recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ketija Forbsa** (angļu: *Cathy Forbes*; dzimusi 1968. gada 6. februārī, bijusi precējusies **Varvika** (angļu: *Warwick*)) ir Lielbritānijas starptautiskā meistare šahā (1990).

Biogrāfija
----------

Trīs reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1987, 1988, 1994). 1990. gadā Malaizijā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Marinu Makropulu un Navu Stāru dalījusi 13.-15. vietu. Divas reizes pārstāvējusi Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs (1988-1990).

Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Pazīstama arī kā šaha žurnāliste un vairāku šaham veltītu grāmatu autore.

Atsauces
--------

1. ↑  John Saunders's Chess Pages: British Chess Champions, 1904 to present
2. ↑  1990 Genting Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Cathy Forbes
4. ↑  Results for 'au:Cathy Forbes' > 'Cathy Forbes' [WorldCat.org]

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Latvijas Nacionālās Padomes prezidija locekļi Eslingenē. No kreisās: Velta Vintera, Vilis Janums, Valdemārs Lambergs, Jēkabs Ķulītis, Pēteris Dardzāns, Roberts Liepiņš, Jānis Celms (prezidija priekšsēdis), Jānis Vinters, ?? daļēji redzams, Jānis Lavenieks, Roberts Osis, Arnolds Endziņš un Vilis Hāzners.
**Jānis Celms** (1895—1960) bija latviešu inženieris, pedagogs un valsts ierēdnis, Skolu departamenta direktors (1939—1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1895. gada 19. martā Skrīveru pagasta "Pukutu" mājās. Mācījās Suntažu pagastskolā, Rīgas pilsētas reālskolā (beidza 1913). Uzsāka studijas Rīgas Politehniskajā institūtā, Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada martā iesaukts Krievijas impērijas armijā, beidza karaskolu, piedalījās Pirmā pasaules kara (1916—1918) un Latvijas brīvības cīņās (1918—1920). Kā Atsevišķās studentu rotas leitnants piedalījies kaujās Kurzemē un Zemgalē, izcēlās kaujā pie Skrundas 1919. gada 3. martā.

Pēc kara strādāja par skolotāju Rīgā, turpināja studijas Latvijas Universitātes ķīmijas fakultātē (beidza 1933). Bija Izglītības ministrijas Kultūras fonda nodaļas vadītājs (1931), Mākslas un kultūras lietu pārvaldnieks (1936), Skolu departamenta vicedirektors (1938) un direktors (1939—1940). Izglītības ministrijas pārstāvis Latvijas profesiju kameras prezidijā (1939—1940).
Vācu okupācijas laikā 1941. gadā dažus mēnešus bija Izglītības ģenerāldirekcijas vadītājs, vēlāk LU Ķīmijas fakultātes asistents.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, kur bija skolotājs latviešu bēgļu nometnēs, bija Latviešu Centrālās Padomes Izglītības nozares vadītājs (1946—1948) un Latviešu Nacionālās Padomes prezidija priekšsēdis. Vēlāk pārcēlās uz dzīvi ASV, dzīvoja Oregonas štatā. Miris 1967. gada 30. decembrī Portlendā, apbedīts Rožu kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira (# 2014)
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (# 1824)

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info
**Iecavas pagasta ģerbonis** ir Iecavas pagasta oficiālais simbols. Apstiprināts 2002. gada 7. maijā. Zīmējuma autore – Ilze Lībiete.

Ģerbonim ir angļu vairoga forma, un tajā redzams šķērsu krusts, kas simbolizē atrašanos nozīmīgu autoceļu krustpunktā, kā arī zelta zvans, kas saistīts gan ar Dzelzāmuru un tā bijušajām vara kaltuvēm, kā arī norāda uz Iecavas baznīcas vēsturi un daudzajām izglītības iestādēm, simbolizē tautas modināšanu darbam un vēlmi, lai Iecavas labā slava tālu skan.

Pēc 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas ģerboni kā savu pieņēma Iecavas novads, mainot tā formu un papildinot to ar sudraba apmali. Kad pēc 2021. gada reformas Iecavas novadu pievienoja Bauskas novadam, 2002. gadā pieņemto zīmējumu no jauna pieņēma 2022. gada 24. janvārī.

Heraldiskais apraksts
---------------------

Zilā laukā sudraba šaurais šķērsu krusts, pēdā zelta zvans.

Atsauces
--------

1. ↑  «Iecavas novada simbolika». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 9. novembrī. Skatīts: 2010. gada 1. oktobrī. Archived 2010. gada 9. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. 1 2  «Ģerboņu katalogs - Iecavas pagasta ģerbonis». *gerboni.kulturaskarte.lv*. Skatīts: 2022-05-26.
Rullīšu ķēde un ķēdes rats
Rullīšu ķēdes skice, Leonardo da Vinči
**Rullīšu ķēde**  ir ķēdes piedziņas veids, ko visbiežāk izmanto mehāniskā spēka pārnesei dažādām sadzīves, rūpniecības un lauksaimniecības iekārtām, ieskaitot konveijerus, stiepļu un cauruļu ražošanas iekārtas, automašīnas, motociklus un velosipēdus. Tā sastāv no īsiem cilindriskiem rullīšiem, kurus kopā satur sānu posmi. To pārvieto ķēdes rats, ko bieži sauc vienkārši par zobratu. Tas ir vienkāršs, uzticams un efektīvs[1] spēka pārneses veids.

Lai arī rullīšu ķēdes izgudrošana tiek piedēvēta Hansam Renoldsam 1880. gadā, 16. gadsimta Leonardo da Vinči skicēs parādās ķēde ar rullīšu gultņiem.

Ķēdes konstrukcija
------------------

Divu dažādu izmēru rullīšu ķēde
Rullīšu ķēdei tiek izmantoti divu veidu savienojošie posmi. Iekšējie posmi sastāv no divām plāksnītēm, ko kopā satur divi atloki vai bukses, ap kurām rotē divi rullīši. Pārmaiņus tiek izmantoti ārējie posmi, kurus kopā satur tapas, kas iet cauri iekšējo posmu buksēm. Ķēdēm bez buksēm to vietā ir iespiesta caurulīte, kas pilda to pašu funkciju. Tam ir priekšrocība ražošanā, jo tas samazina nepieciešamo ražošanas darbību skaitu.

Rullīšu ķēdes dizains samazina berzi, salīdzinot ar vienkāršākiem risinājumiem; tas palielina efektivitāti un samazina nodilumu. Pirmajām pārvada ķēdēm nebija rullīšu un bukšu, iekšējos un ārējos posmus savienoja ar tapām, kas bija tiešā saskarē ar ķēdes rata zobiem. Šādā konstrukcijā ļoti ātri nolietojās gan rata zobi, gan plāksnītes saskares vietā ar tapām. Šo problēmu daļēji atrisināja ar buksēm, kas aptvēra tapas. Tas pārnesa nodilumu uz lielāku laukumu, tomēr ratu zobi joprojām nolietojās ātrāk kā vēlams, berzējoties pret buksēm. Bukses aptverošu rullīšu pievienošana radīja ritošu kontaktu ar zobiem un tas padarīja ķēdes ratus un pašu ķēdi noturīgāku pret nodilumu. Šādā sistēmā pastāv ļoti maza berze, ja vien ķēde tiek pietiekami saeļļota.

