recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kazaņa** ir Gorkijas dzelzceļa Kazaņas reģiona stacija, kas atrodas Tatarstānas galvaspilsētā Kazaņā, Krievijā.

Galvenā informācija
-------------------

Kazaņas dzelzceļa stacijas komplekss atrodas Privokzaļnajas laukumā (*на Привокзальной площади*) Kazaņas centrālajā daļā. Tajā ietilpst galvenā ēka (1896. gada arhitektūras piemineklis un pilsētas orientieris, arhitekts Heinrihs Rušs (*Генрих Руш*)), piepilsētas galastacija (celta 1967. gadā, rekonstruēta 2005. gadā), ēka ar tālsatiksmes biļešu kasēm un virkne administratīvo ēku (visas celtas 20. gadsimta beigās vai 21. gadsimta sākumā). Dzelzceļa stacija apkalpo 36 tālsatiksmes vilcienu pārus (tostarp 13 vietējos sastāvus), kā arī piepilsētas elektrovilcienus un dīzeļvilcienus. Gadā stacija apkalpo vairāk nekā 8 miljonus pasažieru. Tajā ir 15 sliežu ceļi, vairākas zemas platformas un slēgta virszemes pāreja virs sliedēm.

Stacijas teritorija ir nožogota, ieeja tajā ir kontrolēta un pieejama tikai tiem, kam ir biļetes uz izbraukšanu, tiem, kas ierodas un pasažierus pavadošajām personām. Pārejai uz piepilsētas vilcieniem tiek izmantoti turniketu kompleksi piepilsētas terminālī un divi atsevišķi paviljoni rietumu un austrumu platformās. Caur Privokzaļnajas laukumu kursē visu veidu sabiedriskais transports, izņemot metro.

Vēsture
-------

Stacija tika atvērta neilgi pēc Maskavas — Kazaņas dzelzceļa uzbūvēšanas 1893. gadā. Padomju laikos staciju vadīja Gorkijas dzelzceļa Kazaņas filiāle. 1992. gadā galvenā ēka cieta spēcīgā ugunsgrēkā un līdz 1997. gadam tika atjaunota. Līdz Kazaņas tūkstošgadei 2005. gadā piepilsētas terminālis un laukums pie galvenās ēkas tika rekonstruēti.

No stacijas atiet 21 kilometru gara radiāla dzelzceļa līnija, pa kuru kursē elektrovilcieni līdz lidostai, iepriekš tā bija *Aeroexpress* līnija, kas tika būvēta 2013. gada Universiādei. Citā pilsētas daļā Universiādei tika uzbūvēts arī multimodāls transporta pārsēšanās centrs "Kazan-2".

Satiksme
--------

No Kazaņas dzelzcela stacijas vilcieni kursē uz Maskavu, Jekaterinburgu, Ņižņijnovgorodu, Sanktpēterburgu, Novosibirsku, Brestu, Gomeļu, Minsku, Anapu, Astrahaņu, Biškeku, Novorosijsku, Almati, Samaru, Taškentu, Barnaulu, Iževsku, Kirovu, Ulanudi, Vladivostoku un citām pilsētām.

Galerija
--------

* Jaunās ēkas fasādeJaunās ēkas fasāde
* Piepilsētas stacijas ēkaPiepilsētas stacijas ēka
* Apkalpojošā ēka ar biļešu kasēmApkalpojošā ēka ar biļešu kasēm
* Administratīvā ēkaAdministratīvā ēka

Atsauces
--------

1. ↑  «Руш Генрих Бернардович». *Милләттәшләр (Соплеменники)*. Skatīts: 2017-11-18.
2. ↑  «В Казань придут летние поезда. Выпуск: 93(2548)». *персональный сайт Юрия Алаева*. Skatīts: 2017-11-18.
3. ↑  «ГЖД в 2006 году больше всего пассажиров отправила со станции Горький-Московский». *НТА Приволжье*. 2007-02-06. Skatīts: 2018-04-07.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kazan railway station*** |

* Схема Арского (Восточного) направления на Яндекс. Расписания
* Схема Зеленодольского (Западного) направления на Яндекс. Расписания
Barons **Volferts Gerhards fon Rādens** (vācu: *Wolfert Gerhard, Baron von Rahden*; dzimis 1893. gada 15. maijā Asaros, pazudis bez vēsts 1943. gada 1. oktobrī pie Kijivas) bija vācbaltiešu muižnieks, kājnieku virsnieks. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks (1918-1920).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 15.(27.) maijā Asaros, barona Aleksandra fon Rādena un viņa sievas Elizabetes (dzimušas Knigges) ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam Lignicas karaskolā Vācijā. No 1911. gada Vācijas Impērijas karadienestā, Prūsijas ķeizariskajā Aleksandra gvardes grenadieru pulkā. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, no 1914. gada maija leitnants, izlūku bataljona komandieris. Trīs reizes ievainots, apbalvots ar I un II pakāpes Dzelzs krustiem un Hohencolernu krustu ar zobeniem (*Hohenzollern-Hausord. m. Schwertern*), demobilizējās 1918. gada rudenī kā virsleitnants.

Brīvības cīņu laikā 1918. gadā Jelgavā noorganizēja pašaizsardzības rotu cīņai pret lieliniekiem, tā kā 1. rota tika iekļauta 3. Vācbaltiešu kaujas bataljonā Latvijas zemessardzes rindās. 1919. gada februārī paaugstināts par ritmeistaru. No 1919. gada 12. jūlija majors, Latvijas zemessardzes virsštāba priekšnieks (*Chef d. Oberstabs d. Balt. Landeswehr*). Cīnījās pret lieliniekiem Latgales frontē. 1920. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu. No 1920. gada 1. aprīļa līdz pat atvaļināšanai 1921. gada martā bija 13. Tukuma kājnieku pulka komandieris. 1922. gadā viņam anulēja pulkvežleitnanta pakāpi un degradēja par kapteini.

Pēc tēva nāves un atvaļināšanas no armijas nodarbojās ar lauksaimniecību mantotajā Meijas muižā (*Maihof*) pie Jelgavas. 1923. gadā salaulājās ar baronesi Elizabeti fon Štrombergu (*Stromberg*). No 1934. gada Baltijas landesvēra un 13. Tukuma kājnieku pulka bijušo karavīru biedrības priekšsēdētājs, Vācbaltiešu tautas kopas Latvijā (*Deutsch-Baltisches Volksgemeinschaft in Lettland*) valdes loceklis. 1939. gadā kā vācbaltietis pameta Latviju.

Otrā pasaules kara laikā no 1939. gada bija virsleitnants Vērmahtā, no 1943. gada 18. jūnija pulka komandieris, kapteinis (*Hauptmann d.R. z.V.*). Pazudis bez vēsts 1943. gada 1. oktobrī kaujās pie Kijivas.

Atsauces
--------

1. ↑  Die Baltische Landeswehr im Befreiungskampf gegen den Bolschewismus (1929) 212. lpp
**ISO 639-1** ir pirmā daļa no Starptautiskās standartizācijas organizācijas ISO 639 valodu kodu saimes. Tas sastāv no 136 divburtu kodiem pasaules galvenajām valodām. Piemēram:

* Latviešu valoda ir apzīmēta ar kodu lv
* Angļu valoda ir apzīmēta ar kodu en
* Vācu valoda ir apzīmēta ar kodu de (no endonīmā nosaukuma *Deutsch*)

ISO 639-1 saraksts kļuva par oficiālu standartu 2002.g. kaut arī priekšlikuma formā tas pastāvēja jau vairākus gadus. Pēdējais pievienotais kods ir ht, kas piešķirts haitiešu kreolu valodai 26.02.2003. Par ISO 639-1 kodu reģistrēšanu atbild *Infoterm* (Starptautiskais terminiloģijas informācijas centrs).

