recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par šahistu. Par citu personu ar šādu uzvārdu skatīt rakstu Kalniņš.

**Indriķis Heinrihs Kalniņš** (1895. gada 15. februāris, Rīga - 1968. gada 15. septembris Kalamazū) bija Latvijas un ASV šahists.

Biogrāfija
----------

Beidzis Latvijas Universitātes matemātikas fakultāti, pēc tam strādājis par sekretāru Iekšlietu ministrijā. Bijis aktīvs šahists un šaha dzīves organizators. Trīs reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātos, bet 1936. gadā kā 2. rezervists pārstāvēja Latvijas izlasi neoficiālajā šaha olimpiādē Minhenē (+3, =4, -1).. 1937. gadā ievēlēts par Latvijas Šaha savienības kasieri. 1938. gadā bijis Latvijas šahistu komandas pārstāvis Latvijas un Igaunijas valstu mačā. 1938. gadā bijis Iekšlietu ministrijas šaha komandas līderis 5. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīrā.

Otrā pasaules kara gados devies bēgļu gaitās. Sākumā bijis dažādās pārvietoto personu nometnēs Bavārijā, kur uzstājies arī ar lekcijām par šaha spēles vēsturi un attīstību. 1947. gadā Rēgensburgā uzvarējis šaha ātrspēles turnīrā.

Vēlāk parcēlies uz dzīvi ASV, kur dzīvojis Mičiganā. 1953. gadā kopā ar Edmāru Medni, Nikolaju Kamparu un citiem latviešu izcelsmes šahistiem piedalījies ASV atklātajā šaha čempionātā. 1955. gadā ar 6½ punktiem no 8 iespējamajiem izcīnījis 2. vietu Mičiganas štata šaha čempionātā un tikai par puspunktu atpalicis no uzvarētāja Leonīda Dreiberga. 1956. gadā uzvarējis Kalamazū pilsētas šaha čempionātā. Līdz pat sava mūža beigām piedalījies ASV latviešu organizāciju darbā.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1934. gads - 13.-14. vieta.
* 1937. gads - 10.-11. vieta 1. virsturnīrā.
* 1938. gads - 7. vieta 1. grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Rīts Nr.219 (10.08.1936), 4. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 06.01.2017.
2. ↑  "Latvijas šacha savienības lēmumi", laikraksts "Rīts", 09.04.1937
3. ↑  Aleksandrs Koblencs "Latvija – Igaunija", žurnāls "Šaha Māksla", 25.03.1938
4. ↑  Turnīra tabulas žurnālā "Šaha Māksla", 24.04.1938
5. ↑  laikraksts "Bavārijas Latviešu Vēstnesis: Latvian News Bulletin in Bavaria", 23.03.1946
6. ↑  laikraksts "Latvija", 27.06.1947
7. ↑  "10 latviešu spēkojas ar ASV izcilākajiem šachistiem", laikraksts "Latvija Amerikā", 19.08.1953
8. ↑  laikraksts "Laiks", 10.08.1955
9. ↑  laikraksts "Laiks", 26.01.1957
10. ↑  Nekrologs laikrakstā "Laiks", 27.11.1968

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.
Rīgas Skolotāju institūta internāta (R.S.I.I.) ēka Talsu ielā 7a Āgenskalnā.
Agrākā Rīgas Skolotāju institūta ēkas koka barakās.
**Rīgas (Valsts) Skolotāju institūts** (RSI) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola, kas atradās Liepājas ielā Rīgā (tagadējās Paula Stradiņa Klīniskās universitātes slimnīcas poliklīnikas un citās apkārtējās vienstāva koka ēkās). Institūta internāts atradās Talsu ielā 7a. Institūta dibinātājs un pirmais direktors bija Ludis Bērziņš.

Vēsture
-------

Kad 1915. gadā Rīgas 2. pilsētas slimnīcu pārveidoja par Krievijas impērijas Sarkanā Krusta lazareti, infekcijas slimību ārstēšanai uzcēla četras atsevišķi stāvošas koka barakas, ko izmantoja arī Vācijas karaspēks pēc Rīgas ieņemšanas 1918. gadā. Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma slimnīcas ēkās un barakās atradās no Krievijas atbraukušo bēgļu karantīnas punkts un bērnu patversme, vēlāk Iekšlietu ministrijas valsts emigrantu nams, Rīgas bērnunama nodaļa "Māte un bērns" un bērnu sile. Trīs koka barakās 1922. gadā uzsāka darboties Rīgas Skolotāju institūts, tā galvenā ēka līdz 1924. gadam atradās agrākajā Pihlava namā Talsu ielā 7a, kurā vēlāk palika vienīgi institūta internāts. 

1938. gadā institūtu pārcēla uz Cēsīm, kur tas līdz 1940. gadam darbojās kā Cēsu Skolotāju institūts bijušās Bērzaines ģimnāzijas ēkā.

Atjaunošana un pārveide
-----------------------

Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā nodibināja Rīgas Pirmsskolas darbinieku pedagoģisko skolu, ko 1957. gadā pārveidoja par **Rīgas Pedagoģisko skolu**. 
1987. gadā tika nodibināta Rīgas 2. pedagoģiskā skola, kas savu darbību uzsāka jaunuzceltajā ēkā Imantas 7. līnijā Rīgā. 1992. gadā atbilstoši Latvijas Izglītības un zinātnes ministrijas izdotajam rīkojumam uz abu pedagoģisko skolu bāzes tika izveidoti Rīgas un Imantas skolotāju institūti.

1994. gadā tika dibināta Rīgas Pedagoģijas augstskola, par tās pirmo rektoru kļuva Juris Stabiņš. 1995. gadā viņš to pārveidoja par Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolu.

Literatūra
----------

* Rīgas Skolotāju institūts Latvijas valsts 10 gadu atcerē

Ārējās saites
-------------

* Rīgas Skolotāju institūts fotogrāfijas

Atsauces
--------

1. ↑  Atmiņu gaismā: Rīgas skolotāju institūts (1922-1938) un Cēsu Valsts skolotāju institūts (1938-1940) Edith Zuzena-Metuzala. Rīga: RSI, 1990. - 535 lappuses

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 157068348
* LCCN: n00010290

 |

 |
Dzīvnieku kutikulas slāņi.
**Kutikula** ir ārējs epidermas apvalks, kas sedz dažādus dzīvos organismus vai to daļas. Kutikulas ir mehāniski stingras, bet elastīgas, pildot aizsardzības funkciju no ārējās vides. Ķīmiski tās sastāv no organiskām vielām. Dažādi kutikulu tipi nav homoloģiski, bet atšķiras pēc izcelsmes, struktūras, funkcijām un ķīmiskā sastāva.

Augu kutikula
-------------

Augu kutikula ir vaskveidīgs slānītis (no kutīna), kas klāj dažu daudzgadīgu sauszemes augu daļu virsmu (galvenokārt, lapu, stumbru un augļu epidermu). Tā pilda aizsardzības un balsta funkcijas, aizturot ūdens šķīdumus, gāzes un slimību izraisošus organismus. Kutikulas galvenā sastāvdaļa ir kutīns, kuru sintezē epidermas šūnas, sekretējot to uz ārpusi un piesūcinot ar to audu ārējo apvalku. Kutikulai ir slāņaina struktūra, un tā sastāv no celulozes, pektīna, kutīna un vaska. Bieza kutikula, kas blīvi segta ar vaska kristaliem, ir raksturīga kserofītiem, aizsargājot tos no liekiem mitruma zudumiem. Kutikulu virsmas struktūra var tikt izmantota, kā augu sugu diagnostiska īpašība.

