recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sālsskābe** jeb **hlorūdeņražskābe** ir hlorūdeņraža (HCl) šķīdums ūdenī. Tā ir stipra, neorganiska, vienvērtīga skābe, kura ir galvenā kuņģa skābes sastāvdaļa. Tā ir plaši izmantota skābe arī rūpniecībā.

Sālsskābe ir bijusi svarīga un bieži izmantota jau senajos laikos, to jau 8. gadsimtā atklāja alķīmiķis Džābirs ibn Haijāns. Viduslaikos to alķīmiķi izmantoja filozofu akmens meklējumos. Rūpnieciskās revolūcijas laikā sālsskābe kļuva par ļoti nozīmīgu ķimikāliju daudzās nozarēs, ieskaitot plaša mēroga organisko savienojumu ražošanu, piemēram tādu kā vinilhlorīds, no kā savukārt veido polivinilhlorīdu.

HCl iegūst, sadedzinot ūdeņradi hlorā vai kā blakus produktu, hlorējot organiskus savienojumus. Sālsskābes sāļus sauc par hlorīdiem. Sālsskābe ir nozīmīgākā un stabilākā hloru saturošā skābe. Sālsskābe parasti nav sastopama skābajā lietū, jo tā neveidojas normālas sadegšanas procesos. Sālsskābes piesārņojums var veidoties, dedzinot hloru saturošus polimērus (polivinilhlorīdu).

Iegūšana
--------

### Iegūšana no hlora un ūdeņraža

Izejvielas ir Cl2 un H2. Tās var iegūt, elektrolizējot sārmu metālu vai sārmzemju metālu hlorīdus.

Iegūstot HCl, ūdeņradi ņem 2% pārākumā. Reakcija H2+Cl2 → 2HCl noris pēc radikāļu mehānisma, un, lai izvairītos no eksplozijas, abas gāzes sajauc tikai deglī. Reakcija noris 600...800 °C temperatūrā. Sadedzināšanas krāšņu jauda ir ap 30 t hlora diennaktī. Iegūto hlorūdeņradi pēc tam absorbē ūdenī. Šādā veidā var iegūt koncentrētu sālsskābi.

### Iegūšana no radikāļu hlorēšanas blakusproduktiem

Hlorējot organiskas vielas (alkānus), veidojas hloralkāni un hlorūdeņradis.

R−H + Cl2 → R−Cl + HCl
Hlorūdeņradi atdala, absorbējot ūdenī, jo hloralkāni šķīst slikti. Šādā veidā gan ir grūti iegūt koncentrētu sālsskābi, jo tā ir blakusprodukts un to ir jāatdala pēc iespējas labāk (nākas lietot lielus absorbenta daudzumus).

Izmantošana
-----------


Sālsskābi lieto krāsvielu, ārstniecības vielu, dažādu polimēru un plastmasu rūpniecībā, kā arī metālu un ādu apstrādē. Izmantojot sālsskābi, iegūst dažādu metālu hlorīdus.

Ģeoloģijā 10% sālsskābe tiek pielietota karbonātisko iežu noteikšanai lauka apstākļos.

Skatīt arī
----------

* Hlorūdeņradis
* Kuņģa skābe

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Anthea Maton; Jean Hopkins, Charles William McLaughlin, Susan Johnson, Maryanna Quon Warner, David LaHart, Jill D. Wright. *Human Biology and Health*. Englewood Cliffs, New Jersey, USA : Prentice Hall, 1993. ISBN 0-13-981176-1. Atsaucē izmantots novecojis parametrs `|coauthors=`

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sālsskābe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85063381
* GND: 4178993-3
* NDL: 00562001

 |

 |
**Skepticisms** ir pieeja informācijas izvērtēšanai un lēmumu pieņemšanai, kas prasa jebkuru apgalvojumu izvērtēt kritiski un lēmumu par tā patiesumu pieņemt tikai tad, kad iegūta un izvērtēta informācija, pierādījumi un alternatīvi skaidrojumi.

Skeptiķis ir cilvēks, kurš, izmantojot kritisko domāšanu, loģiku un zinātni, kritiski izvērtē apgalvojumus, kuriem trūkst empīriska pamatojuma, jo skeptiķi uzskata, ka empīriska pasaules izzināšana ir labākais patiesības noskaidrošanas veids. Šādu praksi sauc arī par zinātnisko skepticismu vai racionālo skepticismu.

Praksē skeptiķi un skeptiskas organizācijas pievēršas pārdabisku un pseidozinātnisku apgalvojumu un ideju izvērtēšanai. Skeptiķu interešu lokā ietilpst ezotērika, pseidozinātne (piemēram, astroloģija un numeroloģija), parapsiholoģija, alternatīvā medicīna un sazvērestības teorijas.

Atšķirības no filozofiskā skepticisma
-------------------------------------

Zinātniskais skepticisms atšķiras no filozofiskā skepticisma, kas apšauba mūsu spēju zināt jebko konkrētu par pasauli un veidu, kā to uztveram. Metodoloģiskais skepticisms, kas ir sistemātisks process, kad patiesība par uzskatiem tiek apšaubīta, ir līdzīgs, bet atšķirīgs koncepts.*Z*inātniskais skepticisms tiek dēvēts arī par Jauno skepticismu.

Kritiskā domāšana
-----------------

*Pamatraksts: Kritiskā domāšana* 
Kritiskā domāšana ir disciplinēts spriešanas veids, ar kura palīdzību tiek analizēta un vērtēta informācija. Kritiskās domāšanas pamatā ir intelektuāli kritēriji, piemēram, ticamība, precizitāte, pamatotība, pilnīgums u.c. ar kuru palīdzību tiek izvērtēta informācija.

Ar kritiskās domāšanas, loģikas un kognitīvās psiholoģijas palīdzību skeptiķis cenšas vispusīgāk novērtēt un analizēt informāciju, kā arī uzlabot savus kognitīvos procesus un spēju atšķirt nepatiesu informāciju vai identificēt maldīgas idejas.

Tā ir domāšanas metode, kas apšauba pieņēmumus. To dēvē arī par *domāšanu par domāšanu* vai *domāšanu par domāšanas nosacījumiem*, un tā ir "racionālas domāšanas, prasmju, pasaules uzskatu un vērtību izmantošana, lai pēc iespējas tuvāk izzinātu patiesību".

Atsauces
--------

1. ↑  «Skeptiskā biedrība. FAQ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 18. februārī. Skatīts: 2017. gada 10. februārī.
2. ↑  Paul Kurtz. *The New Skepticism: Inquiry and Reliable Knowledge*. Prometheus, 1992. 371. lpp. ISBN 0-87975-766-3. Ignorēts nezināms parametrs `|url-access=`
3. ↑  «Critical Thinking: What Is It Good For? (In Fact, What Is It?)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 2. decembrī. Skatīts: 2017. gada 10. februārī.
Roberts Kalevics.
**Kārlis Roberts Kalevics** (1877—1945) bija latviešu jurists, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1877. gada 21. jūnijā Annenieku pagastā. 1894. gadā pabeidza mācības Talsu pamatskolā, strādāja par telegrāfistu Talsos un Kerčā (1894-1901). Studēja tieslietas Odesas Jaunkrievijas Universitātē (1903-1908). Akadēmiskās vienības „Austrums" vecbiedrs.
Strādāja par Jelgavas apgabaltiesas tiesamatu kandidātu (1908-1911), tad par zvērināta advokāta palīgu Jelgavā (1911-1914), 1914. gada 18. oktobrī kļuva par zvērinātu advokātu Jelgavā. Pirmā pasaules kara laikā darbojās kā Tērbatas Bēgļu apgādāšanas komitejas priekšsēdētāja biedrs (1915-1917).