Atsauces
--------

1. ↑  As much as 98% efficient under ideal conditions, according to Matt D. Kidd, N. E. Loch, R. L. Reuben. «Bicycle Chain Efficiency». *The Engineering of Sport conference*. Heriot-Watt University, 1998. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 6. februārī. Skatīts: 2006. gada 16. maijs.

Bibliogrāfija
-------------

* Green, Robert E. et al. (eds) (1996), *Machinery's Handbook* (25. izd.), Ņujorka, ASV: *Industrial Press*, ISBN 978-0-8311-2575-2

Ārējās saites
-------------

* The Complete Guide to Chain
* Chain In Depth
**Rumjana Gočeva** (bulgāru: *Румяна Гочева*; dzimusi kā **Rumjana Hristova Bojadžijeva** (bulgāru: *Румяна Христова Бояджиева*) 1957. gada 21. jūlijā Asenovgradā) ir Bulgārijas starptautiskā meistare šahā (1982).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu beigām līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Bulgārijas šahistēm. 1973. gadā Novisadā uzvarējusi starptautiskajā junioru šaha turnīrā. 1974. gadā Plovdivā starptautiskajā sieviešu turnīrā dalījusi 3.—4. vietu ar Elizabeti Polihroniadi. 1976. gadā Atēnās uzvarējusi Balkānu valstu čempionātā juniorēm. Daudzkārtējā Bulgārijas sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros izcīnījusi 6 zelta (1980, 1982 (dalīta 1.—2. vieta ar Margaritu Voisku), 1984 (dalīta 1.—2. vieta ar Margaritu Voisku), 1987, 1989, 1991) un bronzas (1979) medaļas. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte: 1978. gadā Plovdiva izcīnīta 1. vieta, 1980. gadā Albenā dalīta 1.—3. vieta, 1981. gadā Plovdivā dalīta 2.—4. vieta, 1982. gadā Plovdivā dalīta 1.—2. vieta ar Tatjanu Lemačko, 1988. gadā Atēnās izcīnīta 1. vieta, 1996. gadā Dojranā (Maķedonija) dalīta 2.—3. vieta, 2007. gadā Fillahā izcīnīta uzvara atklātā turnīra sieviešu konkurencē. Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Gočevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Pārstāvējusi Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1980-1986, 1990), un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1984) medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  8th Chess Balkaniad (girls): Athens 1976
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Rumiana Gocheva

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Tabivere** (igauņu: *Tabivere*) ir stacija Tapas—Tartu dzelzceļa līnijā Igaunijā, Jegevas apriņķa Tabiveres pagastā un atrodas 21,8 km attālumā no Tartu, 90,7 km attālumā no Tapas un 168,3 km attālumā no Tallinas. Tabiveres stacija apkalpo pasažieru vilcienu satiksmi un veic dzelzceļa kravu operācijas. Tabiverē pietur Tapas (Tallinas) un Tartu (Koidulas un Valgas) virzienā kursējošie dīzeļvilcieni.

Tapas--Tartu dzelzceļa līnijas shēma

Stacijas ēka
------------

Līdz ar dzelzceļa līnijas Tapa--Tartu izbūvi 1876. gadā tika atklāta arī stacija Tabiveres ciemā. Tās sākotnējais nosaukums - Voldi. 1926. gadā pārdēvēta par Tabiveri.

Tabiveres stacijas ēka būvēta 19. gs. beigās. Pēc oriģinālprojekta veidotā ēka ir vienstāva koka ēka ar paralēli sliežu ceļam izvietotu pamatapjomu un diviem dvīņu šķērsjomiem. Šķērsjomi ēkas fasādēs veido stāvus zelmeņus, kas bagātīgi dekorēti ar koka siluetgriezumiem.

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2012. gada 18. septembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tapu** |  | **Uz Tartu** |
|  Kārepere |  **Tabivere** | Kerkna  |
Datorspēle *Second Life* ir virtuāla pasaule, kurā spēlētāji var mijiedarboties ar citiem spēlētājiem un veidot pasauli tiem apkārt. 
**Virtuālā pasaule** ir datorsimulēta telpa, kurā var veidot savus avatārus un mijiedarboties ar citiem lielotājiem. Virtuālā pasaule tiek saukta arī par metaversu.

Virtuālās pasaules reizēm ir tiešsaistes spēles, kurās vienlaicīgi var pievienoties daudz lietotāju un atrasties vienā telpā, tostarp komunicēt viens ar otru reālajā laikā. Simulētās pasaules visbiežāk mēdz būt trīsdimensionālas, bet mēdz būt arī divdimensionālas, kuras ļauj lietotājam apceļot un izpētīt telpas apkārtni un reizēm arī stāstus un uzdevumus tajā.

Cits virtuālo pasauļu veids ir dažādu esošu digitalizētu objektu izpēte. Lietotāji iegrimst virtuālajā muzeju, galeriju un arhīvu pasaulē, kur viņi izjūt sajūtu, ka atrodas faktiskā muzejā, skatoties izstādi reālistiskā veidā. Arhitekti izmanto arī virtuālās pasaules, lai iegūtu reālistisku iespaidu par ēku projektējumu — to struktūru un grīdas plānojumu, mēbelēm, rotājumiem un pat mainīgajām ēnām atkarībā no diennakts laika.

Atsauces
--------

1. ↑  Bartle, Richard (2003). Designing Virtual Worlds. New Riders. ISBN 9780131018167
2. ↑  Chen, Brian X. What's All the Hype About the Metaverse? The New York Times
3. ↑  Kaplan Andreas M.; Haenlein Michael (2010). *The fairyland of Second Life: About virtual social worlds and how to use them.* Business Horizons. 52. doi:10.1016/j.bushor.2009.07.002
4. ↑  Aichner, T.; Jacob, F. (2015). *Measuring the Degree of Corporate Social Media Use.* International Journal of Market Research. 57. doi:10.2501/IJMR-2015-018
5. ↑  European Commission, Digital Strategy

Ārējās saites
-------------

* Zinātniskās fantastikas enciklopēdijas raksts (angliski)
**Birmieši** (pašnosaukums: *bama*) ir viena no Dienvidaustrumāzijas tautām, Mjanmas pamatiedzīvotāji un lielākais etnoss, veidojot 2/3 no valsts iedzīvotājiem. Ikdienā lieto birmiešu valodu, kas pieder pie sinotibetiešu valodu saimes un birmiešu valoda ir lielākā sinotibetiešu valoda, kas nepieder pie ķīniešu valodu atzara. Pēc reliģiskās piederības birmieši ir teravādas budisti.

Vēsture
-------

Birmiešu priekšteči ieceļojuši tagadējā areālā 1. tūkštošgades pirmajā pusē no Austrumtibetas. Šeit dzīvojušās monu-khmeru grupas tautas tika izstumtas vai asimilētas. Pirmajā migrācijas vilnī bija teti, kas daļēji ir mūsdienu arakanu, bet daļēji — činu priekšteči. 4. gadsimtā Iravadi ielejā ieradās pju tauta, kas izveidoja Šrikšetras valsti. 5. gadsimtā pju jau bija rakstība pāli alfabētā.