Dzīvnieku kutikula
------------------

Dzīvnieku kutikula ir blīvs veidojums uz epitēlija šūnu virsmas, kas pilda pārsvarā aizsardzības un balsta funkcijas.

### Bezmugurkaulnieku kutikula

Bezmugurkaulnieku kutikula, kuru veido vienslāņa epitēlija (hipodermas) šūnas, pilda, galvenokārt, aizsardzības un balsta funkcijas. Kutikula var sacietēt (piemēram, posmkājiem), tāpēc dzīvnieka augšanas gaitā tā tiek regulāri nomesta. Kutikulas sastāvā parasti ir hitīns, kas kopā ar minerālajām un olbaltumvielām piedod tai mehānisku stingrību, bet lipīdi - ūdensnecaurlaidību. Kutikula vispirms parādās pie tārpiem ar primāro ķermeņa dobumu. Dažādām bezmugurkaulnieku grupām kutikula atšķirtas pēc ķīmiskā sastāva un uzbūves. Kutikulas sekundārie veidojumi var būt zvīņas, vairodziņi, matiņi un skropstiņas.

### Mugurkaulnieku kutikula

Mugurkaulnieku kutikula ir mikroskopisku bārkstiņu kopums uz epitēlija šūnu virsmas, kas izklāj iekšējos orgānus (zarnu traktu, elpošanas ceļus, nieru urīna kanālus). Fermentu klātbūtne kutikulā liecina par tās dalību orgānu funkcionēšanā.

Kutikula uz cilvēka naga.

Cilvēku kutikula
----------------

Cilvēkiem kutikula ir blīvs ādas valnītis, kas aptver naga plātni naga apakšējā daļā. Tā pilda aizsardzības funkciju, neļaujot svešķermeņiem un baktērijām piekļūt naga augšanas zonai. Kutikulas malu veido atmirušās šūnas. Izžūstot un pēc tam atslāņojoties, šī mala var sākt plaisāt un kļūt atskabargaina.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00567071

 |

 |
**Helmno** (poļu: *Chełmno*), vēsturiski arī **Kulma** (vācu: *Kulm*) ir Polijas pilsēta Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Grudzjondzas pie Vislas upes. Kulmas zemes (*ziemia chełmińska, Kulmerland*) vēsturiskā galvaspilsēta. Pilsētā labi saglabājusies vecpilsēta ar aizsardzības mūriem.

Vēsture
-------

Pirmoreiz rakstos minēta 1065. gadā. Kulmai vairākkārt uzbruka prūši. Lai pasargātos no prūšu uzbrukumiem, 1226. gadā Mazovijas kņazs Mazovijas Konrāds uzaicināja Vācu ordeņa brāļus uz Kulmas zemi un Kulma kļuva par vienu no krustnešu galvenajiem atbalsta punktiem cīņā pret prūšiem. 1233. gada 28. decembrī Hermanis Balke un Hermanis no Zalcas tai piešķīra pilsētas tiesības ar Magdeburgas tiesību pārveidotu formu. Šīs pilsētu tiesību veids jeb t. s. Kulmas tiesības bija paraugs vairāk kā 200 citu pilsētu (arī Varšavas, Kēnigsbergas un Klaipēdas) pilsētu tiesību likumam. Vēsturisks bīskapijas centrs. Pilsēta strauji attīstījās kā Hanzas savienības locekle.

Līdz 1466. gadam Kulma bija Vācu ordeņa valsts sastāvā, līdz Trīspadsmitgadu kara rezultātā iekļāvās poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. 16. gadsimta pirmajā pusē Kulmas bīskaps bija Tīdemans Gīze — Nikolaja Kopernika tuvs draugs, ar kura gādību Nirnbergā tika nodrukāts Kopernika galvenais darbs *De revolutionibus orbium coelestium* (Par debess sfēru griešanos). 1772. gadā, pēc Polijas Pirmās dalīšanas, Kulma iekļāvās Prūsijā. 17. gadsimta sākumā pilsētā jaunības dienas pavadīja vācu filozofs Makss Štirners. No 1807. līdz 1815. gadam tā bija Varšavas hercogistē. No 1816. līdz 1818. gadam vietējā karaskolā mācījās nākamais Prūsijas ministru prezidents Albrehts fon Rons.

Pēc Pirmā pasaules kara, 1920. gadā iekļāvās jaunajā Polijas valstī. Vēsturiski pilsētas iedzīvotāju sastāvs bijis jaukts (vācu/poļu), tomēr pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti.

Cilvēki
-------

Helmno (Kulmā) dzimuši:

* Heincs Guderians (*Heinz Guderian*, 1888—1954) — vācu ģenerālis
* Kurts Šūmahers (*Kurt Schumacher*, 1895—1952) — vācu politiķis

Atsauces
--------

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 3 oktobris 2022.
2. ↑  Irēna Birzvalka, Velta Staltmane. *Poļu īpašvārdu pareizrakstība un pareizruna latviešu valodā* (2. papildinātais izd.). Rīga : Zinātne, 1998. 27. lpp. ISBN 978-5796-612-00-2.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Helmno***.
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 153063053
* GND: 4070152-9
* NKC: ge645789

 |

 |
**Izidors Arturs Gunsbergs** (angļu: *Isidor Arthur Gunsberg*; 1854. gada 2. novembris, Budapešta - 1930. gada 2. maijs, Londona) bija Ungārijā dzimis Lielbritānijas šahists, kas 1890.—1991. gadā piedalījās mačā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu.

Jaunība
-------

Gunsbergs piedzima Budapeštā. Šahista gaitas sāka spēlējot par imitēto šaha mašīnu «Mephisto», bet vēlāk kļuva par profesionālu šahistu. 1876. gadā pārcēlās uz dzīvi Anglijā, bet 1908. gadā naturalizējās par Apvienotās Karalistes pilsoni.

Šahista karjera
---------------

1880. gadu beigās un 1890. gadu sākumā Gunsbergs izvirzījās par vienu spēcīgākajiem šahistiem pasaulē. 1885. gadā viņš pārliecinoši uzvarēja Londonas nacionālajā turnīrā, bet pēc dažām nedēļām ieņēma 4. vietu prestižajā 4. Vācu šaha kongresā Hamburgā. 1887. gadā Gunsbergs atkārtoti uzvarēja Londonas šaha turnīrā, bet 1888. gadā arī Bredfordas šaha turnīrā. 1887. gadā mačā ar 7:5 (+4 -2 =6) tika pieveikts Džozefs Blekbērns, viens no Anglijas tālaika labākajiem šahistiem. 1890. gadā Havannā tika nospēlēts neizšķirti mačs ar krievu šaha līderi Mihailu Čigorinu 11½:11½ (+9 -9 =5). Pēc šiem panākumiem toreizējais Pasaules šaha čempions Vilhelms Steinics izsauca Gunsbergu uz maču. Mačs tika sarīkots gadumijā no 1890. uz 1891. gadu Ņujorkā, aizritēja sīvā cīņā un noslēdzās ar Steinica uzvaru 10½:8½ (+4 -6 =9).
Pēc šīs neveiksmes Gunsberga rezultāti turnīros kļuva vājāki. Tā 1895. gada Hastingsas šaha turnīrā viņš dalīja tikai 15. vietu 22 dalībnieku konkurencē.