1918. gadā kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Radikālo demokrātu partijas, bija miertiesnesis un Tukuma Talsu zemesgrāmatu nodaļas priekšnieks (1918-1933),
no 1934. gada zvērināts advokāts Tukumā.

Pēc Latvijas okupācijas viņu atbrīvoja no darba, 1941. gada jūnija deportācijas laikā apcietināts un ieslodzīts Vjatlagā, 1941. gada 28. novembrī Kalevicam piesprieda 10. gadus ilgu cietumsodu.

Miris 1945. gada 17. jūnijā Vjatlaga miris 1. lēģera punkta lazaretē, apglabāts vietējā kapsētā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis IV šķira (1935)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  timenote.info
**Juris Bebris** (1859–1951) bija latviešu skolotājs, publicists un rakstnieks. Ilgus gadus aktīvi darbojās Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijā kā pedagoģiskās literatūras referents, kā kordiriģents vadīja vairākus korus.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1859. gada 6. aprīlī Cesvaines pagasta "Ludzēs" pareizticībā pārgājuša lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Kārzdabas pareizticīgo draudzes skolā, kuru beidza 1873. gadā un apguva skolotāja amatu Baltijas skolotāju seminārā Rīgā (1876-1881). 1880. gada II Vispārējos latviešu dziesmu svētkos Bebru Jura vadītais Baltijas Skolotāju semināra vīru koris ieguva godalgu.
Strādāja par Rucavas pagastskolas skolotāju (1881-1888), šajā laikā viņu iespaidojusi Rucavas mācītāja Kārļa Rīmšneidera personība. Vēlāk bija Palangas elementārskolas pārzinis (1888-1903) un Liepājas elementārskolas pārzinis (1903-1915). Palangā apprecējās ar tulkotāju Natāliju Riekstiņu (pseidonīms Bideru Natālija), viņiem piedzima pieci bērni. 

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma J. Bebris devās bēgļu gaitās uz Tērbatu, pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās Liepājā, bija laikraksta "Kurzemes Vārds" un žurnāla "Jaunatnes Domas" redaktors (1919), Liepājas Latviešu biedrības priekšnieks (1919-1920). Latvijas Tautas padomes loceklis. 
Rakstīja par bērnu audzināšanu laikrakstos "Liepājas Atbalss", "Latvija", "Kurzemes Vārds", "Latvietis", "Latvijas Vēstnesis", žurnālos "Austrums", "Izglītības Ministrijas Mēnešraksts" un citur. 
Strādāja par Rīgas apriņķa tautskolu inspektoru (1920-1926), dzīvoja un strādāja Rīgā (1926-1933), vēlāk Asaros Rīgas Jūrmalā rakstīja atmiņu grāmatas. 

Miris 1951. gada 2. februārī Asaros, Jūrmalā. Apbedīts Asaru kapos.

Darbi
-----

Bebru Juris publicēja dzejoļus, stāstus, recenzijas, rakstus par valodniecību un pedagoģiju. Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas vasaras sapulcē 1896. gadā viņš sniedza bibliogrāfiski kritisku pārskatu par mācību un bērnu grāmatu izdošanu. Latviskojis I. Turgeņeva, N. Gogoļa, A. Čehova, P. Rozegera u.c. autoru darbus.

* Lietuviešu dainas (1894)
* A. Kronvalda "Dzimtenes mācība" (tulkojums no vācu valodas, 1922)
* "Dziedāšanas mācības metodika" (1922)
* "Vēstures mācības metodika" (1925)
* "Dziesmu vācelīte" (dziesmu izlase skolām, veidota kopā ar Jēkabu Mediņu, Krišu Melnalksni un Āolfu Šilleru, 1925)
* "Ganuzēna darbi un nedarbi" (1942)
* "Ganuzēns skolā un darbā" (1944).

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis 4. (1926) un 3. šķira (1933)
* Lietuvas Vītauta Dižā ordenis (1939)
* Tēvzemes balva (1939)

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv
2. ↑  «timenote.info». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 19. oktobrī. Skatīts: 2019. gada 19. oktobrī.
3. ↑   ibook.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 40185201

 |

 |
**Lielbērze** ir aprūpes ciems Dobeles novada Auru pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Bērzes labajā krastā pie autoceļa P97 10 km no pagasta centra Auriem, 4 km no novada domes Dobelē un 85 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Lielbērzes muižas *(Groß-Bersen)* centru, kurā 1935. gadā Rīgas pilsētas aizgādības valde ierīkoja nespējnieku sanatoriju tuberkulozes slimniekiem. Vēlākos gados tā pārveidota par tuberkulozes slimnīcu, kas slēgta 2009. gadā. Kopš 2010. gada 1. aprīļa bijušajās slimnīcas telpās darbojas Valsts sociālās aprūpes centra «Zemgale» filiāle «Īle», kas sniedz pakalpojumus personām ar smagiem garīga rakstura traucējumiem no 18 gadu vecuma, pirmās un otrās grupas invalīdiem.

Vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis ir Lielbērzes kapsētas (Barona kapu) kapliča, kapos apglabāts ģenerālis Ādams Johans fon Fītinghofs, dabas piemineklis — Lielbērzes parks.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Lielbērzi». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «VSAC «Zemgale». Filiāle «Īle»». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 2. novembrī. Skatīts: 2012. gada 18. septembrī.
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Auru pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Auri**
* Bērzkrasti
* Gardene
* Ķirpēni
* Lielbērze
* Liepziedi
* Zemnieki

 |

 |
**Kenhī Universitāte** (korejiešu: 경희대학교) ir 1949. gadā dibināta privāta pētniecības universitāte, kuras galvenā pilsētiņa atrodas Dienvidkorejas galvaspilsētā Seulā, bet filiāle — Suvonā uz dienvidiem no Seulas.