Jauni ISO 639-1 kodi netiek piešķirti valodām, kurām ir ISO 639-2 kods, tā kā sistēmā, kas izmanto ISO 639-1 un ISO 639-2 kodus ar primāriem ISO 639-1 kodiem, var nemainīt eksistējošo kodējumu.

Ja ISO 639-2 kods ir piešķirts valodu grupai, tā var arī nebūt kodēta ISO 639-1 standartā.

Skatīt arī
----------

* ISO 639-1 kodu saraksts
* ISO 639
* ISO 639-2
* ISO 639-3

Ārējās saites
-------------

* ISO 639-1/RA
* ISO 639-2 Registration Authority FAQ
* ISO 639-1:2002 standard
**Ļaunā gundega** (*Ranunculus sceleratus*) ir viengadīgs vai divgadīgs, 10—60 cm augsts gundegu dzimtas lakstaugs. Būdamas svaigas, indīgas visas auga daļas; inde izzūd pēc karsēšanas vai žāvēšanas.

Apraksts
--------

Ļaunā gundegaĻaunā gundega
Auga izskats var būt visai dažāds un variē atkarībā no augšanas vietas. Stublājs stāvs, masīvs, dobs, zarains, parasti kails. 

Lapu garums 2—4 cm, platums līdz 5 cm. Tās staraini šķeltas vai dalītas, mazliet sukulentas, plūksnu forma variē no lineāras līdz olveidīgai. Plūksnas mala zobaina vai gluda. Ūdenī augošiem eksemplāriem piezemes lapas garos kātos, plātne sekli daivaina vai šķelta, guloša uz ūdens virsmas. 

Ziedi zaru galos, bāli dzelteni, to garums 0,5 cm. Kauslapas atliekušās. Sugai raksturīgs cilindrisks kopauglis, iegarens (līdz 1 cm) riekstiņu kopauglis ar daudziem (parasti 60—100) sīkiem riekstiņiem ar īsu knābīti. Zied no jūnija līdz septembrim.

Izplatība
---------

Plaši izplatīts Eiropā, ieskaitot Britu salas, Ziemeļamerikā, Ziemeļāfrikā no Ēģiptes līdz Marokai, Āzijā no Turcijas un Sīrijas caur Vidusāziju, Kaukāzu, Krieviju līdz Ķīnai un Japānai. Arī Indijas ziemeļos, Nepālā. Austrālijā salas dienvidos un austrumos.

Latvijā diezgan bieži visā teritorijā.

Biotopi
-------

Atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas mitros pļavu pazeminājumos, dīķos, vecupēs un slapjās nezālienēs, klinšainās lāmās, ap govju kūtīm un kūtsmēsliem. Raksturīga arī pārmitrās jūras piekrastēs.

Pasugas
-------

Plašajā areālā un dažādajos biotopos sadalās vairākās pasugās un varietātēs.

* *Ranunculus sceleratus sceleratus* pasuga
* *Ranunculus sceleratus typicus* pasuga
* *Ranunculus sceleratus eremogenes* varietāte
* *Ranunculus sceleratus longissimus* varietāte
* *Ranunculus sceleratus multifidus* varietāte
* *Ranunculus sceleratus sceleratus* varietāte

Izmantošana
-----------

Svaigas auga daļas ir indīgas. Apēdot var izraisīt zarnu iekaisumu. Kodīgā sula uz ādas var radīt čulgas. Izmanto homeopātijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Sugu enciklopēdija. Latvijas daba
2. 1 2  «Plants For A Future». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 23. martā.
3. ↑  «Weeds of Australia». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. martā. Skatīts: 2015. gada 23. martā.
4. ↑  NaturGate
5. ↑  GBIF Backbone Taxonomy
**Belinshauzena sala** (angļu: *Bellingshausen Island*) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi sala ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojies arhipelāga dienvidrietumos Dienvidu Tules salu grupā, Morisa šaurums to atdala no Kuka salas dienvidrietumos, bet Forstera šaurums — no Bristola salas ziemeļaustrumos. Sala ir aktīvs vulkāns, tās centrā krāteris ap 500 m diametrā. Novērotas fumarolas. Pēdējais izvirdums datēts starp 1964. un 1986. gadu.

Salu, domājams, 1775. gada 31. janvārī pirmie ieraudzīja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija, pie kam Diemvidu Tules salu grupa tika atzīmēta kopā, jo nebija iespējams veikt to detālu izpēti. Salas atsevišķo statusu 1819. gadā precizēja Krievijas ekspedīcija jūrasbraucēja Fabiāna fon Belinshauzena vadībā. Salu nokartēja un Belinshauzena vārdu tai piešķīra *Discovery II* ekspedīcija 1930. gadā. Pirmā izkāpšana krastā 1962. gadā ar helikopteru no kuģa *HMS Protector*.

Atsauces
--------

1. ↑  Bellingshausen Island - John Seach
2. ↑  Volcano Discovery. Thule Islands volcano
3. ↑  William James Mills. Exploring Polar Frontiers A Historical Encyclopedia
Volfenšildu ģerbonis.
**Volfenšildi** (vācu: *von Wolffenschild, Wolffenschildt*), arī **Vulfenšildi** vācu: *Wulffenschildt* zviedru: *Wolffenskjöld*), bija vācbaltiešu dzimta.

Vēsture
-------

Dzimtas priekštecis bija Rīgas monētu meistars Martens Vulfs (*Wulff*), ko 1557. gadā Livonijas ordeņa mestrs Heinrihs fon Gālens iecēla par monētu uzraugu (*Müntz Wardeyn*), 1571. gadā viņš kļuva par Rīgas brīvpilsētas monētu meistaru (*Müntzmeister*).
Tēva amatu pārņēma viņa dēli Heinrihs Vulfs (monētu meistars 1586—1609) Pārdaugavas hercogistes un Martins Vulfs (ap 1615—1633) Zviedru Vidzemes laikā. 1617. gadā Martins Vulfs ieguva savā īpašumā Ropažu muižas daļu (*Atzelmoise*) un 1628. gadā Lieljumpravas un Mazjumpravas muižas. 

Martina Vulfa dēls Heinrihs Vulfs jaunākais no 1623. gada strādāja par Zviedru Vidzemes karalisko faktoru un vēlākos gados par Zalburgas (*Salberget*) sudraba kaltuves inspektoru Zviedrijā.[1] 1631. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs viņam dāvāja Lielvārdes draudzes novadu ar muižām (*Gut Lennewarden*, *Ringmoise* un *Askemoise*).[2] 1633. gada 30. augustā Heinrihs Vulfs tika iecelts par Rīgas monētu meistaru. 1646. gada 17. oktobrī H. Vulfu Zviedrijas karaliene Kristīne viņu uzņēma muižnieku kārtā ar dzimtas uzvārdu Volfenšilds.

Literatūra
----------

* Gustaf Elgenstierna: *Den introducerade svenska adelns ättartavlor.* Band 8, Stockholm 1934, S. 839.
* Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften. (Neue Folge), Hamburg 2014, Bd. 4, S. 339–347
* Maximilian Gritzner (Bearb.): *Der Adel der Russischen Ostseeprovinzen.* In: *Johann Siebmachers Großes Wappenbuch. Neue Folge.* Band III.11 *Immatrikulierter Adel.* Battenberg-Verlag, München 1979, S. 486, Tfl. 207.

Ārējās saites
-------------

* geni.com

Atsauces
--------

1. ↑  Buchholtz A. Verzeichnis der rigaschen Münz — Wardeine und Münzmeister, von 1517-1705 / Mitteilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurland. Riga, 1854. — Bd.7.- S. 458-459./
2. ↑  Heinrich von Hagemeister. *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. E. Frantzen, 1836. 65. lpp.
Mošeja Baku
**Islāms Azerbaidžānā** ir dominējoša reliģija valstī. 2009. gadā aptuveni 99,2 % Azerbaidžānas iedzīvotāju bija musulmaņi, no tiem aptuveni 85 % ir šiīti, bet pārējie 15 % ir sunnīti.

Saskaņā ar 2010. gada aptaujas datiem 49% azerbaidžāņu uz jautājumu "Vai reliģija ir svarīga jūsu ikdienas dzīves sastāvdaļa?" atbildēja noliedzoši, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem starp visām musulmaņu vairākuma valstīm. 1998. gada aptaujā tika lēsts, ka Azerbaidžānā dedzīgi ticīgo iedzīvotāju īpatsvars ir tikai 20%.

Vēsture
-------

Islāms mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā ienāca 7. gadsimta vidū arābu iebrukuma laikā Aizkaukāzijā. Arābu Kalifāta laikā pilsētās tika celtas mošejas, pārcēlās daudzas arābu ģimenes (kas sajaucās ar vietējiem iedzīvotājiem). Šīisma aizsākās Abasīdu laikā, sākot no 8. gadsimta vidus, kad varas iestāžu vajātie šiītu musulmaņi sāka plūst uz Arābu Kalifāta perifēriju.

1920. gada aprīlī Azerbaidžānā tika pasludināta padomju vara. 20. gadsimta 30. gados sākās garīdzniecības vajāšanas un tika slēgtas mošejas. 1933. gadā visā republikā bija palikušas tikai 17 mošejas. Islāms kā reliģija neapšaubāmi ir cietis briesmīgu kaitējumu no represijām un terora atmosfēras. Tā rituāli vairs netika ievēroti publiski.

Pēc Azerbaidžānas neatkarības iegūšanas 1991. gadā republikā sāka veidoties dažādas islāma un islāmistu radikālās organizācijas un kopienas. 1991. gadā Azerbaidžānā izveidojās Azerbaidžānas Islāma partija. Tā paša gada 10. decembrī Azerbaidžāna kļuva par Islāma konferences organizācijas dalībvalsti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Azerbaijan». *web.archive.org*. 2015-07-17. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-01-05. Skatīts: 2023-05-08.
2. ↑  Gallup Inc. «Religiosity Highest in World's Poorest Nations». *Gallup.com* (angļu), 2010-08-31. Skatīts: 2023-05-08.
3. ↑  «Azerbaijan: The Hidden Faces of Islam». *www.islamawareness.net*. Skatīts: 2023-05-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms Azerbaidžānā***.
**Raimonds Staprāns** (1926) ir latviešu izcelsmes ASV gleznotājs un rakstnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1926. gada 13. oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas 1. valsts ģimnāzijā. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur beidzis Ebenveileres latviešu ģimnāziju (1946).
No 1946. gada mācījās Eslingenas Latviešu mākslas skolā.

1947. gadā pēc tēvoča izsaukuma izceļoja uz ASV. Studēja glezniecību un dramaturģiju Vašingtonas Universitātē Sietlā (1948-1952), 1950. gadā viņš sarīkoja savu pirmo personālizstādi. Turpināja maģistra studijas Kalifornijas Universitātē Bērkli (1952-1954). 
1961. gadā pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā, kur apprecējās ar Ilonu Peiču. Kopā ar sievu devās kāzu ceļojumā uz PSRS, kur nelegāli apmeklēja okupēto Latviju, nonākot konfliktā ar VDK.
1962. gadā iekārtoja studiju Sanfrancisko, rīkoja izstādes ASV un Eiropā. 1972. gadā Latvijas PSR Kultūras sakaru komiteja ar tautiešiem ārzemēs sarīkoja R. Staprāna priekšlasījumu ar personālizstādi Rīgā, taču nākamajā dienā pēc atklāšanas izstādi slēdza.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Mākslas muzejā "Arsenāls" Rīgā, pēc tam 2006. gadā Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā notika Raimonda Staprāna personālizstādes.

Daiļrade
--------

Raimonda Staprāna glezniecības raksturošanai dažkārt izmantots apzīmējums „abstraktais reālisms". Lai gan darbos atveidoti reāli priekšmeti, kā piemēram, krēsli, virtuves piederumi vai apelsīni, mākslinieks uzsvēris tieši krāsas un struktūras nozīmi gleznas ietvaros. Iemīļots autora motīvs ir Kalifornijas līča skati, atainojot laivas piestātnē vai risinot arhitektoniskus motīvus. Viņa darbus raksturo kompozīcijas skaidrība un lakonisms, krāsu spožums un spilgtums, panākot specifiski Kalifornijas gaismai raksturīgās krāsu nianses.

Viņa darbi iekļauti Tēlotājmākslas muzeja Sanfrancisko, Oklendas muzeja Kalifornijā, Santabarbaras Mākslas muzeja, Tēlotājmākslas muzeja Hjūstonā, Losandželosas Mākslas muzeja, Portlendas Mākslas muzeja, kā arī Valsts Mākslas muzeja Rīgā kolekcijās un privātkolekcijās.

Lugas
-----

1950. gados sāka angliski rakstīt lugas. Latviešu valodā sarakstītas lugas:

* Sasalšana (1980)
* Četras dienas jūnijā (1989)
* Mieles
* Briedis-Peterss (1992)
* Pēdējā izrāde (1994)
* Gūsteknis pilī (1998)
* Aktieri
* Anšlavs un Veronika (2000)
* Dr. Paula Kalniņa tiesāšana (2006)

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (2002)

Literatūra
----------

* Paul J. Karlstrom. Raimonds Staprans: Art of Tranquility and Turbulence. University of Washington Press (January 2005)

Atsauces
--------

1. ↑  «Raimonds Staprans - Biography». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 27. augustā. Skatīts: 2016. gada 7. augustā.
2. ↑  m.lvportals.lv[novecojusi saite]
3. ↑  rigasgalerija.com
4. ↑  jaunagaita.net

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 84403809
* LCCN: n2002161901
* ISNI: 0000 0000 7878 7123
* GND: 132617595
* SUDOC: 118003879
* ULAN: 500013078
* NKC: jx20080211025

 |

 |
Krievijas Federācijas subjekti ar musulmaņu vairākumu
**Islāms Krievijā** (krievu: *ислам в России*) ir otrā izplatītākā reliģija Krievijas Federācija pēc kristietības.

