recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Holla efekta ilustrācija:   
Zīmējumā **A** Holla devējs iegūst augšpusē negatīvu lādiņu (attēlots ar zilu nokrāsu), bet apakšpusē - pozitīvu lādiņu (sarkanā nokrāsa). Zīmējumos **B** un **C** elektriskajam vai magnētiskajam laukam ir pretējs virziens un līdz ar to mainās arī lādiņa polaritāte. Zīmējumā **D** pretējais virziens ir abiem laukiem, kas dod tādu pašu polaritāti kā zīmējumā **A**.   
Apzīmējumi:  

  **1**  elektroni  

  **2**  el. vadītājs vai Holla devējs   

  **3**  magnēti  

  **4**  magnētiskais lauks  

  **5**  sprieguma avots
Edvīna Holla vārdā nosauktais **Holla efekts** apraksta elektriskā sprieguma rašanos elektriskajā vadītājā, pa kuru plūst elektriskā strāva un kurš atrodas stacionārā magnētiskajā laukā. Spriegums rodas perpendikulāri gan strāvas, gan magnētiskā lauka virzienam un saucas **Holla spriegums** {\displaystyle U\_{\mathrm {H} }}.

Sprieguma vērtību var aprēķināt pēc šādas formulas:

{\displaystyle U\_{\mathrm {H} }=A\_{\mathrm {H} }\,{\frac {IB}{d}}}
kur 

* {\displaystyle I} - elektriskās strāvas stiprums,
* {\displaystyle B} - magnētiskā lauka indukcija,
* {\displaystyle d} - elementa biezums {\displaystyle B} lauka virzienā,
* {\displaystyle A\_{\mathrm {H} }} - *Holla konstante* (jeb Holla koeficients).

Skatīt arī
----------

* Kvantu Holla efekts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85058452
* GND: 4023028-4
* BNF: cb122274976 (data)
* NDL: 00562876
* NKC: ph117596
* BNE: XX552709

 |

 |
Tanagras statuetes 4.—3. gs.p.m.ē.
**Statuete** (franču: *statuette*, no latīņu: *statua* — 'statujiņa') ir neliela skulptūra, kas veidota no koka, kaula, māliem, akmens, metāla vai kādiem citiem materiāliem, tā ataino antropomorfiskus tēlus, dzīvnieku figūras, bezdvēseliskus un abstraktus priekšmetus. Statuetes augstums parasti nav lielāks par 80 centimetriem, bet to garums ir ne lielāks par metru. Tām var būt ļoti dažādas nozīmes, no kulta līdz utilitārajai. Mūsdienās statuetes plaši tiek izmantotas kā suvenīri, telpu dekori, bērnu rotaļlietas un prēmiju balvas.

Statuetes bija pazīstamas jau pirmatnējā sabiedrībā, piemēram, Vilendorfas Venera, kas izgatavota apmēram 22 līdz 24 tūkstošus gadu pirms mūsu ēras, vai arī dzīvnieku totēmi. Senajās civilizācijās statuetēs bieži tika atveidotas dievības un tās tika izmantotas kultiem. Senajā Ēģiptē īpašas statuetes ušebti tika izmantotas bēru rituālos.

Eiropā interese par statuetēm sākās renesanses laikmetā, kad māksla atdalījās no baznīcas un statuetes bez reliģiskās tēmas tika izmantotas arī kā telpu rotājums. Īpaši iecienītas tās bija 15.—16. gadsimtā Itālijā.

Japānā no viduslaikiem līdz Meidzi periodam pastāvēja lietišķo figūru necke un istabu statuešu okimono grebēju skolas.

Plaši pazīstamās statuetes
--------------------------

Kulta
* Paleolīta Veneras

Galda spēles
* Šahs

Rotaļlietas
* Alvas zaldātiņi
* Matrjoška

Prēmijas
* Amerikas Kinoakadēmijas balva "Oskars"

Dažādi
* Ekstāzes gars — motora pārsega rotājums *Rolls-Royce* markas automobiļiem
* Septiņi zilonīši
* Necke

* Vilendorfas Venera, apmēram 22 līdz 24 tūkstoši gadu pirms mūsu ēras
* Tanagras statuetes, hellēnisma periods
* Aleksandra Selkirka statuete
* Dogu statuete
* Trīs mērkaķi
* Necke, Hoteja atveidojums
* Dieviete ar čūskām, votīvā statuete
* Brigella, 18. gadsimts
* Bruņinieka statuete
* Meitene pēc peldes, porcelāns, 20. gadsimta 60. gadi
Erkolē del Rio (1750)
Baltie sāk un panāk neizšķirtu.  

1. Ze7! d5 2. Zec6 dc 3. Kc3 un 4. Kxc4 ar pozicionālu neizšķirtu

**Erkolē del Rio** (itāļu: *Domenico Ercole del Rio*; 1723—1802) bija Itālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Viens no 18. gadsimta Itālijas šaha skolas dibinātājiem. Pēc profesijas advokāts. 1750. gadā Modēnā anonīmi publicējis savu grāmatu *Sopra il giuoco degli scacchi. Osservazioni pratiche d’Anonimo autore modenese* ("Par šaha spēli. Anonīma no Modēnas praktiskā pieredze."), bet 1763. gadā izdevis savu otro darbu — *La guerra degli scacchi* ("Šaha spēle").

Erkolē del Rio grāmatas devušas nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, tajās pirmo reizi ir pieminēta skotu atklātnē un spāņu atklātnes variants ar 3. ... a6: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lb5 a6. Viņa vārdā ir nosaukts gambīts Filidora aizsardzībā: 1. e4 e5 2. Zf3 d6 3. d4 f5 4. dxe5 fxe4 5. Zg5 d5 6. e6.

Tāpat Erkolē del Rio grāmatās ir atrodamas šaha galotņu pozīcijas un šaha kompozīcijas, kuras arī mūsdienās nav zaudējušas savu nozīmi.

Atsauces
--------

1. ↑  Modenese Writers: Lolli, del Rio, Ponziani

Ārējās saites
-------------

* Erkolē del Rio šahista profils vietnē chessgames.com
* Erkolē del Rio šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 284272917
* ISNI: 0000 0003 9057 8035
* BNF: cb16960832m (data)

 |

 |
Maiņstrāvas kontaktors.
**Kontaktors** ir līdzstrāvas vai maiņstrāvas distancvadāms elektrisks aparāts biežai jaudīgu zemsprieguma elektrisko ķēžu komutēšanai (līdz ~1500 reižu stundā). Tas ir divpozīciju komutators un tā kustīgie kontakti tiek darbināti elektromagnētiski (ar spoles palīdzību); retāk sastopami hidrauliskie, pneimatiskie, sprūdsistēmas un citi kontaktori. Kontaktoru nevar ieslēgt ar roku vai mehānisku triecienu. Elektriskajās shēmās kontaktorus apzīmē līdzīgi elektromagnētiskajiem relejiem.

Iedalījums
----------

Kontaktori pēc komutējamās strāvas veida iedalās līdzstrāvas, maiņstrāvas un augstfrekvences maiņstrāvas kontaktoros. Tie var būt ieslēdzošie, atslēdzošie un pārslēdzošie, kā arī virziena, laikaiztures, spēka, reversīvie un citi kontaktori. Kontaktori vienlaicīgi var komutēt vienu vai vairākas elektriskās ķēdes. Kontaktoriem svarīga ir elektriskā loka dzēšana pēc kontaktu atvienošanas - loku var dzēst gaisā (īpašās režģotās lokdzēses kamerās), vakuumā vai eļļā. Strāvu var izslēgt arī, izmantojot tiristoru blokus (hibrīdkontaktoros) vai spēka herkonus.