Dzīves nogale
-------------

Pēc aktīvas šahista karjeras beigām strādājis kā šaha žurnālists. Sadarbojies ar Londonas avīzi «London Daily News». Kļuvis slavens, ka 1916. gadā uzvarējis tiesas procesu, kurā Apvienotās Karalistes Augstākā tiesa bija nospriedusi, ka Gunsberga avīzē publicētajās analīzēs nav pārskatīšanās kļūdu.
Par Gunsberga mūža pēdējiem gadiem ir zināms vienīgi tas, ka viņš ir miris trūkumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Hamburg (1885)
2. ↑  Bradford 1887
3. ↑  Havana 1890
4. ↑  «World Chess Championship 1890 Steinitz - Gunsberg Title Match». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 25. maijā. Skatīts: 2013. gada 25. novembrī.
5. ↑  1895 Hastings results

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47402060
* LCCN: no97048169
* ISNI: 0000 0000 6318 8080
* GND: 102208903X

 |

 |
**Fricis Šmithens** (agrākā rakstībā **Fricis Šmitchens**; dzimis 1876. gada 9. septembrī, miris 1918. gada 19. oktobrī) bija latviešu luterāņu mācītājs un pedagogs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1876. gadā Lībagu pagasta "Renčos" zemnieka ģimenē. Mācījās Talsu un Rīgas skolās, studēja Tērbatas Universitātē.
Strādāja V. Maldoņa privātģimnāzijā, Krievijas—Japānas kara laikā bija luterāņu mācītājs Tālajos Austrumos, no 1907. gada Viļņas kara apgabala mācītājs.

Pēc atgriešanās dzimtenē 1909. gadā viņš kopā ar savu māsas vīru mācītāju Ludi Bērziņu nodibināja Dubultu ģimnāziju, kuru vadīja līdz 1915. gadam.
Pirmajā pasaules karā bija Daugavpils kara apgabala un Ziemeļu frontes mācītājs, kopš 1916. gada nogales 2. latviešu strēlnieku brigādes luterāņu mācītājs. Sevišķi rūpējies par latviešu strēlnieku reliģisko aprūpēšanu, izdevis korāļus latvju karavīriem (L. Adamoviča sakārtojumā 1915.). Miris 1918. gadā Limbažos.

Avoti
-----

* LKV — 41765.
Helita rags
**Helita rags** (angļu: *Cape Hallett*) ir Helita pussalas tālākais ziemeļu punkts Rosa jūras rietumu piekrastē Borkgrevinka krastā. Atklāja britu polārpētnieka Džeimsa Rosa ekspedīcija 1841. gadā un nosauca ekspedīcijas kuģa *Erebus* mantziņa Tomasa Helita (*Thomas R. Hallett*) vārdā.[1]

Helita ragā no 1957. līdz 1973. gadam darbojās kopīga jaunzēlandiešu/amerikāņu polārstacija Helita. Stacija tika izbūvēta vienas no reģiona lielākās Adelijas pingvīnu kolonijas vietā un no 1986. līdz 2010. gadam tika veikta stacijas likvidācija, kas līdz šim ir bijis viens no apjomīgākajiem vides sakopšanas darbiem kontinentā.[2]

12 ha lielai teritorijai Helita ragā, iekļaujot bijušo stacijas teritoriju, ir piešķirts aizsargājamas teritorijas statuss.[3]

Atsauces
--------

1. ↑  Antarctica feature detail
2. ↑  «Cape Hallett Station removal complete». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 3. februārī. Skatīts: 2010. gada 27. novembrī.
3. ↑  Management Plan for Antarctic Specially Protected Area (ASPA) No. 106 CAPE HALLETT, NORTHERN VICTORIA LAND, ROSS SEA

Koordinātas: 72°19′S 170°16′E﻿ / ﻿72.317°S 170.267°E﻿ / -72.317; 170.267
**Hērda sala** (angļu: *Heard Island*) ir neapdzīvota vulkāniska sala Austrālijas valdījumā Hērda Sala un Makdonalda Salas Indijas okeānā. Hērda sala ir valdījuma lielākā sala — veido 98,9% tā teritorijas. Salu veido divi vulkāni — Austrālijas augstākais kalns un aktīvs vulkāns Mosona smaile (2745 m vjl), kas veido salas galveno daļu un Diksona kalns ar tā augstāko virsotni ANZAC smaili (715 m vjl) Lorensa pussalā, ko ar salas galveno daļu savieno 200 m plats zemesšaurums. Sala atrodas uz dienvidiem no Antarktiskās konverģences un ap 70% tās teritorijas pastāvīgi klāj ledus.

Salu 1853. gada 25. novembrī atklāja amerikāņu tirdzniecības kuģa *Oriental* kapteinis Džons Hērds, kas to nosauca savā vārdā. Pirmie krastā 1855. gadā izkāpa roņu mednieki, kas līdz 1880. gadam gandrīz pilnīgi iznīcināja roņu populāciju salā. Kopš 1947. gada ar pārtraukumiem salā darbojas austrāliešu pētniecības stacija Hērdailenda. 1997. gadā Hērda sala ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, bet kopš 2002. gada — jūras rezervāts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Heard Island & McDonald Islands. Location and geography». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 17. janvārī. Skatīts: 2014. gada 24. janvārī.
2. ↑  Heard Island & McDonald Islands. Discovery

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hērda sala***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 146020243
* LCCN: sh88005900

 |

 |
**Santa Hirša** (dzimusi kā **Santa Mičule** 1988. gada 17. decembrī) ir mākslas zinātniece un kritiķe, Normunda Naumaņa balvas laureāte.

Biogrāfija
----------

Santa Hirša beigusi Rēzeknes mākslas vidusskolu (2008). Bakalaura grādu ieguvusi Latvijas Mākslas akadēmijā (2012), maģistra grādu — Greifsvaldes Universitātē Vācijā (2014). No 2015. gada studējusi Latvijas Mākslas akadēmijas doktorantūrā.

Bijusi Baltijas laikmetīgās mākslas interneta žurnāla *Echo Gone Wrong* redaktore. Pievērsusies laikmetīgās vizuālās kultūras procesu analīzei un vēro tās ietekmi uz plašākām sociālajām norisēm, pētījusi padomju modernisma izpausmes vizuālajā mākslā. Recenzējusi mākslas izstādes žurnālā "Studija". Sarakstījusi apceri par mākslinieku Krišu Salmani (2018) un monogrāfiju "Gaismas konstruktors. Andris Breže" (2020). 

2018. gadā nominēta Normunda Naumaņa balvai mākslas kritikā, ieguvusi šo balvu par 2020. gada publikācijām.

Ārējās saites
-------------

* Santa Hirša: Kultūras kritiķis ir izmirstoša profesija. Satori.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316803402
* LNB: 000216350
* LCCN: n2019050104
* GND: 1217286411

 |

 |
**Hērda pussala** (angļu: *Hurd Peninsula*, spāņu: *Península Hurd*) ir ap 10 km gara un līdz 4,5 km plata pussala Livingstona salas dienvidu piekrastē Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Pussala izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā starp Sautbeja ziemeļos un Folsbeja dienvidos līčiem, pussalas galējais dienvidrietumu punkts ir Maiersa rags. Pussala kalnaina, klāta ar ledāju, krasta līnija izrobota.

Pussalu no gaisa 1956./1957. gada sezonā nofotografēja FIDASE ekspedīcija. Nosaukta par godu britu Kara foltes hidrogrāfam, kapteinim Tomasam Hērdam (*Thomas Hurd*; 1757-1823), kurš ieviesa regulāras jūru un okeānu uzmērīšanas dienestu un kura vadībā 1822. gadā tika publicēti Edvarda Brensfīlda 1820. gadā veiktie Brensfīlda šauruma uzmērījumi.

