recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Finanšu nestabilitātes hipotēze** (angļu: *Financial Instability Hypothesis*) ir finanšu krīzes pētījums, ko izvērsa amerikāņu ekonomists Haimans Minskījs (*Hyman Minsky*) un valdības un centrālbankas lietpratēji reizēm piesauc makroekonomiskās politikas lēmumos.

Raksturojums
------------

Kapitālisma ekonomika iekļauj inflāciju un deflāciju, kurām ir potenciāls iziet ārpus kontroles. Keinsisma valdību mērķi parasti ir apturēt ekonomisko lejupslīdi. Šīs vēsturiskās epizodes tiek pieminētas Minskīja un citu ekonomistu rakstos par ekonomisko stabilitāti.

Atšķirībā no klasiskāsās monitārās politikas teorijas, hipotēze uzsver bankas peļņas meklēšanas nozīmi. Bankas, tā skaitā visādi brokeri un dīleri, ir arī kredītu un parādu tirgotāji, kas cenšas ieviest jauninājumus aktīvos, kurus paši arī iegādājušies. Šī nodarbošanās it kā padara par spēkā neesošu pamata naudas piedāvājuma teorijas efektu, ka ir nemainīgs „naudas" postenis, kura apgrozības ātrums ir praktiski nemainīgs. (Tādējādi izmaiņas šajā naudas piedāvājumā ir lineāra proporcionāla attiecība uz cenu līmeni.)[*nepieciešama atsauce*]

Finanšu nestabilitātes hipotēze nebalstās uz ārējiem satricinājumiem, kas veido uzņēmuma dažādu grūtību ciklus. Hipotēze uzskata, ka vēsturiski uzņēmuma cikli (*business cycle*) ir sajaukušies no (i) ekonomikas iekšējas dinamikas, un (ii) sistēmu iejaukšanās un regulēšana, kura ir paredzēta, lai saglabātu ekonomikas līdzsvaru.

Atsauces un piezīmes
--------------------

**Minskīja moments** (angļu: *Minsky Moment*) ir finanšu nestabilitātes notikums, piemēram, kad investori un spekulanti ar lieliem parādiem steidzās pārdot aktīvus un izraisa lielu kritumu finanšu tirgos (tirgos, kuriem it kā pietrūkst naudas). Rakstīts, ka šis termins pirmo reizi lietots spriežot par 1998. gada Krievijas finanšu krīzi.

1. 1 2  Minsky, Hyman P. (1986), Stabilizing an Unstable Economy, Yale University Press, ISBN 978-0071592994
2. ↑   Minskīja pētījuma teksts (angliski)
3. ↑

* What's a Minsky moment? – *Seattle Post-Intelligencer*
* Minsky has his moment – *Financial Reality*
* Housing Minsky moment – *Doctor Housing Bubble*
* Have we reached a Minsky moment? – *MoneyWeek*

Ārējās saites
-------------

 Akadēmiski raksti par hipotēzi (angliski)
**Mohāča** (ungāru: *Mohács*) ir pilsēta Ungārijas dienvidos, Baraņas meģes Mohāčas apriņķa centrs Donavas upes labajā krastā.

Mohāča rakstos pirmoreiz minēta 1093. gadā. Ungārijas un Eiropas vēsturē Mohāča pazīstama kā divu izšķirošu kauju vieta. 1526. gada 29. augustā Osmaņu impērijas karaspēks Suleimana I vadībā sakāva ungāru, impērijas, čehu, poļu, pāvesta apvienoto karaspēku Lajoša II vadībā Mohāčas kaujā. Sakāve iezīmēja viduslaiku Ungārijas beigas un tās sadalīšanos trijās daļās. 1687. gada 12. augustā Mohāčas kaujas rezultātā sakāvi savukārt piedzīvoja osmaņi, kurus sakāva Habsburgu karaspēks. Šī kauja iezīmēja osmaņu spēka norietu un Habsburgu dominēšanas sākumu Ungārijā.

Pilsētas tiesības Mohāča ieguva 1724. gadā, tomēr 1868. gadā tās atkal zaudēja. 20. gadsimta sākumā pilsētā sāka attīstīties rūpniecība, 1910. gadā tās iedzīvotāju skaits sasniedza 17 000. No 1918. līdz 1921. gadam Mohāča atradās Serbijas okupācijā. Pēc Trianonas līguma iekļāvās Ungārijā. 1924. gadā atkal ieguva pilsētas tiesības. Pēc Otrā pasaules kara, sociālistikās Ungārijas laikā, pilsētā tika uzcelta liela skaidu plašu rūpnīca.

Pēc tautas skaitīšanas datiem 2011. gadā pilsētā bez ungāriem dzīvoja arī vācieši (9,7 %), horvāti (3,9 %) un romi (3 %). Pirms Pelnu dienas notiek tradicionālas karnevāla svinības *Busójárás*. Mohāča ir šahista Zoltāna Ribli (*Ribli Zoltán*, 1951) dzimtā pilsēta.

Atsauces
--------

1. ↑  Q88686710; KSH kods: 23959; pārbaudes datums: 16 decembris 2022.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mohāča***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Busójárás

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 138409327
* LCCN: n83023546
* GND: 4219334-5
* NKC: ge541117

 |

 |
**Rūdolfs Eglītis** (1892—1962) bija latviešu ārsts, Limbažu pilsētas galva (1936—1940, 1941).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 16. septembrī Limbažu pagasta "Langaču" mājās zemkopja Jāņa Eglīša ģimenē.
1911. gada jūnijā Rūdolfs Eglītis absolvēja Ķeniņu ģimnāziju Rīgā, studēja medicīnu Tērbatas Universitātē.

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņš sāka strādāt par Vecpiebalgas un apkārtnes pagastu ārstu un vācu okupācijas laikā 1918. gada martā nokārtoja Tērbatā ārsta gala eksāmenus, un augustā pārcēlās uz Limbažiem. 1919. gada 2. jūlijā Limbažu pilsētas dome ievēlēja Eglīti par priekšsēdētāja vietnieku un pieņēma darbā par pilsētas ārstu. 1919. gada decembrī Eglītis kopā ar sievu un dēlu atgriezās Vecpiebalgā, bet Latgales atbrīvošanas cīņu laikā 1920. gada janvārī un februārī dienēja Latvijas armijā kā kara ārsts.

1922. gada maijā Rūdolfs Eglītis atgriezās Limbažos, kur kopā ar ārstu Keselu strādāja Limbažu slimnīcā.
1924. 1927. un 1931. gadā viņu ievēlēja par Limbažu domes priekšsēdētāju no namsaimnieku saraksta.
1930. gada 7. martā viņu iecēla par pilsētas ārstu, bet 1931. gadā par aizsargu bataljona ārstu.
No 1936. gada 19. oktobra līdz Latvijas okupācijai 1940. gada vasarā Eglītis bija Limbažu pilsētas galva. 1940. gada 5. augustā avīze "Cīņa" paziņoja par Limbažu pilsētas vecākā un valdes atcelšanu. Eglītis strādāja par Limbažu slimnīcas un poliklīnikas — ambulances ārstu.

Vācu okupācijas laikā 1941. gada jūlija beigās viņš vēlreiz uzņēmās Limbažu pilsētas vecākā amatu, bet decembra sākumā Eglītis nodeva pilsētas vecākā pilnvaras Kārlim Gobam un uzņēmās privātārsta praksi Rīgas ielā 6.