Uzbūve
------

Trīsfāzu kontaktora vienkāršota uzbūve:  
1 - spole ar serdi;  
2 - atspere;  
3 - armatūra ar kustīgajiem kontaktiem;  
4 - kustīgie kontakti
Elektromagnētiskais kontaktors sastāv no darbinātāja (piedziņas elektromagnēta), kinemātiskās sistēmas, kontaktu sistēmas (kustīgajiem un nekustīgajiem kontaktiem, kas var būt viens vai vairāki normāli atslēgti vai normāli noslēgti darba kontakti) un lokdzēses sistēmas. Kontaktora vadības ķēdē ieslēgti blokkontakti. Elektromagnēts sastāv no serdes, spoles un enkura, kurš savienots ar kustīgajiem darba kontaktiem. Ja spoli pieslēdz spriegumam, serde pievelk enkuru un kontakti maina stāvokli.

Izmantošana
-----------

Kontaktorus lieto kā distancvadāmus slēdžus apgaismojuma, sildierīču un citu patērētāju komutēšanai un elektrodzinēju vadībai.

Skatīt arī
----------

* Magnētiskais palaidējs
* Automātiskais drošinātājs
* Elektromagnētiskais relejs

Literatūra
----------

* Latvijas Padomju Enciklopēdija 5. sējums, 1985.
* A. Baltiņš, A. Kanbergs, S. Miesniece. Zemsprieguma elektriskie aparāti. R:, Jumava, 2007, 173.-196. lpp.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kontaktori*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4179382-1

 |

 |
**Kriminālliteratūra** ir literatūras žanrs, kas apraksta noziegumus, to atklāšanu un motīvus. Kriminālliteratūrai ir vairāki apakšžanri: detektīvs, juridiskais trilleris, detektīvromāns. Noslēpumainība ir galvenais šo daiļdarbu elements.

Kriminālliteratūras vēsture
---------------------------

Senākais pazīstamākais kriminālliteratūras darbs ir Tomasa Skinera Stura anonīmais darbs "Ričmonda" (1827). Labāk pazīstami ir Edgara Alana Po darbi — "Slepkavības Rū Morgā" (1841), "Marijas Rože Noslēpums"(1841) un "Nozagtā vēstule" (1842).

Artura Konana Doila "Šerloks Holmss" ir uzskatāms par iemeslu kriminālliteratūras žanra popularitātei.

Kriminālliteratūras kategorijas
-------------------------------

### Detektīvs

* Ieslēgtās telpas noslēpums: detektīvromāns, kuros noziegums tiek veikts it kā saskaņā ar neiespējamiem apstākļiem, piemēram, aizslēgta telpa,kurā neviens noziedznieks nevarētu iekļūt.
* Apgāzts detektīvstāsts: žanrs, kurā lasītājs zina, kas ir noziedznieks un viss darbs ir par to, kā detektīvs atklāj to, ko lasītājs jau zina.
* Psiholoģiskais trilleris: šim trillera apakšžanram raksturīgas daudzas detektīva iezīmes.

Filmas un literatūra
--------------------

Kriminālliteratūras adaptācijas filmās vai seriālos guvušas lielus panākumus, piemēram, filma "Jēru klusēšana" un seriāls "Šerloks Holms" (2010).

Videospēles
-----------

Kriminālžanrs izplatījies arī līdz videospēlēm, kā piemēru var minēt *L.A. Noire*, kurā spēlētājam tiek piedēvēta policista loma, kas izmeklē noziegumu vietas, izjautā aizdomās turētos vai aculieciniekus un beigās notver vaininieku.

Atsauces
--------

1. ↑  «Letonika.lv. Enciklopēdijas - Bibliotēku un skolu mape. Po Edgars Alans». *www.letonika.lv*.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 26. septembrī. Skatīts: 2016. gada 9. oktobrī.
3. ↑
**dbm** (***d**ata**b**ase **m**anager*) ir datubāzes dzinējs (*database engine*), ko 1979. gadā radīja Kens Tomsons. To izplatīja AT&T.

dbm atbalsta jebkādus datus ar vienu primāro atslēgu (*primary key*), glabājot vairākas vērtības noteikta izmēra apgabalos jeb angliski *bucket*, respektīvi dbm glabā atslēgas/datu pārus, ko saista jaucējfunkcija (*hash function*).

Dati tiek organizēti pēc *extendible hashing* veida sistēmas, kurās *bucket* tiek izvietoti kā koka (*tree*) struktūras lapas, bet atslēgas jaucējsumma tiek izmantota pareizās koka lapas atrašanai un tālākai meklēšanai atbilstošajā *bucket*. Sākotnēji ir tikai viens *bucket*, bet vērtību skaitam sasniedzot limitu to pārdala uz pusēm. Tas pats notiek ar visiem pārējiem *bucket*, ja tajos vairs nav brīvas vietas. Pateicoties šim aspektam dbm veida datubāzes sākotnēji aizņem maz vietas.

dbm un tā paveidi nav relacionālas DB, tādēļ tām ir ierobežots pielietojums, salīdzinot ar RDBMS, taču lasīšanas ātrdarbība un vienkāršība ir nodrošinājusi, ka tās turpina lietot.

dbm pēcnācēji
-------------

* gdbm: GNU projekta dbm implementācija
* QDBM: *Quicker Database Manager*, to 2003. gadā radīja Mikio Hirabayashi, QDBM licence ir LGPL
* Tokyo Cabinet: QDBM reimplementācija, ko 2007. gadā veica Mikio Hirabayasi, arī LGPL
* Kyoto Cabinet: dbm reimplementācija, ko 2009. gadā veica Mikio Hirabayasi, tās licence ir GPL
* Berkeley DB: BSD projekta ietvaros izstrādāta DB, lai aizstātu dbm, patlaban pieejama zem FSF apstiprinātās Sleepycat licences vai arī iegādājoties komerciālu licenci no Oracle.
**Harku muiža** (evu: *Harku mõis*) ir vēsturiskās muižas komplekss Igaunijā, Harju apriņķa, Harku pagastā.

Vēsture
-------

Harku muiža (vācu: *Gut Hark*) zināma no 1372. gada. Kalpoja kā Tallinas vicekomtura rezidence. 1679. gadā to nopirka Ikskilu dzimta un 18. gadsimta sākumā iesāka būvēt baroka stila pili. Ziemeļu kara laikā 1710. gadā šeit tika parakstīts Igaunijas bruņniecības kapitulācijas līgums starp Krieviju un Zviedriju, kas lika pamatus Baltijas provinču īpašajam stāvoklim Krievijas impērijā turpmāko 200 gadu laikā. 1755. gadā muižu nopirka Budbergi un pārbūvēja to klasicisma stilā. 1875. gadā tā kļuva Ungernu-Šternbergu īpašums. Līdz Igaunijas agrārajai reformai muiža vēl vairākkārt mainīja īpašniekus. Starp pasaules kariem šeit tika ierīkota nepilngadīgo likumpārkāpēju kolinija, bet pēc no 1957. gada šeit atradās Igaunijas Eksperimentālās bioloģijas institūts. Ap muižas kungu māju ierīkots muižas parks.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Harku muiža***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Igaunijas viduslaiku pilis un klosteri |
| --- |
|  |
| Dāņu Igaunija, 
vēlāk Livonijas ordeņa valsts daļa | 
* Borkholma
* Ece
* Harka
* Narva
* Nīslota
* Padize
* Rēvele
* Sv. Brigita
* Tolsburga
* Vezenberga
* Vihula

 |
|  |
| Livonijas ordeņa valsts | 
* Helmeta
* Karkuse
* Laisa
* Oberpālene
* Pērnava
* Poide
* Talkhofa
* Tarvasta
* Veisenšteina
* Vīlande
* Zoneburga

 |
|  |
| Sāmsalas-Vīkas bīskapija | 
* Ārensburga
* Hāpsala
* Lode
* Leāle
* Vigala

 |
|  |
| Tērbatas bīskapija | 
* Falkena
* Ilcene
* Kavilda
* Kirumpeja
* Konguta
* Neihauzene
* Oldentorna
* Randene
* Ringe
* Tērbata
* Varbeka
* Zommerpāle

 |

 |
***deBusul MUSIC*** ir 2009. gadā dibināta Latvijas mūzikas ierakstu izdevniecība un koncertu rīkošanas aģentūra. Tā dibinātāji ir Una Taal-Medvide un Kristīne Kutuzova, bet kopš 2013. gada uzņēmumu vada tikai Una Taal-Medvide.[1] *deBusul MUSIC* pārstāv mūziķi Intaru Busuli.