9. gadsimtā Iravadi vidustecē apmetās mranmi, kas kļuva par mūsdienu birmiešu kodolu. Mranmi pakāpeniski asimilēja visas mazākās tautas, konsolidējās ar pju un 11. gadsimtā izveidoja Paganas valsti. Mranmu izcelšanos saista ar Tibetas un Sičuaņas cjaņiem.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 112. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Birmieši***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85018128

 |

 |
**Birzava** (rumāņu: *Bârzava, Bêrzava (19. gs.)*) vai **Brzava** (serbu: *Brzava/Брзава*) ir upe Rumānijā un Serbijā. Birzava ir 166 km gara. Tās baseina platība ir 1190 km² (daļa no Melnās jūras  sateces baseina). Tā ietek Tamišas (Timišas) upē.

Vārda izcelme
-------------

Upes nosakums ir dāku cilmes un nozīmē 'bērzupe', skat. arī Bērzupes, Latvijā. Birzavas vārdā ir nosaukta arī kopiena Arādā, kā arī ciems Hargitas apriņķī.

Rumānija
--------

Birzava Rešicā
Birzava iztek no Banātu kalniem, kas ir daļa no Karpatiem, Rietumrumānijā, uz austrumiem no Rešicas (*Rečicas*) pilsētas. Upe plūst uz ziemeļaustrumiem, netālu no *Pjatra Goznei* ('Gozneju klints') virsotnes, cauri Veļugas ciemam, sasniedzot Banātu kalnu ziemeļdaļu, kur tā pagriežas uz ziemeļrietumiem. Tā tek cauri Rešicas un Bokšas pilsētai, kas ir lielākās apdzīvotās vietas tās tuvumā, un turpina savu tecējumu netālu no Bērzavijas un Šosdejas ciemiem, kur Bērzava pamet Banātu kalnu reģionu un plūst cauri līdzenumam, kur, savukārt upe pagriežas uz dienvidrietumiem, sadalās vairākās paralēlās upēs un plūst garām Skulijas, Gātājas, Senžoržas, Rovinicamares un Dentas ciemam. No šīs vietas līdz pat Bērzavas ietekai Tamišā upes gultne ir sadalīta kanālos. Tālāk upe tek garām Partošas ciematam, dažus kilometrus veidojot Rumānijas un Serbijas robežu, un pēc 127 km gara plūduma cauri Rumānijai Bērzava ietek Serbijas Vojvodinas provincē netālu no Markovičevas ciema.

Serbija
-------

Brzava pie Konakas
Brzava plūst garām Konakas (Sečaņas apriņķī) un Mazās Margitas (*Banatskas Dubicas*) ciemam, kur tā kļūst par Serbijas lielākās kanālu sistēmas (Donavas—Tisas—Donavas kanāls) daļu. Vienīgā apdzīvotā vieta upes lejtecē ir Jarkovacas ciems, kas atrodas netālu no upes ietekas Tamišā, dienvidos no Botošas ciema. Viss upes 39 km garais posms Serbijas teritorijā nomenklatūriski tiek klasificēts kā Brzavas kanāls, taču tas nav kuģojams.

Pietekas
--------

Bērzavai ir šādas pietekas:

* Kreisā krasta: Krivajamare, Grindieša, Veļuga, Līškovumare, Alba, Seku, Rankinu, Sodola, Domāna, Bērzavica, Morāvica (augštecē), Gārliste, Moskādina, Fizeša, Boruga, Gorova, Čopa, Morāvica.

* Labā krasta: Bērzovica, Alibega, Izvoru (strauts), Beilormari, Bolnoveca, Gozna, Izvoru (upe), Čiresna, Breazova, Gropozu, Pjetrozu, Cerova, Vornika, Smida, Stoikonika, Birdanka (Birda).

Apdzīvotas vietas upes apkārtnē
-------------------------------

Rumānijā: Veļuga, Rešica, Bokša, Bērzavija, Gātāja, Denta

Serbijā: Markovičeva, Konaka, Mazā Margita, Jarkovaca

Atsauces
--------

1. ↑  «Telegraful Roman». 4. lpp.[novecojusi saite]

Avoti
-----

* Jovan Đ. Marković (1990): *Enciklopedijski geografski leksikon Jugoslavije*; Svjetlost-Sarajevo; ISBN 86-01-02651-6
* *Atlas svijeta*, Fifth edition (1974); Jugoslavenski leksikografski zavod
* Administrația Națională Apelor Române – Cadastrul Apelor – București
* Institutul de Meteorologie și Hidrologie – Rîurile României – București 1971
* Trasee turistice – județul Caraș
* Trasee turistice – județul Timiș

Kartes
------

* Harta județului Timiș
* Harta Județului Caraș-Severin
* Harta Munții Semenic
* Harta Munții Aninei
**Ujediņeņija** vai **Ostrovujediņeņija** (krievu: *Остров Уединения*) ir bijusī PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Ujediņeņijas salas rietumos Karas jūras krastā.

Vēsture
-------

Staciju 1934. gada septembrī izveidoja ekspedīcija ar ledlauzi *Sadko*. Sākotnēji stacija un personāls bija paredzēti jaunveidojamai Olovjannijas stacijai Severnaja Zemļas arhipelāgā, bet ledus apstākļu dēļ izraudzītā vieta nebija pieejama, tādēļ tika pieņemts lēmums staciju veidot Ujediņeņijas salā 500 km tuvāk. Stacijas apkalpe pirmajā ziemošanas sezonā bija 18 cilvēki, no tiem 9 celtnieki.

2. Pasaules kara laikā, 1942. gada 8. septembrī stacijai, kurā atradās 7 darbinieki, uzbruka vācu zemūdene U-251. Ar artilērijas uguni tika sagrauta stacijas ēka un pārtikas noliktava. Stacijas personāls necieta un tā turpināja darbu. Stacija slēgta 1996. gadā. 2014. gadā salā uzstādīta automātiskā meteostacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Уединения, остров, МГ-2
2. ↑  Полярная линия фронта
3. ↑  Неизведанная Арктика: подвиг острова Уединения

Ārējās saites
-------------

* Остров Уединения
**Maksis Šacs-Aņins** (1885—1975) bija Latvijas ebreju izcelsmes jurists, filozofs un rakstnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1885. gada 22. jūnijā Jaunjelgavas aptiekāra Urija Šaca ģimenē. Pēc Jelgavas klasiskās ģimnāzijas absolvēšanas 1905. gadā viņš sāka studēt Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē, taču 1906. gadā tika no tās izslēgts par revolucionāro darbību un izraidīts no Krievijas Impērijas. Studijas turpināja Bernes Universitātē, ko 1908. gadā absolvēja ar tiesību doktora grādu, dzīvoja Ženēvā, Parīzē, Berlīnē un Vīnē, nodarbojās ar publicistiku. Viņa disertācija par nāciju tiesībām publicēta Rīgā 1910. gadā ar pseidonīmu **Maksims Aņins**. Pēc administratīvā izraidījuma termiņa beigām viņš 1911. gadā atgriezās Krievijas Impērijā. Lai iegūtu tiesības strādāt par juristu, viņš nokārtoja eksāmenu un vēlreiz aizstāvēja disertāciju.