1944. gada augustā Eglīšu ģimene devās bēgļu gaitās uz Vāciju, strādāja Pelvormas salā Šlēsvigas Ziemeļjūras piekrastē.
Pēc Vācijas kapitulācijas Eglītis dzīvoja Flensburgā, kur strādāja kā bēgļu ārsts. 1950. gadā Eglītis pārcēlās uz ASV un strādāja par ātrās palīdzības ārstu Ņujorkā, bet no 1952. gada par galveno ārstu tuberkulozes klīnikā Henritonā, Mērilendā.

1962. gadā viņš devās pensijā un pēdējos dzīves gadus pavadīja kopā ar meitu un mazbērniem, strādādams privātpraksē Vašingtonas priekšpilsētā Betesdā. Miris 1969. gada 1. februārī, pārapbedīts Limbažu kapos.
Alberts Drukerts.
**Kārlis Alberts Drukerts** (1875—1940) bija latviešu ierēdnis un sabiedriskais darbinieks, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1875. gada 1. novembrī Krustpils pagasta Druķos Andreja Drukerta un viņa sievas Edes, dzimušas Renertes, ģimenē. Mācījās Krustpils pagastskolā un Krustpils tirdzniecības skolā. Pasaules kara laikā viņš vadīja militārās būvniecības darbus, LSPR laikā 1919. gadā Drukertu ieslodzīja Rēzeknes cietumā. Pēc atbrīvošanas bija Zemkopības
ministrijas sevišķo uzdevumu ierēdnis, kā deputāta aizvietotājs (substitūts) kļuva par Tautas padomes locekli no Latviešu zemnieku savienības. 

Pēc tam dzīvoja Ābeļu pagasta Gravānos savas sievas dzimtajās mājās, aktīvi darbojās Jēkabpils sabiedriskajā dzīvē, iesaistījās Jēkabpils krājaizdevu sabiedrībā, izglītības biedrībā, latviešu biedrībā, bija mednieku biedrības valdes priekšsēdētājs, bija tehnisko darbu vadītājs Jelgavas un Krustpils cukurfabriku būvē.

No 1923. līdz 1939. gadam bija laikraksta „Jēkabpils Vēstnesis" atbildīgais redaktors. No 1925. līdz 1928. gadam bija laikraksta „Līdums" līdzizdevējs. Pildīja Latvijas Tautas bankas Valdes dalībnieka pienākumus. Kandidēja uz 2. un 3. Saeimu. Bija Latviešu Nacionālās Apvienības koordinators Jēkabpils apriņķī. No 1929. līdz 1940. gadam bija Ābeļu pagasta aizsargu nodaļas priekšnieks.

Miris pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 28. oktobrī, nav zināma viņa apbedījuma vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Kāds projekts. Sestais stāsts. Kārlis Alberts Drukerts (01.11.1875. - 28.10.1940.)
3. ↑  Konservatīvie.lv
4. ↑  Latgales dati
**Brāļi Ošlapiņi** bija Latvijas mūzikas grupa, kas darbojās no 1930. līdz 1933. gadam.
Līdzīgi kā Brāļi Laivinieki, Ošlapiņi nebija īsti brāļi, šādu skatuvisko pseidonīmu izmantojot galvenokārt latviešu *Bellacord Electro* un vācu firmas *Kristall* ierakstos, kā arī Salomonska cirka arēnā.

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
Latvijā ir dzīve jauka

izpilda Brāļi Ošlapiņi |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šī faila atskaņošanā.* |

Jānis Roberts Lazdiņš kādu laiku darbojies uz Nacionālā teātra skatuves. Jānis Reinholds bija satīriskā žurnāla "Svari" literārās daļas vadītājs. Kā asprātīgs feļetonists, viņš bija pazīstams ar vārdiem Ventiņu Vents vai Trakā Dore. Sešas J. Reinholda komēdiju grāmatas tika izdotas ar pseidonīmu "Jānis Dzintarnieks". 2007. gadā atkārtoti izdots viņa humoristiskais darbs tāmnieku izloksnē "Uz dzīves plosta". Viens fragments: "Un ar to budžet deficit mums iet kā suņam ar ast — griez kā grib, kā ast pakaļe, tā pakaļe."

Zināms par 26 brāļu Ošlapiņu skaņuplašu ierakstiem — satīriskas dziesmiņas un humoristiski stāstiņi.

Brāļu Ošlapiņu neilgo humoristisko darbību pārtrauca abu mākslinieku pāragrā nāve.

Atsauces
--------

1. 1 2  Atis Gunivaldis Bēŗtiņš. *Latviešu skaņuplašu vēsture*. Laika grāmata, 2015. 224.—225. lpp.
**Aleksandrs (Sandro) Mamukelašvili** (gruzīnu: ალექსანდრე "სანდრო" მამუკელაშვილი; dzimis 1999. gada 23. maijā Ņujorkā, ASV) ir gruzīnu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja un centra pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Sanantonio "Spurs". Gruzijas basketbola izlases spēlētājs.

S. Mamukelašvili ir dzimis Ņujorkā, taču jau bērnībā atgriezies Gruzijā un uzaudzis Tbilisi. Viņa vecmamma Ira Gabašvili ir spēlējusi PSRS basketbola izlasē.

Karjera
-------

14 gadu vecumā S. Mamukelašvili nonāca Itālijas basketbola sistēmā, spēlējot jaunatnes čempionātos. 2016. gadā viņš nonāca ASV vidusskolā *Montverde Academy*, kurā attīstījušies daudzi basketbolisti. 2017. gadā kļuva par koledžu basketbola spēlētāju, pārstāvot *Seton Hall University* NCAA čempionātā.

Pēc panākumiem bagātiem četriem universitātē pavadītajiem gadiem 2021. gada NBA draftā viņu Indiānas "Pacers" izraudzījās ar kopējo 54. kārtas numuru otrajā kārtā un uzreiz aizmainīja uz Milvoki "Bucks", pretī iegūstot Aizeju Todu. Divās sezonās "Bucks" sastāvā S. Mamukelašvili piedalījās vairāk nekā 60 spēlēs, taču daudz laika pavadīja kluba G Līgas komandā Viskonsinas "Herd".

2023. gada 1. martā Milvoki "Bucks" S. Mamukelašvili atbrīvoja no līgumsaistībām, un divas dienas vēlāk viņš noslēdza līgumu ar Sanantonio "Spurs".

S. Mamukelašvili ir spēlējis Gruzijas U-20 izlasē 2018. gada Eiropas čempionātā, bet pieaugušo Gruzijas basketbola izlases sastāvā piedalījās 2019. gada FIBA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlēs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Milwaukee Bucks Request Waivers on Sandro Mamukelashvili». *www.nba.com* (angļu). Skatīts: 2023-04-15.
2. ↑  «Mamukelashvili to Represent Georgia This Summer». *Seton Hall University Athletics* (angļu). Skatīts: 2023-04-15.

Ārējās saites
-------------

* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)
Ainažu ostas mols mūsdienās
**Ainažu osta** ir osta, kas atradās Baltijas jūras Rīgas līča austrumu krastā, Ainažu ziemeļu daļā. Osta pastāvēja kopš Ainažu jūrskolas atvēršanas. Ostas attīstīšanos veicināja dzelzceļa līnijas Ainaži—Valmiera—Smiltene uzbūvēšana.

Jau Pirmā pasaules kara laikā Ainažu osta sāka lēnām panīkt, jo no mola tika nojauktas sliedes, un tika nogremdēti ostā stāvošie kuģi. Pēc Pirmā pasaules kara un Latvijas neatkarības kara osta tika atjaunota un sakopta. Otrā pasaules kara laikā osta tika pilnībā nopostīta. Pēc Otrā pasaules kara osta tika atkal atjaunota, bet nesasniedza iepriekšējo potenciālu, jo tika uzbūvēta Pērnavas osta un tika slēgta dzelzceļa līnija Ainaži—Valmiera—Smiltene. Pēc līnijas posma Ainaži—Pāle slēgšanas arī osta beidza pastāvēt.