2008. gadā noslēgts sadarbības līgums ar izdevējkompāniju *Platforma Records*, un izdots Intara Busuļa pirmais solo albums *КИNO* ar oriģināldziesmām, kuru komponists ir Kārlis Lācis un DVD Atskaites koncerts *КИNO*, Latvijas Nacionālajā operā, 2009. gadā. Sadarbība ar izdevējkompāniju *Platforma Records* ilga līdz 2010. gadam.

Uzņēmums pārstāv Intara Busuļa pavadošo grupu "Abonementa orķestris", kura sastāvā ietilpst Kārlis Lācis, Kaspars Zemītis, Edvīns Ozols, Kaspars Grigalis, Gints Pabērzs, Vineta Elksne, Karīna Tropa, Alise Kante-Onzule.

Izdotie ieraksti
----------------

* CD AKTs, 2010
* CD Lāču tēta dziesmas, 2011
* CD Ziedonis. Lācis. Sievietes. 2012
* CD Citā©, 2013
* CD Гравитация, 2015
* DVD Intars Busulis, Abonementa orķestris un Liepājas Simfoniskais orķestris, koncertieraksts 24.08.2016. k/z Dzintari. 2016
* CD Nākamā pietura, 2017

Atsauces
--------

1. ↑  Linda Zalāne. «*deBusul Music* aug līdz ar Intara Busuļa popularitāti». Dienas Bizness, 2018. gada 4. janvāris. Skatīts: 2018. gada 5. februārī.

Ārējās saites
-------------

* *deBusul MUSIC* tīmekļa vietne
* *deBusul MUSIC* *Instagram* konts
* *deBusul MUSIC* *YouTube* kanāls
**Kivallika** (inuītu: ᑭᕙᓪᓕᖅ, *Kivalliq*) vai **Kīvatina** (angļu: *Keewatin*) ir viens no trijiem Kanādas teritorijas Nunavutas reģioniem. Reģiona administratīvais centrs ir Rankininletas ciems. Reģionam nav savas pašpārvaldes; tas kalpo galvenokārt administratīviem un statistiskiem nolūkiem.

Ģeogrāfija
----------

Reģions aizņem plašas, bet mazapdzīvotas teritorijas Nunavutas dienvidrietumos gar Hudzona līča ziemeļrietumu piekrasti. Pie reģiona pieder Sauthemptonas un Kotsa salas līča ziemeļdaļā. Reģiona teritorija atrodas arktiskā klimata joslā, kas variējas no tundras dienvidos līdz arktiskajam tuksnesim ziemeļos.

Iedzīvotāji
-----------

Reģionā dzīvo ap 10,5 tūkstošiem iedzīvotāju, galvenokārt inuiti. Iedzīvotāji koncentrēti septiņos ciemos: Arviata (2657), Beikerleika (2069), Česterfīldinleta (437), Koralhārbora (891), Naujāta (1082), Rankininleta (2842) un Veilkova (435). Ciemi veido atsevišķas municipalitātes; teritorija ārpus tām ir tā sauktā «neorganizētā teritorija», kurā atrodas kalnrūpniecības objekti un īslaicīgas apmetnes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Expplore Nunavut. Kivalliq Region». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 25. februārī. Skatīts: 2022. gada 8. augustā.

Ārējās saites
-------------


  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 135966595
* LCCN: no2015099291

 |

 |
**Dāvids Ben Gurions** (ivritā: דָּוִד בֶּן-גּוּרִיּוֹן, dzimis kā **Dāvids Grīns** (*David Grün*) 1886. gada 16. oktobrī, miris 1973. gada 1. decembrī) - Izraēlas politiķis, viens no Izraēlas valsts dibinātājiem un tās pirmais premjerministrs.

Dzimis mūsdienu Polijas teritorijā, kas tolaik bija Krievijas sastāvā, jurista un cionisma aktīvista ģimenē, tāpēc jau 1904. gadā iesaistījās marksistiskās cionistu politiskās organizācijas *Poale Zion* darbā. 1905. gada revolūcijas laikā divreiz arestēts. 1906. gadā pārcēlās uz Palestīnu, kas tolaik bija Osmaņu impērijas sastāvā, un kopā ar Ichaku Ben Cvi kļuva par Palestīnas *Poale Zion* kustības līderi. Palestīnā nodarbojās ar lauksaimniecību. 1912. gadā kopā ar Ben Cvi iestājās Stambulas universitātē, lai studētu tiesības, kā arī strādāja par žurnālistu. Tajā laikā mainīja uzvārdu, paņemot to no Jūdu karu laika ebreju nemiernieku līdera. 1915. gadā kopā ar Ben Cvi tika izraidīts no Osmaņu impērijas un apmetās Ņujorkā, kur 1917. gadā apprecējās. Pēc Balfūra deklarācijas pieņemšanas Pirmā pasaules kara laikā cīnījās Ebreju leģionā, bet pēc kara beigām atkal atgriezās Palestīnā.

Palestīnā Ben Gurions kļuva par vienu no sociālistiskā cionisma līderiem, 1920. gadā par ebreju arodbiedrības *Histadrut* ģenerālsekretāru, 1930. gadā nodibināja mēreno sociālistisko partiju *Mapai*, kas dominēja Izraēlas politiskajā dzīvē 1968. gadam. 1935. gadā Ben Gurions kļuva par ietekmīgās organizācijas Ebreju aģentūra Izraēlai vadītāju, un koordinēja ebreju iebraukšanu Palestīnā. Kad britu varas iestādes izdeva 1939. gada Balto Papīru, kas ierobežoja ebreju iebraukšanu Palestīnā, Ben Gurions uzstājās pret to, tomēr, sākoties Otrajam pasaules karam, iestājās par ebreju iekļaušanos britu armijas rindās.

Pēc ANO rezolūcijas, kas paredzēja sadalīt Palestīnu arābu un ebreju daļās, 1948. gada 14. maijā Ben Gurions nolasīja Izraēlas valsts neatkarības deklarāciju. 1948. gada Izraēlas-arābu kara laikā Ben Gurions vadīja Izraēlas valsts cīņu. Dāvids Ben Gurions ir atbildīgs par Palestīnas arābu padzīšanu no jaunās valsts teritorijas. Viņa premjera darbības laikā Suecas krīzes kontekstā 1956. gadā tika veikts iebrukums Ēģiptē. 

1970. gadā Ben Gurions pameta aktīvu politisko darbību un pārcēlās uz dzīvi kibucā Negeva tuksnesī, kur arī apglabāts.

Izraēlas pirmā premjerministra vārdā nosaukta Ben Guriona starptautiskā lidosta - lielākā Izraēlā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dāvids Ben Gurions***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 32016450
* LNB: 000214695
* LCCN: n50007677
* ISNI: 0000 0003 6861 9347
* GND: 118508970
* SELIBR: 39734
* SUDOC: 027533441
* BNF: cb120551588 (data)
* BIBSYS: 90166392
* NLA: 35017225
* NDL: 00432848
* NKC: xx0013457
* RLS: 000104329
* BNE: XX1203535
* CiNii: DA02132749

 |

 |
**Rūgtā drudzenīte** (latīņu: *Gentianella amarella*) ir mainīga paskata augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī, kurai nodala vairākas pasugas. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas austrumu un ziemeļu daļā, kā arī rietumu un centrālajā Sibīrijā. Latvijā reti sastopama visā valsts teritorijā, mitrās pļavās (tajā skaitā — piejūras), krūmainās ganībās un atmatās.

Pļavu lauksaimnieciskās apguves un ķimikāliju lietojuma dēļ izplatība samazinās, jo augs jutīgi reaģē uz biotopa pārmaiņām. Augu suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Rūgtā drudzenīte ir divgadīgs, 5—35 cm garš lakstaugs. Augam ir lāpstveidīgu vai otrādi olveidīgu lapu piezemes rozete, kura dažreiz līdz ziedēšanas brīdim jau ir atmirusi. Stublājs sastāv no 4—10 posmiem, no kuriem otrais un trešais apakšējais posms garāks nekā citi, bet galotnes zieda kāts kopā ar augšējo posmu vairākas reizes īsāks nekā pārējā stublāja daļa. Stublājs ir stāvs, zarains, ar sēdošām, pretējām, lancetiskām lapām, kuras ir 1—2,5 cm garas un 0,5—1 cm platas.

Ziedu garums ir 1—2 cm, tie ir tumšāk vai blāvāk violeti un atrodas stublāja galotnē vai lapu žāklēs. Kauslapas un vainaglapas pa 5, saaugušas. Auglis ir aptuveni 1,5 cm gara divvāršņu pogaļa. Zied no jūnija beigām līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «rūgtā drudzenīte - Gentianella amarella (L.) Börner - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-03.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rūgtā drudzenīte***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ruskoje Ustje** (krievu: *Русское Устье* — ‘krievu grīva’, jakutu: *Русскай Устье*) ir sens ciems Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Allaijahas ulusa, tāda paša nosaukuma naslega (pagasta) centrs un vienīgā apdzīvotā vieta. Izvietojies Indigirkas upes Ruskoustjinskas attekas kreisajā krastā pie Šamanovkas upes ietekas ap 60 km no ietekas Austrumsibīrijas jūrā. Ciems ir viena no vietām, kur kompakti dzīvo savdabīga krievu etnogrāfiskā grupa — «ruskoustjieši» vai «indigirščiki».

Vēsture
-------

Apdzīvoto vietu dibinājuši pomoru ieceļotāji no Novgorodas zemēm ap 1570. gadu. Vēstures avotos ciems pirmoreiz minēts 1638. gadā. Vēlākos laikos apvidū apmetušies arī Sibīrijas kazaki un ieceļotāji no likvidētās Zašiverskas pilsētas. 20. gadsimta pirmajā pusē bijis ievērojams ciems ar skolu, baznīcu, tirdzniecību, vēlāk lidlauku, radiostaciju un meteostaciju. Līdz pat nesenam laikam ruskoustjieši bija saglabājuši zināmas atšķirības valodā, sadzīvē un kultūrā.

1942. gadā 18 km lejāk pa upi uzbūvēja **Poļarnojes** (*Полярное*) ciematu, uz kuru pārcēla Ruskoje Ustjes, kā arī citu tuvāko ciemu iedzīvotājus. 1987. gadā Poļarnoje pārdēvēts par Ruskoje Ustje. Vecā ciema vietā saglabajušās tikai dažas ēkas, tajā skaitā baznīca.

Ciemā ir pasts, feldšeru punkts, veikals, skola ar muzeju un bērnudārzs. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās ir zveja, medības un mamutu ilkņu vākšana.

Atsauces
--------

1. ↑  «Муниципальное образование "Русско-Устьинский наслег". Историческая справка». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 6. februārī. Skatīts: 2021. gada 23. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Русское устье. Мой репортаж в "Гео"
* Русское Устье. Это сообщество потомков основателей села Русское Устье, расположенного в устье реки Индигирка.
* ТАТЬЯНА БРАТКОВА. Русское Устье
* ЛЮДИ У ХОЛОДНОГО ОКЕАНА

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 131787460
* LCCN: nr89000394
* NKC: ge1066036

 |

 |
**Ģirts Bišs** (dzimis 1967. gada 23. maijā Rīgā) ir latviešu komponists.

Mācījies Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā gan klavieru, gan teorijas nodaļā. Tāpat apguvis dažādas digitālās skaņu montāžas tehnikas. Viļņas Mākslas akadēmijā studējis fotogrāfiju.

Ir strādājis par redaktoru Latvijas Radio, kā arī par režisoru Latvijas Televīzijā. Ir komponējis mūziku dažādām filmām un teātru izrādēm. 2008. gadā kļuvis par Latvijas Komponistu savienības biedru.

Par komponēto mūziku animācijas filmai "Bezmiegs" ieguvis Lielā Kristapa balvu. 2013. gadā ieguvis AKKA/LAA Autortiesību bezgalības balvu. 2018. gadā par darbu pie filmām "Zāģeri" un "Nakts pastaigas" saņēma Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais skaņu režisors".

Atsauces
--------

1. ↑  «Ģirts Bišs». Latvijas Mūzikas informācijas centrs.[novecojusi saite]
2. ↑  «Paziņoti Nacionālās kino balvas "Lielais Kristaps" laureāti». lielaiskristaps.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 16. novembrī. Skatīts: 2018. gada 13. novembrī.
**Rūjas purs**, arī **Rūjas purvs** un **Virķēnu tīrelis**, ir purvs Valmieras novada Vilpulkas pagastā, Burtnieka līdzenumā ap 6 kilometrus uz rietumiem no Rūjienas. Gar purvu austrumos tek Rūjas upe, purva ieplaka atrodas Vilpulkas pagastā starp Rūju un tās pieteku Palmuti, uz kurām no tā ir notece caur novadgrāvjiem. Daļa avotu apgalvo, ka arī Rūjas kreisajā krastā (Jeru pagastā) atrodas Rūjas purva daļa un attiecīgi Rūja tek caur purvu, tomēr citi uzskata, ka tur atrodošais slapjo mežu masīvs Brīvpurvs ir atsevišķs 300 hektāru liels objekts. Zem kūdras slāņa atrodas g.k. sapropelis un saldūdens kaļķi.

No purva 1879 hektāriem 1254 ha aizņem zemais purvs un 154 ha — augstais purvs, 471 ha ir pārejas stadijā. Vidējais kūdras slāņa biezums 1,5 metri, maksimālais — līdz 6 metriem. Kopš 1966. gada notiek pakaišu frēzkūdras ieguve, 20. gadsimta beigās kopējie krājumi tika vērtēti kā 24,7 miljoni kubikmetru, rūpnieciski izmantojamie — 1,7 miljoni kubikmetru. 2017. gadā praktiski izmantojamie kūdras krājumi tika novērtēti kā 562,5 tūkstoši tonnu (pie standarta mitruma 40%), pie ieguves 4,5 tūkstoši tonnu gadā.

Rūjai un Palmutei pieguļošajās teritorijās novērots salīdzinoši liels putnu sugu skaits, tai skaitā retie melnais stārķis un mazais ērglis. Dienvidos no purva atrodas dabas liegums "Rūjas paliene", kas iekļauj Rūju tās tecējumā gar purvu un Palmutes lejteci, pats purvs ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta ainavu aizsardzības zonā. Pa purvu tiek organizētas ekskursijas, no ziemeļiem purvā ved ceļš.

Atsauces
--------

1. 1 2  LĢIA datu bāze
2. 1 2 3  Latvijas daba, 5. sējums, "Preses nams", 1998. 22. lpp. ISBN 9984-00-312-4
3. ↑  Upes.lv: Rūja
4. 1 2  LET: IESNIEGUMS par paredzēto darbību – „Igaunijas – Latvijas trešais elektropārvades tīkla starpsavienojums", 2015
5. ↑  LVĢMC: Derīgo izrakteņu (būvmateriālu izejvielu, kūdras, sapropeļa un dziedniecības dūņu) krājumu bilance par 2017.gadu
6. ↑  Rūjiena.lv: Vilpulkas pagasts
7. ↑  «Valmiera.lv: tūrisma buklets "Burtnieks"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 11. septembrī. Skatīts: 2021. gada 25. aprīlī.
**Henrijs Kelets** (angļu: *Henry Kellett*; dzimis 1806. gada 2. novembrī, miris 1875. gada 1. martā) bija britu kara flotes virsnieks, okeanogrāfs un polāro jūru kuģotājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis Tipereri grāfistē Īrijā. 1822. gadā 16 gadu vecumā iestājies Karaliskajā kara flotē. Trīs gadus dienējis Rietumindijā, pēc tam uz hidrogrāfijas kuģa Āfrikā un kā kapteiņa vietnieks uz kuģa *Sulphur* Austrumindijā. Pirmā opija kara laikā dienējis par kapteini uz kuģa *Starling*.

1845. gadā nozīmēts par kapteini hidrogrāfijas kuģim *Herald* ekspedīcijā, kuras primārais mērķis bija apsekot Ziemeļamerikas krastus no Gvajakilas līdz Vankūverai, ieskaitot Galapagu salas. 1848. gadā Kelets uz laiku tika norīkots pazudušās Džona Franklina ekspedīcijas meklēšanas ekspedīcijai. Šīs ekspedīcijas laikā Čukču jūrā Keleta ekspedīcija atklāja Heralda salu. No Heralda salas Kelets tālumā redzēja līdz tam neatklāto Vrangeļa salu, ko nodēvēja par Keleta Zemi. No 1852. līdz 1854. Kelets kopā ar Edvardu Belčeru vadīja izpētes ekspedīciju Kanādas arktiskajā arhipelāgā, kuras laikā tika atklātas aprakstītas vairākas salas un to krasti.

No 1855. gada strādājis par Jamaikas kuģubūvētavas superintendantu, no 1864. gada — superintendants Maltas kuģubūvētavā. No 1969. līdz 1871. gadam Kelets bija karaliskās flotes bāzes komandieris Honkongā. Miris 1875. gadā savā īpašumā Tipereri.

Pagodinājumi
------------

Henrija Keleta vārdā nosaukti:

* Keleta rags un Keleta šaurums Kanādas arktiskajā arhipelāgā,
* Keleta kalns Heralda salā,
* Keleta kalns un Keleta līcis Honkongā.

Atsauces
--------

1. ↑  Dictionary of Canadian Biography. KELLETT, Sir HENRY
2. ↑  The Victorian Royal Navy. Henry Kellett R.N.
3. ↑  ГОД ГЕРАЛЬДА (из путевых заметок натуралиста)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Henrijs Kelets***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 121805938
* LCCN: no2006103188
* ISNI: 0000 0001 1701 9136
* GND: 117505935
* SUDOC: 223851086
* BNE: XX1714359

 |

 |
**Valsts probācijas dienests** (VPD) ir radīts, lai sekmētu noziedzības novēršanu valstī, nodrošinātu sabiedrībā izciešamo sodu kvalitatīvu izpildi un koordināciju un atslogotu pārējo tiesību aizsardzības iestāžu darbu. VPD ir Latvijas Republikas tieslietu ministra pārraudzībā esoša tiešās pārvaldes iestāde, kas īsteno valsts politiku kriminālsoda — piespiedu darbs — un audzinoša rakstura piespiedu līdzekļa — sabiedriskais darbs — izpildē, kā arī probācijas klientu uzraudzībā un sociālās uzvedības korekcijā. Valsts probācijas dienests sastāv no centrālā aparāta un teritoriālām struktūrvienībām. Valsts probācijas dienestu finansē no valsts budžeta.

Funkcijas
---------

Valsts probācijas dienesta funkcijas ir šādas:

1. sniegt izvērtēšanas ziņojumu par probācijas klientu;
2. nodrošināt probācijas programmu izstrādi un licencētu programmu īstenošanu;
3. organizēt kriminālsoda — piespiedu darbs — izpildi;
4. organizēt audzinoša rakstura piespiedu līdzekļa — sabiedriskais darbs — izpildi;
5. pārbaudes laikā uzraudzīt personas, pret kurām izbeigts kriminālprocess, tās nosacīti atbrīvojot no kriminālatbildības;
6. organizēt un vadīt izlīgumu kriminālprocesā;
7. uzraudzīt personas, kuras nosacīti notiesātas vai nosacīti pirms termiņa atbrīvotas no brīvības atņemšanas iestādēm;
8. sniegt postpenitenciāro palīdzību personām, kuras tiek sagatavotas atbrīvošanai vai ir atbrīvotas no brīvības atņemšanas iestādēm

Vadība
------

VPD vadītājs no dienesta izveidošanas brīža (2003. gads) līdz 2013. gada novembrim bija Aleksandrs Dementjevs. No 2013. gada 13. novembra dienestu vada Mihails Papsujevičs. Tieslietu ministrs Jānis Bordāns jau 2013. gada maija sākumā A. Dementjevam bija paziņojis, ka negrasās apstiprināt viņu VPD priekšnieka amatā arī uz trešo pilnvaru termiņu.

M. Papsujevičs probācijas dienestā strādā no 2004. gada. No 2011. gada līdz 2013. gadam Papsujevičs bija VPD Uzraudzības un probācijas programmu departamenta vadītājs un dienesta vadītāja vietnieks.

Ārējās saites
-------------

* Valsts probācijas dienests

Atsauces
--------

1. ↑  «Sākumlapa | Valsts probācijas dienests». *www.vpd.gov.lv*. Skatīts: 2021-04-23.
2. 1 2  Valsts probācijas dienesta likums
3. ↑  «Jaunais Valsts Probācijas dienesta vadītājs Mihails Papsujevičs».
4. 1 2  «Probācijas dienestam jauns vadītājs - Mihails Papsujevičs».
**Zēnons Elejietis** (sengrieķu: *Ζήνων ὁ Ἐλεάτης*; ap 490 p. m.e. — ap 430 p. m.e.) bija natūrfilozofs Senajā Grieķijā, Parmenīda skolnieks. Dzimis Elejā. Pazīstams ar savām aporijām, ar kurām viņš centās pierādīt kustības, telpas un neierobežota daudzuma neiespējamību.