Universitāte dibināta 1949. gadā kā divgadīga koledža, universitāte no 1960. gada. Universitātes Korejas medicīnas koledža tiek uzskatīta par valstī vadošo tradicionālās medicīnas skolu. Populāra ir arī Kenhī neklātienes universitāte. Universitātes bijušo studentu vidū ir dziedātājs Bekhjuns (*Baekhyun*, 1992), dziedātājs Čo Kihens (*Cho Kyu-hyun*, 1988), premjerministrs Čons Sekuns (*Chung Sye-kyun*, 1950), dziedātāja Hana Senjona (*Han Seung-yeon*, 1988), dziedātājs Kims Džedžuns (*Kim Jae-joong*, 1986), aktieris Kims Hjundžuns (*Kim Hyun-joong*, 1986), aktieris Kons Jū (*Gong Yoo*, 1979), Dienvidkorejas prezidents Muns Čeins (*Moon Jae-in*, 1953), dziedātājs un aktieris Paks Jočuns (*Park Yoo-chun*, 1986), dziedātājs Tesuns (*Daesung*, 1989).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kenhī Universitāte***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141726388
* LCCN: n93086361
* ISNI: 0000 0001 2171 7818
* GND: 1088566-3
* BNF: cb123205284 (data)

 |

 |
**Somerseta** (angļu: *Somerset Island*) vai **Kūganajūpnunana** (inuītu: ᑰᒐᓇᔫᑉ ᓄᓇᖓ, *Kuuganajuup Nunanga*) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kitikmeotas un Kikiktālukas reģioniem. 12. lielākā Kanādas sala un 46. lielākā sala pasaulē.

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga vidusdaļā uz dienvidiem no Perija šauruma. Barova šaurums ziemeļos to šķir no Kornvolisas un Devonas, Pīla šaurums rietumos — no Velsas Prinča salas, Belo šaurums dienvidos — no Būtijas pussalas, bet Prinča Reģenta šaurums austrumos — no Bafina salas. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā, krasti izroboti ar līčiem. Salas lielāko daļu aizņem 200—400 m augsts plato. Ainavā valda tundra un arktiskais tuksnesis. Kresvela līča akvatorija salas austrumu krastā kopš 1975. gada ir putniem nozīmīga vieta.

Vēsture
-------

Pirmie no eiropiešiem salu 1819. gadā atklāja angļu jūrasbraucējs Viljams Perijs, kas to nodēvēja par godu savai dzimtajai Somersetas grāfistei Anglijā. Jūrasšaurumu starp salu un Būtijas pussalu atklāja tikai 1851. gadā. No 1937. līdz 1948. gadam salas dienvidaustrumos Belo līča krastā pastāvēja *Hudson's Bay Company* Fortrosas faktorija. Līdz 1991. gadam Kresvela līča krastā pastāvēja apmetne, ko apdzīvoja viena inuitu ģimene. Kopš 1992. gada salas ziemeļos pie Kaningema līča vasarās darbojas privāta tūristu apmetne *Arctic Watch Wilderness Lodge*; pie tās ierīkots lidlauks.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Inuit Heritage Trust. Place Names Program
3. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 650. lpp.
4. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Somerset Island
5. ↑  IBA Canada. Creswell Bay
6. ↑  The Canadian Encyclopedia. Somerser Island
7. ↑  TIMOTHY IDLOUT (1916-92)
8. ↑  Arctic Watch Wilderness Lodge

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Somerseta***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* International Map of the World 1:1,000,000 Lancaster Sound NS-15/16/17

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 235096754
* GND: 4215268-9

 |

 |
**Sjui Dzjuņs** (ķīniešu: 徐俊, piņjiņs: *Xú Jùn*; dzimis 1962. gada 17. septembrī) ir Ķīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1995).

Biogrāfija
----------

No 1980. gadu sākuma līdz 2000. gadu sākumam Sjui Dzjuņs bija starp labākajiem Ķīnas šahistiem, divreiz (1983, 1985) izcīnot zelta medaļas individuālajos Ķīnas šaha čempionātos. Divas reizes (Subotica 1987, Bīle 1993) viņš piedalījās Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros un trīs reizes Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (2000. un 2001. gadā izstājās otrajā kārtā, savukārt 2004. gadā — pirmajā kārtā). 2005. gadā iekļuvis Pasaules kausa izcīņas šahā trešajā kārtā, kurā zaudējis Ruslanam Ponomarjovam.

Starp Sjui Dzjuņa lielākajiem individuālajiem panākumiem ir divas uzvaras Āzijas čempionātos šahā (2000, 2001) un Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā Džakartā (1987). Turklāt viņš ir guvis panākumus starptautiskos šaha turnīros Gdiņā (1986, pirmā vieta), Džakartā (1994, otrā vieta) un Šanhajā (2003, dalīta pirmā vieta kopā ar Džanu Džunu).

Pārstāvējis Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 10 reizes (1984-1996, 2000-2004). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1986) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 3 reizes (1985—1993). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1985) medaļu;
* Āzijas valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 5 reizes (1987-1991, 1995, 2003). Komandu vērtējumā izcīnījis 4 zelta (1987, 1989, 1991, 2003) un sudraba (1995) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 3 zelta (1987 (divas), 1989) un 2 sudraba (1991, 2003) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1994. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis ceturtais Ķīnas šahists, kas saņēmis šaha lielmeistara nosaukumu. 2012. gadā saņēmis FIDE vecākā trenera nosaukumu ar mūža licenci.

Atsauces
--------

1. ↑  2005 World Cup : World Chess Championship
2. ↑  OlimpBase :: 2nd Asian Continental Championship, Udaipur 2000
3. ↑  OlimpBase :: 3rd Asian Continental Championship, Kolkata 2001
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Xu Jun
5. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Xu Jun
6. ↑  OlimpBase :: Men's Asian Team Chess Championship :: Xu Jun

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Oskars Frīdrihs Borkovskis** (vācu: *Oskar Friedrich Borkowsky*, 1872—1945) bija vācbaltiešu jurists un politiķis. 

Pēc Kurzemes okupācijas 1915. gadā sadarbojās ar Kurzemes militāro pārvaldi, 1917. gada 21.—22. septembrī bija viens no sešiem Kurzemes Zemes sapulces Liepājas deputātiem, 1919. gadā Liepājas prokurors.

Latvijas brīvības cīņu laikā pēc Aprīļa puča Liepājas gubernators un vācu brīvprātīgo karaspēka komandieris Rīdigers fon der Golcs viņu 1919. gada 26. aprīlī nominēja par Latvijas Pagaidu valdības vadītāju gāztā Ministru prezidenta Kārļa Ulmaņa vietā. Borkovskis savā valdībā uzaicināja piedalīties sešus ministrus no latviešu, vācbaltiešu un ebreju partijām.

27. aprīlī Liepājā ieradās mācītājs Andrievs Niedra, kas kļuva par starpnieku sarunās starp Borkovski un gāztās Latvijas Pagaidu valdības ministriem. Pēc Antantes militārās misijas pieprasījuma viņš 29. aprīlī atbrīvoja Ulmaņa kabineta ministrus. 
Pēc neveiksmes jaunas kompromisa valdības izveidošanā 1919. gada 5. maijā Oskars Borkovskis nodeva Niedram valdības vadītāja pienākumus, kādu laiku saglabājot iekšlietu ministra portfeli.

1923. gada 11. janvārī Latvijas Tiesu palāta viņam uzrādīja apsūdzību par stāšanos sakaros ar Baltijas zemessardzes trieciena bataljonu, lai gāztu Latvijas pagaidu valdību, par sevis izsludināšanu par jaunās valdības komisāru un jauna ministru kabineta sastādīšanu. Rīgas apgabaltiesa Borkovskim 1924. gadā piesprieda 9 mēnešu ieslodzījumu pārmācības namā, ko Tiesu palāta nomainīja uz ieslodzījumu cietoksnī.

Atsauces
--------

1. ↑  IX. Liepājas posms. No: Bruno Kalniņš. "Vēl cīņa nav galā…", Stokholma, 1983.
2. ↑  Ādolfs Šilde. Latvijas vēsture 1914–1940. Stokholma: Daugava 1976. — 314 lpp. (atsauce uz laikrakstā "Latvis" 1924. gadā publicēto prāvas atreferējumu)
**Sīpolu ziedmuša** (*Eumerus strigatus*) ir ziedmušu dzimtas (*Syrphidae*) suga, kas izplatīta Eiropā, Ziemeļāfrikā, Krievijā, Kazahstānā, Kirgīzijā, Mongolijā, Ķīnā, Japānā un Ziemeļamerikā.

Bioloģija
---------

Tā ir 6,5—7,5 mm gara muša, kāpurs līdz 10 mm. Tā ķermenis iegareni ovāls, pelēcīgi balts, bez kājām, ar stipri krokotu ķermeni. Postījumus sīpolos veic kāpuri, iegraužoties sīpola saknes daļā, veidojot ejas un izalojot visu mīkstumu. Bojāto sīpolu lakstu gali nodzeltē. Stipri bojātie augi iznīkst.

Sezonas laikā attīstās divas paaudzes. Mušas izlido jūnija sākumā un lido līdz jūlija beigām. Mātīte olas dēj pa vienai vai vairākām vienkopus zem sīpolu zvīņām vai lapu padusītēs, retāk uz zemes. Pēc 6—8 dienām izšķiļas kāpuri un iegraužas sīpolos, tajos barojoties apmēram 20—30 dienas. Pēc tam bojājuma vietā vai augsnē iekūņojas. Pēc 2—3 nedēļām no kūniņām izlido ziedmušas un atkal dēj olas un attīstās otrās paaudzes īpatņi. Vasaras beigās augsnes virskārtā vai bojātos sīpolos ziedmušas kāpuri izveido pupārijus un tur arī pārziemo.

Ekoloģija
---------

Sīpolu ziedmuša ir batunsīpolu, daudzposmu sīpolu, dārza sīpolu, ķiploku, tulpju, hiacinšu, narcišu, skalbju, burkānu un kartupeļu kaitēklis. Sīpolu ziedmušas kāpuri bieži sastopami kopā ar sīpolu mušas kāpuriem. Salīdzinoši sīpolu ziedmuša ir mazāk kaitīga nekā sīpolu muša.

Cīņa ar kaitēkli dārzā
----------------------

Lai aizsargātu sīpolu stādījumus, pirmkārt, jāstāda vesels stādāmais materiāls, kas nav invadēts ar kāpuriem un kūniņām, un jāizmanto pareiza augu seka. Ziedmušu izlidošanas laikā 4—5 m attālumā citu no cita dobēs izliek dzeltenos līmes vairogus, mušu bojātos augus izrauj un iznīcina. Mušas var pievilināt ar saldiem rūgstošiem šķidrumiem, kam pievienots sīpolu ekstrakts, bet dobēs tās var atbaidīt, augsni ap sīpoliem apkaisot ar naftalīna un smilšu maisījumu (1:10). Parādoties kaitēklim, izmanto arī ķīmiskos aizsardzības līdzekļus, lai gan tie nav vēlami.

Atsauces
--------

1. ↑  Aina Karpa (2008). *Catalogue of Latvian Flies (Diptera: Brachycera)*. – Latvijas entomologs, 46: 4-43.
2. ↑  *Определитель насекомых Дальнего Востока России. Т. VI. Двукрылые и блохи. Ч.1* / под общ.ред. П. А. Лера. — Владивосток: «Дальнаука», 1999. — 655 с. — 500 экз. — ISBN 5-7442-0921-2
3. 1 2 3  «Kaitēkļi, kas apdraud sakņu dārzu». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 9. jūnijā. Skatīts: 2015. gada 5. oktobrī.
4. 1 2 3 4 5 6  Sīpolu ziedmuša (Eumerus strigatus)[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Lai nepaliktu bez sīpoliem
* Latvijas Republikā reģistrētie augu aizsardzības līdzekļi
* Ziedmušas
**Trinārs** (*Clupea*)ir netīrs cilvēks, kas uzvedās ka lohs. Dzīvo Liepājā un saldū.Trināriem mīļākais skaitlis ir 3 un dzer alkoholu piekrdienās.
Nac zināms kā radās trinārs ber ir zināms ka viņi nekur nepazudīs.

Latvijā
-------

Siļķu ģinti Latvijā pārstāv viena suga — reņģe (*Clupea harengus membras*), kas ir Baltijas jūrā dzīvojoša Atlantijas siļķes pasuga. Reņģe ir saimnieciski nozīmīga Baltijas jūras zivs. Šī suga nārsto jūras piekrastes sēkļos. Izšķir rudenī un pavasarī nārstojošas reņģu populācijas. Pēc nārsta reņģes aizceļo tālu no krasta un izklīst mazākos baros. Dažreiz nelieli reņģu bariņi ieklejo piejūras upēs un ezeros.

Kopīgās īpašības
----------------

Siļķes ir vidēji lielas, sudrabainas zivis ar tumšu muguru un izvirzītu apakšžokli. Ķermenis slaids, proporcionāli garš, nedaudz no sāniem saplacināts. Vēders noapaļots, to sedz ķīļveida zvīņas. Žaunu vāki noapaļoti. Tām ir viena muguras spura, kas atrodas apmēram ķermeņa vidusdaļā. Vēdera spuras atrodas tieši apakšā muguras spurai vai novirzītas nedaudz uz aizmuguri. Tām parasti ir 9 stari. Visām spurām stari ir mīksti. Uz sāniem nav sānu līnijas.

Siļķes parasti ir 20—25 cm. Mazākā ģintī ir reņģe, kuras ķermeņa garums ir apmēram 15—20 cm. Lielākā ir Atlantijas siļķes nominālpasuga, kas var sasniegt 45 cm.

Uzvedība
--------

Siļķes mājo jūrās, krasta tuvumā, kur dziļums nepārsniedz 200 m. Jaunās zivtiņas līdz 2 gadu vecumam uzturas seklumā, nārsta vietās. Pēc tam tās pārvietojas uz dziļākiem ūdeņiem. Uzturas baros, raksturīga nārsta migrācija. Līdz gada vecumam barojas ar sīka izmēra zooplanktonu, pēc tam galvenā barība ir dažādi vēžveidīgie, nelielas zivtiņas un tārpi.