Vienīgais, kas palicis no Ainažu ostas mūsdienās, ir dziļa bedre seklajā Ainažu pludmalē un pāris pāļi, kā arī Ziemeļu mola atliekas. Krastā saglabājies arī 1925. gadā celtās bākas dzelzs karkass.Kā arī Ainažu centrā ir vēlviena bāka kura bija uz viļņlauža kura 1986. gadā vētras dēļ iekrita jūras dzelmē, bet tika izcelta.

Atsauces
--------
**Zuzana Rehāka-Štefečekova** (slovāku: *Zuzana Rehák-Štefečeková*; dzimusi 1984. gada 15. janvārī) ir Slovākijas sportiste, šāvēja, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, 2008. un 2012. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja, 2015. gada Eiropas spēļu čempione, Eiropas un trīskārtēja Pasaules čempionāta uzvarētāja, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece stenda šaušanā.

Biogrāfija
----------

Zuzana Štefečekova dzimusi 1984. gadā Nitrā (Čehoslovākija). Kopš 1996. gada viņa nodarbojas ar tranšejas stenda šaušanu. 2003. gadā Štefečekova ieņēma 3. vietu pasaules čempionātā. 2006. gadā pasaules kausa posmā Cjinjuaņā viņa uzstādīja pasaules rekordu. 2008. gadā slovākiete ieņēma 2. vietu Eiropas čempionātā, kā arī izcīnīja olimpisko spēļu sudraba medaļu. 2010. gadā viņa kļuva par pasaules čempioni un atkal izcīnīja Eiropas čempionāta sudraba medaļu. 2011. gadā Zuzana izcīnīja sudraba medaļu pasaules čempionātā. 2012. gadā viņa atkal ieguva olimpisko spēļu sudraba medaļu. 2015. gadā viņa kļuva par Eiropas spēļu čempioni.

Precējušies ar Martinu Rehāku, 2016. gada 22. aprīlī viņiem piedzima dēls Neitans. Dēla piedzimšanas dēļ viņa izlaida 2016. gada olimpiskās spēles Riodežaneiro. Pēc dēla piedzimšanas viņa atgriezās sacensībās, startējot ar dubulto uzvārdu Rehāka-Štefečekova. Atgriešanās izvērtās ļoti veiksmīga, viņa izcīnīja sudraba medaļu 2017. gada pasaules čempionātā Maskavā, pēc kā 2018. gadā divreiz kļuva par pasaules čempioni, kā arī izcīnīja 4 medaļas (zelta, 2 sudraba un bronzas) 2018. gada Eiropas čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Rehák Štefečeková priviedla na svet syna Nathana». Skatīts: 2022. gada 22. maijs.
2. ↑  SPORT.SK, s.r.o. & Ringier Axel Springer Slovakia a. s. «Strelkyňa Zuzana Rehák Štefečeková oželela olympiádu v Riu». *Šport.sk*. Skatīts: 2018-10-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zuzana Rehāka-Štefečekova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* ISSF profils (angliski)
**Vilis Biļķins** (1887-1974) bija latviešu skolotājs un vēsturnieks, Rīgas pilsētas Vēstures arhīva direktors (1935-1944).

Pētīja Indriķa hroniku un Atskaņu hroniku, zemgaļu un kuršu brīvības cīņas, dzimtļaužu bēgšanu uz Rīgu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1887. gada 4. jūlijā Zālītes pagasta "Kēniņos". Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā Vladivostokā iestājās Imantas pulkā, 1927. gadā beidza Latvijas Universitātes Vēstures fakultāti.
Bija vēstures skolotājs Rīgā un Jelgavā (1928-1935), Rīgas pilsētas Vēstures arhīva direktors (1935-1944). Vairākkārt bija studiju ceļojumos ārzemēs.

Otrā pasaules kara beigās piedalījās Rīgas pilsētas Vēstures arhīva evakuācijā uz Čehoslovākiju. Latviešu ģimnāzijas skolotājs Minhenē (1945-1947), Baltijas Universitātes lektors (1946-1949). 
Pēc tam dzīvoja Lucernā un Bīlefeldē, kur turpināja pētījumus par Latvijas un Austrumprūsijas viduslaiku vēsturi. Izveidoja Latvijas senvēstures historiogrāfiju, to attīrot no agrāk pieļautajām romantiski nacionālajām hipotēzēm un pakļaujot zinātniski pamatotai kritikai.

Miris 1974. gada 14. jūlijā Bīlefeldē.

Darbi
-----

* Livonijas Indriķa chronika vidus laiku gara gaismā. Rīga: 1931. - 109 lpp.
* Nameiķis un viņa laikmets. Rīga: 1935. - 33 lpp.
* Viestarts kā zemgaliešu valstsvīrs. Latviešu kultūras institūta izdevums, 1953. - 56 lpp.
* Šauļu teritorijas senie iedzīvotāji. Ceļa zīmes. 1955. - 378. lpp.
* Indriķa chronikas autors: mīts un patiesība. Senatne, 1958, - 59 lpp.
* Kursa un kuršu cīņas. Pilskalns, 1967. - 285 lpp.
* Zemgaliešu brīvības cīņas. Otrs papildināts izdevums. Mineapole: Sēļzemnieka apgāds, 1973. - 256 lpp.
* Sēlija un Dienvidkursa. Mineapole: Sēļzemnieka apgāds, 1992. - 221 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvju enciklopēdijas 1. sējums, 269. lpp.
2. ↑  Latvju enciklopēdija 1962-1982. 1.sējums, 192.lpp.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 264143081
* LNB: 000010740
* LCCN: n00001413
* ISNI: 0000 0003 8227 6416
* GND: 104372494

 |

 |
**Ernsta Krenkeļa observatorija** (krievu: *Обсерватория имени Эрнста Кренкеля*) ir PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Franča Jozefa Zemei piederošajā Heisa salā Ziemeļu Ledus okeānā.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1957. gadā 3. Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros, pārceļot uz Heisa salu pētniecības aktivitātes no polārstacijas Buhta Tihaja Hukera salā. Izvietota salas ziemeļaustrumu galā uz 150—300 m plata zemesšauruma ap saldūdens Kosmisko ezeru. Stacija dibināta ar nosaukumu **Družnaja**, 1973. gadā pārdēvēta polārpētnieka un polārā radista Ernsta Krenkeļa vārdā.

Ģeomagnētiskā un meteoroloģiskā observatorija Heisa salā ilgus gadus bija visapdzīvotākā polārstacija PSRS Arktikā; tajā dzīvoja un strādāja līdz pat 200 cilvēkiem, darbojās bērnudārzs. Observatorijā tika īstenotas pētniecības programmas dažādās zinātnes nozarēs. Darbojās meteoroloģisko raķešu palaišanas sistēma. 1990. gados aktivitātes stacijā ievērojami samazinājās, un pēc ugunsgrēka 2001. gadā tā tika slēgta. Stacijas darbība tika atjaunota 2004. gadā, infrastruktūru pielāgojot tūrisma vajadzībām. 2005. gadā stacijā tika atvērta vistālāk ziemeļos esošā pasta nodaļa (darbojas tikai vasarā). 2014. gadā stacijas apkārtne tika sakopta. Staciju apsaimnieko nacionālais parks Russkaja Arktika, tur ierīkota parka atbalsta bāze.