Krievijas pilsoņu kara laikā 1919. gada beigās atgriezās Latvijā, organizēja marksistu klubu un grāmatu apgādu *Arbeter-Heim*, kas bija legāls aizsegs Latvijas Komunistiskās partijas pretvalstiskajām aktivitātēm. Viņš publicēja brošūras jidiša valodā par dažādiem ekonomiskiem un socioloģiskiem jautājumiem.

1928. gadā zaudēja redzi.

Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņš kļuva par komunistiskās avīzes *Kamf* un žurnāla *Ufboj* organizētāju. Pēc Vācijas karaspēka iebrukuma Latvijā devās bēgļu gaitās uz Krieviju un Kazahstānu, bija tieslietu profesors Maskavas un Alma-Atas augstskolās. Pēc kara beigām atgriezās Latvijā. Pret ebrejiem vērstās PSRS kampaņas laikā 1953. gada 18. februārī VDK viņu apcietināja, bet izlaida no cietuma tā paša gada 25. aprīlī.

Miris Rīgā 1975. gada 10. janvārī.

Viņa meita Ruta Šaca-Marjaša (1927—2016) bija advokāte, rakstniece, dzejniece un politiķe.

Darbi
-----

Dzīves laikā publicēja ap 300 darbu jurisprudencē, socioloģijā, sociālajā vēsturē, filosofijā, literatūras un teātra kritikā.

* *Шац-Анин М. Темпорализм. Опыт философии еврейской культуры*. Rīga: Progress, 1919
* *Шац-Анин М. Социальная оппозиция в истории евреев.* Rīga, 1927

Literatūra
----------

* Шац-Марьяш Р. М. Быль, явь и мечта. Книга об отце. Рига, 1995. (krieviski)
* Мауриньш А. Концепция Макса Шац-Анина в современном темпорализме. Макс Шац-Анин. Жизнь. Наследие. Судьба. Материалы научной конференции. Рига, 1998, c. 27—33.
* Шац-Анин Макс. Жизнь. Наследие. Судьба. Материалы научной конференции. Рига, 1998.

Atsauces
--------

1. ↑  VIŅŠ TĀ ARĪ NEKĻUVA REDZĪGS Franks Gordons, Jaunā Gaita nr. 220, 2000. gada martā
2. ↑  Arturs Mauriņš. Laika nefizikālās interpretācijas Latvijā LATVIJAS UNIVERSITĀTES RAKSTI, 763. SĒJUMS. Zinātņu vēsture un muzejniecība. Latvijas Universitāte, 2011
3. ↑  «Макс Шац-Анин / Проза.ру». *www.proza.ru*. Skatīts: 2019-04-18.
**Keti Cacalašvili** (gruzīnu: ქეთი წაწალაშვილი; dzimusi 1992. gada 10. jūnijā Tbilisi) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare šahā (2011).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējusi Gruziju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi sešas medaļas: divas zelta (2007. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2010. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā), divas sudraba (2009. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā un 2009. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā) un divas bronzas (2007. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2008. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā).

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā 2010. gadā Ankarā uzvarējusi Florensio Kampomanesa memoriāla sieviešu šaha turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Cacalašvili piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2011. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Florencio Campomanes Memorial-WIM 2010
2. ↑  3rd quarter Presidential Board 30 May-2 June, 2008, Athens, GRE
3. ↑  2nd quarter Presidential Board Meeting 2011, 4-7 June 2011, Al Ain, UAE

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šajā lapā ir apkopoti **1700. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Sākās Lielais Ziemeļu karš.

Valdnieki
---------

* Inflantiju un okupēto Sēlijas daļu pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs, Saksijas kūrfirsts Augusts II Stiprais.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē mazgadīgā hercoga Frīdriha Vilhelma vietā valsti pārvaldīja viņa māte Elizabete Sofija (līdz 1703) un tēvabrālis Ferdinands Ketlers (līdz 1709).
* Zviedru Vidzemē valdīja Zviedrijas karalis Kārlis XII.

Notikumi
--------

1700. gada 11. februārī Saksijas kūrfirstistes karaspēks 12 tūkstošu kājnieku un 600 dragūnu sastāvā bez kara pieteikuma šķērsoja Misas upi pie Olaines, kas bija Kurzemes un Zemgales hercogistes robeža ar Zviedru Vidzemi, un ieņēma Pārdaugavā esošo Kobrona skansti. Sakši šķērsoja Daugavu pie Jumpravas muižas, ielauzās Vidzemē un sāka ilgstošu Rīgas aplenkumu. Pēc ziedru uzvaras kaujā pie Narvas 1700. gada 30. novembrī Saksijas karaspēks atkāpās no Rīgas, ieņēma Kokneses cietoksni un apmetās ziemas nometnē.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

*

Attēlu galerija
---------------
Viesnīca «Ukraina»
**Viesnīca «Ukraina»** (ukraiņu: *Готель Україна*), līdz 1991. gadam viesnīca *Moskva*, ir valsts īpašumā esoša četrzvaigžņu viesnīca Kijivas centrā, kas vairāk ievērojama ar savas neveiksmīgās celtniecības vēsturi. Ēkai ir 21 stāvs un 371 numuriņi viesiem.

Jau 1944. gadā sākās plānošanas darbi, lai kara pilnīgi nopostīto Kijivas centru uzbūvētu no jauna, sekojot pompozajam staļinisma arhitektūras stilam. Maskavas Staļina augstceltņu stilā celtajai viesnīcas ēkai bija vizuāli jānoslēdz Kijivas galvenā iela, Hreščaķiks.

Centra pārbūves plānošanas un celtniecības darbi ievilkās un viesnīcas ēkas celtniecība sākās tikai 1954. gadā. Jau 1955. gadā PSRS partijas un valdības vadība pieņēma lēmumu par atteikšanos no liekas greznības ēku celtniecībā. Ukrainas vadībai radās problēma – kā pabeigt grandiozos celtniecības darbus. Daļa plānoto ēku palika neuzceltas, un sākās diskusijas par to, kā pabeigt iesākto viesnīcu tā, lai nepārkāptu jaunās norādes no Maskavas.

Rezultātā ēka zaudēja plānoto grezno ieejas kolonādi, fasādes skulptūras un visbeidzot pusi no sava plānotā augstuma. Viesnīcas celtniecība tika pabeigta 1961. gadā.
**Jānis Purviņš** (dzimis 1971. gada 4. jūnijā) ir latviešu horeogrāfs un dejas pedagogs. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs un to lielkoncerta mākslinieciskais vadītājs. Kopš 1995. gada — tautas deju ansambļa "Līgo" mākslinieciskais vadītājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1971. gada 4. jūnijā. No 1977. līdz 1989. gadam mācījās Rīgas 4. vidusskolā (tagad — Rīgas Angļu ģimnāzija). Dejoja kolektīvos "Uguntiņa" un "Līgo". No 1987. līdz 1990. gadam bija Rīgas 4. vidusskolas deju skolotājs.

Studēja Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas Horeogrāfijas nodaļā, kuru pabeidza 1993. gadā, līdztekus bija tautas deju ansambļa "Lelde" mākslinieciskais vadītājs, no 1991. līdz 1997. gadam bija valsts deju ansambļa "Daile" solists. No 1993. līdz 1995. gadam bija tautas deju ansambļa "Jaunība" pedagogs. 1994. gadā pārņēma kolektīva "Līgo" vidējās paaudzes sastāva vadību, bet 1995. gadā kļuva par visa kolektīva māksliniecisko vadītāju.