Mācība
------

Zēnons Elejietis centās Parmenīda mācību pamatot ar virkni tādu argumentāciju, kas iemantoja slavu jau antīkajā sabiedrībā. Viņš norāda, ka pieņēmums par kustību kā vietas maiņu laika gaitā noved pretrunās. Pamatojoties uz priekšstatu par laiku kā atdalītu laika punktu secību, izšauta bulta, ja tās lidojumu sadala atsevišķos laika punktos, ikvienā punktā būtu nekustīga un līdz ar to arī kopumā nekustētos. Turpretī, ja laiku pieņem kā bezgalīgu kontinuumu, tad rodas paradokss, ka, piemēram, Ahillejs, sacenšoties skriešanā ar bruņurupuci, kurš viņam ir gabaliņu priekšā, šo gabaliņu nekad nevar pārvarēt. Kad Ahillejs būtu sasniedzis bruņurupuča starta līniju, tad tas jau arī pats būtu parāpojis gabaliņu uz priekšu, tāpēc atstatums starp abiem gan samazinātos, taču pastāvētu vienmēr.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16003086
* LCCN: n50047929
* ISNI: 0000 0001 0395 2451
* GND: 118772562
* SELIBR: 103588
* SUDOC: 027353982
* BNF: cb11941408s (data)
* BIBSYS: 95005340
* NLA: 35626780
* NDL: 00621686
* NKC: js20011212113
* SBN identifikators UFIV148345 nav derīgs.
* BNE: XX1044074
* CiNii: DA1042822X

 |

 |
Tel Megido ar arheoloģiskām paliekām no bronzas un dzelzs laikmeta
 *Tel Megido* drupas
Saskaņā ar Atklāsmes grāmatu kristiešu Bībeles Jaunajā Derībā, **Armagedons** (sengrieķu: *Ἁρμαγεδών* *Harmagedōn*, vēlīnā latīņu: *Armagedōn*, ivritā: הַר מְגִדּוֹ *Məgīddō*) ir pareģotā karaspēka pulcēšanās vieta cīņai beigu laikos, kas tiek dažādi interpretēta kā burtiska vai simboliska vieta. Šis termins tiek lietots arī vispārīgā nozīmē, lai apzīmētu jebkuru pasaules gala scenāriju. Islāma teoloģijā **Harmagedons** ir minēts arī Hadithā kā Lielākais Armagedons vai *Al-Malhama Al-Kubra* (lielā kauja).

Megido "kalns" Izraēlas ziemeļos patiesībā nav kalns, bet gan tela (paugurs vai kalns, ko radījušas daudzas cilvēku paaudzes, kas dzīvo un pārbūvē celtnes tajā pašā vietā), uz kura tika uzcelti seni forti, lai apsargātu *Via Maris*, senu tirdzniecības ceļu, kas savieno Ēģipti ar Sīrijas, Anatolijas un Mezopotāmijas ziemeļu impērijām. Megido bija dažādu seno kauju vieta, tostarp viena 15. gadsimtā pirms mūsu ēras un viena 609. gadā pirms mūsu ēras. Netālu esošais modernais Megido ir kibucs Kišonas upes apgabalā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bibletranslation.ws». Skatīts: 2009-09-23.
2. ↑  «Revelation 16:16 And they assembled the kings in the place that in Hebrew is called Armageddon.». *biblehub.com*. Skatīts: 2019-04-01.
3. ↑  *Collins English Dictionary*, HarperCollins, 3rd ed. p. 81
4. ↑  «Hadith - Book of Tribulations - Sunan Ibn Majah - Sunnah.com - Sayings and Teachings of Prophet Muhammad (صلى الله عليه و سلم)». *sunnah.com*. Skatīts: 2020-12-24.
5. ↑  «Maps and pictures of Megiddo mountain and the surrounding plain (in Spanish)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-06-14. Skatīts: 2010-06-22.
**Volfgangs Veils** (vācu: *Wolfgang Weil*; 1912. gada 23. novembris Klosterneiburga — 1945. gads Horvātija) bija Austrijas šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gados bijis viens no daudzsološākajiem jaunajiem Austrijas šahistiem. Pārstāvējis Austrijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1936. gadā un izcīnījis zelta medaļu individuālajā vērtējumā. 1937. gadā Vīnes tematiskajā šaha turnīrā izcīnījis 2. vietu aiz Paula Keresa. Pēc Austrijas anšlusa 1938. gadā piedalījies Vācijas šaha čempionātā, kurā dalījis 15.-16. vietu. 1939. gadā uzvarējis Vīnes šaha kluba *Hietzinger* čempionātā un bijis 3. vietā Vīnes pilsētas šaha čempionātā.

Otrā pasaules kara laikā dienējis Vērmahtā. 1945. gada ziemā Horvātijā gājis bojā no granātas šķembas ievainojuma.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Wolfgang Weil
2. ↑  «30. Deutsche Einzelmeisterschaft 1938 in Bad Oeynhausen». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2017. gada 19. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Arlas karaliste ap 1000. gadu
**Arlas karaliste**, zināma arī kā **Burgundijas Otrā karaliste**, pastāvēja no 933. līdz 1380. gadam. Viduslaiku valsts, kas sākotnēji atradās Svētās Romas impērijas sastāvā, vēlāk kļūstot par Francijas karalistes daļu.

Izveidota 933. gadā, kad Rūdolfs II (valdīja no 912. līdz 937. gadam), mūsdienu Šveices, Savojas un Franškontē teritoriju valdnieks, ieguva arī Provansu, un par savu galvaspilsētu izvēlējās Arlu. Viņa mazdēlam Rūdolfam III (valdīja no 993. līdz 1032. gadam) nebija pēcnācēju, un viņš izvēlējās valsti atstāt savam radiniekam, Svētās Romas impērijas imperatoram Heinriham II, kurš nomira jau 1024. gadā. Rūdolfs III nomira, nenosaucot jaunu mantinieku, tāpēc imperators Konrāds II izvirzīja pretenzijas uz Arlas karalisti un 1033. gadā to iekaroja. Vietējie augstmaņi labprāt akceptēja attālā imperatora varu tā vietā, lai pakļautos Šampaņas Odo II, kura tiesības uz Arlu bija daudz pamatotākas. Konrāds II tika ievēlēts par Arlas karali un 1034. gadā kronēts Ženēvā. 1039. gadā Konrāds II par Arlas karali iecēla savu dēlu Heinrihu III, taču parasti karalisti pārvaldīja kāds iecelts augstmanis. 1193. gadā, redzot, ka Francijas karalis Filips II Augusts apdraud Arlu, imperators Heinrihs IV par Arlas karali iecēla Anglijas karali Ričardu I, kurš gan mira, pirms vēl tika kronēts.

1378. gadā imperators Kārlis IV Luksemburgs par Arlas valdnieku iecēla Francijas troņmantinieku Šarlu, kuram kāpjot Francijas tronī kā Šarlam VI, Arlas karaliste kļuva par Francijas karalistes sastāvdaļu.

Atsauces
--------

1. 1 2  World Monarchies and Dynasties

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
**Greitsleivleiks** (kļūdaini arī **Lielais Vergezers**; angļu: *Great Slave Lake*, franču: *Grand lac des Esclaves*) ir liels ezers Kanādas Ziemeļrietumu Teritorijās. Otrs lielākais ezers no Kanādas teritorijā pilnībā esošajiem ezeriem aiz Greitbērleika. Dziļākais ezers Ziemeļamerikā — 614 metri. Desmitais lielākais pasaules ezers pēc tilpuma. Ūdens apmaiņas laiks ir 8 gadi.

Ezers ir vismaz daļēji aizsalis 8 mēnešus gadā, ziemā pāri ezeram var braukt ar automašīnu. Ezera rietumu krastu klāj meži bet austrumu krasts un ziemeļu līcis jau ir klāts ar tundrai raksturīgu augāju. Lielais Vergezers ir lielāka pēcleduslaikmeta ezera atlieka. Ezera austrumu līcis ir īpaši ainavisks — šeit ir daudz salu, augstas klintis, ūdenskritumi un krāces, kas sasniedz ezeru.

1930. gados ezera apkaimē tika atklāts zelts un tika nodibināta Jelounaifas pilsēta — tagadējā Ziemeļrietumu teritoriju galvaspilsēta. 1967. gadā tika pabeigts ceļš apkārt ezeram.

Ezera, kā arī tajā ietekošās Sleivas upes nosaukums cēlies no sleivu (*Slavey*) indiāņu tautas, kas apdzīvoja šo apvidu arī eiropiešu ierašanās brīdī. Sleivu tautas angļu valodas sākotnējais nosaukums *Slave* (‘vergs’) cēlies kā tulkojums no to kaimiņu un tradicionālo ienaidnieku krī nicinošā apzīmējuma *awokanak* vai *awonak*, kas apzīmēja slevu miermīlīgo un pakļāvīgo dzīvesveidu. Vēlākos gados nosaukums tulkots citās, tajā skaitā arī latviešu, valodās kā «Vergu ezers» un «Vergu upe».

Atsauces
--------

1. ↑  «Traditional Tribes of Great Slave». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 27. februārī. Skatīts: 2011. gada 11. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Greitsleivleiks***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts
* Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma
* Pasaulē dziļākie ezeri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 243456994
* LCCN: sh89000460
* GND: 4094089-5

 |

 |
**Greiems Stīvens Poters** (angļu: *Graham Stephen Potter*; dzimis 1975. gada 20. maijā) ir angļu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā. Līdz 2023. gada aprīlim bija Anglijas Premjerlīgas kluba *Chelsea* galvenais treneris.

Futbolista karjera
------------------

Profesionāla futbolista karjeru sāka *Birmingham City*. Pēc īres *Wycombe Wanderers* viņš pārcēlās uz *Stoke City*, pēc tam uz *Southampton*. Būdams *Southampton* spēlētājs, viņš tika izsaukts uz Anglijas U-21 izlasi, kur piedalījās vienā Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Moldovu.

1997. gadā viņš pievienojās *West Bromwich Albion*, bet pēc trīsarpus gadiem, kuru laikā tika izīrēts arī uz *Northampton Town* un *Reading*, parakstīja līgumu ar *York City*. 2003. gada vasarā pārcēlās uz *Boston United*. 2003. gada novembrī viņš tika izīrēts uz *Shrewsbury Town*. 2004. gadā Poters pārcēlās uz *Macclesfield Town*, kur noslēdza savu spēlētāja karjeru.

Trenera karjera
---------------

2010. gada decembrī kļuva par Zviedrijas kluba *Östersunds FK* galveno treneri. Komanda tobrīd spēlēja 2. divīzijā, kas ir Zviedrijas futbola ceturtā pēc līmeņa līga. 2011. gadā komanda uzvarēja līgas Norlandes grupā, iekļūstot līmeni augstāk, bet vēl pēc gada uzvarēja arī 1. divīzijā un iekļuva *Superettan*, Zviedrijas otrajā spēcīgākajā līgā. 2013. gadā Poters pagarināja līgumu ar klubu vēl uz trīs gadiem. 2015. gadā izcīnīja 2. vietu *Superettan*, iegūstot ceļazīmi uz Zviedrijas augstāko līgu *Allsvenskan*. Debijas sezonā *Allsvenskan* izdevās izcīnīt 8. vietu. 2017. gada aprīlī Potera vadītā *Östersunds FK* uzvarēja Zviedrijas kausā un iekļuva UEFA Eiropas līgā. 2017. gada sezonu komanda pabeidza 5. vietā *Allsvenskan*, bet Eiropas līgā spēlēja grupu turnīrā un izkļuva no grupas, kvalificējoties sešpadsmitdaļfinālam, kurā divu spēļu summā piekāpās Anglijas klubam *Arsenal*.

2018. gada jūnijā Poters kļuva par Anglijas otrās spēcīgākās līgas *Championship* kluba *Swansea City* galveno treneri. 2018.—2019. gada sezonu komanda noslēdza 10. vietā līgā, un pēc sezonas Poters atstāja to, lai kļūtu par Premjerlīgas kluba *Brighton & Hove Albion* galveno treneri.

2022. gada 8. septembrī Poters tika oficiāli iecelts par Premjerlīgas kluba *Chelsea* jauno galveno treneri, noslēdzot piecu gadu līgumu, aizstājot Tomasu Tuhelu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Potter Appointed New Head Coach». *brightonandhovealbion.com* (angļu). 2019. gada 20. maijs. Skatīts: 2022. gada 6. augustā.
2. ↑  «Welcome to Chelsea, Graham Potter!». *chelseafc.com* (angļu). 2022. gada 8. septembris. Skatīts: 2022. gada 8. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Greiems Poters***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* spēlētāja profils (angliski)
* *Soccerbase* trenera profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *FBref*spētētāja profils (angliski)
**Matīss Frīdrihs Vatsons** (*Matthias Friedrich Watson*, 1733—1805) bija Kurzemes un Zemgales hercogistes pedagogs un literāts. Jelgavas pilsētas skolas direktors (1759-1774, 1781-1804), *Academia Petrina* latīņu valodas un literatūras profesors (1775—1805), prorektors (1776—1777, 1784—1785, 1794—1795). Jelgavas avīzes (*Mitausche Zeitung*) redaktors (1778-1805).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1733. gada 19. janvārī Kēnigsbergā Prūsijas karaļa militārā padomnieka Matīsa Vatsona ģimenē. Mācījās Kēnigsbergas Frīdriha-kolēģijā (*Friedrichs-Collegium*, 1738-1746), studēja Kēnigsbergas universitātē (1746-1752), 1753. gadā ieguva *Dr. Philos.* grādu. Pēc trīs gadu ceļošanas pa vācu zemēm viņš 1756. gadā atgriezās Kēnigsbergā, kur darbojās kā universitātes ārkārtas profesors (1756-1759). Pēc tam, kad Krievijas impērijas armija Septiņgadu kara laikā (1756-1763) ieņēma Kēnigsbergu, 1759. gadā M. Vatsons devās uz Jelgavu, kur strādāja par pilsētas skolas direktoru (1759-1774, 1781-1804). 1772. gada apprecējās ar Doroteju Agati Dillo (*Düllo*). 1775. gadā viņš pieņēma hercoga Pētera uzaicinājumu un sāka strādāt par *Academia Petrina* latīņu valodas un literatūras profesoru. Līdztekus bija luterāņu mācītājs Vecsaules draudzē (*Alt-Rahden*). 1777. gada 7. jūnijā viņam piedzima dēls Kārlis Frīdrihs Vatsons.

1801. gadā viņu iecēla par jaundibināmās Jelgavas universitātes Filozofijas fakultātes dekānu, tomēr to pārcēla uz Tērbatu, bet M. Vatsons palika Jelgavā. 1801. gada 26. maijā mira viņa sieva. Miris 1805. gada 8. martā Jelgavā.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 231684540
* GND: 1018409866

 |

 |
Eižens Cicero 1967. gadā 
**Eižens Cicero** bija rumāņu pianists, kurš uzstājoties apvienoja klasisko mūziku un svingu.

Biogrāfija
----------

Eižens Cico dzimis 1940. gada 27. jūnijā Vadas komūnā, Rumānijā. Viņa tēvs Teodors Cico bija pareizticīgo mācītājs, bet māte Līvija — profesionāla dziedātāja. Klavierespēli pianists sāka apgūt četru gadu vecumā. Būdams vien sešus gadus vecs, viņš izpildīja Mocarta klavierkoncertu ar Klužas simfonisko orķestri.

Kad mūziķis mācījās Bukarestes Nacionālajā konservatorijā, viņš pieņēma pseidonīmu Eižens Cicero. Pēc augstskolas beigšanas mūziķis nolēma atteikties no klasiskā pianista karjeras un iedibināja savu stilu, kurā apvienoja klasiskās mūzikas un džeza elementus un ieviesa svinga harmonijas baroka, klasicisma un romantisma laikmeta kompozīcijās. Eižens Cicero bija arī izcils improvizators.

1962. gadā, uzstājoties Austrumberlīnē, Cicero izdevās aizbēgt uz Rietumberlīni. Turpmākos divus gadus viņš pavadīja Šveicē, kur pievienojās Džo Šmita vadītajam orķestrim "Kindli". Pēc atgriešanās Vācijā Cicero piedalījās vairāk nekā 70 ierakstu veidošanā, dažos no tiem sadarbojoties Berlīnes un Minhenes filharmoniķiem. Viņš vairākkārt uzstājās vācu televīzijā un guva panākumus, viesojoties Japānā. 1976. gadā viņam tika piešķirta prestižā Deutscher Schallplattenpreis balva par Franča Šūberta skaņdarbu interpretācijām.

1982. gadā Cicero pārcēlās uz Šveici, kur Cīrihē 1997. gada 5. decembrī, būdams 57 gadus vecs, nomira. Pianista nāves cēlonis bija cerebrālā apopleksija. Pianista jaunākais brālis Adrians Cicero ir džeza instrumentālists, bet Eižena dēls Rodžers Cicero (1970—2016) — džeza dziedātājs.

Ārējās saites
-------------

* Eugen Cicero vietnē Discogs.com
**Matīss Štobe** (vācu: *Matthias Stobbe*, 1742—1817) bija Kurzemes un Zemgales hercogistes pedagogs un literāts. Grāmatu tulkotājs un izdevējs latviešu valodā. Žurnāla "Latviska Gada Grāmata" (1797—1798) un kalendāra (1800) redaktors. Saukts par "latviešu preses tēvu".

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1742. gadā Dundagas draudzes novada Mazirbes (*Irben*) mācītāja Matīsa Štobes ģimenē.
Pēc Septiņgadu kara beigām studēja filozofiju un teoloģiju Kēningsbergas Universitātē (1764). Bija mājskolotājs Kurzemes muižās.

Hercoga Pētera laikā strādāja par Jelgavas privātskolotāju un pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas 1795. gadā sāka nodarboties ar izdevējdarbību.

Miris 1817. gada 16. aprīlī Jelgavā.

Darbi
-----

Žurnāla "Latviska Gada-Grāmata" titullapa, 2. ceturksnis ("sulu, lapu un ziedu mēnesis", 1797).
Štobe izdeva latviešu valodā pirmo ārstniecības (1795), pavāra (1796), dārzkopības grāmatu (1803), pamācību par bakām (1805), meža likumu grāmatu (1805). Viņš nodibināja un vadīja gada ceturkšņa laikrakstu «Latwiska Gada-Grahmata», kas tika izdota 1797. un 1798. gadā. Pie tā piedalījās visi toreiz pazīstamie latviešu rakstnieki. No 1800. gada līdz mūža beigām viņš vadīja Kurzemes laika grāmatu.

* Veselības grāmata (*Wesselibas grahmata*, 1795). Kristofa Fausta "Veselības katehisma" (Christoph Faust. *Gesundheits-Katechismus*, 1794) latviskais tulkojums
* Pavāru grāmata (*Pawaru grahmata*, 1796)
* tabulas ar kalendāra rēķiniem Stendera Augstas gudrības grāmatas no pasaules un dabas trešajam izdevumam (1796)
* Žurnāls "Latviska Gada-Grāmata" (*Latwiska GaddaGrahmata*, 1797-1798), vispārīga satura žurnāls latviešu valodā, ko reizi ceturksnī iespieda "J.F. Štefenhāgena un dēla" izdevniecība Jelgavā.
* Kurzemes laika grāmata (*Kalender*, no 1800)

Atsauces
--------

1. ↑  *Ein Gedenkblatt dem Vater der lettischen Presse*, in: Düna-Ztg. 1906 Nr. 42
2. ↑  Baltische Historische Kommission (BHK)
3. ↑  timenote.info
4. ↑  Latviešu rakstniecības vēsture. VECĀ STENDERA BIEDRI UN TUVĀKIE PĒCTEČI Teodors Zeiferts
**Matīss Siliņš** (1861—1942) bija latviešu skolotājs un etnogrāfs, pirmais kartogrāfs, kas sastādījis un izdevis kartes latviešu valodā. Rīgas Latviešu biedrības Etnogrāfiskā brīvdabas muzeja (1905), Valsts Vēsturiskā muzeja (tagad — Latvijas Nacionālais Vēstures muzejs) vadītājs (1924—1934).

Viņa tulkojumā latviski izdota arī „Rīmju hronika" (1893).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1861. gada 13. janvārī Remtes-Viesatu pagasta (tagad Viesatu pagasta) „Ķuņķurkalēju" saimnieka ģimenē. Mācījās Vārmes pagastskolā, Tukuma apriņķa skolā, Irlavas skolotāju seminārā, kuru beidza 1879. gadā.

Skolotājs Jonatāna biedrības skolā Rīgā un Maskavā (1882—1888), pēc tam izdeva „Atbalss Kalendāru" (1889—1898), kurā katru gadu sniedza plašu informāciju par Latvijas vēsturi un ģeogrāfiju, kam pielikumos pievienodams kartogrāfisko materiālu. Viens no Etnogrāfiskās izstādes (1896) veidotājiem. Šajā laikā Matīss Siliņš apbraukāja visu Latviju, vācot etnogrāfiskos materiālus.

Rīgas Latviešu biedrības izdotās „Konversācijas vārdnīcas" ģeogrāfijas nozares redaktors (1903—1905) un RLB Zinību komisijas bibliotēkas pārzinis (1903—1905), etnogrāfiskā brīvdabas muzeja pārzinis (1903—1924). Rīgas 1. tautas bibliotēkas pārzinis (1907—1916).
Valsts vēsturiskā muzeja direktors (1924—1934).

Miris Rīgā 1942. gada 7. martā.

Pazīstamākie darbi
------------------

Vidzeme un Kurzeme Latviešu Indriķa laikā (1890).
Latvijas - latviešu zemes karte (1911).
Izveidojis apmēram divdesmit karšu. Viņš sarakstījis arī dzejoļus tautas dziesmu garā un atmiņu grāmatu.

* Vergilija „Eneīdas" 1. dziedājuma tulkojums (1885),
* „Atbalss kalendārs" (1889—1898), kura pielikumos ievietoti viņa stāsti, materiāli par vēsturi un ģeogrāfiju, kartes un plāni.
* „Vidzemes un Kurzemes speciālkarte" (1890) — apskatāma Viesatu bibliotēkas novadpētniecības materiālos
* „Indriķa Livonijas hronikas" latviskais tulkojums
* „D. Alnpekes Rīmju hronika". Latviski (no) M.Siliņa. Ar piezīmējumiem, vēsturīgu pārskata karti un fotogrāfiskiem izskatiem uz pilskalniem. - Rīga, 1893. - 176 lpp.
* Memuāri „Ko es pieredzēju un piedzirdēju".

* Latvija. Etnogrāfiski pēc tautisko uzvalku un rotaslietu līdz šim ievāktiem materiāliem (Aleksandra Štāla litogrāfija, 1930)Latvija. Etnogrāfiski pēc tautisko uzvalku un rotaslietu līdz šim ievāktiem materiāliem (Aleksandra Štāla litogrāfija, 1930)
* Rīga līdz ar apvidu (mērogs ~ 1:13 000, 1896)Rīga līdz ar apvidu (mērogs ~ 1:13 000, 1896)

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (1926)

Literatūra
----------

* Karnups A. Matīss Siliņš. Senatne un Māksla, Nr.1 (1936), 151.—153.lpp.;
* Jānis Štrauhmanis. Matīss Siliņš: pirmais latviešu kartogrāfs. Rīga, 1994.

Atsauces
--------

1. ↑  V.Zanders. Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam Datubāze