partijas skolā, tad bija LKP Limbažu rajona komitejas otrais sekretārs (1958-1961). Līdztekus mācījās PSKP CK Neklātienes augstākās partijas skolas žurnālistikas nodaļā.

Pēc stažēšanās Latvijas PSR Ārlietu ministrijā viņš no 1962. līdz 1964. gadam bija PSRS vēstniecības atašejs Stokholmā. PSRS ārkārtējā un pilnvarotā vēstnieka Zviedrijas Karalistē Nikolaja Belohvostikova parakstītajā raksturojumā minēts, ka 

```
*Galvenais viņa darbības apcirknis bija darbs ar latviešu emigrāciju. Brolišs savas darbības laikā vēstniecībā nodibināja daudzus noderīgus sakarus emigrantu aprindās un bija labi informēts par procesiem, kas notika latviešu emigrācijā, par noskaņojumu šajās aprindās. Viņš uzrakstīja virkni noderīgu informatīvu materiālu un uzziņu par latviešu emigrācijas stāvokli Zviedrijā.*
```

Pēc atgriešanās Rīgā bija LKP CK propagandas nodaļas lektoru grupas vadītājs (1964-1966). No 1966. līdz 1969. gadam Jānis Brolišs Maskavā studēja PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmijas Zinātniskā komunisma katedras aspirantūrā, 1969. gadā aizstāvot zinātņu kandidāta disertāciju "Antikomunistisko koncepciju par nacionālo jautājumu Padomju Baltijas republikās kritika". No 1969. līdz 1971. gadam bija PSKP CK propagandas nodaļas instruktors Maskavā, tad LKP CK ārzemju sakaru nodaļas vadītājs Rīgā. 1972. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR iekšlietu ministru. 

1978. gadā viņu iecēla par Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības prezidija priekšēdētāju. 

Miris 1985. gada 26. jūlijā Rīgā.

Atsauces
--------

1. ↑  [ Ieskats Jāņa Broliša Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas nomenklatūras
kadru personas lietā] Kristīne Jarinovska
2. ↑  VDK dokumenti
Tanganjikaы karte
**Tanganjikas Republika** (angļu: *Republic of Tanganyika*) bija valsts bijušajā britu Tanganjikas mandātas teritorijā, kas pastāvēja no 1961. līdz 1964. gadam. Agrāk no 1885. līdz 1919. gadam tā bija daļa no Vācijas Austrumāfrikas, tagad — kontinentālā Tanzānija.

1961. gada 9. decembrī Tanganjika kļuva par neatkarīgu karalisti Nāciju Sadraudzības sastāvā, kuru vadīja britu karaliene. 1962. gada 9. decembrī, paliekot Nāciju Sadraudzības sastāvā, tā tika pasludināta par republiku. 1964. gada 26. aprīlī Tanganjika un Zanzibāra izveidoja Tanganjikas un Zanzibāras Apvienoto Republiku, kas tā paša gada 29. oktobrī tika pārdēvēta par Tanzānijas Apvienoto Republiku.

Nosaukums
---------

Lai gan Tanganjika ir Tanzānijas sastāvā, tās nosaukums vairs netiek lietots, lai apzīmētu šo teritoriju. Tā lietošana var būt politiski nekorekta, jo tā ir atgriešanās pie koloniālisma laikiem, kā arī mājiens par opozīciju aliansei ar Zanzibāru.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tanganjika***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 241906810
* GND: 7622721-2

 |

 |
**Ēri ezers** (angļu: *Lake Erie*; nosaukts ēri cilts vārdā - šie indiāņi dzīvoja ezera dienvidu krastā) ir 11. lielākais pasaules ezers un ceturtais lielākais no Lielajiem ezeriem. Ēri ezeru eiropieši sasniedza pēdējo, 1669. gadā, pēc pārējo Lielo ezeru atklāšanas. Salīdzinājumā ar pārējiem Lielajiem ezeriem Ēri ezers ir vistālāk dienvidos, seklākais un pēc tilpuma mazākais. Ziemeļos no ezera atrodas Kanādas province - Ontārio, bet dienvidos - ASV štati Mičigana, Ņujorka, Ohaio, Pensilvānija. Ezera krastā atrodas Kanādas tālākais dienvidu punkts - šeit atrodas Pointpelē nacionālais parks.

Saimniecība un vides problēmas
------------------------------

Ēri ezers rada labvēlīgus apstākļus lauksaimniecībai tam pieguļošajās zemēs - ezera ziemeļu krasts apgādā Kanādu ar augļiem un dārzeņiem, te atrodas arī vīna dārzi. Ezers ir bagāts ar daudzām zivju sugām un piemērots zvejai - Ēri ezerā joprojām ir pasaulē lielākā saldūdens zivju nozveja. Jau 1960. gados ezerā tika atklāts piesārņojums un vēl joprojām norisinās debates par to, vai vajadzētu nozveju turpināt. Šis ir visvairāk piesārņotais no Lielajiem ezeriem. 1969. gadā Ēri ezerā ietekošā Kujahogas upe bija tik ļoti piesārņota ar naftas produktiem, ka upē notika postošs ugunsgrēks. Ezerā jau kopš 1960. gadiem izpaužas eitrofikācijas process ar aļģu masveida "ziedēšanu". Mūsdienās piesārņojums ir samazinājies, taču ezera centrālajā daļā joprojām saglabājusies mirusī zona. Ezerā ievazātas daudzas tam svešas sugas.