1998. gadā sāka studēt Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā, kur 2000. gadā aizstāvēja maģistra grādu pedagoģijā. 2006. gadā Latvijas Kultūras akadēmijā ieguva Humanitāro zinātņu maģistra grādu mākslās.

Jānis Purviņš ir Deju svētku virsvadītājs kopš 1998. gada, Deju svētku lielkoncertu mākslinieciskais vadītājs kopš 2003. gada un Skolu jaunatnes deju svētku virsvadītājs kopš 2000. gada, bija to lielkoncerta mākslinieciskais vadītājs 2005. gadā. 2004. gadā Jānis Purviņš bija Vispārējo Igaunijas Dziesmu un Deju svētku virsvadītājs. 2019. gadā tika nominēts Dejas balvai kategorijā "Skatuviskās tautas dejas horeogrāfe/s".

Jānis Purviņš ir izveidojis vairāk nekā 200 oriģinālhoreogrāfiju un tautas deju apdaru, kā arī 17 deju uzvedumus.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «Vadība». Līgo. Skatīts: 2013. gada 11. jūlijā.
2. ↑  «Nominanti 2017-2018». *dejasbalva.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 20. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 20. jūlijā.
Bernda fon der Borha ģerbonis uz šiliņa monētas.
**Bernds fon der Borhs** (vācu: *Bernd von der Borch*, latīņu: *Bernhardus von der Borch*) jeb **Bernhards Borhs** bija Livonijas ordeņa mestrs 1472.I-1483.18.XI, līdz Romas pāvests viņu atcēla no amata.

1480. gadā Livonijas ordeņa mestrs Bernds un Rēzeknes fogts nesekmīgi mēģināja ieņemt Pleskavas kremli. Livonijas-Maskavijas kara laikā 1481. gadā krievu karaspēks iebruka Livonijā, ieņēma Karkuses pili un izpostīja Rīgas arhibīskapijas novadus.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika par mestru Berndu:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "Bernhards Borchs, 39. Vācu ordeņa mestris, saņēma šo amatu 1477.gadā. Šis mestris kaŗoja ar krieviem un ar savu 100.000 lielo kaŗaspēku, no vietējiem un ārzemes kaŗavīriem un zemniekiem, iebruka Krievijā, izstaigāja gandrīz visu zemi un nodedzināja Pliskavas priekšpilsētu, bet vairāk nekā nepanāca.  
> > 
> > 
> > 
> > Krievi savukārt ielauzās Livonijā un rīkojās vēl briesmīgāk, nekā mestris Krievijā. Viņi galīgi izdedzināja Vilandes un Tarvastas apgabalu kopā ar miestiem, nokāva un sagūstīja daudz ļaužu. Tāpat viņi paņēma baznīcu zvanus un aizveda uz Krieviju kopā ar citu laupījumu. Šeit piepildījās Zalamāna izteiciens: "Vīri un zirgi tiek posti uz kaŗu, bet uzvara nāk no Tā Kunga." To piedzīvoja arī šis mestris. Neraugoties uz to, ka šis mestris bija savācis tik lielu kaŗaspēku kā neviens mestris ne priekš, ne pēc viņa, tomēr viņš nebija paspējis neko izdarīt. Jānis Vasiljevičs, Maskavas lielkņazs, pirmais šādā vārdā, 1479.gadā ieņēma lielo Novgorodas kņazisti un pilsētu, kur līdz šim bija bijusi īpaša valdība. Pēc Maskavas parašas visi vecie iedzīvotāji tika pārcelti citās Maskavas zemēs un pilsētā ielikti jauni iedzīvotāji.  
> > 
> > 
> > 
> > Šinī laikā Rēveles biskaps Sīmanis Borchs, mestŗa brālēns un bijušais Hildesheimas domkungs, uzcēla Borholmas un Šķīstītavas biskapa pilis un paplašināja un uzlaboja Rēveles biskapiju.  
> > 
> > 
> > 
> > Šī mestŗa laikā atkal izcēlās kaŗš starp 14. Rīgas virsbiskapu Stefanu Grūbi un Rīgas pilsoņiem no vienas puses un ordeni no otras. Šo kaŗu izsauca mestris un viņa brālēns, Rēveles virsbiskaps Sīmanis Borchs. Rīgas biskapija atkal tapa atdota izlaupīšanai un Rīga ielenkta. Lai arī ilgais aplenkšanas laiks ļoti apgŗūtināja Rīgas pilsoņus un virsbiskapu, tomēr mestris nekā nepanāca, jo pilsoņi un virsbiskaps drošsirdīgi aizstāvēja pilsētu, tā ka mestrim ar kaunu bija jāatkāpjas. Pēc tam Rīgas pilsoņi galīgi nopostīja Rīgas pili, kuŗa par daudz tuvu bija uzcelta pie pilsētas, aplenca arī Daugavgrīvas pili un ieņēma viņu. Kad pāvests Siksts IV. dabūja zināt par mestŗa un viņa piekritēju netaisno rīkošanos, viņš uzlika viņiem baznīcas lāstus, kādēļ mestris Bernhards Borchs tika atcelts no amata, pēc tam, kad bija valdījis 9 gadus".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa mestri

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Johans Volthūss fon Herze**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1472. gads - 1483. gads | Pēctecis: **Johans Freitāgs fon Loringhofe**  |
***Berner Oy*** ir Somijas daudznozaru uzņēmums, kas pieder Berneru ģimenei. Dibināts 1883. gadā. Galvenais birojs atrodas Helsinkos.

Uzņēmums sadalīts sekojošās nodaļās: Aģentūra, Sports, Plaša patēriņa preces, Augu aizsardzība un dārzkopība, Tīrīšanas līdzekļi un higiēna, Veselība un zinātne, Auto-Berner un Autopacēlāji. Ražošana izvietota rūpnīcās Heinevesi un Rajameki. *Berner* pieder arī meitas uzņēmumi Zviedrijā un Baltijas valstīs.

Vēsture
-------

1883. gadā norvēģis Sērens Berners (*Sören Berner*) Helsinkos dibināja savu uzņēmumu, lai importētu siļķes no Stavangeres. Kad tirdzniecība pieauga, viņš vairumtirdzniecībā sāka piedāvāt arī citas zivis, kā arī delikateses: marcipānu, lakricu, rozīnes un kafiju.

1920. gados uzņēmums sāka papīra eksportu.
1930. gados *Berner* sāka importēt mākslīgo mēslojumu lauksaimniecībai. Vēlāk sāka importēt arī cita veidu produkciju. 

1950. gados uzņēmums pievērsās kosmētikai. Tika atvērta pirmā rūpnīca Hertoniemi, Helsinku tuvumā.
1960. gados uzcelta tehnoloģiskās ķīmijas rūpnīca un sākts automašīnu imports. 
1970. gados *Berner* izveidoja sporta nodaļu, piedāvājot produktus aktīvajai atpūtai; izveidota pārtikas produktu nodaļa un autopacēlāju nodaļa.