Sistemātika
-----------

**Siļķu ģints** (*Clupea*)

* Atlantijas siļķe (*Clupea harengus*)
	+ Atlantijas siļķe (*Clupea harengus harengus*)
	+ Reņģe (*Clupea harengus membras*)
* Filipīnu siļķe (*Clupea manulensis*)
* Klusā okeāna siļķe (*Clupea pallasii*)
	+ Baltās jūras siļķe (*Clupea pallasii marisalbi*)
	+ Čošas siļķe (*Clupea pallasii suworowi*)
	+ Klusā okeāna siļķe (*Clupea pallasii pallasii*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Siļķveidīgās zivis (Clupeiformes)
2. 1 2 3 4  «Marine Species: Genus Clupea». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 27. janvārī. Skatīts: 2017. gada 1. septembrī.
3. ↑  «NatureGate: Baltic herring». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 27. augustā. Skatīts: 2017. gada 1. septembrī.
4. ↑  «Салака (балтийская сельдь)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 24. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 1. septembrī.
5. ↑  Fishbase: Clupea harengus Linnaeus, 1758 Atlantic herring
6. ↑
**Suhonoja** jeb **Sukinava** (krievu: *Сухоной*), agrāk arī **Sibīrijas Marienburga** jeb **Sibīrijas Alūksne** (krievu: *Мариенбург Сибирский*), ir latviešu 19. gadsimta beigās dibināts ciems Krievijas Federācijas Krasnojarskas novada Ujāras rajonā.

Vēsture
-------

Suhonoju 1897. gadā dibināja no Alūksnes apkaimes pa 1896. gada vasarā līdz Ačinskai atklāto līniju atceļojušie latvieši. Sākotnēji ciema nosaukums bija Sibīrijas Marienburga jeb Sibīrijas Alūksne, taču, sākoties Pirmajam pasaules karam, tas pēc ciematnieku lūguma pārdēvēts par Suhonoju. 1907. gadā Suhonojā tika atvērta pirmā skola, un 1910. gadā Suhonojā bija 110 latviešu un 10 igauņu saimniecības.

20. gadsimta 30. gados tika izveidots kolhozs „Jaunais Darbs", uz kuru mēneša laikā no viensētām uz jauno ciematu pārveda apmēram simts viensētu ēkas. 1937. gadā PSRS Lielā terora laikā, NKVD īstenojot tā saukto "Latviešu operāciju", apcietināti 68 Suhonojas latvieši, no kuriem lielākā daļa tika nogalināti. Pēc Otrā pasaules kara daudzi ciemata iedzīvotāji pārcēlās uz Latviju.

Pēc 2014. gada 1. janvāra datiem ciemā pastāvīgi dzīvo 419 cilvēki, no kuriem aptuveni 100 ir latvieši, Mūsdienās (2016. gadā) ciemā darbojas feldšeru akušieru punkts, vidusskola, bērnudārzs, klubs, divi veikali, vairākas zemnieku saimniecības.
Daudzi iedzīvotāji strādā piemājas saimniecībās. Ciemā ir luterāņu draudze. Notiek latviešu kopienas sarīkojumi Ziemassvētkos un Jāņos.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Foto: Latviešu ciems Sibīrijā — Suhonoja». Apollo. 2016. gada 17. novembris. Skatīts: 2016. gada 22. novembrī.
2. ↑  Virtuālā izstāde "Cita Sibīrija", 2016. muzejs un pētniecības centrs "Latvieši pasaulē".
3. 1 2  Šķirklis "Село Сухоной" Archived 2020. gada 3. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Krasnojarskas novada enciklopēdija, 2016
4. ↑  Bezgodova, Olga. Латвия - Уяр. Из Сибири с любовю Archived 2016. gada 7. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. Ujāras rajona avīze "Vperjod", 2012.g.
**Virķēni** ir ciems Valmieras novada Vilpulkas pagastā netālu no Igaunijas robežas (tuvākā lielā Igaunijas pilsēta — Pērnava — atrodas 75 km attālumā, savukārt galvaspilsēta — Tallina — atrodas 200 km attālumā). Ciems izvietojies Virķītes krastos pie autoceļa P21, 5 km no pagasta centra Vilpulkas, 5 km no novada centra Rūjienas, 45 km no Valmieras un 150 km no Rīgas.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Virķenu muižas (*Würken*) centru. Muiža izveidota 1520. gadā, kad Ordeņa mestrs izlēņoja Kudlinam dažus zemes gabalus. 1921. gada 19. martā muižas centrs piešķirts Rūjienas Zemkopības biedrībai lauksaimniecības skolas ierīkošanai un visu šo laiku līdz pat 2006. gadam te atradās profesionālā vidējās izglītības iestāde. Virķēnu muižas apbūve un parks ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.

Virķēni no 1997. gada, kad tika atklāta jaunā sporta zāle, līdz pat 2005. gadam bija viens no nozīmīgākajiem basketbola centriem Vidzemē, kur basketbola spēles un nometnes aizvadīja gan Valmieras un Rūjienas jaunatnes basketbola komandas, gan arī Latvijas Basketbola līgas komandas Valmieras "ŠANA" un "Valmiera/Rūjiena" (1999./2000. un 2000./2001. gada sezona). Šajā laikā arī vairākas Latvijas jaunatnes basketbola U-16 un U-18 nacionālo izlašu sagatavošanās nometnes pirms Eiropas čempionātiem tika aizvadītas tieši Virķēnos.

Attēlu galerija
---------------

* Virķēni (2017) Virķēni (2017)
* Viķēnu muižas Kungu māja (2017) Viķēnu muižas Kungu māja (2017)
* Virķēnu Sporta zāle (2017) Virķēnu Sporta zāle (2017)
* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Virķēniem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Pilis.lv Virķēnu muiža». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 19. februārī.
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vilpulkas pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Jaunāmuiža
* **Vilpulka**
* Virķēni

 |

 |
**Cēge fon Manteifels** (Zoege von Manteuffel) jeb **Manteifels** (Manteuffel) saukts **Cēge** (Szoege) vai **Manteifels-Cēge** (Manteuffel-Szoege) ir senas Baltijas muižnieku dzimtas vārds, kas sākas Baltijā ar Gerhardu Zoije (Gerardus Soye), kurš 1325. gada 11. jūnijā dokumentā minēts kā Dānijas karaļa Kristofera II vasalis kopā ar 40 citiem. 1333. un 1360. gadā "Johannes dictus Zoge" minēts kā Dorpatas kanoniķis. 1390. gada 30. jūnija dokumentā Henneke un Gerts Zoije ir aprakstīti kā Klausa dēli. 1428. gadā Hermanis, Klauss, Otto un Hanss Zoije minēti uz arhibīskapa akta saistībā ar Teitoņu ordeni.

Vārds
-----

Nosaukums vācu valodā bija mainīgs, piemēram, Zoye, Soye, Soeghe, Zoeghe, Zöge, Szoge, Zoege un Szoege vai arī vēl citādāka rakstība. Iesauka "Manteifels" pirmo reizi tika pieņemta Kurzemē 17. gadsimtā, vēlāk arī Igaunijā un Livonijā, un mūsdienās vienkāršības labad to bieži izmanto kā galveno nosaukumu. Iespējams, tā ir vācbaltiešu vai vācu izcelsmes bruņinieku dzimta, kas valstī ieradās 12. gadsimta beigās vācu Ostsiedlung sastāvā ar Zobenbrāļu ordeni.

Nav radniecības ar Pomerānijas dzimtu ar vārdu fon Manteifels, kuram arī ir cits ģerbonis. Nav skaidrs, kāpēc arī Kurzemes Cēges ģimene pieņēma šo vārdu. Kurzemes līnija pirmo reizi tika apzīmogota 1528. gadā ar ģerboni, kas ir gandrīz identisks Igaunijas Cēges ģerbonim. Poļu kavalērijas kapteinis Everts (*Evert (Eberhard) Soye auf Zunzen*) 1601. gadā rakstīja kā "*Szoege gen. Manteuffel*". Tikai viņa dēls Eberhards (1590-1637) regulāri lietoja segvārdu Manteifels. 1909. gadā publicētajā Kurzemes līnijas ģimenes vēsturē tika uzskaitīti divi fiktīvi laulātie pāri, kurus tā saistīja ar Pomerānijas līniju, kas pēc mēnešiem tika labota.

Atsauces
--------

1. ↑  Ir paralēle ar baltiešiem fon der Osten-Sakeniem, kurus sākotnēji sauca par fon Sakeniem un no 1544. gada pieņēma Pomerānijas fon der Ostenas nosaukumu un ģerboni.
Partenona marmors - zirga galva
Partenona marmors - Lapits cīnās ar kentauru
**Elgina marmors** jeb **Partenona marmors** ir Senās Grieķijas marmora skulptūru un dažādu arhitektonisko detaļu kolekcija. Figūras kādreiz tika demontētas no Partenona fasādēm un citiem Atēnu Akropoles tempļiem un ēkām. Kolekciju savāca Tomass Brūss, septītais grāfs Elgins, kas strādāja par Britu vēstnieku Osmaņu impērijā laikā no 1799. gada līdz 1803. gadam. Daži angļi grāfu Elginu sauc par laupītāju, kurš bija izkārtojis nekaunīgu atļauju Osmaņu impērijas oficiālajās iestādēs - demontēt un savākt savā īpašumā Akropoles mamora skulptūras. Laikā no 1801. gada līdz 1812. gadam Elgina strādnieki bija novākuši apmēram pusi no Partenona skulptūrām, kā arī savākuši liela izmēra arhitektūras detaļas no Nīkes tempļa, Propilejas un Erekhtemas. Marmora skulptūras tika ar kuģiem transportētas uz Angliju. Jau savas dzīves laikā grāfs Elgins tika kritizēts par vandalismu, un pēc publiskām debatēm 1816. gadā Anglijas valdība atpirka Elgina marmora kolekciju, to atdodot Britu muzejam. Lai varētu izvietot marmora kolekciju, tika uzbūvēta Duvīna galerija (angliski: Duveen Gallery). Tomēr arī mūsdienās notiek diskusijas par Elgina marmora kolekcijas piederību, vai kolekcijai vajadzētu atrasties Britu muzejā, vai arī tai būtu jāatgriežas atpakaļ Atēnās.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Parthenon Marbles (or Elgin Marbles) Restoration to Athens, Greece - History of the Marbles». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 23. janvārī. Skatīts: 2009. gada 11. janvārī.
2. ↑  British Museum - What are the 'Elgin Marbles'?

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Archived 2009. gada 3. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Gustavs Ķempelis** (1874—1940) bija latviešu jurists un sabiedriskais darbinieks. Latviešu strēlnieku bataljonu organizēšanas komitejas vicepriekšsēdētājs.
Latvijas pretalkohola kustības veidotājs, vairāku atturības biedrību dibinātājs un vadītājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1874. gada 7. maijā Raudonpamūšes muižas uzrauga ģimenē Lietuvā. Pēc tēva nāves 1882. gadā pārcēlās uz Rīgu, mācījās Aleksandra ģimnāzijā. Studēja tieslietas Maskavas Universitātē (1896—1900), pēc tam advokāts Rīgā. 1901. gada vasarā atturības biedrības „Auseklis" valdes sekretārs, 1907. gadā nodibināja Vidzemes pretalkohola biedrību.
Pirmā pasaules kara laikā darbojās Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejā (1915—1917), bija priekšsēdētāja biedrs.
Pēc Februāra revolūcijas bija Republikāņu partijas līdzdibinātājs 1917. gada 7. aprīlī. 1917. gada 22. decembrī Ķempeli ievēlēja par provāciskās Vidzemes Zemes padomes locekli.
1921. gada 25. maijā piedalījās Bezpartejisko pilsoņu grupas dibināšanā.

Līdztekus bija arī laikraksta „Jaunā Balss" redaktors (1923—1928), bankas direktors un Latvijas Atturības biedrības priekšsēdētājs. A/S „Izdevējs" Valdes un p/s „Latvis" Padomes dalībnieks. Latviešu senatnes biedrības biedrs, Latviešu veco strēlnieku biedrības biedrs. Latvijas Centrālās pretalkohola biedrības priekšnieks.

Miris 1940. gada 24. maijā Rīgā, apbedīts Lielajos kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis III šķira (1927)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. X. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 19435—19436. sleja.
2. ↑  «Dokumenti stāsta (1988)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2019. gada 3. novembrī.
3. ↑  Dažas konservatīvisma ideoloģijas skices – 4. daļa Archived 2016. gada 23. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Edmunds Griģis
4. ↑  «nekropole.info». Arhivēts no oriģināla, laiks: 14.03.2016. Skatīts: 24.10.2015.
**Igauņu haika** ir dzejas forma, kas ir īsāka par tradicionālo haiku. Ja Parastai haikai zilbju skaits ir 5+7+5, bet igauņu haikai trijās rindās tikai 4+6+4 zilbes.

Igauņu haikas dzejas formas izgudrotājs ir Asko Kinnaps (Asko Künnap). 
Pirmais igauņu haiku krājums iznāca 2010. gadā ar nosaukumu „Eesti haiku" („Igauņu haika"), autori:Asko Kinnaps, Jirgens Rōste (Jürgen Rooste) un Karls Martins Sinijervs (Karl Martin Sinijärv). 
Šīs grāmatas ievadā Jirgens Rōste raksta: „Igauņu haika sastāv no trīs rindām (zilbju skaits 4+6+4, kopā 14 zilbes), haikās trāpīgā un lakoniskā formulējumā tiek attēlots galvenokārt igauņiem, Igaunijas dzīvei, sadzīvei un dabai būtiskais vai eksistenciāli svarīgais. Aizraušanās ar igauņu haiku sākusies 21. gadsimta otrajā desmitgadē un turpināsies līdz mūsu rakstīšanas laiktelpas beigām."\*

Pirmais igauņu haiku atdzejas krājums „Aika sattuu. Vironhaikuja" iznāca Turku grāmatu gadatirgū, Somijā 2011. gadā. Somu valodas izdevumam Hannu Oitinens (Hannu Oittinen) izgudroja atbilstošu žanra apzīmējumu vironhaiku (igauņu haika).

2012. gada oktobrī tika izdota Hannu Oitinena pirmā somu valodā sarakstītā igauņu haiku grāmata „Assamallan asemalla. Vironhaikuja", kur līdztekus somiski sarakstītajām igauņu haikām iekļauti viesdzejoļi igauņu valodā un valodiski eksperimenti. Cik zināms, šis darbs ir pirmā grāmata pasaulē, kas izdota Hellinā jeb no Helsinkiem un Tallinas izveidotā fiktīvā dvīņu pilsētā.