Pussalas ziemeļu piekrastē kopš 1988. gada darbojas Spānijas (Huankarlosa I) un Bulgārijas (Sveti Klimenta Ohridski) vasaras polārstacijas.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer
Šis raksts ir par 1217. gada krievu karagājienu uz Ugauniju. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Ugauniju** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**1217. gada kauja pie Otepē** bija pirmā lielā Livonijas krusta karu kauja starp Novgorodas krieviem un vācu krustnešiem. Kauja notika 1216./1217. gada ziemā Otepē pilskalnā starp Novgorodas un Pleskavas krievu karaspēku un pils aizstāvjiem ugauņiem un krustnešiem. 

Krievu karaspēks pirms tam jau bija iebrucis Ugaunijas un Tālavas zemēs, lai ievāktu meslus un piespiestu ugauņus un letus atteikties no Romas katoļu ticības. Pēc krievu aicinājuma tiem piebiedrojās arī sāmsalieši, harjuieši un sakalieši, tādējādi kopējais uzbrucēju skaits pēc Indriķa hronikas datiem pārsniedza 20 000. 

Pils aplenkums ilga 17 dienas, bet krievi nespēja pilskalnu ieņemt. Palīgā pils aizstāvjiem ieradās ap 3000 zobenbrāļi, līvi, leti un krustneši, bet trīs dienas ilgā kaujā neviena no pusēm nespēja uzvarēt un salīga mieru. 

Miera noteikumi paredzēja, ka visiem vāciešiem bija jāatstāj pils. Kaujā krita vairāki vadošie Zobenbrāļu ordeņa bruņinieki, arī Cēsu Bertolds. Otepē kaujas rezultātā visas līdz tam kristītās Igaunijas zemes atkal atkrita no Romas katoļu ticības.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  Indriķa hronika XX. 3.-8.
**Fricis Rūmnieks** (dzimis 1919. gada 21. aprīlī, miris 1960. gada 2. maijā) bija latviešu dzejnieks un prozaiķis.

Dzimis Ventspils apriņķa Puzes pagasta "Strautniekos" zemnieku ģimenē. Mēnesi pirms Friča nākšanas pasaulē, nogalināja viņa tēvu par piedalīšanos bezzemnieku un laukstrādnieku komitejā. Mācījies Puzes pamatskolā, Ventspils ģimnāzijā (1932—1937) un Jelgavas Skolotāju seminārā, kuru beidza 1939. gadā.

Darba gaitas uzsāka Jelgavas laikraksta "Zemgales Balss" redakcijā, tad strādāja kā Puzes pamatskolas skolotājs, vēlāk bija Ventspils apriņķa tautas izglītības nodaļas inspektors, kur aktīvi iesaistījās sabiedriskajā dzīvē. 2. Pasaules kara laikā studējis Maskavas Valsts universitātē, kur pievērsās literatūrai un žurnālistikai. Pēc kara Fricis Rūmnieks atgriezās Latvijā. Strādāja laikrakstā "Padomju Jaunatne", žurnālos "Karogs"un "Dadzis". 1954. gadā ievēlēts par Latvijas Padomju rakstnieku savienības valdes sekretāru.

Viņa dzejoļi nav iznākuši atsevišķā grāmatā, tie iespiesti periodikā. Kopā ar V. Plotnieku sarakstījis tēlojumu grāmatu bērniem "Pie makšķernieku ugunskura" (1957). Daudz tulkojis, rakstījis literatūrzinātniskus apcerējumus, pievērsies jauno literātu audzināšanai.

F. Rūmnieka mūžs aprāvās spēji — 1960. gada 2. maijā ceļā no Somijas, Ļeņingradā (Sanktpēterburgā). Apbedīts Raiņa kapos, Rīgā.

Atsauces
--------

* Rūmniece T. *Viņš mīlēja cilvēkus, ūdeņus un grāmatas*, Padomju Venta,1984.gada 24.aprīlī
* Literatūra un Māksla, 1960. gada 7. maijā

* Materiāli glabājas Puzes bibliotēkā

Ārējās saites
-------------

* Apraksts literatura.lv[novecojusi saite]
* Ventspils reģiona kopkatalogs

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305055919
* ISNI: 0000 0004 1676 0944

 |

 |
**Maiga** (pirms tam Dānijā - *Naestved*) bija kravas tvaikonis. Ietilpība - 182 BRT, divcilindru tvaika mašīna, jauda - 6 ZS. Būvēts 1913. gadā Frederikshavnā, Dānijā. 1918. gada decembrī tas bija pirmais kuģis, uz kura pacēla Latvijas karogu.

Vēsture
-------

Latvijas tirdzniecības flotē no 1914. gada, īpašnieks: "K. Pūliņš un biedri". Pieraksta osta Rīga, kapteiņi M.G. Zariņš, M. Stālbergs, K. Ģenģergailis, A. Esenbergs, M. Pūliņš, A. Pūliņš.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas uz tā uzvilka Latvijas valsts karogu. Boļševikiem tuvojoties Rīgai, ar kuģi no Rīgas uz Liepāju Lielbritānijas kara flotes eskorta pavadībā devās daudzi Latvijas nacionālās armijas karavīri un bēgļi. 
Latvijas brīvības cīņu laikā kuģis "Maiga" tika izmantots par vienīgo Latvijas transportkuģi satiksmei starp sašķeltajām Latvijas Republikas armijas daļām reisos Liepāja (vēlāk arī Ventspils) - Tallina.
Veica reisus, galvenokārt, starp Kurzemes un Vidzemes ostām. 

Nogrima 1934. gada 20. augustā ceļā no Rīgas uz Ēlandi (Zviedrijā), aptuveni 40 jūras jūdzes no Ventspils. Apkalpi izglāba Zviedrijas motorkuģis *Neptun*.

Bibliogrāfija
-------------

Latvijas jūrniecības vēsture. Enciklopēdija. Rīga, 1998.
**Trijstūru rasboras, trijstūru rasboru ģints** (*Trigonostigma*) ir zebrzivju dzimtas (*Danionidae*) ģints, kas apvieno 4 saldūdens zivju sugas. Tās visas dabīgajā vidē mājo Dienvidaustrumāzijā. Turklāt gandrīz visas šīs sugas, izņemot kvēlojošo rasboru, sastopamas Taizemē, bet Somphona rasbora ir endēma Taizemes zivju suga.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Somphona rasbora (*Trigonostigma somphongsi*)
Nesenā pagātnē šīs ģints sugas tika klasificētas rasboru ģintī (*Rasbora*), bet līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem sistemātikā ir veikta revīzija. Trijstūru rasboras atšķiras no pārējām rasborām ne tikai ģenētiski, bet arī ar veidu, kā tās nārsto.

Zinātniskais nosaukums *Trigonostigma* atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē "trijstūris", "cirvis" (*trigonon*) un "plankums", "zīme" (*stigma*). Gandrīz visām šīs ģints sugām uz astes stumbra ir melns trijstūra vai cirvja veida plankums. Vienīgi Somphona rasborai melnā zīme veidojas kā līnija.

Kopīgās īpašības
----------------

Trijstūru rasboras ir krāšņas un dekoratīvas zivtiņas, tādēļ tās ir populāras akvāriju iemītnieces visā pasaulē. Izņēmums ir Somphona rasbora, kas ir retums akvāriju kolekcijās un kas ilgstoši tika uzskatīta par izmirušu savvaļā. 2012. gadā šo nelielo zivtiņu ierindoja Zemeslodes 100 visapdraudētāko sugu sarakstā.

Trijstūru rasboras uzturas baros, tādēļ akvārijā jābūt vismaz 5—6 izvēlētās sugas īpatņiem, turklāt, jo tie ir vairāk, jo zivtiņas labāk jūtas. Kopumā par šīs grupas zivīm ir viegli rūpēties, tās labi jūtas akvārijos, kuros ir daudz augu. Akvārijam jābūt vismaz 40—75 l lielam. Trijstūru rasborām ir īpatnējs nārstošanas veids. Mātīte ikrus nērš uz ūdensaugu lapu apakšpusēm.

Sistemātika
-----------

Cirvīšu rasboras (*Trigonostigma espei*)
* **Trijstūru rasboru ģints** (*Trigonostigma*)
	+ Arlekīnrasbora (*Trigonostigma heteromorpha*)
	+ Cirvīšu rasbora (*Trigonostigma espei*)
	+ Kvēlojošā rasbora (*Trigonostigma hengeli*)
	+ Somphona rasbora (*Trigonostigma somphongsi*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  FishBase: Genus: Trigonostigma
2. ↑  FishBase: Trigonostigma hengeli (Meinken, 1956) Glowlight rasbora
3. 1 2 3 4  The Wet Spot: New genus Trigonostigma
4. ↑  IUCN: Trigonostigma somphongsi
5. ↑  «Priceless or Worthless? The world's most threatened species by E M Bailie and Elen R Butcher». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 21. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 1. oktobrī.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Puides kauja notika uz dienvidiem no Vircezera, aptuveni pusceļā starp Valmieru un Tartu (kartē - *Wolmar* un *Dorpat*).
**1218. gada kauja pie Puides** bija Livonijas krusta karu kauja starp Novgorodas un Pleskavas krievu kņazu karaspēku un vācu krustnešiem. Krustnešu karagājiens sākotnēji bija plānots pret Ziemeļigaunijas iedzīvotājiem, bet Sakalas novadā viņi uzzināja, ka liels krievu karaspēks no Ugaunijas gatavojas doties uz Livoniju, tādēļ devās tiem pretī. Kauja notika 1218. gada vasaras beigās uz Sakalas un Ugaunijas zemju robežas austrumos netālu no Puides ciema (tagad - Valgas apriņķa Hummuli) pie nelielas upītes, kas plūst uz Vircezeru. Krustnešu, līvu un letu karaspēks sākotnēji devās karagājienā uz Ziemeļigauniju, bet pie Vilandes tika saņemta ziņa, ka liels Novgorodas krievu karaspēks ar 16 000 vīriem no Ugaunijas gatavojas iebrukt Līvzemē. Kaujas rezultātā abas puses atkāpās ar zaudējumiem .

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXII. 2.-3.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 20. maijā. Skatīts: 2016. gada 18. jūlijā.
**Mintauts Frīdrihs Andrejs Čakste** (1893—1962) bija latviešu jurists, Senāta loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 11. aprīlī Jelgavā advokāta, vēlākā Valsts prezidenta Jāņa Čakstes ģimenē (ģimenē bija deviņi bērni, viens no brāļiem arī Konstantīns Čakste). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1902—1911), studēja tiesību zinātnes Maskavas Universitātē (1911—1916). Pirmā pasaules kara laikā pēc Maskavas Konstantīna artilērijas karaskolas beigšanas (1917) bija Krievijas impērijas armijas virsnieks.

1920. gadā kopā ar Imantas pulku atgriezās Latvijā, iecelts par kara prokurora palīgu, vēlāk prokuroru (1921). No 1922. gada bija Rīgas apgabaltiesas loceklis, no 1926. gada apgabaltiesas priekšsēdētāja biedrs. No 1934. gada bija senators Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamentā.

Pēc Latvijas okupācijas un aneksijas 1940. gada 26. novembrī Senātu likvidēja un viņu atlaida no darba.
Vācu okupācijas laikā bija juriskonsults Latvijas pašpārvaldes Tieslietu ģenerāldirekcijā. Kopā ar brāli Konstantīnu darbojās Latvijas Centrālajā padomē, par pagrīdes darbību apcietināts. Pēc atbrīvošanas 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur turpināja darbību Latvijas Centrālajā padomē. 1944. gada 8. septembrī Rīga Latvijas Republikas Valsts prezidenta vietas izpildītājs, Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš uzaicināja Mintautu Čaksti izveidot ministru kabinetu, līdz ar to Mintauts kļuva par pirmo un vienīgo Latvijas Republikas ministru prezidentu trimdā. Līdztekus strādāja arhīvā, bija zinātniska darba stipendiāts Stokholmas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Darbojās apgādā "Daugava", kas Zviedrijā izdeva laikrakstu "Latvju Ziņas". M. Čakste bija akadēmiskās vienības *Austrums* vecbiedrs.

Miris 1962. gada 16. septembrī Zviedrijā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1933)

Latvijas Senāts 1938. gada novembrī. Pirmajā rindā (no kreisās): senatori R. Alksnis, J. Balodis, Dr. K. Puriņš, Civillietu kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators O. Ozoliņš, Apvienotās sapulces un Kriminālās kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators A. Gubens, Administratīvā departamenta priekšsēdētājs senators J. Kalacs, virsprokurors F. Zilbers, senatori F. Konradi, K. Ducmanis. Otrajā rindā no kreisās: senators A. Rumpēters, prokurors E. Bite, senatori P. Stērste, J. Grots, M. Čakste, J. Skudre, P. Leitāns, J. Ankravs, T. Bergtāls, prokurors T. Ūdris.

Atsauces
--------

1. ↑  Mintauta Čakstes zinātniskais mantojums. Tā nozīme Latvijas valstsgribas turpinātībā. Latvijas Universitātes Akadēmiskais apgāds
2. ↑  Viņa ne tikai izaudzināja deviņus bērnus, bet arī … Ko zinām par Latvijas "pirmo lēdiju"? la.lv
3. ↑  «nekropole.info». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 30. martā.
**Bruņa ala** ir vienīgā tektoniskās izcelsmes ala Latvijā, vecākā ala Latvijā — tā veidojusies ledus laikmeta laikā pirms aptuveni 12 000 — 15 000 gadu, kā arī otra garākā dolomītā veidojusies ala Latvijā. Ala atrodas Amatas krastā pie Kārļiem. Tā ir 21 m gara, 2 m augsta un tikai 0,8 — 0,2 metrus plata. Ala izveidojusies Dambja iezī, kas atrodas pie Kārļu HES aizsprosta. Uz alas griestiem bija izveidojušies nelieli stalaktīti, bet alas sienas un griesti ir bagāti ar kaļķakmens notecējumiem un lāseņiem. Pārvietoties pa alas iekšieni ir sarežģīti, jo tajā ir vairāki roboti izciļņi, kas veidojušies tektoniskā plīsuma laikā.

Alas nosaukums
--------------

Bruņa alas nosaukums radies no tā, ka pēc Otrā pasaules kara šeit esot slēpies Bruno Vilnītis (arī saukts par Bruni), kas vairākas reizes izbēdzis no 1949. gada izsūtīšanām. Lai gan Bruno Vilnītis noliedzis, ka pēc kara patvēries alā, vietējie iedzīvotāji alai devuši šādu nosaukumu par godu viņam.

Alas veidošanās
---------------

Lai gan iezī atrodas gan dolomīts, gan smilšakmeņi, gan morēnas, ala ir izveidojusies tieši Pļaviņu svītas dolomīta akmeņos. Vietā, kur iezī ir ala, to šķērso tektoniskais plīsums. Ģeologi apgalvo, ka iezis "ieplīsis" no ledus laikmeta ledāja kustības. Kad ledājs sācis kust un veidojis apkārtnes reljefu, iezis aiz ledāja radītā spiediena ieplaisājis un veidojis alu. Šis notikums noticis pirms 12 000 līdz 15 000 gadu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Latvijas aizsargājamie ģeoloģiskie un ģeomorfoloģiskie pieminekļi Amatas novadā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 11. aprīlī.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Latvijas interesantākās alas: Kura vecākā, kura dziļākā? Guntis Eniņš
3. 1 2 3 4  Vietas.lv objekts: Dambja iezis
4. 1 2 3 4  Vietas.lv objekts: Bruņa ala
5. 1 2 3  Guntis Eniņš. Alas Latvijā. Zvaigzne ABC. 16. lpp. ISBN 9984-36-111-X. Kopā ar `|accessdate=` jālieto `|url=`
**Trihineloze** ir zooantroponoze, kur pieaugušie parazīti lokalizējas saimnieka tievajās zarnās, bet kāpuri – tā paša saimnieka muskulatūrā.

Slimības ierosinātājs
---------------------

*Trichinella spiralis* ir sīka nematode, ķermeņa garums tēviņam 1,4 – 1,6 mm, mātītei - 3 – 4 mm. Mātītes ir dzīvdzemdētājas.

Parazīta attīstība
------------------

Trihinellu mātītes saimnieka tievajās zarnās dzemdē dzīvus kāpurus, kuri ar limfu un asinīm tiek ienesti muskuļos. Kāpuri visbiežāk parazitē diafragmas kājiņu, mēles, barības vada un starpribu muskuļos. Pēc 17 dienām tie kļūst invadētspējīgi. Pēc 3 – 4 nedēļām ap kāpuru veidojas kapsula, kura 6 mēnešu laikā sāk pārkaļķoties. Pilnīgi šis process beidzas pēc 15 – 18 mēnešiem. Dzīvnieka muskuļos trihinellas saglabā dzīvotspēju gadiem ilgi, bet cilvēkam – līdz 25 gadiem.
Dzīvnieki un cilvēks invadējas, apēdot gaļu, kurā ir invadētspējīgi trihinellu kāpuri. Gaļa tiek sagremota, bet atbrīvojušies kāpuri 2 – 7 dienās sasniedz dzimumgatavību. Tēviņi apaugļo mātītes un nobeidzas, bet mātītes pēc 6 – 7 dienām dzemdē 1500 – 10 000 trihinellu kāpurus, pēc tam pašas nobeidzas.

Invāzijas avoti
---------------

* invadēta gaļa;
* grauzēju un savvaļas dzīvnieku līķi;
* kažokzvēru ādu apstrādes atliekas;
* kautuvju atkritumi

Patoģenēze
----------

Iedarbojas uz saimnieka organismu antigēni, mehāniski un toksiski, kā arī inokulē mikroorganismus.

Klīniskā aina
-------------

* ķermeņa temperatūra paaugstināta;
* caureja;
* vemšana;
* novājēšana;

pāriet hroniskā formā – periodiskas muskuļu sāpes.

Diagnoze
--------

* epizootiskā metode;
* trihinelloskopija;
* sagremošanas metode mākslīgajā kuņģa sulā.

Ārstēšana
---------

Ārstēšana ir simptomātiska, jo muskuļaudos iekapsulējušos kāpurus iznīcināt nav iespējams.

Apkarošana un profilakse
------------------------

* kautķermeņu veterinārā ekspertīze;
* neizēdināt kautuvju atkritumus;
* grauzēju līķus sadedzināt;
* veikt deratizāciju.

  

* Trihinelozes pazīmes acīsTrihinelozes pazīmes acīs
* Trihinellas kāpurs daļēji sagremotā gaļāTrihinellas kāpurs daļēji sagremotā gaļā
* Muskuļaudos iekapsulējušies kāpuriMuskuļaudos iekapsulējušies kāpuri
* Kāpura spirālveida formaKāpura spirālveida forma
* Muskuļaudos iekapsulējušies kāpuriMuskuļaudos iekapsulējušies kāpuri

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trihineloze***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Trihineloze
* Spirālveidīgais pavediens trihinella
* Uzmanību – izplatās trihineloze
* Uzmanību — trihineloze
**Beku dzimta** (*Boletaceae*) ir himēnijsēņu klases sēņu dzimta. To raksturo stobrveida himenofors. Dzimta ir plaši izplatīta (arī Latvijā), un tajā ir daudzas vērtīgas ēdamo sēņu sugas.

Morfoloģija
-----------

Bekām ir gaļaini, vidēja līdz liela izmēra cepurīšveida augļķermeņi (2-20cm diametrā). Cepurīte parasti izliekta no puslodes līdz spilvenveida formai, reizēm var atvērties līdz plakanai. Cepurītes miziņa parasti iekrāsota dažādu toņu brūnā krāsā, gļotaina (dažām sugām tikai mitrā laikā). Mīkstums gaļīgs, balts vai gaiši krāsots, dažām sugām griezuma vieta maina krāsu uz sarkanu vai zilu. Dažām beku sugām ir rūgta vai asa garša (parastā žultsbeka vai piparu beka). Kātiņš stingrs, diezgan masīvs, reizēm paresnināts ar gludu vai tīklveida virsmu, atsevišķos gadījumos var būt klāts ar sīkām zvīņām. Himenofors parasti ir stobrveida. Stobriņu slānis viegli atdalāms no cepurītes mīkstuma. Stobriņu slānī veidojas sporas. Tās ir eliptiskas, gludas, visbiežāk iekrāsotas dzeltenā līdz tumši brūnā krāsā. Stobriņu atverēm ir atšķirīga forma, krāsa un lielums. Dažām beku sugām ir vispārējais vai daļējais plīvurs.

Praktiskā nozīme
----------------

Lielākā beku daļa ir ēdamās sēnes, daudzas sugas ir vērtīgas sēnes un iecienītas sēņotāju vidū. Dažās valstīs tās tiek ievāktas pārtikas rūpniecībai. Starp bekām ir arī neēdamas un indīgas sēnes. Kaut arī bekas nav piemērotas rūpnieciskai kultivēšanai, tomēr tās var audzēt piemājas saimniecībās. To raža var sasniegt līdz 260 kg uz hektāru.

Sistemātika
-----------

Beku dzimtā ir aptuveni 40 ģintis ar vimaz 415 sugām. Lielākā ir beku ģints (*Boletus*) ar apmēram 200 sugām. Latvijā ir konstatētas 5 ģintis. Sviestbeku ģints, kas kādreiz bija iekļauta beku dzimtā, tagad ir atdalīta atsevišķā sviestbeku dzimtā.