1980. gados uzņēmums sāka virtuves tīrīšanas līdzekļu biznesu, nopērkot uzņēmumu *Facotek Ky*.
1990. gados *Berner* no *Alko* iegādājās mazgāšanas, kopšanas un dezinfekcijas līdzekļu biznesu. No *Sareko Agro* nopirkts augu aizsardzības bizness. 1994. gadā Igaunijā dibināts meitas uzņēmums *Berner Eesti Oü*, kas nodarbojas ar produkcijas izplatīšanu Baltijas valstīs, galvenokārt ar augu aizsardzības līdzekļiem. 1998. gadā no *Instrumentarium* nopirkts kosmētikas uzņēmums *Bergenheim Yhtiöt*.

2001. gadā *Berner* no *Unilever* nopirka *LV* kosmētikas biznesu. 2001. gadā nopirkts Zviedrijas augu aizsardzības līdzekļu vairumtirgotājs *Gullviks* (to vēlāk apvienoja ar *Bröderna Berner Handels AB*). 2004. gadā no *Noiro* (tagad *Lumene*) nopirkta kosmētikas līnija *Herbina*. 2005. gadā *Berner* nopirka gumijas apavu uzņēmumu *Nokian Jalkineet*, kurš 1990. gadā bija atdalīts no *Nokia*. 2007. gadā no *Altia* nopirkts *Rajamäen* etiķa bizness.

2008. gadā tika nolemts visas loģistikas operācijas apvienot vienā centrā *Viinikkala* Vantā. Centrs tika atvērts 2009. gada 14. janvārī.
2009. gadā iegādāts *Konstrumed Oy*, kas pievienots Veselības un zinātnes nodaļai.

*Berner* Latvijā
----------------

Rīgā atrodas Igaunijā reģistrētā meitas uzņēmuma *Berner Eesti Oü* pārstāvniecība, kas nodarbojas ar agroķīmijas un mēslošanas līdzekļu izplatīšanu Latvijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Berner has subsidiaries in Sweden and the Baltic Countires». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 23. martā. Skatīts: 2012. gada 18. oktobrī.
2. 1 2  «History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 22. martā. Skatīts: 2012. gada 18. oktobrī.
3. ↑  «"Berner", pārstāvniecība Latvijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2012. gada 18. oktobrī.

Skatīt arī
----------

* *Nokian Jalkineet*

Ārējās saites
-------------

* *Berner* vietne
**Čārlzs Hedons Sperdžens** (1834. gada 19. jūnijs — 1892. gada 31. janvāris) bija britu Reformātu Baptistu sludinātājs. Sperdžens vēl joprojām saglabā lielu ietekmi kristiešu vidū mūsdienās, kuru vidū viņš ir pazīstams kā "Sludinātāju Princis". Viņš bija izcils Reformātu Baptistu sludinātājs, kurš aizstāvēja draudzi no liberāliem un pragmatiskiem tā laika uzskatiem, pieturoties pie 1689. gada Londonas Baptistu ticības apliecības.

Sperdžens 38 gadus kalpoja kā mācītājs Ņūparkas ielas kapelā (un vēlāk Metropoles tabernaklā) Londonā. Viņš bija iesaistīts vairākos strīdos ar Lielbritānijas Baptistu Savienību, kuru viņš vēlāk atstāja atšķirīgo uzskatu dēļ. 1867. gadā viņš uzsāka labdarības organizāciju, kura aktīvi darbojas joprojām mūsdienās. Viņš arī nodibināja mācītāju koledžu, kura pēc viņa nāves tika pārsaukta par Sperdžena Koledžu.

Sperdžens ir autors daudzām grāmatām, komentāriem, svētrunām, autobiogrāfijai, žurnāliem, dzejām un dziesmām. Daudzas no viņa svētrunām tika pierakstītas viņam sludinot un pārtulkotas daudzās valodās. Sperdžena svētrunas dziļi uzrunāja viņa klausītājus un tās precīzi spēja izskaidrot Svēto Rakstu nozīmi. Viņa runas māksla spēja noturēt viņa klausītāju uzmanību un daudzi kristieši šodien atzīst viņa svētrunas par labākajām kristīgajā literatūrā.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 1303794
* LNB: 000018087
* LCCN: n80023228
* ISNI: 0000 0001 0862 2216
* GND: 118616447
* SUDOC: 027146723
* BNF: cb119253814 (data)
* BIBSYS: 90249961
* NDL: 00457389
* NKC: jn20010420014
* BNE: XX893177
* CiNii: DA07224287

 |

 |
Šis raksts ir par kara ārstu. Par citu personu ar šādu vārdu skatīt rakstu Jānis Puriņš.

**Jānis Puriņš** (1893. gada 5. aprīlis — 1982. gada 4. maijs) bija Latvijas armijas virsnieks un kara ārsts, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1893. gada 5. aprīlī Cēsīs. 1914. gadā absolvēja Cēsu Ausēja reālskolu un uzsāka studijas Rīgas Politehniskā institūta ķīmijas fakultātē. Sākoties pirmajam pasaules karam institūtu evakuēja uz Maskavu, kur Puriņš atsāka studijas.

1916. gada decembrī Maskavā iestājās Alekseja karaskolā, iegūstot praporščika pakāpi. Dienēja 165. rezerves pulkā, pēc tam 43. Ohotskas kājnieku pulka rindās Dienvidrietumu (Galīcijas) frontē, ievainots, apbalvots ar Annas ordeņa IV šķiru. Pēc atvaļināšanas 1918. gada janvārī viņš atgriezās Latvijā.
1919. gadā brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā un Cēsu kauju laikā tika iecelts par Cēsu pilsētas komandanta adjutantu. Vēlāk pārgāja uz 6. Rīgas pulku, piedalījās kaujās pret bermontiešiem un lieliniekiem. Jelgavas atbrīvošanas operācijas laikā 18. novembrī Puriņu ievainoja kaujā pie Iecavas upes, bet viņš palika ierindā. Pie Skodas (Lietuvā) viņu iecēla par pulka operatīvo adjutantu, 1920. gada martā paaugstināja par virsleitnantu. Pēc brīvības cīņu noslēguma palika dienestā, 1925. gadā tika paaugstināts par kapteini.

Paralēli atsāka studijas Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, kuras absolvēja 1935. gadā. Pēc studiju beigšanas bija ārsts smagās artilērijas pulkā, no 1937. gada armijas štāba vecākais ārsts. 1938. gadā ar Valsts prezidenta pavēli viņu paaugstināja par pulkvežleitnantu un 1939. gadā iecēla par armijas štāba kara sanitārās inspekcijas medicīnas daļas priekšnieku. Tajā pašā gadā Puriņš sāka strādāt par lektoru LU Medicīnas fakultātē.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Puriņš tika atstāts Latvijas armijā par ārstu. Vācu okupācijas laikā 1941. gadā viņš uzsāka ārsta privātpraksi. 1943. gadā iestājās Latviešu leģionā, bija leģiona sanitārinspekcijas sanitārās daļas priekšnieks. Kopā ar leģiona štābu nonāca Dancigā un vēlāk Lībekā. Jāņa Puriņa karavīra gaitas beidzās 1945. gada 2. maijā, kad Apvienotās Karalistes karaspēks okupēja Lībeku. Pēc kara viņš strādāja par ārstu Vācijas bēgļu nometnēs.