2011. gada Helsinku grāmatu gadatirgū, kur Igaunija bija galvenais viesis, tika sarīkotas igauņu haiku rakstīšanas sacensības. Igauņu haiku izlasi ir publicējis Igaunijas Rakstnieku savienības literārais žurnāls „Looming" („Daiļrade"). Facebook darbojas somu-igauņu rakstītāju grupa ar nosaukumu Vironhaiku.

Izdotie igauņu haiku krājumi:
Eesti haiku. Autori: Asko Kinnaps, Jürgens Rooste, Karls Martins Sinijervs. Priekšvārdu rakstījuši Jirgans Rooste. Näo Kirik, Tallinn, 2010. ISBN 978-9949-21-073-2.

Aika sattuu. Vironhaikuja. Autori: Asko Kinnaps, Jirgens Rooste, Karls Martins Sinijervs. Hannu Oitinena tulkojums somu valodā un priekšvārds. Palladium Kirjat, 2011. ISBN 978-952-9893-67-6.

Assamallan asemalla. Vironhaikuja. Autors: Hannu Oitinena. Mākslinieks: Asko Kinnaps. Uzaicinātie autori: Asko Kinnaps, Mari Līsa Rōsa (Mari-Liis Roos), Jirgens Rooste, Karls Martins Sinijervs. Näo Kirik, Hellinna, 2012. ISBN 978-9949-9172-6-6.

Atsauces
--------

* Eesti haiku, lk. 17.

Ārējās saites
-------------

Vironhaiku Facebookis: 

* 
* Archived 2023. gada 12. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* 
* 
*
**Jaunlaicene** ir ciems Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta vidienē 2 km uz dienvidiem no autoceļa A2, 17 km no novada centra Alūksnes un 185 km no Rīgas.

Jaunlaicenē atrodas pagasta pārvalde, bērnudārzs, tautas nams, bibliotēka, tūrisma informācijas centrs, aptieka, veikals, Jaunlaicenes muižas muzejs un biškopības muzejs. Muižas medību pils ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet muižas apbūve (parks, kapliča, stallis, veļas māja, saimniecības ēkas, pārvaldnieka māja) — vietējas nozīmes piemineklis.

Vēsture
-------

Jaunlaicenes muižas kungu māja 1911. gadā.
Jaunlaicenes muiža
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Volfu dzimtai piederošās Jaunlaicenes muižas *(Neu-Laitzen)* centru. Pēc 1920. gada agrārās reformas Jaunlaicenes muižu ar Kalna un Evalda pusmuižām 3076,35 ha platībā sadalīja 112 vienībās.
Jaunlaicenes muižas kungu māja ir nojaukta 1930. gados, bet sagabājušās Volfu dzimtas kapenes ar 19. gadsimta vidū celto kapliču. 

Latvijas PSR laikā Jaunlaicene bija ciema un kolhoza «Nākotne» ciemats. Ciemā līdz 2018./2019. mācību gadam atradās skola (līdz 2017./2018. mācību gadam pamatskola, tad sākumskola).

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 104 | —     |
| 1979 | 124 | +19.2% |
| 1989 | 250 | +101.6% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 215 | −14.0% |
| 2011 | 230 | +7.0% |
| 2021 | 219 | −4.8% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Jaunlaiceni». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas VII sējuma 14178-14180 slejas. Rīga: 1931.-1932.
4. ↑  LETA. «Slēgs Jaunlaicenes sākumskolu un Liepnas internātpamatskolu». *aluksniesiem.lv*, 2018-2-23. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-07-01. Skatīts: 2018-11-21.
5. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jaunlaicenes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Auguļi
* Bērziņi
* Brieži
* **Jaunlaicene**
* Lācupji
* Opekalns
* Rūci
* Stiliņi
* Šļukumi
* Tortuži
* Vēciņi

 |

 |
**Tans Hunbo** (vienkāršotā ķīniešu: 汤鸿波, piņjiņs: *Tang Hongbo*, dzimis 1975. gada oktobrī) ir Ķīnas kosmonauts, Tautas Atbrīvošanas armijas Gaisa spēku lidotājs, vecākais pulkvedis.

Tans Hunbo piedzima zemnieku ģimenē Feilunas ciematā (tagad Feilanas ciems), Junhucjiao pilsētā, Sjantaņas apgabalā, Hunaņas provincē. Pēc tautības viņš ir haņs.
1995. gada septembrī viņš sāka dienestu Tautas Atbrīvošanas armijā. 1997. gada aprīlī Tans iestājās Ķīnas Komunistiskajā partijā. Viņš dienēja Gaisa spēku aviācijā. Līdz 2010. gadam viņš uzdienējās līdz aviācijas pulka eskadriļas komandierim un tika novērtēts kā Gaisa spēku pirmās klases pilots. 

2010. gada 7. maijā Tans Hunbo tika iekļauts kosmonautu vienībā.
2016. gada maijā viņu apstiprināja kosmosa kuģa *Shenzhou 11* dublieru apkalpē. 
2019. gada decembrī viņu apstiprināja par kosmosa kuģa *Shenzhou 12* pamatapkalpes operatoru. 

Pirmo kosmisko lidojumu Tans Hunbo veica 2021. gadā no 17. jūnija līdz 17. septembrim, esot kosmosa kuģa *Shenzhou 12* operatoram, dodoties pirmajā ekspedīcijā uz orbitālo staciju *Tiangong*. Stacijā viņš ar diviem kosmonautiem pavadīja trīs mēnešus. Tans veica vienu iziešanu kosmosā.

Otro reizi kosmosā Tans Komandieris devās 2023. gada 26. oktobrī, esot kosmosa kuģa *Shenzhou 17* komandierim.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Shenzhou 12* | 17.06.2021. | 17.09.2021. | Nie HaišensLiu Bomins | Operators | 92 d 4 h 11 min | *Tiangong* 1. ekspedīcija |
| *Shenzhou 17* | 26.10.2022. |  | Tans ŠendzjeDzjans Sjiņlins | Komandieris |  | *Tiangong* 6. ekspedīcija |

Iziešanas atklātā kosmosā:

| **Misija** | **Slūžu kamera** | **Kosmonauti** | **Sākums** (UTC) | **Beigas** | **Ilgums** | **Darbība** |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Tiangong* 1. ekspedīcija | *Tianhe* | Liu BominsTans Hunbo | 04.07.2021. 00:11 | 06:57 | 6 stundas 46 minūtes | Pirmā Ķīnas iziešana kosmosā kopš 2008. gada. Veikti iekārtu uzstādīšanas darbi *Tianhe* ārpusē |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tans Hunbo***.
* Тан Хунбо astronaut.ru (krieviski)
***Hibiscus boryanus*** ir apdraudēta hibisku suga, kas endēma Maskarēnu salām.

Lai arī suga ir reta, plaši kultivētā *Hibiscus rosa-sinensis* jeb Ķīnas roze izveidota, krustojot vairāku sugu hibiskus, ieskaitot *Hibiscus boryanus*.

Nosaukums
---------

Maskarēnu salās hibisks pazīstams arī kā ***Foulsapate marron*** un ***Mahot bâtard***.

Apraksts
--------

Krūms vai neliels koks, tā augstums līdz 8 m, stumbra caurmērs sasniedz 20 cm. Ziedu krāsa no oranžas līdz sarkanai.

Izplatība un veģetācija
-----------------------

Sastopams Maurīcijā un Reinjonā Indijas okeāna rietumu daļā. Dod priekšroku vietām, kur augu gadu saglabājas pietiekams, taču ne pārmērīgs mitrums. Izvēlas saulainas vietas ar nelielu ēnojumu visas dienas garumā. Pārāk liela ēna novājina augu un samazina ziedu produktivitāti. Kaut arī augs ir rets, Maurīcijā nacionālie dārzi un dabas aizsardzības pārvaldes sugu reintroducē savvaļā.

Sistemātika
-----------

*Hibiscus boryanus* ietilpst atsevišķā hibisku ģints grupā *Lilibiscus*, kuru veido aptuveni 10 sugas — *Hibiscus arnottianus*, *Hibiscus denisonii*, *Hibiscus fragilis*, *Hibiscus genevii*, *Hibiscus kokio*, *Hibiscus liliiflorus*, *Hibiscus rosa-sinensis*, *Hibiscus schizopetalus*, *Hibiscus storckii*. 

Izņemot plaši kultivēto Ķīnas rozi un koraļļu hibisku no Austrumāfrikas, to areāli ir ierobežoti un aptver Indijas okeāna rietumu daļas salas, Havajas un Fidži. Diemžēl, dabiskās vides iznīcināšanas rezultātā gandrīz visas šīs sugas atrodas uz izmiršanas robežas.

Izmantošana
-----------

Senāk kolonisti hibisku izmantoja ēku konstrukcijās. No lapām gatavotu tēju lieto pret klepu un peldēs kā līdzekli nieru sāpju mazināšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Plant List. A working list of all plant species: *Hibiscus boryanus* DC.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 13. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 11. septembrī.
2. ↑  Encyclopedia of Life: *Hibiscus boryanus*[novecojusi saite]
3. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS). Catalogue of Life: 2014 Annual Checklist. World Plants: *Hibiscus boryanus* DC.
4. ↑  Hibiscus rosa-sinensis. Hibiscus rosa-sinensis Cultivars
5. 1 2 3  Plantfinder. Inspiration • Ideas • Advice. Gardens Online: *Hibiscus boryanus*
6. 1 2 3 4  «Hibiscus & Malvaceae. Cultivation • Conservation • Education. Hibiscus boryanus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. augustā. Skatīts: 2016. gada 11. septembrī.
7. ↑  «*Hibiscus* section *Lilibiscus*». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 12. septembrī.
Kartogrāfs Martins Valdzēmillers 19. gadsimta fantāzijas portretā
**Martins Valdzēmillers** (vācu: *Martin Waldseemüller*; dzimis ap 1470. gadu, miris 1520. gada 16. martā), pazīstams arī ar latīnizēto vārda formu ***Hylacomylus***, bija vācu kartogrāfs. Pazīstams ar to, ka izveidojis agrāko karti (1507. gadā) ar nosaukumu "Amerika".

Martina Valdzēmillera 1507. gada karte
Valdzēmillers pieņēma, ka nosaukums "Amerika" cēlies no Amerigo Vespuči vārda latīņu valodas varianta. Viņš to nezināja droši un vienkārši mēģināja izskaidrot vārdu, ko bija sastapis citās kartēs. Vēlāk viņš savā 1513. gada pasaules kartē vārdu "Amerika" aizstāja ar *Terra Incognita*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Martins Valdzēmillers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 27366067
* LNB: 000152407
* LCCN: n90601547
* ISNI: 0000 0001 2100 1609
* GND: 119353717
* SUDOC: 027564142
* BNF: cb122348655 (data)
* BIBSYS: 7075156
* ULAN: 500478549
* NLA: 35587121
* NKC: mzk2009533307
* BNE: XX1156722
* CiNii: DA06253596

 |

 |
Pundurtrusis
**Pundurtrusis** ir mājas trusis, kas pieder trušu šķirņu grupai, kurai raksturīgs mazs izmērs (svars līdz 1,6 kg, ķermeņa garums līdz 26 cm), vai arī trusis, kuram ir pundura gēns.

Pundurtrušu šķirnēm raksturīgo mazo izmēru izraisa ģenētiska mutācija, kuras rezultātā ir deaktivizēts gēns HMGA2. Šī mutācija var rasties dabiskā ceļā, taču, laika gaitā dabā sastopamo pundurtrušu mazais izmērs un izmainītā galvaskausa sejas struktūra kļuva par vēlamām fiziskajām iezīmēm, tādēļ šīs īpašības tika selekcionētas.

Saistītas ar mazo izmēru, pundurtrušiem var būt dažas veselības problēmas, jo īpaši žokļu un zobu problēmas.

Apraksts
--------

Pundurtrušiem raksturīgi apaļi, kompakti ķermeņi, īss deguns, mazas ausis un galvas izmērs, kas ir nesamērīgi liels salīdzinājumā ar ķermeņa izmēru, kā arī platas pieres un purni, un izvalbītas acis. Pundurtrušiem var būt īss vai garš kažoks, parastas vai izliektas ausis, un tiem var būt dažādas kažoka krāsas un raksti. Mazās, mazulim līdzīgas galvas izmēra un formas dēļ pundurtruši ir pakļauti zobu problēmām. Tā kā truša zobi nekad nepārstāj augt, zobi, kas neizkrīt, izaug gari un rada trusim nopietnas veselības problēmas. Pundurtrušu šķirnes parasti sver no 0,7 kilogramiem līdz 1,6 kilogramiem.

Par mazāko pundurtrušu šķirni tiek uzskatīts Nīderlandes punduris. Pēc Amerikas trušu audzētāju asociācijas datiem šīs šķirnes maksimālais svars ir 1,1 kilograms.

Vesela mājas truša dzīves ilgums var būt no 8 līdz 12 gadiem.

Galerija
--------

* Nīderlandes pundurisNīderlandes punduris
* Šķirne "Dwarf Hotot"Šķirne "*Dwarf Hotot*"
* Šķirne "Miniature Lop"Šķirne "*Miniature Lop*"
* Šķirne "Plush Lop"Šķirne "*Plush Lop*"
* Šķirne "Miniature Lion Lop"Šķirne "*Miniature Lion Lop*"

Atsauces
--------

1. 1 2  «pundurtrusis | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2022-11-23.
2. ↑  Hu, Dou (2014). "Identification and analysis of the dwarf mutation in domestic rabbits". *Swedish University of Agricultural Sciences, Faculty of Veterinary Medicine and Animal Science* (Uppsala).
3. ↑  Lou Carter. «How Big Do Dwarf Rabbits Get? (with Size Comparison Chart)». *Rabbit Care Tips* (en-US), 2019-10-01. Skatīts: 2022-11-23.
4. ↑  Randy Hall. «Recognized Breeds». *ARBA* (en-US). Skatīts: 2022-11-23.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pundurtrusis***.