Precīzs musulmaņu skaits Krievijā joprojām nav skaidrs, un par to notiek diskusijas. Saskaņā ar 2002. gada tautas skaitīšanas datiem musulmaņu skaits Krievijā bija aptuveni 14,5 miljoni jeb 10 % no valsts iedzīvotājiem. Saskaņā ar Krievijas Federācijas Eiropas daļas musulmaņu garīgās pārvaldes datiem tajā laikā Krievijā bija līdz 20 miljoniem islāma piekritēju. Saskaņā ar 2002. gada Krievijas tautas skaitīšanas datiem "etniskie musulmaņi" jeb tautas, kas tradicionāli piekopj islāmu, ir vairākums septiņos Krievijas Federācijas subjektos: Ingušijā (98 %), Čečenijā (96 %), Dagestānā (94 %), Kabardā-Balkārijā (70 %), Karačaja-Čerkesijā (54,6 %), Baškortostānā (54,5 %) un Tatarstānā (54 %).

Reliģijas eksperti lēš, ka krievu tautības musulmaņu skaits ir no 3000 līdz 20 000.

Musulmaņu skaits Krievijā turpina pieaugt dabiskā pieauguma dēļ, īpaši Ziemeļkaukāza tautu vidū, kā arī migrantu, galvenokārt no Vidusāzijas un Azerbaidžānas. Tādējādi musulmaņu īpatsvars Krievijas Federācijas iedzīvotāju vidū ievērojami palielinās.

Skatīt vēl
----------

* Musuļmaņu pasaule

Atsauces
--------

1. ↑  «Рамадан в России: "приток новообратившихся"» (en-GB). 2004-10-15. Skatīts: 2023-06-27.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms Krievijā***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* LNB: 000199029

 |

 |
**Jurijs Razuvajevs** (krievu: *Юрий Сергеевич Разуваев*; 1945. gada 10. oktobris, Maskava — 2012. gada 21. marts, Maskava) bija PSRS un Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1976).

Biogrāfija
----------

1971. gadā Viļņā dalījis 1.-2. vietu PSRS jauno meistaru turnīrā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs. 1979. gadā dalījis 1.-4. vietu Dubnā, kā arī uzvarējis Akibas Rubinšteina memoriālā Polaņicazdrojā, apsteidzot Miroslavu Filipu. 1987. gadā dalījis 1.-4. vietu (kopā ar Mihailu Tālu un Aivaru Gipsli) starptautiskajā šaha turnīrā Jūrmalā.

Sekmīgi piedalījies dažādās šaha komandu sacensībās. 1971. gadā ar simtprocentīgu rezultātu - 7 punkti no 7 iespējamiem PSRS komandas sastāvā uzvarējis Pasaules studentu komandu šaha čempionātā. 1984. gadā PSRS un pārējās Pasaules šaha mačā Londonā aizvietojis saslimušo Tigranu Petrosjanu un pie 8. galdiņa nospēlējis neizšķirti 2:2 ar Robertu Hībneru. Trīs reizes uzvarējis PSRS komandu kausa izcīņā (1964, 1974, 1976). 1976. un 1979. gadā sporta biedrības "Burevestnik" komandas sastāvā uzvarējis Eiropas klubu komandu šaha čempionātos.

Bijis talantīgs šaha pedagogs. Daudz darba ieguldījis Pasaules šaha eksčempiona Mihaila Botviņņika šaha skolā, bijis Pasaules šaha čempionu Anatolija Karpova un Aleksandras Kosteņukas treneris. No 1999. gada līdz 2009. gadam trenējis Itālijas vīriešu šaha izlasi.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of USSR (young masters) - Vilnius 25.1-15.2.1971
2. ↑  International Tournament - Dubna 18.2-8.3.1979
3. ↑  «XVII Memoriał Akiby Rubinsteina Polanica Zdrój 1979». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 5. oktobrī.
4. ↑  International Tournament Jurmala 31.8-16.9 1987
5. ↑  USSR vs Rest of the World: London 1984

Ārējās saites
-------------

* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē chessgames.com
* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē 365chess.com
* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē chesstempo.com
* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)
* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas klubu komandu šaha čempionāti)
* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
* Jurijs Razuvajevs šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 164435771
* LCCN: n86003554
* ISNI: 0000 0001 1276 2289
* GND: 115224009
* BNF: cb17166849j (data)

 |

 |
Ziemeļmaķedonijas reliģiskā struktūra pēc apdzīvotām vietām 2002. gadā. Musulmaņi (zaļā krāsā), pareizticīgie (zilā krāsā)
**Islāms Ziemeļmaķedonijā** (maķedoniešu: *Исламот во Македонија*) ir viena no Ziemeļmaķedonijas tradicionālajām reliģijām, kas tās teritorijā pastāv kopš 15. gadsimta. Maķedonijas musulmaņi pārsvarā ir sunnīti. Saskaņā ar 2002. gada tautas skaitīšanas datiem Ziemeļmaķedonijā dzīvoja aptuveni 674 000 musulmaņu jeb 33,3 % iedzīvotāju.

Islāmu piekopj galvenokārt albāņi, bet arī turki, romi un torbeši.

Vēsture
-------

Islāms mūsdienu Maķedonijas teritorijā plaši izplatījās līdz ar Osmaņu impērijas ekspansiju 14. un 15. gadsimtā. Pēc viduslaiku Serbijas pievienošanas Osmaņu impērijai līdz pat puse iedzīvotāju praktizēja islāmu. Daudzi slāvi, romi un albāņi pieņēma islāmu, no austrumiem ieceļoja turki un citas musulmaņu tautas. Dienvidslāvu atbrīvošanās laikā 19. gadsimtā daudzi musulmaņi aizbrauca, bet albāņu iedzīvotāju dabiskais pieaugums kompensēja musulmaņu migrācijas negatīvo līdzsvaru.

Musulmaņu skaita izmaiņas
-------------------------

No 1904. līdz 1961. gadam musulmaņu īpatsvars valstī samazinājās, bet pēc tam sāka pieaugt, 2002. gadā sasniedzot 33,33 %.

| Gads | Musuļmaņi, skaits | Musuļmaņi, % |
| --- | --- | --- |
| 1904 | 634 000 | 36,76% |
| 1912 | 384 000 | 33, 47% |
| 1921 | 269 000 | 31,43% |
| 1948 | 314 603 | 27,29% |
| 1953 | 388 515 | 29,78% |
| 1961 | 338 200 | 24,05% |
| 1971 | 414 176 | 25,14% |
| 1981 | 546 437 | 28,62% |
| 1991 | 611 326 | 30,06% |
| 1994 | 581 203 | 30,04% |
| 2002 | 674 015 | 33,33% |

Atsauces
--------

1. ↑  No Author. «Region: Europe». *Pew Research Center's Religion & Public Life Project* (en-US), 2011-01-27. Skatīts: 2023-06-13.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms Ziemeļmaķedonijā***.
Koordinātas: 58°26′0″S 26°20′0″W﻿ / ﻿58.43333°S 26.33333°W﻿ / -58.43333; -26.33333

**Belindas kalns** (angļu: *Mount Belinda*) ir aktīvs vulkāns Dienvidsendviču salu Montagjū salā Antarktikā, salas un visa arhipelāga augstākā virsotne.