1951. gadā izceļoja uz ASV, kur turpināja strādāt savā profesijā. Darbojās latviešu virsnieku apvienībā un no 1979. gada bija Lāčplēša kara ordeņa kavalieru biedrības priekšnieks.
1960. gadā Ņujorkā viņu uzņēma latviešu studentu korporācijā Fraternitas Vanenica par goda filistru.
Miris 1982. gada 4. maijā Bruksvillā, Ņujorkas štatā.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Fraternitas Vanenica 40 gados 1947-1987*. Red. M.Sipiņš. Ņujorka. 1992.
**Azelaīnskābe** (nonāndiskābe, 1,7-heptāndikarbonskābe, HOOC–(CH2)7–COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Azelaīnskābes sāļus un esterus sauc par **azelainātiem**. Azelaīnskābe ir kristāliska viela (bezkrāsaini adatveida kristāli), kas pavisam nedaudz šķīst ūdenī.

Atrašanās dabā
--------------

Azelaīnskābi producē rauga sēnīte *Malassezia furfur*, kas atrodama uz cilvēka ādas.

Iegūšana
--------

Var iegūt no rīcineļļas, apstrādājot to ar slāpekļskābi (no tā cēlies azelaīnskābes nosaukums - grieķu:  *a* - ne, *zoe* - dzīvs, t.i. nedzīvs; slāpeklis, *elaion* - eļļa). Azelaīnskābi viegli iegūt, ozonējot oleīnskābi:

Izmantošana
-----------

Lieto polimēru (poliamīdu, poliesteru, poliuretānu) iegūšanai. Alumīnija azelainātu lieto kā siloksāna smērvielu biezinātāju. Azelaīnskābei ir labvēlīga ietekme uz ādas augšanu, kā arī antibakteriāla iedarbība.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās divvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skābeņskābe
* Malonskābe
* Dzintarskābe
* Glutārskābe
* Adipīnskābe
* Pimelīnskābe
* Korķskābe
* Azelaīnskābe
* Sebacīnskābe

 |

 |
**Čārlzs Vrefords-Brauns** (angļu: *Charles Wreford-Brown*; 1866. gada 9. oktobris Bristole — 1951. gada 26. novembris Londona) bija Lielbritānijas futbolists, kriketa spēlētājs un šahists.

Biogrāfija
----------

1890. gados Čārlzs Vrefords-Brauns bijis dedzīgs sportists studiju laikā Oksfordas universitātē, kuras labā spēlējis gan kriketu, gan futbolu. Vēlāk viņš arī spēlēja kriketu Glosteršīrā. Kriketu spēlējuši arī Čārlza jaunākais brālis Osvalds (kritis Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā) un dēls Entonijs. Tomēr tieši kā futbolists Čārlzs Vrefords-Brauns ieguvis plašu atpazīstamību. Vispirms viņš spēlējis kā vārtsargs, tad pārkvalificējies par balsta aizsargu, bet vēlāk spēlējis arī kā centrālais pussargs. Futbola popularitātes pieauguma laikā kā labi nodrošināts cilvēks bijis pazīstams amatieru futbola aizstāvis. 1906. gadā Vrefords-Brauns bija viens no vadošajiem dalībniekiem kustībā, kas izveidoja Amatieru futbola aliansi Londonā, lai amatieru spēli nošķirtu no Futbola asociācijas - organizācijas, kuras darbību tolaik aizvien vairāk noteica profesionālo klubu finansiālais ieguvums. Pēc laikabiedru atmiņām Čārlzs Vrefords-Brauns bieži spēlējis pret profesionālām komandām ar dziļu kabatu savos šortos, kas bijusi piepildīta ar zelta monētām, un pēc tam, kad tika gūti vārti, iespiedis katra profesionālā vārtsarga rokās vienu no savām monētām. Čārlzs Verfords-Brauns bija sava laikmeta ievērojamākā futbola kluba *Corinthian F.C.* galvenā figūra. Kluba sastāvā viņš nospēlējis 161 spēli, gūstot 8 vārtus.

Kopš 1892. gada darbojies Anglijas Futbola asociācijas padomē, pārstāvot savus klubus un Oksfordas universitāti. No 1941. gada līdz pat savai nāvei 1951. gadā viņš bijis Anglijas Futbola asociācijas viceprezidents, kas bija asociācijas sekretāra sera Stenlija Rousa tiešā pakļautībā. Veicinājis jauno futbolistu apmācību un tālāko izglītību.

Čārlzs Vrefords-Brauns bijis arī pazīstams kā šahists. 1924. gadā Parīzē pārstāvējis Apvienotās Karalistes komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē. 1933. gadā piedalījies arī Lielbritānijas šaha čempionātā, no kura viņam pēc divām kārtām nācies izstāties slimības dēļ, kad viņš bija uzvarējis pirmajā kārtā, bet otrajā nospēlējis neizšķirti.

Atsauces
--------

1. ↑  Charles Wreford-Brown - Check News, Career, Age, Rankings, Stats | ESPNcricinfo.com
2. ↑  «It's a Game of Chess, Football and Cricket Out There...». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 15. janvārī. Skatīts: 2020. gada 15. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Futbolista profils vietnē englandstats.com
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Ībeisa** (angļu: *E-Base* no *Emergency base*) ir Dienvidāfrikas loģistikas polārstacija Antarktīdā. Izvietota uz Fimbulisena šelfa ledāja ap 6 km no tā frontes. Stacija izveidota kā SANAE III ārkārtas gadījumu patvērums. Tiek izmantota kā mītne loģistikas operāciju komandām vasaras periodā.[1] Būvēta piepacelta 3 m virs ledāja virsmas uz tērauda sastatņu konstrukcijas, kas reizi divos gados tiek paaugstinātas par 2 m, lai kompensētu nokrišņu rezultātā pieaugošo sniega slāni. Periodiski stacija tiek atjaunota un pārcelta, atvirzot no ledāja frontes. Tagadējā stacija veidota 2010. gadā no demontētās Vācijas polārstacijas Neimaijere II moduļiem un paredzēta 15 gadu ilgai ekspluatācijai.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  «Photographic tour - E-base». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 23. novembrī. Skatīts: 2011. gada 18. janvārī.
2. ↑  An inside account behind the development of Antarctica’s E-Base

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dienvidāfrikas polārstacijas  |
| --- |
|  |
| 
* *Borga*
* Gofailenda
* Ībeisa
* Marionailenda
* *Norveja*
* SANAE IV
* *Sarīmaraisa*

 |

 |
Šis raksts ir par ārstu. Par citām jēdziena **Kārlis Barons** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kārlis Barons** (1865—1944) bija latviešu ārsts, *Dr. med. h. c.* (1931), Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors (1931), LU Zobārstniecības institūta vadītājs (1920—1943). Latvijas Sarkanā Krusta priekšnieks (1930—1940).
Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1865. gada 12. oktobrī Pēterburgā Krišjāņa Barona un viņa sievas Dārtas, dzimušas Rudzītes, ģimenē.
1891. gadā beidza Maskavas Universitāti, strādāja par privātārstu Rīgā (1892—1900), vēlāk bija Rīgas—Orlas dzelzceļa ārsts (1895—1914). 1908. gadā piedalījās Latviešu zobārstu biedrības dibināšanā, bija biedrības valdes loceklis. Pirmā pasaules kara laikā bija Grodņas cietokšņa lazaretes galvenā ārsta palīgs (1914—1915), latviešu strēlnieku apvienotās lazaretes vecākais ārsts (1917—1918). Latvijas brīvības cīņu laikā bija Latvijas dzelzceļa ārsts (1919—1920), kaujās pret lieliniekiem krita viņa dēls leitnants Kārlis Barons (1919).