* dzimta: Bekas (Boletaceae)

* ģints: Afroboletus
* ģints: Aureoboletus
* ģints: Austroboletus
* ģints: Boletellus
* ģints: Boletochaete
* ģints: Bekas (Boletus)
* ģints: Bothia
* ģints: Buchwaldoboletus
* ģints: Rubīnbekas (Chalciporus)
* ģints: Chamonixia
* ģints: Fistulinella
* ģints: Gastroboletus
* ģints: Gastroleccinum
* ģints: Heimioporus
* ģints: Heliogaster
* ģints: Leccinellum
* ģints: Lācīši (Leccinum)
* ģints: Mycoamaranthus
* ģints: Octaviania
* ģints: Paxillogaster
* ģints: Phylloboletellus
* ģints: Phyllobolites
* ģints: Phylloporus
* ģints: Pseudoboletus
* ģints: Pulveroboletus
* ģints: Retiboletus
* ģints: Rhodactina
* ģints: Royoungia
* ģints: Setogyroporus
* ģints: Singeromyces
* ģints: Sinoboletus
* ģints: Spongiforma
* ģints: Strobilomyces
* ģints: Tubosaeta
* ģints: Žultsbekas (Tylopilus)
* ģints: Veloporphyrellus
* ģints: Wakefieldia
* ģints: Xanthoconium
* ģints: Samtbekas (Xerocomus)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Beku dzimta***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* Beku dzimta Latvijā
Baltiešu pulks 1919. gada vasarā.
Baltiešu pulka 1. rota Gdovā 1919. gada maijā.
**Baltiešu pulks** (vācu: *Baltenregiment*) bija vācbaltiešu militārā vienība Igaunijas brīvības cīņu laikā, kas piedalījās karadarbībā Igaunijas Republikas valdības un ģenerāļa Judeniča komandētās Krievijas Ziemeļrietumu armijas pusē pret Sarkano armiju no 1918. līdz 1920. gadam. Pulka komandieris bija pulkvedis Konstantīns fon Veiss.

Vēsture
-------

1918. gada 29. decembrī Tērbatā izveidoja vācbaltiešu bataljonu (*Baltenbataillon*) ar 450 karavīriem. No 1919. gada janvāra tas piedalījās kaujās pie Narvas un Krievijas teritorijā uz austrumiem no Peipusa. 26. maijā tas piedalījās Gdovas ieņemšanā, bet augustā 1. Igaunijas divīzijas sastāvā cīnījās pie Lugas upes. 
No 8. oktobra Baltiešu pulks Ziemeļrietumu armijas 5. Līvena divīzijas sastāvā piedalījās karagājienā uz Petrogradu, pēc sakāves to atkal pakļāva Igaunijas armijas virspavēlniekam. 
Pēc 1920. gada 2. februāra Tartu miera līguma noslēgšanas ar Krieviju Baltiešu pulku norīkoja Igaunijas krasta apsardzei un 16. augustā izformēja.

Literatūra
----------

* Georg von Krusenstjern. *Heldengedenkbuch des Baltenregiments*. Reval, 1938.
* Wilhelm Wrangell: *Geschichte des Baltenregiments.* Hannover, 1928.
* Armand Trei: *Unustatud rügement - Balti pataljon (rügement) Eesti Vabadussõjas.* Tallinn 2010, ISBN 978-9949-448-47-0.

Ārējās saites
-------------

* Балтийский полк (krieviski)
Koordinātas: 59°19′16″N 18°06′03″E﻿ / ﻿59.32111°N 18.10083°E﻿ / 59.32111; 18.10083

Salas karte ar vēsturiskajiem tūrisma objektiem.
Gustava V doks.

  

**Bekholmena** ir Stokholmas sala un Jūrgordenas — Stokholmas pilsētas daļas sastāvā esoša platība, kas atrodas blakus Jūrgordenas salai, dienvidos no Jūrgordstādenas.

Vēsture
-------

17. gadsimtā sala tika izmantota kā tirdzniecības preču noliktava, kā arī piķa un darvas glabātava, jo to nevarēja glabāt tuvu pilsētas centram ugunsgrēka riska dēļ. 1848. gadā uz salas Jūrnieku savienība sāka būvēt kuģu remonta uzņēmumu, tās dienvidu daļā klintīs izveidojot divus dokus, kurus uzbūvēja, veicot spridzināšanas darbus. Vēlākos gados dokus paplašināja, bet 1917. gadā tika atklāts vēl viens lielāks doks, kura nosaukumam tika dots karaļa Gustava V vārds. Salā esošos dokus no to atklāšanas brīža izmantoja jūras flote līdz 1969. gadam, kad tā pārcēlās uz Muskē salu un Finboda kuģubūves firma, kas dokus izmantoja līdz pat 1982. gadam. Gustava V doku ik pa laikam izmanto arī mūsdienās.

Apskates objekti
----------------

Salā uzmanību pievērš doki un tiem blakus esošās ēkas, kas veido savdabīgu rūpniecisku ainavu. Saglabājušās ir 19. gadsimta būvētās strādnieku mājas (19. gadsimta 90. gadi) un doku meistara māja, bet no 18. gadsimta ir saglabājusies līdz mūsu dienām darvas inspektora māja. No Bekholmas salas var vērot skaistus skatus uz Jūrholmenu un panorāmu uz Sēderholmenu.

Ārējās saites
-------------

* Bekholmas biedrības mājas lapa Archived 2011. gada 25. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Beckholmen*** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrgordena  |
| --- |
|  |
| Apkārtne | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordstādena
* Lejonsletena
* Hazēliusportena
* Skansena kalns

 |  |
|  |
| Salas, tilti un ūdeņi | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordenas tilts

 |
|  |
| Muzeji un galerijas | 
* Bioloģijas muzejs
* Junibakena
* Kuģu muzejs
* Liljevalka galerija
* Rūsendāles pils
* Skansens
* Tabakas un sērkociņu muzejs
* Tīla galerija
* Valdemāra zemesraga pils
* Vāsas muzejs
* Ziemeļu muzejs
* Ūdens muzejs "Aquaria"

 |
|  |
| Atpūtas un izklaides vietas | 
* Junibakena
* Karaliskais Nacionālais pilsētas parks
* Tivoli Grēnalunda
* Skansena akvārijs

 |
|  |
| Celtnes | 
* Rūsendāles pils
* Valdemāra zemesraga pils
* Hazēliusa vārti

 |
|  |
| Cits | 
* "Estonia" piemiņas memoriāls

 |

 |
Papes bāka
**Papes bāka** atrodas Baltijas jūras Latvijas piekrastē, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā, Papes ciemā.

Pirmais bākas tornis bija veidots kā koka četrskaldņu piramīda uz mūrētu laukakmeņu pamata. Šā torņa celtniecība tika pabeigta 1890. gadā. 1910. gadā pabeidza montēt pašreizējās bākas dzelzs torni.

Bākas apraksts
--------------

Bāku veido balts dzelzs cilindrs (diametrs 1,9 m) ar režģa balstiem ārpusē, sarkana laterna. Bākas augstums ir apmēram 22 m. Uguns augstums ir 26 m vjl. Pašlaik darbojas elektriskā spuldze nekustīgā, koncentriskā joslu lēcā. 1993. gadā notika krasta nostiprināšana.

2007. gada 14. aprīlī Latvijas pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Papes bākas attēlu.

Atsauces
--------

1. ↑  Papes bāka[novecojusi saite]
2. ↑  «Pastmarka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. februārī. Skatīts: 2008. gada 16. martā.

Koordinātas: 56°09′17.69″N 21°01′24.28″E﻿ / ﻿56.1549139°N 21.0234111°E﻿ / 56.1549139; 21.0234111

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas bākas |
| --- |
|  |
| 
* Ainaži
* Grīntāls
* Lāči
* Daugavgrīva
* Buļļuciems
* Ragaciems
* Engure
* Mērsrags
* Ģipka
* Kolka
* Šlītere
* Sīkragciems
* Miķeļbāka
* Oviši
* Irbes bāka
* Užava
* Akmeņrags
* Liepāja
* Bernāti
* Pape

 |

 |
**Ēvī Upeniece** (dzimusi 1925. gada 22. augustā) ir latviešu un igauņu izcelsmes tēlniece, portretiste.