Atsauces
--------

1. ↑  им. Э.Т. Кренкеля, ОГМС (ГМО Дружная, остров Хейса)[novecojusi saite]
2. ↑  «Советская полярная обсерватория откроется для туристов». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 26. decembrī. Skatīts: 2019. gada 26. decembrī.
3. ↑  «Обсерватория имени Эрнста Кренкеля, о. Хейса». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 12. martā. Skatīts: 2019. gada 26. decembrī.
4. ↑  В советское время здесь запускали ракеты, а сейчас появится база национального парка
**Banānu dzimta** (*Musaceae*) ir ingveraugu rindas dzimta, kurā ir klasificētas trīs ģintis un aptuveni 91 suga. Dzimtas dabiskais izplatības areāls ir Āfrikas un Āzijas tropos. Dzimtā klasificētie augi ir lakstaugi ar viltus stumbru, kuru veido pārklājošies lapu bazālie apvalki, kas liek dažiem dzimtas pārstāvjiem locekļiem izskatīties kā koksnes kokiem. Šāds stumbrs var sasniegt 15 metru augstumu. Lielās lapas var būt līdz trīs metriem garas un pusmetru platas.

Šajā dzimtā ir iekļuti komerciāli nozīmīgie banānkoki, kuri audzē banānus, un daudzi citi dzimtas augi tiek audzēti dekoratīvos nolūkos.

Klasifikācija
-------------

Atkarībā no informācijas avota, dzimtā tiek izdalītas 2—3 ģintis:

* Banānaugi (*Musa*)
* *Ensete*
* *Musella* (sugas mēdz iedalīt *Ensete* ģintī).

Galerija
--------

* Musa acuminata*Musa acuminata*
* Ensete superbum*Ensete superbum*
* Ensete superbum*Ensete superbum*

Atsauces
--------

1. ↑  Christenhusz, Maarten J.M.; Byng, James W. (2016-05-20). "The number of known plants species in the world and its annual increase". *Phytotaxa* 261 (3): 201. doi:10.11646/phytotaxa.261.3.1. ISSN 1179-3163.
2. ↑  «2023 Year in Review | Timeline of Historical Events | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). 2023-12-18. Skatīts: 2023-12-18.
**Zālainā glīvene** (latīņu: *Potamogeton gramineus*) ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Tā ir diezgan bieži sastopama visā Latvijas teritorijā dažādos stāvošos un lēni tekošos ūdeņos.

Apraksts
--------

Zālainā glīvene ir daudzgadīgs, 30—120 cm garš lakstaugs ar tievu, ieapaļu un bagātīgi zarojošu stublāju. Ir iegrimušas stublāja lapas un peldošas virsūdens lapas. Iegrimušās lapas ir lineāri lancetiskas vai lancetiskas (3-10 cm garas un 0,5—2 cm platas, sēdošas, to pamats ir ķīļveidīgs un mala — sīkzobaina. Pielapes ir īsas un smailas. Peldošās lapas ir 4—8 cm garā kātā, olveidīgas vai eliptiskas (3—7 cm garas un 1,5—3 cm platas), plānas, ādainas. Vārpas kāts ir resns, 3—4 cm garš un galā parasti resnāks. Ziedu vārpa ir strupa (2—2,5 cm gara). Auglis ir sīkrievains, ieapaļš riekstiņš ar tikko manāmu knābi, sāniski saplacināts. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «zālainā glīvene - Potamogeton gramineus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-01.
*Pirmā pateicības diena*, mākslinieks Ž.L.Ferriss
**Pateicības diena** ir valsts svētki ASV un Kanādā. ASV pateicības diena tiek svinēta novembra ceturtajā ceturtdienā, bet Kanādā tos atzīmē oktobra otrajā pirmdienā. Šajā dienā ir pieņemts turēt īpaši gatavotas pusdienas ģimenes lokā un izteikt pateicību viens otram.

Izcelsme un vēsture
-------------------

*Skatīt arī: Patukseti un Masasoits* 
Pateicības dienas izcelsme tiek saistīta ar pļaujas un ražas svētkiem, kuri daudzās kultūrās kopš seniem laikiem tradicionāli ir tikuši svinēti, tomēr tās pamatā ir arī vairāki vēsturiski un reliģiozi notikumi. Visplašāk pazīstamais šāds notikums ir saistīts ar angļu kolonistu nodibināto Plimutu Masačūsetsā. Pirmā ziema jaunajā kolonijā izrādījās īpaši barga un daudzi kolonisti mira no bada un slimībām, taču, pateicoties vietējiem vampanoagu cilts indiāņiem, kolonija izdzīvoja. Pēc pirmās sekmīgās ražas 1621. gadā kolonisti sarīkoja pateicības svinības.

Ar laiku Pateicības dienas tradīcija izplatījās, lai gan precīza diena ilgu laiku nebija oficiāli noteikta. Pateicības dienas rīkoja lai atzīmētu ražu vai citus ievērojamus notikumus. Piemēram, Amerikas neatkarības kara laikā dažādas kolonijas atzīmēja Pateicības dienas par godu atsevišķām uzvarām pār angļiem, vai par godu štata konstitūcijas pieņemšanai. Īpaši ievērojama ir 1777. gada Pateicības diena, ko pasludināja Džordžs Vašingtons par godu uzvarai pār angļiem pie Saratogas.

1863. gadā Amerikas pilsoņu kara laikā prezidents Abrahams Linkolns noteica, ka Pateicības diena svinama novembra pēdējā ceturtdienā. Šis datums tika ievērots ik gadu līdz lielās depresijas laikam. 1941. gadā ASV Kongress pārcēla Pateicības dienu uz novembra ceturto ceturtdienu.

Tradīcijas
----------

Pateicības dienas tītars tiek pasniegts ASV prezidentam Džordžam V. Bušam.
ASV Pateicības dienas mielastā tradicionāli galvenais ēdiens ir tītara cepetis. Populārs uzskats saista šo tradīciju ar Plimutas kolonistiem un indiāņiem, kas cēla tītaru galdā savā pirmajā Pateicības dienā. Tītars ir kļuvis par neoficiālu Pateicības dienas simbolu un daļa amerikāņu šo dienu pat sauc par tītardienu. Kopš 1947. gada ir iegājies Pateicības dienā svinīgi pasniegt vienu dzīvu tītaru un divus cepešus ASV prezidentam.

Pateicības dienai ir liela loma sabiedrības un īpaši ģimenes kopības sajūtas veicināšanā. Tā tiek uzskatīta arī par amerikāņu identitātes sastāvdaļu. Sākotnēji pateicība tika vērsta uz Dievu - par ražu, brīvību un citām svētībām. Mūsdienās vairums cilvēku svin pateicības dienu kā sekulārus svētkus un izsaka pateicību, pirmām kārtām, saviem ģimenes locekļiem, draugiem un kopienu vadītājiem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85134499
* GND: 4699215-7
* NKC: ph640305

 |

 |
**Jēkabpils Poļu pamatskola** bija viena no pamatizglītības iestādēm Jēkabpilī. 2011. gadā tā tika pievienota Jēkabpils pamatskolai, tās vietā izveidojot Jēkabpils pamatskolas filiāli ar nosaukumu Jēkabpils Poļu pamatskola.

Darbība
-------

Skola īsteno vispārējo pamatizglītības programmu ar poļu valodas, vēstures un kultūras apguvi. Mācību valoda skolā ir latviešu valoda un poļu valoda. 2010. /2011. mācību gadā skolā mācās 104 skolēni, strādā 20 skolotāji un 5 tehniskie darbinieki.

### Tradīcijas

Skolā ir izveidojušās tradīcijas ik gadu organizēt pasākumus, kuru vidū ir minami: Ziemassvētku vigīlija, Vecāku nedēļas, Vecmāmiņu pēcpusdiena, Sporta diena (kopā ar vecākiem). Skolas audzēkņi dodas ekskursijās uz Poliju, kā arī apgūst valodu un piedalās vasaras nometnēs šajā valstī.