Pēc kara beigām bija Latvijas veselības departamenta direktors (1920—1922), Latvijas dzelzceļa galvenais ārsts (1922—1926). Ārstu biedrības priekšnieks (1919—23), Līdztekus no 1920. gada LU Medicīnas fakultātes Zobārstniecības nodaļas dibinātājs un vadītājs. No 1923. gada Latvijas Universitātes docents, vēlāk profesors (1931). Vadīja LU Zobārstniecības institūtu, kas atradās Stabu ielā 9 Rīgā. Bija Latvijas Sarkanā Krusta priekšnieks (1930—1940). 

Vācu okupācijas laikā pensionējās. Traģiski gāja bojā Otrā pasaules kara beigās 1944. gada 20. oktobrī Turaidā, kad, ar divriteni dodoties pie pacienta, pakļuva zem Sarkanās armijas tanka.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis — 3. šķira Nr.309 (1928)
* Atzinības krusts - 2. šķira Nr. 18 (1939)
* Latvijas Sarkanā Krusta Goda krusts (1925).
* Beļģijas I šķiras Sarkanā Krusta krusts.
* Igaunijas Sarkanā Krusta I šķiras Sarkanā Krusta zvaigzne.
* Somijas Sarkanā Krusta krusts.
* Vācijas I šķiras Sarkanā Krusta krusts.

Atsauces
--------

1. ↑  letonika.lv
2. ↑  «Edmunds Griģis. Dažas konservatīvisma ideoloģijas skices – 4. daļa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 23. janvārī. Skatīts: 2015. gada 24. oktobrī.
3. ↑  Zobārstniecība senatnē
4. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr. 262 (17.11.1928)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 27.01.2016.
5. ↑  «Valdības vēstnesis Nr. 262 (17.11.1939)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 27.01.2016.
6. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 328. lpp. ISBN 9789934827051.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305087469
* LNB: 000141203
* ISNI: 0000 0004 1706 182X

 |

 |
**Ķeģi**, **ķeģu ģints** (*Acanthis*) ir žubīšu dzimtas (*Fringillidae*) ģints, kas pieder dadzīšu apakšdzimtai (*Carduelinae*). Apvieno 3 neliela auguma sugas, kas izplatītas Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Ligzdo ziemeļu puslodes arktiskajos un mērenās joslas mežos un krūmājos. Mazais ķeģis introducēts Jaunzēlandē.

Latvijā
-------

Tēviņiem krūtis ir sārtas, attēlā mazais ķeģis (*Acanthis cabaret*)
Latvijā sastopamas visas 3 ķeģu ģints sugas: gaišais ķeģis (*Acanthis hornemanni*), ķeģis (*Acanthis flammea*) un mazais ķeģis (*Acanthis cabaret*). Tās novērojamas migrācijas un ziemas laikā. Ķeģis ir parasts caurceļotājs un ziemotājs, bet pārējās divas sugas sastopamas retāk. Bijuši atsevišķi ligzdošanas gadījumi.

Kopīgās īpašības
----------------

Ķegi ir neliela auguma dziedātājputni. Visas sugas ir apmēram vienādi lielas. Nedaudz mazāks un vieglāks ir mazais ķeģis, kura ķermeņa garums ir 11,5—12,5 cm, svars 9—12 g. Toties lielākais ir ķeģis, kura ķermeņa garums ir 12,5—14 cm, svars 10—17 g. Apspalvojums mugurpusē pelēkbrūns, vēders balts ar brūnām svītrām. Uz pieres sarkans laukums. Tēviņiem krūtis sārtas, mātītēm un jaunajiem putniem gaiši brūnas. Mazais knābis dzeltens. Dažiem īpatņiem, īpaši jaunajiem putniem grūti noteikt sugas piederību.

Ķeģi ir galvenokārt barojas ar sēklām, vasaras periodā arī nedaudz ar kukaiņiem. Ļoti izveicīgi un akrobātiski putniņi, līdzīgi kā zīlītes, barojoties spēj lodāt un atrasties krūmu zaros jebkādā pozīcijā, arī ar galvu uz leju. Ārpus vairošanās sezonas veido lielus barus, bieži kopā ar citām žubīšu dzimtas sugām.

Sistemātika
-----------

* **Ķeģu ģints** (*Acanthis*)
	+ Gaišais ķeģis (*Acanthis hornemanni*)
	+ Ķeģis (*Acanthis flammea*)
	+ Mazais ķeģis (*Acanthis cabaret*)

Atsauces
--------

1. ↑  World Bird List: Finches, euphonias, longspurs, Thrush-tanager, 2018
2. ↑  Latvijas Daba: Žubīšu dzimta
3. ↑  «Ornitofaunistika: Parastais ķeģis Acanthis flammea». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 26. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 8. martā.
4. ↑  «Ornitofaunistika: Mazais ķeģis Acanthis cabaret». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 31. augustā. Skatīts: 2018. gada 8. martā.
5. ↑  «Ornitofaunistika: Gaišais ķeģis Acanthis hornemanni». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 23. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 8. martā.
6. ↑  Alive: Lesser Redpoll (Carduelis cabaret)
7. ↑  Alive: Redpoll (Acanthis flammea)

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Redpolls Genus Acanthis)
* Xeno-Canto: Genus Acanthis
* Avibase: Common, Hoary or Lesser Redpoll
**Karaļa Kārļa Zeme** (norvēģu: *Kong Karls Land*) ir Norvēģijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Arktikā. Salas stiepjas 90 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, sastāv no trijām galvenajām salām (Kongsejas, Svenskejas un Ābela salas), kā arī vairākām nelielām saliņām un klintīm. Ērika Ēriksena šaurums ziemeļos to atdala no Ziemeļaustrumu Zemes, bet Olgas šaurums rietumos — no Edža salas un Barenca salas. Augstākais kalns ir Reciusfjellets Kongsejas rietumos (320 m). Karaļa Kārļa Zemē sastopama lielākā leduslāču populācija Svalbārā. Visa salu teritorija un akvatorija ap tām ietilpst Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervātā.

Vēsture
-------

Salas, domājams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā, kurš to nodēvēja par Vičes Zemi *(Wiche Land)* par godu vienam no *Muscovy Company* īpašniekiem Ričardam Vičem *(Richard Wyche)*. Atklājums tika aizmirsts un salas no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens, kurš gan to sajauca ar Gilesa Zemi. 1959. gadā viņš izkāpa krastā Svenskejā. Karaļa Kārļa Zemes nosaukumu *König Karl Land* pirmoreiz lietoja Teodora fon Heiglina ekspedīcijas kartogrāfs Petermans, attiecinot to uz Virtembergas karali Kārli I. Norvēģi arī lietoja šo nosaukumu, bet attiecināja to uz Norvēģijas un Zviedrijas karali Kārli XV.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Kong Karls Land

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 246596932

 |

 |