Vulkāns paceļas 3000 m augstumā no okeāna pamatnes un vainagojas ar ledus pildītu kalderu 6 km diametrā. Belindas kalna nosaukums tiek attiecināts kā uz salas augstāko punktu kalderas dienvidu malā, tā arī uz salīdzinoši jaunāko centrālo vulkāna konusu. Līdz 2001. gadam nebija datu par vulkāna aktivitātēm, kad tās tika konstatētas MODIS satelītainās. Analizējot agrākos uzņēmumus, vulkānisko aktivitāšu pazīmes tika konstatētas arī AVHRR attēlos par laika periodu no 1995. gada marta līdz 1998. gada februārim. Pēdējais intensīvais vulkānisko aktivitāšu periods ilga no 2001. līdz 2007. gadam.

Kalnu pirmais, iespējams, redzējis salas pirmatklājējs Džeimss Kuks 1775. gadā, aprakstījis Fabiāns fon Belinshauzens 1819. gadā, uzmērīja Discovery Investigations ekspedīcija 1930. gadā un nosauca par godu ekspedīcijas vecākā zinātnieka Stenlija Kempa meitai Belindai Kempai *(Belinda Kemp)*.

Atsauces
--------

1. ↑  Global Volcanism Program. Montagu Island
2. ↑  Volcano Live. Belinda Volcano - John Seach
3. ↑  «SGSSI Gazetteer. Mount Belinda». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. decembrī. Skatīts: 2013. gada 17. decembrī.
**Pjotrs Vorobjovs** (krievu: *Пётр Ильич Воробьёв*; dzimis 1949. gada 28. janvārī Maskavā, Krievijas PFSR, PSRS) ir bijušais krievu hokejists, tagad — hokeja treneris. Pašlaik (2013) Vorobjovs ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Jaroslavļas "Lokomotiv" galvenais treneris.

Spēlētāja karjeras laikā spēlējis uzbrucēja pozīcijā, visu karjeru aizvadījis Rīgas "Dinamo" klubā.

1981. gadā uzsāka trenera karjeru. Sākotnēji darbojās Rīgas "Dinamo" sistēmā, galvenokārt kā trenera palīgs, vienu sezonu bija arī komandas galvenais treneris. Pēc tam bijis Maskavas "Dinamo" treneris, strādājis arī Vācijā — trīs sezonas bija Frankfurtes "Lions" galvenais treneris. Pēc tam strādājis kā Krievijas klubu Jaroslavļas "Lokomotiv", Toljati "Lada", Mitišču "Atlant", Ņižņijnovgorodas "Torpedo" galvenais treneris. Pēc Jaroslavļas aviokatastrofas, kad gāja bojā gandrīz visa komanda, kā arī galvenais treneris, P. Vorobjovs tika apstiprināts par jauno galveno treneri.

2006. gadā bija Latvijas hokeja izlases galvenais treneris Pasaules čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  Valdis Bērziņš. «Gaļimova stāvoklis stabilizējies». sportacentrs.com, 2011. gada 8. septembrī. Skatīts: 2011. gada 10. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)

  


| Sporta amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Leonīds Beresņevs**  |  **Latvijas hokeja izlases galvenais treneris** 2006 | Pēctecis: **Oļegs Znaroks**  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
**Latvijas hokeja izlase – 2006. gada Pasaules čempionāts hokejā - 10. vieta** |
| --- |
|  |
| 
1 Raitums •
30 Naumovs •
31 Masaļskis |
2 Astašenko •
3 Reķis •
4 Saviels •
6 Jerofejevs •
8 Galviņš •
11 Jass •
18 Pujacs •
23 Tribuncovs |
5 Sprukts •
9 Bļinovs •
10 Dārziņš •
12 Vasiļjevs •
13 Panteļejevs •
14 Tambijevs •
16 Širokovs •
17 Ņiživijs •
20 Štāls •
21 Daugaviņš •
24 Rēdlihs •
27 Semjonovs (K) •
47 Cipulis |
treneris Vorobjovs
 |

 |
**Jurijs Drozdovskis** (ukraiņu: *Юрій Анатолійович Дроздовський*; dzimis 1984. gada 22. maijā Odesā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2004).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējis Ukrainu Eiropas jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis divas uzvaras: 1996. gadā Rimavska Sobotā U12 vecuma grupā un 1997. gadā Tallinā U14 vecuma grupā. 2004. gadā uzvarējis Ukrainas jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2006. gadā Poltavā Ukrainas šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas tikai finālā piekāpies Zaharam Jefimenko un izcīnījis sudraba medaļu. Tajā pašā gadā Varšavā kļuvis par Eiropas čempionu ātrajā šahā. 2008. gadā Poltavā atkārtoti izcīnījis otro vietu Ukrainas šaha čempionāta finālā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Aluštā (2003), Maskavas šaha festivāla *Aeroflot Open* A2 turnīrā (2006), Kavalā (Grieķija, 2006), Francijas šaha festivālā *Cappelle-la-Grande Open* (2006), Odesā (2008), Kopenhāgenā (2009), Odišā (2009), Borupā (ASV, 2010).

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Drozdovskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2004. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Kopš 2011. gada šaha turnīros piedalās reti.

Personīgā dzīve
---------------

Beidzis Odesas Nacionālo universitāti un ir diplomēts psihologs. 2009. gadā apprecējies ar Ukrainas šaha lielmeistari Natāliju Zdebsku.

Atsauces
--------

1. ↑  Ukrainian Championships 2006
2. ↑  «Mistrzostwa Europy w szachach szybkich, Warszawa 2006». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 3. janvārī. Archived 2007. gada 6. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Ukrainische Meisterschaft 2008
4. ↑  4th Pivdenny Bank Chess Cup 2008
5. ↑  74th FIDE Congress, Halkidiki, Greece, 2003

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Bretaņa** jeb **Bretaņas pussala** (franču: *Bretagne*, bretoņu: *Breizh*) ir pussala Francijas ziemeļrietumos. Ziemeļos to apskalo Lamanša jūras šaurums, dienvidos — Biskajas līcis, bet rietumos plešas Atlantijas okeāns.

Pussala ir izstiepta austrumu-rietumu virzienā 200 km garumā. Visplatākā vieta pussalā ir 120 km. Bretaņas pussala aizņem ap 27 000 km2 lielu platību.

Pussalas krasti stipri izroboti, daudz nelielu līču un pussalu. Ziemeļaustrumu piekrastē ir Senmalo līcis, kurā izvietojušās Normandijas salas. Pussalas rietumos atrodas kontinentālās Francijas galējais rietumu punkts — Korsēna rags. Reljefs paugurains, lielāko daļu pussalas teritorijas aizņem Armorikas masīvs; augstākais punkts ir Menzkadors Arrē kalnos pussalas rietumos (384 m vjl).

Pussalu vēsturiski apdzīvo ķeltu tauta bretoņi. Pussalas teritorija lielā mērā sakrīt ar Bretaņas administratīvo reģionu. Lielākā pilsēta ir Bresta pussalas rietumu galā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bretaņas pussala». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 125. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Krasta grīslis** (latīņu: *Carex riparia*) ir reta, nepietiekami izpētīta grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā (neiekļaujot kontinenta ziemeļdaļu), Rietumāzijā un Ziemeļāfrikā.

Latvijā diezgan reti visā teritorijā, purvos, pārpurvotos ūdenstilpju krastos, grāvjos un palieņu pļavās.

Apraksts
--------

Krasta grīslis ir daudzgadīgs, 50-150 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Stublājs ir asi trīsšķautņains, stāvs un augšdaļā raupjš. Lapas ir 0,5-1,3 cm platas, aptuveni stublāja garumā. Lapu makstis pie stublāja pamata ir gaišbrūnas un šķeldrainas. Ziedkopas seglapas garākas nekā ziedkopa. Vīrišķo ziedu vārpiņas galotnē ir divas vai trīs, zem tām no trīs līdz piecas cilindriskas, 3-10 cm garas un 0,4-1 cm platas sievišķo ziedu vārpiņas. Sievišķo ziedu vārpiņas sēdošas vai apakšējās ar kātiņu. Apakšējā sievišķo ziedu vārpiņa bieži nokarena. Dažreiz apakšējo sievišķo vārpiņu galā ir arī vīrišķie ziedi. Augļa pūslītis ir konusveidīgs, ieapaļš, aptuveni 0,5 cm garš, zaļš vai pelēkbrūns, dzīslojums labi saskatāms, knābītis īss, divzobains, pāreja knābītī pakāpeniska. Segplēksne ir brūna, galā gari akotsmaila, vidū ar gaišu joslu, tikpat gara, cik pūslītis. Zied maija beigās un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «krasta grīslis - Carex riparia Curtis - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-04.
**Kārlis Vilhelms Krūze** (*Karl Wilhelm Cruse*, 1765.25.IX Kēnigsbergā—1834.22.III Jelgavā) bija Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas vēstures profesors un garīdznieks.

Dzīvesgājums
------------

1781. gadā uzsācis teoloģijas studijas Kēnigsbergā; 1791. gadā kļuvis par Kurzemes hercogs Pētera kabineta sekretāru, bet 1792—1794 strādājis par hercoga Pētera meitu mājskolotāju Vircavā. 1794—1799 bijis mājskolotājs Rīgā, bet 1799. gadā iecelts par vēstures profesoru Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā; 1801—1802 ģimnāzijas prorektors. 1802. gadā sācis pildīt arī mācītāja pienākumus Jelgavas reformātu draudzē.

Sabiedriskā darbība
-------------------

Kurzemes literatūras un mākslas biedrības dibinātājs (1815), no biedrības nodibināšanas līdz 1817. gadam bijis tās pastāvīgais sekretārs. Jelgavas brīvmūrnieku ložas „Zu den drey gekrönten Schwerdtern" brālis. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 37255432
* LNB: 000180399
* ISNI: 0000 0000 0524 1648
* GND: 100097928

 |

 |
**Baku fondu birža** jeb ***BFB*** (***Bakı Fond Birjası***), ir Azerbaidžānas fondu birža. Tās birojs atrodas Baku.
Baku fondu birža ir slēgta akciju sabiedrība ar 19 kapitāldaļu turētājiem

Vēsture
-------

1999. gada 25. decembrī tika izveidota iniciatīvas grupa fondu birža dibināšanai Azerbaidžānā. Baku fondu biržu 2000. gada 15. februārī dibināja ar Vērtspapīru valsts komitejas atbalstu. Dibinātāji bija 16 Azerbaidžānas lielākās bankas, divi finanšu uzņēmumi un Stambulas fondu birža. Biržas pirmā tirdzniecības operācija notika 2000. gada 1. septembrī, kad tika izsolītas valsts īstermiņa obligācijas.
2004. gada janvārī tika sākta uzņēmumu obligāciju tirdzniecība. Pirmā akciju tirdzniecība Baku biržā tika veikta 2004. gada aprīlī. Centrālā banka 2004. gada 14. septembrī Baku fondu biržā sāka tirgot banknotes. Azerbaidžānas Hipotēku fonds savu obligāciju tirdzniecību BFB sāka 2009. gada jūnijā. Baku fondu biržā tirgus organizētāja iestāde tika izveidota 2013. gada janvārī. Atvasinātos finanšu instrumentus BFB sāka tirgot 2014. gada martā. 2016. gada februārī BFB ieviesa entralizētu tirdzniecības platformu *CETA*. 2016. gada oktobrī biržā sāka tirgot valsts lielāka uzņēmuma *SOCAR* obligācijas.

Ārējās saites
-------------

* Baku fondu birža
**Kārlis Veidemanis** (1891. gada 23. oktobris — 1920. gada 27. aprīlis) bija latviešu virsnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Kārlis Veidemanis dzimis 1891. gada 23. oktobrī Porhovā Krievijā, bērnību aizvadījis Limbažos. Izglītojies vidusskolā.

1910. gadā viņš tika iesaukts Krievijas Impērijas armijā, dienējis 3. dragūnu pulkā Polockā. Pulka rindās K. Veidemanis piedalījies Pirmā pasaules kara pirmajās kaujās. 1915. gadā beidzis praporščiku skolu Pēterhofā, pēc tam dienējis 11. Sibīrijas strēlnieku pulkā. Viņš tika apbalvots ar IV šķiras Annas ordeni un tika paaugstināts līdz štabskapitānam. 1918. gadā tika kontuzēts karojot Rumānijā.

1919. gada martā viņš brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā. No 6. maija Ziemeļlatvijas brigādes Rezerves bataljonā, pēc tam 2. (5.) Cēsu kājinieku pulka rindās piedalījies kaujās pret landesvēru un dzelzsdivīziju pie Cēsīm un Raunas.

1919. gada 22. jūnijā kaujā ar vāciešiem Lodes stacijas rajonā Veidemanis kā bataljona komandieris, mežā pilnīgi ielenkts, bija izlēmis nepadoties, kopā ar saviem kareivjiem turpināja cīņu līdz papildspēku pienākšanai un vāciešu sakāvei pie Skangaļu muižas. Par to 1920. gadā tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni III šķiras. Pulka rindās viņš piedalījies arī cīņās pret bermontiešiem un lieliniekiem Latgalē.

Saslima ar tīfu un miris 1920. gada 27. aprīlī Kārsavā. K. Veidemanis tika apbedīts Umurgas kapos.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Kārlis Veidemanis». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2022-07-10.
2. ↑  *Cīņa par brīvību 2: Latvijas Neatkarības karš (1918-1920) Latvijas Valsts vēstures arhīva dokumentos*. Jānis Roze. 2019. 215. lpp.
3. ↑  «LKOK nr.3/476 : Veidemanis, Kārlis». *lkok.com*. Skatīts: 2022-07-10.
**Pārejoša išēmiska lēkme** (**Tranzitora išēmiska lēkme (TIL)**), pazīstams kā **mini-insults**, ir neliels insults, kura pamanāmie simptomi parasti beidzas mazāk nekā stundas laikā. Tas izraisa tādus pašus simptomus, kas saistīti ar insultu, piemēram, vājumu vai nejutīgumu vienā ķermeņa pusē, pēkšņu redzes aptumšošanos vai zudumu, grūtības runāt vai saprast valodu, neskaidru runu vai apjukumu.

Visas insulta formas, tostarp TIL, rodas no centrālās nervu sistēmas asinsrites traucējumiem. TIL izraisa īslaicīgus smadzeņu asinsrites (CBF) traucējums. Galvenā atšķirība starp lielu insultu un TIL nelielo insultu ir tas, cik daudz audu nāves (infarkta) pēc tam var noteikt, izmantojot medicīnisko attēlveidošanu. Lai gan TIL pēc definīcijas ir jāsaista ar simptomiem, insulti var būt arī asimptomātiski vai klusi. Klusā insulta gadījumā, kas pazīstams arī kā *klusais cerebrāls infarkts* (SCI), attēlveidošanā ir nosakāms pastāvīgs infarkts, taču nav uzreiz novērojamu simptomu. Vienai un tai pašai personai var būt smagi insulti, nelieli insulti un klusi insulti jebkurā secībā.

TIL rašanās ir liela insulta riska faktors, un daudziem cilvēkiem 48 stundu laikā pēc TIL ir smags insults. Visi insulta veidi ir saistīti ar paaugstinātu nāves vai invaliditātes risku. Atzīšana, ka ir notikusi TIL, ir iespēja sākt ārstēšanu, tostarp medikamentus un dzīvesveida izmaiņas, lai novērstu turpmākus insultus.

Atsauces
--------

1. ↑  "Relative survival after transient ischaemic attack: results from the Program of Research Informing Stroke Management (PRISM) study". *Stroke* 43 (1): 79–85. January 2012. doi:10.1161/STROKEAHA.111.636233. PMID 22076008.

	* Veidne:Lay source
2. ↑  "Silent ischemia in minor stroke and TIA patients identified on MR imaging". *Neurology* 65 (4): 513–517. August 2005. doi:10.1212/01.wnl.0000169031.39264.ff. PMID 16116107.
3. ↑  "Definition and evaluation of transient ischemic attack: a scientific statement for healthcare professionals from the American Heart Association/American Stroke Association Stroke Council; Council on Cardiovascular Surgery and Anesthesia; Council on Cardiovascular Radiology and Intervention; Council on Cardiovascular Nursing; and the Interdisciplinary Council on Peripheral Vascular Disease. The American Academy of Neurology affirms the value of this statement as an educational tool for neurologists". *Stroke* 40 (6): 2276–2293. June 2009. doi:10.1161/STROKEAHA.108.192218. PMID 19423857.
4. ↑  "Diagnosis of transient ischemic attack by the nonneurologist. A validation study". *Stroke* 27 (12): 2225–2229. December 1996. doi:10.1161/01.str.27.12.2225. PMID 8969785.
**Pimelīnskābe** (heptāndiskābe, 1,5-pentāndikarbonskābe, HOOC–(CH2)5–COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Pimelīnskābes sāļus un esterus sauc par **pimelinātiem** (grieķu: *pimelos* - tauki). Pimelīnskābe ir balta, kristāliska viela, kas nedaudz šķīst ūdenī.

Atrašanās dabā
--------------

Organismā pimelīnskābes atvasinājumi veidojas no aminoskābes lizīna. Pimelīnskābe atrodama zālēdāju dzīvnieku urīnā.

Iegūšana
--------

Var iegūt no cikloheksanona vai salicilskābes, reducējot salicilskābi līdz tetrahidrosalicilskābei, kuras ketoforma (β-karbonskābe) hidratējoties dod pimelīnskābi (notiek sešlocekļu cikla atvēršanās).  
 Iegūst arī, oksidējot rīcineļļu, vai no pentametilēnhlorīda caur tā dinitrilu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās divvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skābeņskābe
* Malonskābe
* Dzintarskābe
* Glutārskābe
* Adipīnskābe
* Pimelīnskābe
* Korķskābe
* Azelaīnskābe
* Sebacīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4412307-3

 |

 |
"Svētais Pēteris mēģina iet pa ūdeni" (1766), Fransuā Bušē glezna
**Pārdabiskums** ir parādību vai būtņu īpašība, kas nav pakļautas dabas likumiem.

Pārdabiskums ir attēlots folkloras un reliģiskos kontekstos, taču tas var būt arī kā skaidrojums laicīgajos kontekstos, piemēram, māņticībai vai ticībai paranormālām parādībām. Šo terminu attiecina uz nefiziskām būtnēm, piemēram, eņģeļiem, dēmoniem, dieviem un spokiem. Tas ietver arī apgalvotās spējas, ko iemieso vai nodrošina šīs būtnes, tostarp maģiju, psihokinēzi, levitāciju, gaišredzību un ekstrasensoro uztveri.

Naturālisma filozofija apgalvo, ka nekas neeksistē ārpus dabas pasaules, un tāpēc pārdabiskiem apgalvojumiem pieiet ar skepsi.

Atsauces
--------

1. ↑  Diana Pasulka, Jeffrey Kripal. «Religion and the Paranormal». *Oxford University Press blog*. Oxford University Press, 2014. gada 23. novembris.
2. ↑  Loek Halman. «8. Atheism And Secularity In The Netherlands». In Phil Zuckerman. *Atheism and Secularity Vol.2: Gloabal Expressions*. Praeger, 2010. ISBN 9780313351839.
3. ↑  «Naturalism». *Internet Encyclopedia of Philosophy*. University of Tennessee.
**Kaļčika** (ukraiņu: *Кальчик*), vēstures avotos arī **Kalka** (ukraiņu: *Калка*), ir upe Ukrainā, Doneckas un Zaporižjas apgabalos. Sākas Pieazovas augstienē uz Zaporižjas un Doneckas apgabalu robežas, tek pa Pieazovas zemieni dienvidaustrumu virzienā. Ietek Kaļmiusas upē Mariupoles pilsētā 5 km pirms tās ietekas Azovas jūrā.

Pēc vispārpieņemtās vēsturnieku versijas Kaļčikas upes augštecē tagadējā Kamjaņi Mohilu rezervāta teritorijā 1223. gada maijā notika kauja pie Kalkas upes, kurā mongoļu karaspēks Dzeva (Džebes) un Subedeja vadībā sakāva apvienoto Kijevas Krievzemes un polovciešu karaspēku. 1380. gadā pie Kaļčikas upes notika kauja starp divu Zelta Ordas hana Tohtamiša un karavadoņa Mamaja vadītajiem karaspēkiem, kuras laikā lielākā Mamaja karaspēka daļa pārgāja Tohtamiša pusē.

Atsauces
--------

1. ↑  Значение слова "Калка (приток р. Кальмиус)" в Большой Советской Энциклопедии
**Abinieku sūrene** (latīņu: *Polygonum amphibium*) ir mainīga izskata augu suga sūreņu dzimtā, kurai nodala vairākas pasugas vai zemākus taksonus. Bieži tiek nodalīta ūdens forma no sauszemes formas. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, un Ziemeļamerikā.

Sauszemes formas abinieku sūrenes atsevišķi eksemplāri vai nelielas grupas ir sastopamas dažādās mitrās vietās un ūdenstilpju krastos. Ūdens forma veido dažāda lieluma grupas lēni tekošos un stāvošos ūdeņos — nelielās ūdenstilpēs bieži veido monodominējošo audzi visā ūdens virsmas platībā.

Apraksts
--------

Abinieku sūrene ir daudzgadīgs, 25—80 cm garš lakstaugs. Ūdens formai stublāja garums variē atkarībā no augšanas vietas dziļuma un var sasniegt 2—3 metrus. Stublājs ir masīvs, pacils vai gulošs, ūdens formai — peldošs. Nereti stublājs visā garumā sakņojas. Lapas uz stublāja izvietotas pamīšus, iegarenas vai lancetiskas, 5—20 cm garas un 1—4 cm platas. Lapas plātnes mala ir gluda, pamats ieapaļš vai sekli sirdsveidīgs, gals smails. Lapas kāts sauszemes formai ir īss, piestiprinājuma vietā nolaidens, bet bez spārna; ūdens formai — garš, nereti pārsniedz lapas plātnes garumu. Turzīte gandrīz kaila.

Ziedi ir izvietoti blīvā, 2—5 cm garā neīstā vārpā stublāja galotnē, ūdens formai tie garā ziednesī paceļas virs ūdens. Apziednis vienkāršs, aptuveni 0,5 cm garš, vainagveida, tumši vai gaiši sārts. Auglis ir brūns, lēcveidīgs riekstiņš. Zied no jūnija līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «abinieku sūrene - Polygonum amphibium L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-19.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Abinieku sūrene***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Johans fon dem Brēle,** saukts **Plāters** (vācu: *Johann von dem Broele genannt Plater*; ap 1460—1529) bija Livonijas ordeņa landmaršals (1502—1529) un viens no ievērojamākajiem tālaika Livonijas politiķiem un karavadoņiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis aptuveni 1460. gadā Brēles Plāteru dzimtā no Vestfālenes, viņa uzņemšanu Vācu ordenī varēja sekmēt viņa radnieciskie sakari, proti, 1306. gadā Alberts Plāters bija Cēsu komturs. 1430. gadā bruņinieks Venemārs Plāters bija Grobiņas fogts, vēlāk Livonijas ordeņa landmaršals. Uzskata, ka ap 1475. gadu Johans fon dem Brēle ieradās Livonijā, bet tikai 1495. gadā kļuva par Karkuzes pils fogtu, kopš tā laika bija arī ordeņa mestra Valtera fon Pletenberga tuvāko līdzgaitnieku iekšējā lokā jeb ordeņa padomē.

Pēc tam, kad Livonijas landtāgā Valmierā 1501. gada janvārī noslēdza aizsardzības un uzbrukšanas savienības līgumu ar Lietuvas dižkunigaitiju, viņu ievēlēja par ordeņa landmaršalu (karaspēka pavēlnieku un mestra padomnieku) ar rezidenci Siguldas pilī.

1502. gada septembrī Johans fon dem Brēle komandēja Livonijas ordeņa kavalēriju kaujā pie Smoļinas ezera netālu no Latgales ziemeļaustrumu robežas, kad apvienotais Livonijas Konfederācijas karaspēks mestra Pletenberga un Rīgas arbibīskapa Mihaela Hildebranda vadībā uzvarēja Maskavijas karaspēku.

Reformācijas laikā viņš palika uzticīga katolicismam. Pēc tam kad 1525. gadā Vācu ordenis Prūsijā tika pārveidots par mantojamu Prūsijas hercogisti ar pēdējo lielmestru luterticīgo Albrehtu Hoencollernu kā hercogu, Plāters pildīja ordeņa mestra pienākumus, pieņemot Tallinas, Harijas un Viruzemes bruņinieku uzticības zvērestu pēc atdalīšanās no Vācu ordeņa Prūsijā.

Literatūra
----------

* Leonīds Arbuzovs. *Johann von dem Broele gen. Plater im Deutschen Orden in Livland (ca. 1475—1529)*. In: Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik 1905 und 1906. Mitau, 1908. Lk-d 182—209.
* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 667 (lk 506).

Ārējās saites
-------------

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa landmaršali
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
**Johans Volthūss fon Herze** jeb **Jānis Volthauzens** (vācu: *Johann Wolthus von Herse*, latīņu: *Johannes Walthausen*) bija Livonijas ordeņa mestrs 1470.III-1471.IX, miris 1472. gadā Cēsu cietumā.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika par mestru Johanu:  
> 
> 
> 
> 
> "Jānis Volthauzens, 38. Vācu ordeņa mestris, tika ievēlēts pēc Jāņa Osthofa-Mengdena. Viņš uzcēla Tolsburgas pili Virijā. Kad viņš bija valdījis pusotra gada, ordeņbrāļi viņu, pretēji visiem likumiem un taisnībai, atcēla no mestŗa amata, sagūstīja viņu Helmetē, noveda uz Cēsīm, kur viņš cietumā mira. Šīs lietas dēļ Livoniju piemeklēja liels posts un sods".
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa mestri

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Johans fon Mengede**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1470. gads - 1471. gads | Pēctecis: **Bernds fon der Borhs**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 49617797
* GND: 10257460X

 |

 |
Lāsteka
**Lāsteka** ir dabīgi veidojies ledus gabals, kas nokarājas no kādas ēkas jumta, vada, koka zara u.c. Dažreiz par lāstekām sauc arī citus nokarenas formas cietus notecējumus, piemēram, stalaktītus.

Parasti lāstekām ir konusveida forma, kuram pamats ir augšā un virsotne ir apakšā. Iekšpusē nereti ir dažādi dobumi. Vairākas lāstekas kopā veido dažādas konstrukcijas ar neparastām formām.

Lāsteku veidošanās
------------------

Lāstekas uz koka zariem
Lāstekas veidojas pie zemām temperatūrām, parasti dažiem grādiem zem nulles pēc Celsija skalas un tikai tad, ja ir arī šķidra ūdens piekļuve lāstekai. Ūdens var, piemēram, notecēt no kādas ēkas jumta, uz kura kūst sniegs. Šķidrais ūdens gravitācijas ietekmē notek pa jumtu lejup un, pateicoties apkārtējam aukstajam gaisam, sasalst. Tā kā tas turpinās diezgan ilgi, lāstekas izmērs un masa nepārtraukti palielinās gan garumā, gan resnumā. Ja ūdens piekļuve lāstekai beidzas, tā vairs neaug ne garumā ne resnumā, bet ja temperatūra ir virs nulles, tā kūst, tāpēc samazinās tās masa un izmēri. Tad, kad lāstekas smaguma spēks būs lielāks nekā ledus izturība vai jumta konstrukcijas izturība, tad lāsteka nokritīs zemē.

Kaitējumi, ko lāstekas nodara saimniecībai
------------------------------------------

Lāsteku veidošanās uz māju jumtiem, vadiem, un kokiem ir nopietna problēma pilsētas saimniecībai un enerģētikai. No jumtiem krītošās lāstekas bieži vien rada traumas garāmgājējiem, dažreiz pat nonāvējot tos. Lāsteku smaguma dēļ var tikt bojātas un lauztas jumtu konstrukcijas, plīst vadi. Viena no galvenajām un vienkāršākajām metodēm cīņai ar lāstekām, ir to nosišana no māju jumtiem, ko veic sētnieki vai citi komunālie darbinieki. Lāsteku veidošanos pie ēku jumtu malu pārkarēm var novērst, jumtus nosiltinot, t.i. izmantojot termoizolācijas materiālus, kas kavē siltuma zudumus un, attiecīgi, sniega kušanu uz jumta. Modernāks veids cīņai ar lāstekām ir ultraskaņas izmantošana.

Risks cilvēka dzīvībai
----------------------

Lāsteka uz mājas jumta
Galvenais apdraudējums cilvēkam no lāstekām ir to nokrišana no māju jumtiem. Īpaši bīstami ir, ja lāsteka nokrīt cilvēkam tieši uz galvas. Parasti tādi gadījumi beidzas ar lielām traumām, smadzeņu satricinājumiem, un, ja lāsteka bijusi ļoti liela — arī ar nāves gadījumiem. Jo lielāka ir lāstekas masa un augstāka ir māja, jo lielākas briesmas draud cilvēkam, uz kura šāda lāsteka varētu uzkrist.

Skatīt arī
----------

* Atkala
* Ledus
* Stalaktīts
* Stalagmīts

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lāstekas*** |