Vēsture
-------

1994. gada 10. augustā tika dibināta Jēkabpils poļu sākumskola un šajā mācību gadā mācības uzsāka pirmie 13 skolēni. 2001. gada 18. aprīlī skola tika pārdēvēta par Jēkabpils Poļu amatskolu. 2003. gadā bija pirmais izlaidums, no šī gada skolu ir absolvējuši 55 skolēni. Sākotnēji skola atradās Jaunā ielā 43, no 2009. mācību gada atradās Jēkabpils 2. vidusskolas telpās, bet no 2010. mācību gada atrodas Jēkabpils Valsts ģimnāzijas telpās Blaumaņa ielā 27.
2011. gada 3. martā Jēkabpils domes sēdē nolēma likvidēt skolu ar nākamo mācību gadu, tās vietā izveidojot Jēkabpils pamatskolas filiāli ar nosaukumu Jēkabpils Poļu pamatskola.

Ārējās saites
-------------

* Jēkabpils Poļu pamatskolas mājaslapa[novecojusi saite]
* Skolas rekonstrukcija
* Skola 2. vidusskolas telpās
* Likvidēs Jēkabpils Poļu pamatskolu
* www.izglitiba-kultura.lv Arhivēts 2011. gada 6. februārī, *Wayback Machine* vietnē.

Atsauces
--------

1. 1 2  PAR SKOLU / Jēkabpils Poļu pamatskola[novecojusi saite]
2. ↑  Skolas vēsture / PAR SKOLU / Jēkabpils Poļu pamatskola
3. ↑  Jēkabpils ziņas - Jēkabpils Laiks - Poļu pamatskola no 2009. mācību gada strādās Jēkabpils 2. vidusskolas telpās
4. ↑  TVNET :: Reģionos - Likvidē Jēkabpils poļu pamatskolu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jēkabpils pilsētas vispārizglītojošās skolas Jēkabpils |
| --- |
|  |
| Valsts ģimnāzijas | 
* Jēkabpils Valsts ģimnāzija

 |
|  |
| Vidusskolas | 
* Jēkabpils 2. vidusskola
* Jēkabpils 3. vidusskola

 |
|  |
| Pamatskolas | 
* Krustpils pamatskola
* Jēkabpils pamatskola

 |

 |
**Bangeda** (filipīniešu: *Bayan ng Bangued*, angļu: *Municipality of Bangued*, ilokanu: *Ili ti Bangued*) ir municipalitāte Filipīnās, Kordiljeras administratīvajā reģionā, Apajao provinces galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas provinces rietumdaļā Abras upes kreisajā krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir iloki.

Vēsture
-------

Abras upes ieleju apdzīvojušie itnegi sīvi pretojās spāņu un to sabiedroto iloku iekļūšanai ielejā. Bangedas nosaukums cēlies no iloku valodas *bangan* — ‘bloķēts ceļš’ — itnegi veidoja dažādus šķēršļus uz ūdensceļiem un takām, pa kurām varēja nokļūt ielejā. Tikai 1598. gadā augustīniešu misionāriem kopā ar nelielu spāņu militāro vienību izdevās nokļūt Bangedā, kur tika nodibināta neliela misija un to aizsargājošs garnizons. 1615. gadā Bangeda tika paplašināta par misiju centru darbībai tālāk iekšzemē. 1617. gadā tika organizēta patstāvīga draudze, bet 1692. gadā Bangeda kļuva par patstāvīgu misiju teritoriju. 1861. gadā formāli tika dibināta Bangedas pašvaldība, bet 1863. gadā uz Bangedu pārcēla Abras subprovinces galvaspilsētu.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Ānfabrikas klintis** ir līdz 17 m augstas, pelēcīgi iesarkanas smilšakmens klintis, kas atrodas Līgatnes upes kreisajā krastā Līgatnē. Ietilpst Gaujas nacionālā parka teritorijā. Valsts nozīmes ģeoloģisks un ģeomorfoģisks aizsargājams dabas piemineklis.

Klintīs vairāki taisnstūraini caurumi, kuros atradās mūsdienās jau pamesti pagrabi. Uz klints augšu ved tūristiem izveidotas koka kāpnes, savukārt tālāk iekārtotā taka to savieno ar attālākajiem, smilšakmenī izcirstajiem Rīgaskalna pagrabiem.

Nosaukums
---------

Nosaukumu ieguvušas no Ānfabrikas. Netālu no klintīm kopš 1813. gada Handfabrikā (*Handfabrik*) notika papīra atliešana ar rokām, bet sākot ar 1873. gadu šeit uzsāka pusvielu sagatavošanu Līgatnes papīrfabrikai. Kopš šā laika šīs ražotnes oficiālais nosaukums bija "An fabrik" (Pie fabrikas).

Alas un pagrabi
---------------

Pašreiz Ānfabrikas iezī saglabājušās 13 pagrabu vietas. Līgatnes vēstures pētnieks Aivars Balodis par Ānfabrikas alām un pagrabiem raksta:

> *"Pirmie pagrabi šajā smilšakmens iezī izcirsti pēc 1815. gada vienlaicīgi ar papīra dzirnavu celtniecību. Izmantoti gan kā noliktavas, gan kā pagrabi. Piekļūšanai pagrabiem bijušas izbūvētas estakādes un pāri upei tiltiņš. Pagrabi šajā iezī atkarībā no situācijas dabā, tāpat kā Lustūža un Līgatnes upes lejteces pagrabi, izcirsti dažādos līmeņos. Pēdējie pagrabi šajā iezī izcirsti pēc 1871. gada... Anfabrikas ieža pagrabiem tiek pieskaitīti arī pagrabi iezī pirms Anfabrikas ieža, kā arī pēc 1873. gada cirstie pagrabi divos blakus esošajos Līgatnes upes pamatkrasta iežos".*
> 
>

Upe
---

Pie Ānfabrikas klints slūžām Līgatnes upe sadalās divās atsevišķās upēs — viena, kas plūst uz Gauju, un otra, kuras uzdevums bija apgādāt Līgatnes papīrfabriku ar papīra ražošanai nepieciešamo ūdeni. Uz Ānfabrikas slūžām ir izveidots pirmais un pagaidām Latvijā vienīgais zivju ceļš strauta foreļu (*Salmo trutta fario*), alatu (*Thymallus thymallus*), taimiņu (*Salmo trutta*) un lašu (*Salmo salar*) migrācijai.

Galerija
--------

* Pagrabi klinšu sākumdaļāPagrabi klinšu sākumdaļā
* Līgatnes upes tecējums aiz Ānfabrikas klintīmLīgatnes upes tecējums aiz Ānfabrikas klintīm
* Klinšu lielākā izciļņa augšdaļaKlinšu lielākā izciļņa augšdaļa
* Klinšu lielākais izcilnis sānskatāKlinšu lielākais izcilnis sānskatā
* Ānfabrikas klintis 2000. gadāĀnfabrikas klintis 2000. gadā
* Ānfabrikas klintis 2016. gadāĀnfabrikas klintis 2016. gadā

Atsauces
--------

1. ↑  Klintis, alas un pagrabi Līgatnes pilsētā
2. ↑  «Anfabrikas klintis un pagrabi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 19. jūnijā. Skatīts: 2015. gada 8. martā.

Ārējās saites
-------------

* Ānfabrikas klintis DAP lapā
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ānfabrikas klintis***.
**"Latvis"** bija bezpartejisks nacionāls dienas laikraksts latviešu valodā. Laikraksts iznāca no 1921. līdz 1934. gadam, sešas reizes nedēļā. To izdeva komanditsabiedrība "Latvis". Faktiskais galvenais redaktors bija Arveds Bergs. Laikraksts publicēja rakstus par politiku, tautsaimniecību, sabiedrisko dzīvi, zinātni un mākslu. Laikrakstam bija arī pielikumi: "Latvja" Latgales pielikums (1923—1924) un citi.