Biogrāfija
----------

Ēvī Upeniece dzimusi 1925. gada 22. augustā, Rīgā. Tēvs bijis Eduards Upenieks – latvietis, finiera fabrikas meistars Sarkandaugavā, māte – igauniete, skolotāja Leida Upeniece (Oinas). Ē. Upenieces vīrs ir tēlnieks Vladimirs Rapiķis.

Mācījusies Rīgas Daiļamatniecības skolā (1944—1946), beigusi Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļu (1952). Ē. Upenieces diplomdarbs bija "Artūra Frinberga portrets" (vadītājs Teodors Zaļkalns).

Ēvī Upeniece strādājusi kombinātā "Māksla" (ar pārtraukumiem 1952—1980), vadījusi keramikas pulciņu Rīgas 45. vidusskolā (1964—1977). Mākslinieku savienības biedre no 1957. gada.

Apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa V šķiru (2021. gada augustā) un Ādažu novada pašvaldības "Goda ādažnieks" titulu (2015. g.).

Daiļrade
--------

Strādājusi galvenokārt stājtēlniecībā, portretu žanrā, un dekoratīvajā tēlniecībā. Daiļradei raksturīgs lirisms, intimitāte, kamernoskaņa. Slīpētas un pulētas virsmas kontrastē ar izteiksmīgām faktūrām. 
Izstādēs piedalās kopš 1953. gada. Darbi eksponēti Latvijā, bijušās PSRS teritorijā, Rumānijā, Čehoslovākijā, Somijā, Zviedrijā, Dānijā. Personālizstādes: Maskavā 1977, Rīgā 1976, 1981, kopā ar I. Zandbergu 1984, 1986, kopā ar M. Zītari 1994, 1995, 2015, Saldū, Ventspilī, Naukšēnos, Rūjienā, visas 1974, Koknesē, Vecbebros, Siguldā (visas 1983), Kuldīgā, Bērzaunē (abas 1984), Ādažos 1987, Dānijā 1993, 1994, 1997, 1998, 1999.

Portretos attēlojusi galvenokārt sievietes — Astrīda Kairiša (1975), Maija Tabaka (1976), Ausma Kantāne, Vija Artmane (abas 1977), Olga Lisovska (1979), Elza Radziņa (1981).

Par Ēvī Upenieci
----------------

* Šmite E. Bronzā un marmorā - par sievieti // LM, 1981, 9.10

Atsauces
--------

1. ↑  «Fotogrāfs Kārlis Rapiķis, ĒVī Upenieces dēls».. Skatīts: 2021-08-11.
2. ↑  «Evī Upeniece — (LRSP) Radošo savienību profesionālo mākslinieku reģistrs». *www.makslinieki.lv*. Skatīts: 2018-03-08.[novecojusi saite]
3. ↑  «Par Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri iecelta Goda ādažniece, tēlniece Ēvī Upeniece!». *Ādažu novads* (lv-LV). 2021-08-22. Skatīts: 2021-09-18.
4. ↑  Una Griškeviča. «Aprinkis.lv - Pierīgas novadi meklē goda novadniekus un labākos uzņēmējus». *www.a.aprinkis.lv* (lv-lv), 2017-09-27. Skatīts: 2021-09-18.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 6202812
* LCCN: n79017607
* ISNI: 0000 0000 3240 5177

 |

 |
**Makss Fleisigs** (vācu: *Max Fleissig*; 1845. gada 10. novembris Čengera — 1919. gada 23. janvāris) bija Austrijas šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta beigās bijis viens no Vīnes šaha meistariem. 1873. gada Vīnes šaha turnīrā dalījis 7.—8. vietu (uzvarējuši Vilhelms Steinics un Džozefs Blekbērns). Piedalījies arī 1875. gada Vīnes šaha turnīrā, kurā uzvarējis Filips Meitners, bet 1882. gada Vīnes šaha turnīrā dalījis 4.—7. vietu (uzvarējis Vincencs Hrubijs).

Devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Fleisigs viens no pirmajiem sācis lietot gambītu sicīliešu aizsardzībā: 1. e4 c5 2. d4 cxd4 3. c3, kas mūsdienās pazīstams kā Morra gambīts.

Makša Fleisiga jaunākais brālis Bernhards Fleisigs arī bija šaha meistars.

Atsauces
--------

1. ↑  Vienna (1873)
2. ↑  «Edo ratings: Fleissig M.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. martā. Skatīts: 2017. gada 13. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Makss Džads** (angļu: *Max Judd*, piedzimis kā **Maksimilians Judkevičs** (poļu: *Maksymilian Judkiewicz*); 1851. gada 27. decembris Krakova — 1906. gada 7. maijs Sentluisa) bija ebreju tautības mūsdienu Polijā dzimis ASV uzņēmējs, diplomāts un šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis ebreju ģimenē tagadējās Polijas teritorijā netālu no Krakovas. 1862. gadā kopā ar vecākiem emigrējis uz ASV, kur apmeties Sentluisā. Šeit kļuvis par veiksmīgu uzņēmēju, kas strādājis apģērbu ražošanas jomā. Bijis Sentluisas pilsētas šaha kluba dibinātājs un prezidents. 1893. gadā toreizējais ASV prezidents Grovers Klīvlends iecēlis Džadu par ASV ģenerālkonsulu Austroungārijā. Lai gan Austroungārijas oficiālie pārstāvji iebilduši pret ebreju tautības konsulu un draudējuši pasliktināt abu valstu attiecības, tomēr Džads nostrādājis šajā amatā četrus gadus.

Bijis viens no sava laika vadošajiem ASV šahistiem. 1881. gadā zaudējis Džordžam Makenzijam maču par ASV šaha čempiona titulu (+5, -7, =3). 1887. gadā uzvarējis mačā Albertu Hodžesu (+5, -2, =2). 1888. gadā palicis pēdējais pirmajā ASV šaha savienības turnīrā Sinsinati (uzvarējis Džeksons Šovalters). 1890. gadā uzvarējis mačā ASV šaha čempionu Džeksonu Šovalteru (+7, -3, =0), tomēr šis mačs nav bijis oficiālais mačs par ASV čempiona titulu. 1892. gadā zaudējis atkārtotu maču Džeksonam Šovalteram (+4, -7, =3). 1899. gadā zaudējis maču Harijam Pilsberijam (+1, -4, =0). 1903. gadā uzvarējis ASV atklātajā šaha čempionātā Čikāgā.

Sekmīgi piedalījies sešos ASV šaha kongresos:

* 2. kongresā 1871. gadā Klīvlendā — 4. vieta (uzvarējis Džordžs Makenzijs);
* 3. kongresā 1874. gadā Čikāgā — 3. vieta (uzvarējis Džordžs Makenzijs);
* 4. kongresā 1876. gadā Filadelfijā — 2. vieta (uzvarējis Džeimss Meisons);
* 5. kongresā 1880. gadā Ņujorkā — 5. vieta (uzvarējis Džordžs Makenzijs);
* 6. kongresā 1889. gadā Ņujorkā — 8. vieta (uzvarējuši Makss Veiss un Mihails Čigorins);
* 7. kongresā 1904. gadā Sentluisā — 2. vieta (uzvarējis Frenks Māršals).

Atsauces
--------

1. ↑  2nd American Chess Congress (1871)
2. ↑  3rd American Chess Congress (1874)
3. ↑  4th American Chess Congress (1876)
4. ↑  5th American Chess Congress (1880)
5. ↑  «The Sixth American Chess Congress». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 11. janvārī.
6. ↑  7th American Chess Congress (1904)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)