Ģeogrāfija, klimata īpatnības
-----------------------------

Ēri ezers no kosmosa
Ezera rietumu daļa ir salīdzinoši seklāka - vidējais dziļums ir 13 m un maksimālais dziļums - 19 m. No Lielajiem ezeriem Ēri ezers visātrāk un visbiežāk aizsalst. Ūdens apmaiņa ezerā notiek salīdzinoši ātri - 2,6 gados. Ezera seklums rada salīdzinoši lielākus draudus krastā esošajām pilsētām - spēcīgu vētru laikā ūdens tiek sadzīts vēja virzienā. 2003. gada novembra vētras laikā Bufalo pilsētā ūdens vidējais līmenis cēlās par 2,1 metru, viļņu augstums sasniedza 4,5 metrus.

Galvenā ieteka ezerā ir Detroitas upe, kas no Hūrona nes trīs Lielo ezeru ūdeni. Izteka - Niagāras upe. Tā kā uz Niagāras atrodas Niagāras ūdenskritums, Ēri ezeru ar Ontārio ezeru savieno Vellendas kanāls.

Atsauces
--------

1. ↑  factmonster.com

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ēri ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts
* Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 238370584
* LCCN: sh85044620
* GND: 4085595-8
* BNF: cb153524976 (data)
* NKC: ge718526
* BNE: XX457922

 |

 |
Kubaničbeks Omuralievs un Ināra Mūrniece
**Kubaničbeks Omuralievs** (kirgīzu: *Кубанычбек Касымович Өмүралиев*; dzimis 1960. gada 15. septembrī Isikulas apgabalā) ir kirgīzu diplomāts. Tjurku valstu organizācijas ģenerālsekretārs (kopš 2022. gada).

Dzīvesgājums
------------

1984. gadā Omuralievs absolvējis Kirgizstānas Lauksaimniecības institūtu, iegūstot mašīnbūves inženiera grādu, vēlāk 1994. gadā pabeidzis pēcdiploma studijas Viskrievijas Tautsaimniecības vadītāju un speciālistu tālākizglītības institūtā, iegūstot grādu ekonomikā, tautsaimniecības un tās nozaru plānošanā, organizācijā un vadībā.

No 1993. līdz 1995. gadam stažējies ASV universitātēs, 1996. gadā arī Dienvidkorejas Nacionālajā universitātē. 1998. gadā kā diplomāts stažējās arī Beļģijā, Luksemburgā, Francijā, ASV un Ēģiptē. No 2003. līdz 2006. gadam stažējās Singapūrā, Honkongā, Norvēģijā, Slovēnijā, Lietuvā un citās valstīs, lai pētītu likumdošanas, tiesisko un institucionālo sistēmu korupcijas apkarošanai.

Personīgā dzīve
---------------

Pārvalda kirgīzu, krievu, angļu un turku valodas.

Ir precējies, viņam ir divi bērni un trīs mazbērni.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kubaničbeks Omuralievs***.
**Labradoras pussala** (angļu: *Labrador Peninsula*, franču: *péninsule du Labrador*) ir liela pussala Kanādas austrumos. To apskalo Hudzona līcis rietumos, Hudzona šaurums ziemeļos, Labradoras jūra austrumos un Sentlorensa līcis dienvidaustrumos. Pussalā atrodas Labradoras reģions, kas ir daļa no Ņūfaundlendas un Labradoras provinces, kā arī vairāki Kvebekas provinces reģioni. Pussalas platība ir ap 1 400 000 km².

Atrašanās vieta un ģeogrāfija
-----------------------------

Pussalu no visām pusēm ieskauj jūra, izņemot dienvidrietumu daļu, kur tā savienojas ar sauszemi. Pussalas ziemeļrietumu daļa veido vēl vienu, nelielāku pussalu, ko sauc par Ungavas pussalu, ko ieskauj Hudzona līcis, Hudzona šaurums un Ungavas līcis. Ungavas pussalas tālākais ziemeļu punkts, Volstenholma rags, ir arī Labradoras pussalas un Kvebekas provinces tālākais ziemeļu punkts.

Pussala veido plakankalni, kurā izveidojušās upju ielejas. Ir vairākas kalnu grēdas. Torngata kalni atrodas pussalas ziemeļu daļā; tajos atrodas pussalas augstākā virsotne — Kobviks, kas ar 1652 metru augstumu ir augstākā Kanādas virsotne uz austrumiem no Albertas. Kalnos atrodas arī Torngata kalnu nacionālais parks, vienīgais Kanādas nacionālais parks Labradoras pussalā.

Vēsture
-------

Pieņemts uzskatīt, ka pussala nosaukta portugāļu pētnieka Žoau Fernandiša Lavradora vārdā. Viņam 1499. gadā Portugāles karalis Manuels I piešķīra patentu, kas saskaņā ar Tordesiljasas līgumu ļāva viņam pētīt šo Atlantijas okeāna daļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Labradora». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 410. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Labradoras pussala***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 246514375
* GND: 4033939-7
* NKC: ge384810

 |

 |
**Latvijas un ārzemju kultūras sakaru biedrība** bija 1956. gadā 27. janvārī dibināta Vissavienības un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrību savienības (VOKS) Latvijas PSR nodaļa, kuru 1958. gada decembrī pārveidoja un nosauca par Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrību. Biedrībai bija nodaļas Latvijas PSR sadraudzībai ar dažādām ārvalstīm.