1934. gada 15. maija Ulmaņa apvērsumu "Latvis", kas līdz tam jau bija popularizējis lozungu "Saeima neiet!", sākumā vērtēja pozitīvi, Piemēram, 28. maija Arvīda Avota raksts "Uz jaunās Latvijas sliekšņa". Taču 27. jūnija raksts "Ir pienākusi darba diena" liecināja, ka laikraksts netaisās atbalstīt Ulmaņa autoritārismu. Pēc tam laikraksts publicēja vēl dažus kritiskus rakstus un 1934. gada 5. oktobrī laikraksts tika slēgts. 

1937. gadā pret žurnālistiem un politiķiem, kuri bija saistīti ar "Latvi", notika paraugprāva. Viņi tika apsūdzēti valsts apvērsuma plānošanā prāvas vajadzībām izdomātas organizācijas "Latvijas brīvības cīnītāji" ietvaros. Tiesa astoņiem par organizācijas biedriem uzskatītajiem apsūdzētajiem, tostarp bijušajam "Latvis" redaktoram Arvīdam Avotam, piesprieda no pusgada līdz pusotram gadam ilgus cietumsodus.

Žurnāla atbildīgie redaktori bija:

* Arveds Bergs (01.09.1921—31.05.1929)
* Felikss Krusa (01.06.1929—12.09.1933)
* Arvīds Avots (13.09.1933—05.10.1934)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas enciklopēdija*. 4. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2007. 41. lpp. ISBN 978-9984-9482-4-9.
2. ↑  Avots, Arvīds (1934). "Uz jaunās Latvijas sliekšņa". *Latvis* (Nr. 3764): 1. lpp.
3. ↑  Avots, A. (1934). "Ir pienākusi darba diena". *Latvis* (Nr.3793): 5. lpp.
4. ↑  «Kārļa Ulmaņa autoritārais režīms Latvijā 1934.–1940. gadā». *Nacionālā enciklopēdija* (latviešu). Skatīts: 2021-05-08.

Ārējās saites
-------------

* Drukātā prese Latvijā. Nacionālā enciklopēdija.
BRLESC instrukciju ievades pults ASV armijas Ballistisko pētījumu laboratorijā
**BRLESC** (angļu: ***B**allistic **R**esearch **L**aboratories **E**lectronic **S**cientific **C**omputer* – "Ballistiskās izpētes laboratorijas Elektroniskais zinātniskais dators") bija viens no pēdējiem pirmās paaudzes elektroniskajiem datoriem pirms pārejas uz sistēmu arhitektūrām, kas pilnībā balstītas uz tranzistoriem. To 1962. gadā uzbūvēja Amerikas Savienoto Valstu armijas Ballistisko pētījumu laboratorija, lai pārņemtu iepriekšējo vispārējo skaitļotāju – *ENIAC*, *EDVAC* un *ORDVAC* – slodzes, tās optimizējot un palielinot apstrādāto datu apjomu. 

*BRLESC* bija arī pirmais dators, kura izstrādi pārraudzīja ASV Nacionālais standartu birojs (šobrīd Nacionālais standartu un tehnoloģiju institūts), lai vienādotu un formalizētu ASV valsts iestāžu izmantotās datorikas terminoloģijas, taksonomijas un definīcijas.

Tehniskais raksturojums
-----------------------

*BRLESC* galvenokārt tika izstrādāts zinātniskiem un militāriem uzdevumiem, kuriem nepieciešama augsta precizitāte un liels skaitļošanas ātrums, piemēram, artilērijas un ballistisko raķešu trajektoriju aprēķināšana vai armijas apgādes līniju un ieroču sistēmu efektivitātes novērtējumi.

Datoram bija 1727 elektronu lampas, 853 tranzistori un tas varēja apstrādāt 4096 72 bitu mašīnvārdus. No pirmās paaudzes elektroniskajiem datoriem *BRLESC* bija visplašākais datu ievades-izvades iespēju klāsts (perfokartes, magnētiskās lentes un magnētiskie cilindri), turklāt tās visas varēja darbināt vienlaikus. Šis dators arī izmantoja sev unikālu apzīmējumu heksadecimālajiem skaitļiem: mūsdienās plaši izmantotās ABCDEF secības vietā ciparus no 10 līdz 15 apzīmēja ar burtiem KSNJFL, kas atbilda ASV armijas saziņā plaši izmantotā teletaipa rakstzīmēm.

*BRLESC* spēja veikt piecus miljonus operāciju sekundē. Vesela skaitļa saskaitīšanai bija nepieciešamas 5 mikrosekundes, peldošā komata aprēķiniem – 5 līdz 10 mikrosekundes, reizināšanai – 25 mikrosekundes, bet dalīšana prasīja 65 mikrosekundes. Tas bija ātrākais dators pasaulē, līdz 1964. gadā izgatavotajam *CDC 6600*.

Izmantojot sākotnējam modelim izgatavotas integrālās shēmas, 1967. gada novembrī dators tika pārbūvēts. Tā atjaunotā versija *BRLESC II* bija 200 reizes ātrāka par priekšteci *ORDVAC*, taču šai inovācijai ilgtermiņā nebija gaidītās tehnoloģiskas nozīmes, jo īsā laikā *BRLESC II* aprēķinu jaudas ievērojami apsteidza datori, kuru arhitektūra jau bija pilnībā balstīta uz tranzistoriem.
**Kotabato** (filipīniešu: *Lungsod ng Cotabato*, angļu: *City of Cotabato*, magindanaju: *Kuta nu Kutawatu*, sebuāņu: *Dakbayan sa Cotabato*) ir neatkarīga iekļautā pilsēta Filipīnās, Bangsamoro autonomajā reģionā, tā faktiskais administratīvais centrs. Atrodas Mindanao salas rietumos Dienvidķīnas jūras Moro līča krastā Mindanao upes deltā uz salas starp Kotabato un Tamontakas attekām. Dažkārt ģeogrāfiski un statistiski tiek pieskaitīta Ziemeļmagindanao provincei, no kuras ir administratīvi un politiski neatkarīga. Lielākā daļa iedzīvotāju ir magindanaji (50 %), sebuāņi (14 %), tagali (10 %), iranuni (7 %) un visaji (3 %). Ap 76 % pilsētas iedzīvotāju ir musulmaņi.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta pastāvējusi kopš 13. gadsimta. Pēc piekrastes musulmaņu iekarošanas pilsēta attīstījās kā reģionāls tirdzniecības centrs. Ap 1711. gadu uz Tamontaku mūsdienu pilsētas teritorijā tika pārcelta Magindanao sultāna rezidence. 1861. gadā sultāns piekrita, ka spāņi šeit ierīkoja savu garnizonu. 1871. gadā uz Kotabo no Zamboangas tika pārcelta koloniālā Mindanao militārā distrikta administrācija. Pēc zemestrīces, kas nopostīja pilsētu, 1899. gadā spāņu administrācija un garnizons pameta Kotabato, kam sekoja slaktiņš, kurā tika nogalināti vai aizvesti verdzībā palikušie kristiešu iedzīvotāji. 1900. gadā pilsētu ieņēma amerikāņi. No 1920. līdz 1967. gadam Kotabato bija Kotabato provinces galvaspilsēta. 1959. gadā Kotabato tika oficiāli piešķirts pilsētas statuss, bet 1979. gadā — neatkarīgas augsti urbanizētas pilsētas statuss. Lai arī Kotabato bija Musulmaņu Mindanao autonomā reģiona administratīvais centrs, līdz 2019. gadam tas administratīvi ietilpa Soksksarhenas reģionā. 2019. gada plebiscītā pilsētas iedzīvotāji nobalsoja par iekļaušanos jaundibināmajā Bangsamoro autonomajā reģionā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu lielpilsētas Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Anhelesa
* Bagio
* Bakoloda
* Butuana
* Dagupana
* Davao
* Heneralsantosa
* Iligana
* Iloilo
* Kagajana de Oro
* Kalookana
* Kesonsitija
* Kotabato
* Lapulapu
* Laspiņasa
* Lusena
* Makati
* Malabona
* Mandalujonga
* Mandaue
* Manila
* Marikina
* Muntinlupa
* Naga
* Navotasa
* Olongapo
* Ormoka
* Paraņake
* Pasaja
* Pasiga
* Puertoprinsesa
* Sanhuana
* Santjago
* Sebu
* Tagiga
* Taklobana
* Valensuela
* Zamboanga

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Bangsamoro autonomais reģions musulmaņu Mindanao Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| Provinces | 
* Basilana
* Dienvidlanao
* Dienvidmagindanao
* Sulu
* Tavitavi
* Ziemeļmagindanao

 |
|  |
| Neatkarīgās pilsētas | 
* Kotabato

 |

 |
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
**Gotfrīds fon Roge** (vācu: *Gotfried von Rogge*, latīņu: *Gottfridus*) bija Teitoņu ordeņa Livonijas landmestrs 1298. - 1307. gadā. Šajā laikā turpinās Livonijas pilsoņu karš par Rīgas kontroli.

Hronikas liecības
-----------------

>  Rusova hronika par mestru Gotfrīdu:  
> 
> 
> 
> 
> Rusova hronika raksta: "Gotfrīds, 21. Vācu ordeņa mestris, tapa ievēlēts kaŗa laikā ar Rīgas biskapu. No ārējiem ienaidniekiem tad bija pilnīgs miers, bet iekšējie kaŗi starp ordeni un biskapiem nevarēja tik drīzi beigties. Šā mestŗa laikā, kuŗš valdīja 8 gadus, par Rīgas virsbiskapu, 4. pēc skaita, bija Šverinas grāfs Jānis".
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa mestri

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Brūno**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1298. gads - 1307. gads | Pēctecis: **Gerhards fon Jorke**  |
Lo salas
**Lo salas** (franču: *Îles de Loos*) ir arhipelāgs Gvinejas rietumos Atlantijas okeānā, apmēram 2 kilometrus uz rietumiem no valsts galvaspilsētas Konakri.

Salas nosaukums celies no portugāļu valodaas *Ilhas dos Idolos* (Elku salas). Tās sastāv no 8 (pēc citām ziņām 14) salām, no kurām lielākās ir Tamara (*Île de Tamara*, 15,36 km2), Kasa (*Île de Kassa*) un Rume (*Île de Roume*). Salas ir pazīstamas ar pludmalēm un ir populāras tūristu vidū.

Salas, kas apdzīvotas kopš senatnes, 18. gadsimtā attīstījās kā Atlantijas vergu tirdzniecības centrs. 1755. gadā Kasas salā tika nodibināta faktorija. 1812. gadā salās tika arestēts nīderlandiešu vergu tirgotājs Samuels Samo (*Samuel Samo*). Samo kļuva par pirmo personu, kas tiesāta pēc 1811. gada britu likuma, kas pasludināja vergu tirdzniecību par noziegumu (*Slave Trade Felony Act 1811*). No 1818. līdz 1904. gadam salas bija Lielbritānijas īpašums. Pēc Antantes līguma noslēgšanas tās tika piešķirtas Francijai un kļuva par Franču Gvinejas (mūsdienās Gvinejas valsts) sastāvdaļu.

1993. gadā Lo salu 10 ha lielā Blanšē saliņa (Île Blanche) tika iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Salā atrodas viena no pēdējām vietām Gvinejā, kur dēl olas globāli apdraudētais olīvkrāsas jūras bruņurupucis (*Lepidochelys olivacea*).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lo salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 244314897

 |

 |
Grāfs **Mihaels Plāters-Zībergs** (arī *Mihals Plāters-Zīberks*, poļu: *Michał Plater-Zyberk*, krievu: *Михаил Казимирович Броэль-Плятер-Зиберк*; dzimis 1777. gada 28. decembrī, miris 1862. gadā Šlosbergā) bija Sēlijas muižnieks, Ilūkstes apriņķī viņam piederējusi Pilskalnes muiža. Augsta ranga valsts ierēdnis, Viļņas guberņas vicegubernators.

1803. gada 6. janvārī, noslēdzot laulību ar Izabellu Helēnu Zībergu, lika pamatus varenai Plāteru-Zībergu dzimtai Latgalē un tās apkārtnē.

Dzīvesgājums
------------

* 1805. gadā ievēlēts par Viļņas universitātes goda biedru un par Vitebskas un Mogiļevas guberņu skolu inspektoru.
* 1812. gadā kļuvis par Kurzemes guberņas valdes padomnieku, vēlāk par Viļņas guberņas vicegubernatoru.

Sabiedriskā darbība
-------------------

Grāfs Mihaels Plāters-Zībergs bija Kurzemes literatūras un mākslas biedrības dibinātājs, aktīvs brīvmūrnieks, Viļņas ložas „Labais gans" goda loceklis (1818). Viļņas ložas „Pilnīgā saskaņa" 4.grāda brālis (1819-21). Viļņas ložas „Sokrata skola" dibinātājs (1820).

Ieguldījums meteorītikas izpētē
-------------------------------

1820. gada jūlijā viņš pirmais sniedzis operatīvu informāciju presē Mītavas vācu laikrakstā "Allgemeine Deutsche Zeitung für Russland" par Līksnas meteorīta nokrišanu. 
1820. gada 12. (24.) novembrī viņš uzrakstīja vēstuli vācu dabaspētniekam, ķīmiķim Teodoram Grothussam, kā arī nosūtīja "dārgajam Grotthus kungam" dažus "aerolīta fragmentus" ar piezīmēm. 1821. gada martā zinātniskajā žurnālā "Annalen der Physik", Grotthuss publicēja savu rakstu, kas veltīts Liksnas meteorīta ķīmiskā sastāva izpētei. Publikācijas sākumā viņš nokopēja Plātera-Zīberka piezīmi no laikraksta "Allgemeine Deutsche Zeitung für Russland". 

1822. gadā "The Edinburgh Philosophical Journal" publicēja arī Grotthusa Kurzemes meteorīta ķīmisko analīzi un īsu kopsavilkumu par grāfa Plātera-Zīberga rakstu.

Daži meteorīta fragmenti palika pie grāfa Mihaela Plātera-Zīberga Pilskalnē. 1828. gada februārī vienu no tiem, Politehniskā institūta sagatavošanas skolas audzēknis grāfa Mihaela dēls Kazimirs Plāters-Zībergs ziedoja Varšavas Karaliskās universitātes mineraloģiskajai kolekcijai, par ko ziņoja periodiskais izdevums "Dziennik Wileński".

Ārējās saites
-------------

* Mihals Plāters Zīberks, timenote.info
* Līksnas meteorīts Latvijas Meteorītu muzeja kolekcijā, Meteoriti.LV

Atsauces
--------

1. ↑  «Mihals Plāters Zīberks». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2024-01-01.
**Greisa Slika** (angļu: *Grace Slick*; dzimusi 1939. gada 30. oktobrī kā Greisa Bārneta Vinga) ir amerikāņu gleznotāja un bijusī mūziķe, kuras muzikālā karjera ilga četras desmitgades. Slika bija pazīstama Sanfrancisko psihodēliskās mūzikas vidē no 1960. gadu vidus līdz 1970. gadu sākumam.