Biedrības dokumentos fiksētais mērķis bija veicināt savstarpējo tuvināšanos zinātnes un mākslas, literatūras, skolas, tūrisma, sporta, sadzīves un saimnieciskās nozarēs starp Latvijas un ārvalstu tautām. Tās uzdevumos ietilpa arī propagandas aktivitātes kopā ar Komiteju kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs. Sasaiste ar Valsts drošības komiteju vērojama izraudzīto biedrības vadītāju līmenī, kā arī atskaišu kārtībā, līdz ar to pamats uzskatīt par vienu no VDK piesegorganizācijām, ko izmantoja propagandai un kontaktu veidošanai ar ārvalstīm. 1989. gadā biedrība pašlikvidējās.

Biedrības prezidija priekšsēdētāji
----------------------------------

Pēteris Valeskalns (1956–1966),
Leonīds Rimjans (1967–1970),
Žanis Zakenfelds (1970–1977), 
Jānis Brolišs (1977–1983),
Žanis Zakenfelds (1983–1988),
Ivars Vīķis (1988–1989).

Struktūrvienības
----------------

Biedrības PSRS-Zviedrija Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Dānija Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Somija Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Norvēģija Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Itālija Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Šveice, Beļģija Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Francija, Alžīrija, Luksemburga Latvijas nodaļa •
Biedrības PSRS-Spānija, Portugāle, Latīņamerikas valstis Latvijas nodaļa •
Padomju Esperantistu asociācijas Latvijas nodaļa •
Padomju Juristu asociācijas Latvijas nodaļa •
Mūzikas darbinieku asociācijas Latvijas nodaļa •
Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības Teātra, kino un televīzijas sekcija

Atsauces
--------

1. ↑  VDK dokumenti
**Moro līcis** (filipīniešu: *Golpo ng Moro*, angļu: *Moro Gulf*) ir Sulavesi jūras līcis Filipīnās, Mindanao salas dienvidrietumu piekrastē. Austrumos to norobežo Mindanao pamatdaļa, ziemeļos un austrumos — Zamboangas pussala. Pie ieejas ap 230 km plats, izstiepjas sauszemē par 160 km. Līcī ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Mindanao, kas novada uz līci lielu daļu Mindanao salas noteces. Krasti stipri izroboti ziemeļdaļā, kur atzarojas vairāki līči, lielākie no kuriem ir seklais Sibugejas līcis ziemeļrietumos un dziļais Iljanas līcis ziemeļaustrumos. Līcī vairākas salas, lielākā no kurām ir Olutanga. Lielākās pilsētas krastos ir Kotabato austrumos un Zamboanga rietumos. Nozīmīgs zvejas rajons, tunču zveja.

Līcis atrodas paaugstinātas seismiskās aktivitātes zonā, tā austrumu krastā 1918. 1976. un 2002. gadā notika spēcīgas zemestrīces.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 492. lpp.

Ārējās saites
-------------
**Ložņu plaukšķene** (latīņu: *Silene repens*) ir suga neļķu dzimtā. Šīs sugas dabiskais izplatības areāls ir mērenā josla ziemeļu puslodē, Āzijā un Ziemeļamerikas rietumos. Latvijā suga ir reti sastopama, ievazāta.

Ložņu plaukšķene ir daudzgadīgs, 15—60 cm garš lakstaugs ar vairākiem pie pamata pārkoksnētiem un diezgan blīvi apmatotiem, visbiežāk paciliem, stublājiem. Augam ir lancetiskās vai lineārās, apmatotas lapas. Lapu žāklēs bieži ir lapaini dzinumi. Ziedi ir divdzimumu, kauss ir pokālveida, aptuveni 1 cm garš, mazliet uzpūsts, ar izcilnām 10 garendzīslām un tik tikko saskatāmu tīklveida dzīslojumu starp tām. Arī kauss ir apmatots. Ziedu vainags ir balts un divdaivains. Uz vainaga ir īss vainadziņš ar strupām daļām. Auglis ir olveidīga, 0,5—0,7 cm gara pogaļa ar 6 stāviem zobiņiem. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. ↑  «Silene repens Patrin | Plants of the World Online | Kew Science». *Plants of the World Online* (angļu). Skatīts: 2023-05-20.
2. 1 2  «parastā plaukšķene - Silene vulgaris (Moench) Garcke - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-20.
**Jānis Grants** (īstajā vārdā Jānis Jēkabsons, 1909-1970) bija latviešu rakstnieks un žurnālists. Laikraksta "Literatūra un Māksla" redaktors (1946–1949).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1909. gada 16. jūnijā Daugavgrīvas zvejnieku ģimenē.

Mācījās Bolderājas pamatskolā (1919–1925) un Latvijas Kultūras veicināšanas biedrības vakara vidusskolā (1926–1930), strādāja Jaunciema kokzāģētavās un Rīgas ostā par kuģu un vagonu krāvēju. 1931. gadā sāka publicēties laikrakstā "Pamatšķira" un žurnālā "Strādnieku Sports un Sargs".
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā Jākobsonu par pretvalstisku darbību ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā un Daugavpils cietumā, atbrīvoja 1938. gadā.

Pēc Latvijas okupācijas Otrā pasaules kara laikā Jākobsons iestājās Latvijas Padomju rakstnieku savienībā un kļuva par laikraksta "Darbs" redaktora vietnieku, tad par žurnāla "Atpūta" atbildīgo redaktoru. 
Pēc Vērmahta iebrukuma Latvijā 1941. gada jūlijā viņš devās bēgļu gaitās uz Čuvašijas APSR. 1941. gada septembrī Gorohovecas nometnē viņu ieskaitīja 201. latviešu strēlnieku divīzijā, bet pēc ievainojuma Maskavas aizstāvēšanas kaujās atbrīvoja no karadienesta. Darbojās laikrakstos "Padomju Strēlnieks" un "Par Padomju Latviju" (1942–1944).

Pēc kara beigām bija Latvijas PSR Ministru Padomes Mākslas lietu pārvaldes Repertuāra komisijas priekšsēdētājs (1945–1946), tad laikraksta "Literatūra un Māksla" redaktors (1946–1949).

Miris 1970. gada 4. decembrī.

Stāsti
------

* 1945: "Mazās upes sākums".
* 1947: "Kalna sādžas aizstāvēšana" (apvienoti krājumā "Frontes stāsti").
* 1948: "Frontes stāsti".
* 1949: "Vēja pusē".
* 1954: "Aiz mums Maskava".
* 1959: "Ausma ceļā".
* 1959: "Šalc zilais lauks".
* 1962: "Saules lēkti Vēju salā".
* 1964: "Kuģis piestāj jaunības krastā".
* 1965: "Doka komandieris".
* 1968: "Liesmo zilā uguntiņa".

Pagodinājumi
------------

* Latvijas PSR Valsts prēmija (1960)
* LPSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks (1969)

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 29119676
* LNB: 000081960
* LCCN: no95053757
* ISNI: 0000 0000 4336 6388
* GND: 1157357059

 |

 |
**Hāmara** (norvēģu: *Hamar*) ir pilsēta Norvēģijā, Innlandetes filkes un Hāmaras komūnas administratīvais centrs. Izvietojusies Norvēģijas lielākā ezera Mjēsas krastā. Daļas no pilsētas urbānās teritorijas iestiepjas kaimiņu komūnu Ringsakeres un Stanges teritorijās.

Vēsture
-------

Pilsētas pirmsākumi rodami starp 500. un 1000. gadu, kad netālā Okere (*Åker*) bija viens no Norvēģijas varas centriem. Starp 1030. un 1152. gadu šis varas centrs pārvietojās uz ezera krastu tagadējās Hāmaras teritorijā. Ietekmes augstumus Hāmara sasniedza 14. gadsimtā un ap to laiku tika uzbūvēta Hāmaras katedrāle. Hāmara stipri cieta Lielajā mērī 1349. gadā, bet pēc reformācijas (1526-1536) visas institūcijas un aktivitātes no Hāmaras pārcēlās uz Kristiāniju. Hāmara sāka atdzimt pēc 1755. gada, kad Dānijas valdība Mjēsas ezera krastā izveidoja tirdzniecības centru. 1848. gadā Hāmarai piešķīra tirdzniecības pilsētas (*kjøpstad*) statusu. Mūsdienās nozīmīgs dzelzceļa transporta centrs.

Sports
------

Pilsētā bāzējas valsts elites līgu futbola klubs Hamarkameratene, hokeja klubs Storhamar Ishockey un handbola klubs Storhamar HE. Hāmarā notika daļa no Lillehammeres olimpisko spēļu disciplīnām — daiļslidošana, šorttreks un ātrslidošana.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tettsteders befolkning og areal». Q2367019.
2. ↑  Store norske leksikon. Hamar (tettsted)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hāmara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 146618963
* LCCN: n83141090

 |

 |
**Alupka** (ukraiņu un krievu: *Алупка*, Krimas tatāru: *Alupka*) ir kūrortpilsēta Ukrainā, Krimas pussalas dienvidos Melnās jūras krastā 100 km no republikas galvaspilsētas Simferopoles. Piejūras klimata kūrorts Krimas subtropu joslā starp jūru un Krimas kalniem. Administratīvi pakļauta Jaltas pilsētas padomei. Kopš 2014. gada marta faktiski atrodas Krievijas anektētās Krimas Republikas sastāvā.

Pirmoreiz vēstures avotos Alupka minēta ap 960. gadu hazāru valdīšanas laikā kā **Alubika**. Nosaukums, domājams, cēlies no sengrieķu valodas *alepu*, kas nozīmē ‘lapsa’. 14.—15. gadsimtā šeit atradās dženoviešu atbalsta punkts ar nosaukumu **Lupiko**. No 1447. līdz 1774. gadam Alupka bija Osmaņu sultānu kroņa īpašums. Pēc Krimas pievienošanas Krievijai 1783. gadā Alupka piederēja kņazam Grigorijam Potjomkinam, bet kopš 1823. gada — ģenerālfeldmaršalam Mihailam Voroncovam, kurš šeit uzbūvēja pili, kas ir galvenais pilsētas tūrisma objekts. Kopš 20. gadsimta sākuma Alupka attīstās kā moderns kūrorts.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 32. lpp.
2. ↑  «О городе Алупка». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. augustā. Skatīts: 2014. gada 16. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alupka***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 138388543
* LCCN: n81125479
* GND: 4085086-9

 |

 |
**Henrijs Tomass Bakls** (angļu: *Henry Thomas Buckle*; 1821. gada 24. novembris, Londona — 1862. gada 29. maijs, Damaska) bija Lielbritānijas vēsturnieks un šahists.

Biogrāfija
----------

Sarakstījis apjomīgu darbu *History of Civilization in England* ("Anglijas civilizācijas vēsture", 1857-1861), kas iznācis pēc viņa nāves. Savā darbā Bakls aizstāvējis uzskatu, ka zinātniskos pētījumos jāņem vērā ne tikai kā cilvēks pārveidojis dabas pasauli, bet arī tas, kā daba ietekmējusi cilvēka paradumus. Uzskatījis, ka dabiskais faktors (klimats, pārtika un citi) ir svarīgākais, lai noteiktu, kā civilizācija attīstīsies. Tāpat atšķirības starp dažādām pasaules tautām izriet no dažādu kultūru izmaiņām dabisko faktoru ietekmē. Nonācis pie atziņas, ka Eiropas civilizācijai, izmantojot dažādu vides faktoru ietekmi, izdevies pilnībā izmantot cilvēka intelektuālās spējas. Zināšanu attīstību uzskatījis par svarīgāko cilvēces progresā.

Bijis arī labs sava laika Anglijas šahists. 1845. gadā Londonas komandas sastāvā kopā ar Džordžu Volkeru un Viljamu Evansu piedalījies starppilsētu telegrāfa mačā pret Portsmutas komandu, kurā spēlējuši Hauards Stauntons un Hjū Kenedijs. 1847. gadā Londonā uzvarējis mačā Henriju Bērdu ar 12½:3½, bet gadu vēlāk Parīzē pārspējis Lionelu Kizericki ar 4½:3½. 1851. gadā Londonas starptautiskā turnīra laikā nospēlējis dažas partijas ar Ādolfu Andersenu, kurš augsti novērtējis Bakla šahista spējas. Pēc 1851. gada maz piedalījies šaha turnīros, jo pilnībā nodevies savam vēsturnieka darbam. Miris no vēdertīfa Damaskā.

Atsauces
--------

1. ↑  Henry Thomas Buckle

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 8193250
* LNB: 000030917
* LCCN: n85009447
* ISNI: 0000 0001 0854 9872
* GND: 119229218
* SELIBR: 242630
* SUDOC: 084808608
* BNF: cb16248408z (data)
* BIBSYS: 90164288
* NLA: 35023392
* NDL: 00651671
* NKC: jn20000700252
* SBN identifikators SBLV203620 nav derīgs.
* BNE: XX1206469
* CiNii: DA02583340

 |

 |
Glāzturis ar tajā ievietotu glāzi
**Glāzturis** jeb **glāzes turētājs** (krievu: *подстаканник*) ir ietvars ar osu, kurā ievieto glāzi. Tas paredzēts karstas tējas dzeršanai.

Dažāda veida glāzturi varēja tikt izmantoti dažādās kultūrās pirms vairākiem gadsimtiem, bet vispazīstamāko un mūsdienu Krievijā un NVS valstīs izplatīto glāzturu masveida ražošana uzsākta Krievijas Impērijā laikā, kad Sergejs Vite bija satiksmes ministrs (1890. gadi). Tie bija paredzēti dzelzceļa pasažieriem.

Vēsture
-------

Krūzīšu turētāji krievu tējas kultūrā parādījās 18. gadsimta beigās, kad tējas dzeršana Krievijā kļuva ierasta parādība. Ļoti drīz tie kļuva ne tikai par praktiskiem dzeršanas piederumiem, bet arī par mākslas darbiem, gluži tāpat kā patvāri, ko izmantoja ūdens vārīšanai. Dārgie kausiņu turētāji bagātniekiem un elitei tika izgatavoti no sudraba; Tomēr tie nebija pārāk praktiski, jo ļoti ātri sakarsa sudraba lielās siltuma vadītspējas dēļ. Līdz 20. gadsimtam ļoti izplatīti bija kausiņu turētāji. Tika konstatēts, ka tie ir ļoti noderīgi dzelzceļos, jo kustīgos vagonos, glāzes drebēja, kad tika pasniegta tēja. Bez tiem bija lielāka iespēja, ka glāze nokritīs, applaucējot cilvēkus ar karstu tēju. Krievijas dzelzceļos joprojām plaši izmanto krūzīšu turētājus guļamvagonos.

Atsauces
--------

1. ↑  «Russia’s romantic railroad culture: The making of metallic glass holders for tea». *www.rbth.com*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
2. ↑  «Tea drinking tradition: ПОДСТАКАННИК». *www.amazingrussian.com*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
3. ↑  «Подстаканники РЖД – символ путешествий». *progorod59.ru*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
4. ↑  «Traditional Russian tea». *craftru.com*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
5. ↑  «История подстаканника». *yavitrina.ru*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
6. ↑  «Российские и советские подстаканники». *www.monetnik.ru*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
7. ↑  «Подстаканник. История с продолжением». *www.tea-terra.ru*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
8. ↑  «Tea Drinking Culture in Russia». *core.ac.uk*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
9. ↑  «Из какого металла подстаканники в поездах». *mdmetalla.ru*. Skatīts: 2023. gada 19. decembris.
**Kidapavana** (filipīniešu: *Lungsod ng Kidapawan*, angļu: *City of Kidapawan*, ilongu: *Dakbanwa sang Kidapawan*, magindanaju: *Kuta nu Kidapawan*, sebuāņu: *Dakbayan sa Kidapawan*) ir pilsēta Filipīnās, Soksksarhenas reģionā, Kotabato provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Atrodas provinces dienvidaustrumos Apo kalna pakājē. Daudznacionāls iedzīvotāju sastāvs, galvenokārt ilongi, sebuāņi un obomonuvu.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta dibināta 1914. gadā, kad izveidots Kidapavanas municipālais distrikts kā viens no jaundibinātās Kotabato provinces 27 distriktiem. Lai arī Kidapavana, atšķirībā no Davao austrumos un Pikitas rietumos, nebija viena no plānotajām kolonijām, 20. gadsimta pirmajā pusē šeit individuālā kārtā ieradās daudz ieceļotāju no Visajām un Lusonas, kā arī Ķīnas. 1947. gadā Kidapavanai pišķirts municipalitātes statuss; vēlākos gados tās teritorija vairākkārt samazināta, veidojot jaunas municipalitātes. 1973. gadā, sadalot iepriekšējo Kotabato provinci un izveidojot Ziemeļkotabato provinci, Kidapavana kļuva par tās galvaspilsētu. 1998. gadā Kidapavanai piešķirts pilsētas statuss.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Vītauta Dižā Universitātes botāniskais dārzs** (lietuviešu: *Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodas*, latīņu: *Hortus Botanicus Universitati Vytauti Magni*) ir botāniskais dārzs Kauņā, Lietuvā, tas atrodas Ž. E. Žilibero ielā 6. Botāniskais dārzs dibināts 1923. gadā kā Lietuvas Universitātes pētniecības centrs. Par dārza ierīkošanas vietu toreiz izvēlējās bijušo Jozefa Godļevska (*Józef Godlewski*) muižu, kuras parks ar tajā esošajiem dīķiem bija lieliska vieta jauniem stādījumiem. Dārza veidošanu vadīja Tartu Universitātes profesors Konstantīns Regels.

Mūsdienās dārzs aizņem 62,5 hektārus, tajā sastopami aptuveni 14700 augu un stādījumu. Dārzs sastāv no pieciem sektoriem - dziedniecisko augu, augu patoloģijas, dendroloģijas, pomoloģijas un puķkopības sektoriem.

Attēlu galerija
---------------

* RozārijsRozārijs
* Dekoratīvie augiDekoratīvie augi
* Dīķis botāniskajā dārzāDīķis botāniskajā dārzā
* Administrācijas ēkaAdministrācijas ēka

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vītauta Dižā Universitātes botāniskais dārzs*** |

1. ↑  Vytautas Magnus University Botanical Garden in Kaunas - BGCI (2020-04-06)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
Pirātu galvu nociršana Hamburgā (1573. gads)
**Galvas nociršana** jeb **dekapitācija** (no latīņu: *caput* — 'galva') ir dzīvas būtnes galvas atdalīšana no ķermeņa. Dekapitācija var būt tīša, piemēram, nokaujot mājputnus, veicot slepkavību vai izpildot nāvessodu ar giljotīnu, cirvi, zobenu, nazi vai citiem griezējrīkiem. Netīša galvas nociršana var notikt sprādzienā, autoavārijā un citos nelaimes gadījumos.

No ķermeņa nocirstajā galvā strauji attīstās išēmija un dažu minūšu laikā iestājās smadzeņu nāve.

Vēsture
-------

Karaļa Čārlza I Stjuarta galvas nociršana
Galvas nociršana kā nāvessods ir izpildīts tūkstošiem gadu. Viduslaiku Eiropā galvas tika nocirstas valsts un kriminālnoziedzniekiem un publiski izstādītas. Nogalināšanu ar zobenu uzskatīja par cienīgāko nāvi, tāpēc to bieži vien izpildīja aristokrātiem, bet necienīgi nāvessodi bija pakāršana un sadedzināšana. Ja zobens vai cirvis bija ass un katars — prasmīgs, nāve bija ātra un samērā nesāpīga. Ja ierocis bija slikti uzasināts vai bende bija neprasmīgs, galvas nociršanai bija vajadzīgi vairāki piegājieni. Šā iemesla dēļ notiesātajiem arī aizsēja acis, lai tie izšķirošajā brīdī neraustītos.

Plaši izplatīts mehanizēts nāvessoda izpildes veids bija giljotinēšana, kas tika izgudrota neilgi pirms Franču revolūcijas. Izgudrojuma mērķis bija radīt nesāpīgu un ātru nāvessoda veidu. Pēc galvas nociršanas bende to pacēla un parādīja pūlim. Vācijā giljotīnu izmantoja kopš 17. vai 18. gadsimta, un tā līdzās cirvim bija standarta nāvessoda instruments. Pēdējo nāvessodu ar cirvi izpildīja 1935. gadā, kad par spiegošanu Polijas labā galvu nocirta Benitai fon Falkenhainai un Renātei fon Nacmerei. Giljotinēšanu kriminālnoziedzniekiem piemēroja arī Trešajā reihā, kur to uzskatīja par cienīgāku nāvessodu nekā nošaušanu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Galvas nociršana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh89006220
* GND: 4369008-7
* BNE: XX558310

 |

 |
Trans
**Trani** ir vīrišķie medus bišu (*Apis*) saimes īpatņi. Bišu saimē bez traniem dzīvo arī darba bites un bišu māte. 

Atšķirībā no darba bitēm un mātes traniem nav dzeloņa. Trani attīstās no neapaugļotām olām. To attīstības cikls ir visgarākais, vairāk par bites attīstību lasīt rakstā par Eiropas medus biti (*Apis mellifera*). Trana masa ir ap 250 mg, apmēram divarpus reizes lielāka nekā darba bitei.[1]

Trana pienākumi
---------------

Tranu vienīgais uzdevums ir apsēklot mātes. Vaislas gatavību trans sasniedz 8—14 dienās pēc iznākšanas no šūniņas. Saimē parasti ir vairāki simti tranu. Tas ir ievērojami vairāk, nekā vajadzīgs mātes apsēklošanai. Saimes īpašība izaudzēt daudz tranu garantē mātes satikšanos ar traniem izlidojuma laikā un drošu apsēklošanu. Trani mēdz pēcpusdienās izlidot no bišu ligzdas un pulcēties vienkopus tranu pulcēšanās vietās, kas atrodas gabaliņu prom no stropa. Šādas vietas meklē jaunās bišu mātes, lai tiktu apaugļotas. Trans, kas apaugļojis māti, tūlīt nobeidzas, pārējie dzīvo 2 līdz 3 mēnešus līdz rudenim.[2]

Veselīgās saimēs trani parasti parādās maijā. Ja saimē māte ir apsēklota, un nektāra ienesums izbeidzas, darba bites tranu perus iznīcina un parasti izdzen tranus no stropa. Saimēs ar neapsēklotām mātēm vai bezmātes saimēs traniem ļauj arī pārziemot. Pārziemojušie trani ir spējīgi apsēklot mātes.

Atsauces
--------

1. ↑  Pirmais solis biškopībā
2. ↑  Bites

Ārējās saites
-------------

* Morphology and protein patterns of honey bee drone accessory glands
* National Honey board
**Evakuācija** ir organizēta cilvēku, materiālo un kultūras vērtību pārvietošana drošās vietās, kā arī karaspēka izvešana un valsts iestāžu, sabiedrisko organizāciju un pat valdību pārcelšanās. Evakuāciju var izraisīt dažādi notikumi, tostarp dabas katastrofas, piemēram, viesuļvētras, zemestrīces, plūdi, meža ugunsgrēki, cunami un vulkānu izvirdumi. Tās var būt nepieciešamas arī, reaģējot uz cilvēka izraisītiem negadījumiem, piemēram, rūpnieciskām avārijām, ķīmisku vielu noplūdēm, kodolkatastrofām, teroristu uzbrukumiem un pilsoņu nemieriem. Dažos gadījumos evakuācija var būt nepieciešama arī ārkārtas medicīniskās situācijās, slimību uzliesmojumu gadījumos un citās ar veselību saistītās krīzēs.

Galvenais evakuācijas mērķis ir aizsargāt iedzīvotājus no iespējama kaitējuma, pārvietojot tos uz drošāku vietu, līdz draudi ir novērsti.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Evakuācija***.
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
**Tailers Gregorijs Okonma** (angļu: *Tyler Gregory Okonma*; dzimis 1991. gada 6. martā), profesionāli pazīstams kā ***Tyler, The Creator***, ir amerikāņu reperis un ierakstu producents. Viņš ir viens no mūzikas kolektīva *Odd Future* dibinātājiem.

Okonma pats izdeva savu debijas miksteipu *Bastard* 2009. gadā un strauji ieguva tiešsaistes mūzikas preses uzmanību ar savu šausmu radīto skanējumu un vardarbīgo, transgresīvo lirisko saturu. Viņa debijas studijas albums *Goblin* (2011) atnesa viņam galveno ekspozīciju, ko veicināja singla "Yonkers" un tam pievienotā mūzikas video popularitāte. Šajā periodā *Odd Future* ieguva strauju popularitāti, un Okonma saskārās ar strīdiem par viņa dziesmu tekstiem. Sākot ar savu otro albumu *Wolf* (2013), Okonma sāka virzīties prom no sava stilistiskā šausmu stāsta uz alternatīvāku hip hop skanējumu. Viņa 2015. gada albumā *Cherry Bomb* bija vairāk uzmanības pievērsta melodijām un džeza skaņām, kas turpinājās visā viņa vēlākajā diskogrāfijā. Okonmas vēlākie albumi *Flower Boy* (2017), *IGOR* (2019) un *Call Me If You Get Lost* (2021) tika izdoti ar plašu kritiķu atzinību, pēdējie divi debitēja *Billboard 200* pirmajā vietā un katrs ieguva labākā repa titulu. Albums attiecīgi 2020. un 2022. gada *Grammy* balvu pasniegšanas ceremonijā.

Kā vizuālais mākslinieks Okonma ir veidojis vāka noformējumu *Odd Future* izdevumiem, viņu apģērbiem un citām precēm. 2011. gadā Okonma nodibināja ielu apģērbu zīmolu *Golf Wang* un pēc tam 2012. gadā sāka ikgadējo mūzikas festivālu *Camp Flog Gnaw Carnival*. No 2015. gada līdz 2018. gadam Okonma arī nodibināja un vadīja straumēšanas pakalpojumu *Golf Media*, kurā bija oriģinālās Tailera skriptu sērijas un tiešraide katrs *Camp Flog Gnaw Carnival*.

Okonma ir ieguvusi divas *Grammy* balvas, trīs *BET Hip Hop Awards*, *BRIT* balvu un *MTV Video* mūzikas balvu.

Diskogrāfija
------------

* *Goblin* (2011)
* Wolf (2013)
* *Cherry Bomb* (2015)
* *Flower Boy* (2017)
* *IGOR* (2019)
* *CALL ME IF YOU GET LOST* (2021)
**Pakri bāka** (igauņu: *Pakri tuletorn*) atrodas uz Pakri pussalas, Igaunijā. Bāka atrodas pussalas ziemeļdaļā. Tā ir garākā Igaunijas bāka.

Vēsture
-------

Pakri bākas vēsture sākas 1718. gadā, kad Pēteris I lika uzcelt bāku, lai atvieglotu kuģu nokļūšanu Paldiski ostā. 1724. gadā tā sāka darboties. Iesākumā bākas virsotnē tika kurināts ugunskurs. 1803. gadā tika uzbūvēta laterna, kurā atradās vairākas eļļas lampas. Tika uzstādītas arī 16 lēcas, gatavotas Sanktpēterburgā. Šādā veidā bāka darbojās līdz 1889. gadam, kad to sāka apdraudēt klints erozija un tika nolemts būvēt jaunu bāku attālāk no krasta.

Raksturojums
------------

Pakri bākas augstums ir 52,3 m. Bāku veido mūrēts sarkanu ķieģeļu tornis ar laternu un galeriju. Laterna ir melnā krāsā, galerija sarkana. Bākas gaismas elements atrodas 73 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (5 s deg, 10 s pārtraukums). Gaisma redzama 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
1995. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar Pakri bākas attēlu.

Ārējās saites
-------------

* Estonian Maritime Navigation
* Pakri bāka 1996

Atsauces
--------

1. ↑  «Pastmarka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 5. augustā. Skatīts: 2008. gada 7. martā.
**Durbes ezers** ir senlejas sprostezers Dienvidkurzemes novadā. Ezera ūdens līmenis krities pēc Durbes upes regulēšanas 1929.—1930. gados un 1961.-1964. gados. Dzidrs ūdens, taču ezers eitrofs, aizaugošs. Gultni klāj dūņu slānis, 0,5—2,5 m biezs. Krasti vietām stāvi, ezers pieejams.

Sastopamās 18 sugu zivis: Asaris, Grundulis, Karpa, Karūsa, Līdaka, Līnis, Plaudis (Breksis), Plicis, Rauda, ​​​​Rudulis, Sudrabkarūsa, Vīķe, Ķīsis, Sapals, Zutis, Ālants, Vēdzele.

Ezera ziemeļaustrumu daļa ietver Durbes ezera pļavu, kas stiepjas līdz pat Vecpilij. Dabas liegums "Durbes ezera pļavas" izveidots 2004. gadā reto un īpaši aizsargājamo putnu un augu sugu, kā arī biotopu aizsardzībai. "Durbes ezera pļavas" ir arī putniem nozīmīgā vieta. Lieguma platība ir 596 hektāri, tas aptver arī Durbes ezera akvatorijas ziemeļaustrumu daļu – Vecpils līkumu. Liegums iekļauts Eiropas Savienības īpaši aizsargājamo dabas teritoriju tīklā Natura 2000. Administratīvi liegums atrodas Liepājas rajona Durbes novadā, Dunalkas un Vecpils pagastā.

Krastā ainaviskais Līgutu parks ar dižozoliem, Līgutu pils.

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv datu bāze

Atsauces
--------



1. ↑  «Mana Cope - Ūdenstilpe». *www.manacope.lv*. Skatīts: 2023-10-13.
2. ↑  «Latvijas Ornitoloģijas biedrība».
**Lietuvas Padomju Sociālistiskās Republikas himna** (lietuviešu: *Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos himnas*, krievu: *Гимн Литовской Сове́тской Социалисти́ческой Респу́блики*) bija Lietuvas PSR oficiālā himna no 1950. līdz 1988. gadam. Tās vārdu autori bija Antans Venclova un Vacis Reimeris, bet mūzikas autori — Balis Dvarjons un Jons Šveds.

Vēsture
-------

Pēc Lietuvas iekļaušanas PSRS sastāvā Lietuvas himnu nomainīja "Internacionāle". 1950. gadā tika sacerēta Lietuvas PSRS himna, kuras mūzikas autori bija Balis Dvarjons un Jonas Šveds, bet teksta autors — dzejnieks un žurnālists Antans Venclova. Pēc Josifa Staļina personības kulta beigām himnas otrais pants tika aizvietots ar dzejnieka Valca Reimera vārdiem.

Vārdi
-----

*Tarybinę Lietuvą liaudis sukūrė,*
*Už laisvę ir tiesą kovojus ilgai.*
*Kur Vilnius, kur Nemunas, Baltijos jūra,*
*Ten klesti mūs miestai, derlingi laukai.*
*Tarybų Sąjungoj šlovingoj,*
*Tarp lygių lygi ir laisva,*
*Gyvuok per amžius, būk laiminga,*
*Brangi Tarybų Lietuva!*
*Į laisvę mums Leninas nušvietė kelią,*
*Padėjo kovoj didi rusų tauta.*
*Mus Partija veda į laimę ir galią,*
*Tautų mūs draugystė kaip plienas tvirta.*
*Tarybų Sąjungoj šlovingoj,*
*Tarp lygių lygi ir laisva,*
*Gyvuok per amžius, būk laiminga,*
*Brangi Tarybų Lietuva!*
*Tėvynė galinga, nebijom pavojų,*
*Tebūna padangė taiki ir tyra.*
*Mes darbu sukursim didingą rytojų,*
*Ir žemę nušvies komunizmo aušra.*
*Tarybų Sąjungoj šlovingoj,*
*Tarp lygių lygi ir laisva,*
*Gyvuok per amžius, būk laiminga,*
*Brangi Tarybų Lietuva!*

Piezīmes
--------

1. ↑  Sākotnēji *Mus Stalinas veda į laimę ir galią*.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lietuvas Padomju Sociālistiskās Republikas himna*** |

1. 1 2  Ilga Auguste. «Aizraujošs stāsts par Baltijas valstu himnu vēsturi». *Zelta klasika*. Latvijas Radio 3. Latvijas Sabiedriskais medijs, 2014. gada 23. augusts. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. Maijs. Skatīts: 2018. gada 14. novembrī.