Uzsāka karjeru, uzstājoties ar grupu *Great Society*. Slika ieguva slavu kā grupas *Jefferson Airplane* soliste un pianiste. Vēlāk uzstājās ar grupu *Jefferson Starship* un *Starship*. Slika un Jefferson Airplane guva ievērojamus panākumus un popularitāti ar savu 1967. gadā izlaisto albumu *Surrealistic Pillow*, kurā bija iekļauti ASV *Billboard Tops* hīti "White Rabbit" un "Somebody to Love". Kopā ar *Starship* viņa izlaida divus hītus nr.1 — "We Built This City" un "Nothing's Gonna Stop Us Now". Viņa ir izdevusi četrus studijas albumus kā neatkarīga māksliniece.

Slika tika iekļauta Rokenrola slavas zālē 1996. gadā kā grupas *Jefferson Airplane* dalībniece. Slika no mūzikas aizgāja 1990. gadā, bet turpina aktīvi darboties vizuālajā mākslā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Greisa Slika***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 79173039
* LCCN: n93033313
* ISNI: 0000 0000 7841 0940
* GND: 121383989
* SUDOC: 158167597
* BNF: cb14027041d (data)
* BNE: XX1123773

 |

 |
**Objektu nosaukumu serviss** (**ONS**) ir mehānisms, kas izmanto Domēnu nosaukumu sistēmu (DNS), lai no Elektroniskā produkta koda (EPC) atrastu informāciju par produktu un ar to saistītiem pakalpojumiem. Tā ir EPC globālā tīkla sastāvdaļa .

Sīkāka informācija
------------------

Objektu nosaukumu serviss (Object Name Service, ONS) ir automatizēts tīkla pakalpojums, kas ir līdzīgs domēna nosaukumu pakalpojumam (DNS), kas norāda datoriem uz vietnēm globālajā tīmeklī. Kad pieprasītājs nolasa RFID etiķeti, elektroniskais produkta kods tiek nodots starpprogrammatūrai, kas savukārt, dodas uz ONS vietējā tīklā vai internetā, lai atrastu, kur ir saglabāta informācija par produktu. ONS norāda starpprogrammatūrai uz serveri, kurā ir saglabāta datne par šo ražojumu. Starpprogrammatūra iegūst šo datni (pēc pienācīgas autentifikācijas), un datnē esošo informāciju par produktu var pārsūtīt uz uzņēmuma inventāra vai piegādes ķēdes lietojumprogrammām.

2004. gada janvārī *VeriSign* tika piešķirts līgums par ONS pakalpojuma darbību *EPCglobal* vārdā.

To publicē GS1. GS1 pašlaik atbalsta ONS pakalpojumu, izmantojot standarta versiju 1.0.1.

Atsauces
--------

1. ↑  «What is the Object Name Service?». RFID Journal. Skatīts: 2013-10-12.
2. ↑  «VeriSign to manage RFID 'root' server». ITWorld. 2004-01-13. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-08-27. Skatīts: 2008-09-11.
3. ↑  . Skatīts: 2020. gada 6. marts. Tukšs vai neesošs `|title=`[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Objektu nosaukumu serviss GS1 vietnē
* Objektu nosaukumu serviss 2.0.1
* EPCglobal Objektu nosaukumu serviss 1.0.1
**Valsts maksājumu bilance** ir statistikas pārskats par ekonomiskajiem darījumiem starp valsts rezidentiem un nerezidentiem. 
Bilances rādītājus iespaido tādi makroekonomiskie faktori, kā cenu līmenis, nacionālais ienākums, procentu likmes, valsts izmaksu proporcijas. Šie dati dod iespēju sekot importa un eksporta, tiešo ieguldījumu u.c. tendencēm. Uzņēmējiem datu analīze palīdz izstrādāt uzņēmuma attīstības stratēģiju.
Valsts iestādēm bilances dati nepieciešami efektīvai ekonomiskās politikas veidošanai un tām uzticēto funkciju veikšanai.
Maksājumu bilance tiek gatavota par noteiktu periodu (mēnesi, ceturksni, gadu).

Latvijā līdzīgi kā citviet Eiropas valstīs, valsts maksājumu bilances datus apkopo centrālās bankas statistikas jomas speciālisti. Lai dati būtu savstarpēji salīdzināmi, tie tiek apkopoti saskaņā ar Starptautiskā Valūtas fonda izstrādāto metodoloģiju.

Valsts maksājumu bilance ietver
-------------------------------

### Tekošo kontu

Tekošais konts atspoguļo pārskata periodā veikto preču un pakalpojumu importa un eksporta datus, ienākumus un izdevumus, kārtējos pārvedumus – nodokļi, pensijas u.c. kas nav paredzēti ieguldījumiem.

### Kapitāla un finanšu kontu

Kapitāla konts sastāv no diviem posteņiem "Kapitāla pārvedumi" un "Neproducētie nefinanšu aktīvi". Kapitāla pārvedumos rezidents nerezidentam bez atlīdzības piešķir finanšu vai nefinanšu aktīvus, kas paredzēti ieguldījumiem. Neproducētie nefinanšu aktīvi atspoguļo darījumus, kas saistīti ar aktīviem, kuri nepieciešami ražošanā vai pakalpojumu sniegšanā, bet paši netiek radīti, kā arī darījumus, kas saistīti ar nemateriāliem aktīviem.
Finanšu kontā uzskaita darījumus ar finanšu aktīviem un pasīviem starp rezidentiem un nerezidentiem. Šis konts ietver piecas resursu grupas: tiešās investīcijas (Latvijā un ārvalstīs), portfeļieguldījumi, atvasinātie finanšu instrumenti, citi ieguldījumi un rezerves aktīvi.

### Statistisko novirzi

Statistiskā novirze ir starpība starp tekošo kontu un kapitāla un finanšu kontu. Novirze var veidoties, ja datu apkopošanā izmantoti dažādi avoti, kas sniedz pretrunīgu informāciju, kā arī atsevišķas bilances pozīcijas iespējams novērtēt aptuveni.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Šenfelde, Ņikitina, Lapiņa. *Makroekonomika*. Kamene. 169–171. lpp. ISBN 9984-636-56-0 Jāpārbauda `|isbn=` vērtība.
2. ↑  «Kas ir maksājumu bilance». Skatīts: 20.04.2018.[novecojusi saite]
Gubu lietusmākoņi
**Gubu lietusmākoņi** *Cumulonimbus* (Cb) ir balti mākoņi ar tumšu, dažreiz zilganu pamatu, kuri izskatās kā lieli kalni, kuri paceļas augstu gaisā. Parasti tie ir atsevišķi mākoņi, bet dažreiz ir novērojami arī kā mākoņu masas ar virsotnēm. Visas debesis tie neaizsedz, parasti starp mākoņiem spīd Saule. Pamata augstums ir 400—1000 m, vertikāli to augstums ir 3—4 km, bet tie var būt arī augstāki. Nokrišņi vienmēr ir gāzienveidīgi: vasarā izkrīt kā lielu lietus pilienu straujš lietus, dažreiz ar krusu, pavasarī un rudenī nokrišņi ir sniega un ledus graudu veidā. Ziemā krīt intensīvs sniegs, bieži vien tas ir slapjš sniegs. Bieži zibeņo. 

Cumulonimbus capillatus incus
Mākoņi parasti veidojas Cu cong mākoņu attīstības rezultātā. Dažos gadījumos pēc šo mākoņu aiziešanas ir vērojama arī varavīksne. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |