recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par 1235. gada karagājienu uz Nalseni. Par citām jēdziena **Karagājiens uz Nalseni** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Karagājiens uz Nalseni** notika 1235. gadā vai 1236. gada sākumā pēc Zobenbrāļu mestra Folkvīna aicinājuma. Karaspēks, kurā bez ordeņa piedalījās arī kristīto igauņu, letu un līvu karaspēks, iebruka Nalsenes zemē, ko hronikas autors pieskaita lietuviešu (*Littowen*) apdzīvotajai teritorijai. Kaujā lietuvieši zaudēja ap 2000 kritušo, iebrucēji kā kara laupījumu ieguva 2500 zirgu.

Panākumu iedvesmots, 1236. gada rudenī Zobenbrāļu ordeņa mestrs Folkvīns rīkoja jaunu karagājienu uz zemgaļu un žemaišu zemēm, kas atradās uz rietumiem no Nalsenes, tomēr Saules kaujas laikā cieta iznīcinošu sagrāvi.

Nalsenes zemes lokalizācija
---------------------------

Atskaņu hronikas Heidelbergas kodeksā kā karagājiena mērķis minēta lietuviešu zeme **Alsene**, turpretī Bergmaņa kodeksā **Nalsene**. Latīņu valodā rakstītos dokumentos pieminēta Nalsenes zemi (*terra Nalsen*), kas tiek identificēta ar senkrievu hronikā minēto **Nalšenas zemi** (*Нальшенайская земля*).
Pēc senāka uzskata Alsene atradusies Sēlijā vēlākās Altenes pils apkaimē vai Naujališas apkaimē (Siliņš, 1893; Klaustiņš, Saiva, 1936).

Latviešu etnologs un valodnieks Eduards Volters pirmais jau 1900. gadā izteica domu, ka Hipatija hronikā pieminētā Naļščanes zeme (*земля Нальщанская*) saistāma ar aukštaišu vietvārdiem (*Noliškis* u.c.) Utenas apriņķī.

Mūsdienu lietuviešu historiogrāfijā dominē uzskats ka Nalsenes zeme atradusies tagadējās Aukštaitijas teritorijā (Łowmiański, 1983; Benninghoven, 1965). Lietuviešu medievists E. Gudavičs savās kartēs par Lietuvas zemju konfederāciju 13.gs. 20.—50.gados Nalseni jeb Nalšu (lietuviešu *Nalšia*) novietoja Lietuvas ziemeļaustrumos uz dienvidiem no Daugavpils (Gudavičius, 1989). Pēc cita uzskata vismaz daļa no Nalsenes zemes atradusies arī Daugavas labajā krastā, tagadējās Latgales teritorijā, kuru lietuviešu cilmes Polockas kņazs Gerdenis 1264. gadā atdevis Livonijas ordenim.

Atsauces
--------

1. ↑  Atskaņu hronika (01802.-01846.)
2. ↑  Вольтер Э. А. *Где искать землю Нальщанскую Ипатьевской летописи* // Журнал министерства народного просвещения, 1900, № 5, с. 195—201.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
| Osmaņu impērijas kultūra |
| --- |
|  |
| * Arhitektūra
* Valoda
* Mūzika
* Virtuve
 |
| * Dzeja
* Proza
* Miniatūra
* Tērpi
 |
| * Cīņa eļļā
 |
| * s
* d
* l
 |

Osmaņu impērijas sultāna Mahmuda II tugra. Tajā var izlasīt: *Mahmuds Hans, Abdulhamida dēls ir mūžīgi uzvarošs*. Arābu rakstā:   
 
- محمد خان بن عبدالحميد مظفر دائماً
**Tugra** (osmaņu turku valodā: طغرا, turku valodā: *Tuğra* [tu:ra]) ir Osmaņu impērijas sultāna kaligrāfiska zīme jeb paraksts, ko liek uz valsts oficiāliem dokumentiem un vēstulēm. To iegravēja arī sultāna zīmogā un iekala sultāna valdīšanas laikā izdotajās monētās.

Tugru sagatavoja sultāna valdīšanas laika sākumā un uz dokumentiem to uzzīmēja īpaši galma kaligrāfi (turku valodā: *nişancı*). Pirmā tugra tika izgatavota sultānam Orhanam I (1284.—1359.), kas bija otrais Osmaņu impērijas valdnieks. Tugru zīmēšanas tehnika ar laiku tika pilnveidota un sasniedza tās klasiski pieņemtos standartus, kad tika uzzīmēta sultāna Suleimana I Lieliskā (1494.—1596.) tugra.

Tugras kalpoja līdzīgam nolūkam kā kartečas senajā Ēģiptē. Katram Osmaņu sultānam tika izstrādāta individuāla tugra. Tugras tika lietotas arī citās tjurku tautu apdzīvotās valstīs, piem. Kazaņas hanātā. Vēlāk tugras lietoja arī tatāri Krievijas Impērijā.

Tugru lietošana turpinās arī mūsdienās. Piemēram, tugras tikušas izgatavotas Krievijas prezidentam Vladimiram Putinam un Japānas imperatoram Akihito.

Attēlu galerija
---------------

* Pirmā tugra - Orhana I tugra, 1326.Pirmā tugra - Orhana I tugra, 1326.
* Osmaņu sultāna Selima III tugraOsmaņu sultāna Selima III tugra
* Osmaņu sultāna Suleimana I Lieliskā tugraOsmaņu sultāna Suleimana I Lieliskā tugra
* Osmaņu sultāna Mehmeds V tugra.Osmaņu sultāna Mehmeds V tugra.
* Osmaņu sultāna Abdulhamida II tugra, 1876.Osmaņu sultāna Abdulhamida II tugra, 1876.
* Osmaņu sultāna Mehmeda VI tugra tiek lietota uz Galipolu zvaigznes kopš 1909.Osmaņu sultāna Mehmeda VI tugra tiek lietota uz Galipolu zvaigznes kopš 1909.
* Krievijas prezidenta Vladimira Putina tugraKrievijas prezidenta Vladimira Putina tugra

Skatīt arī
----------

* Divāna raksts
* Osmaņu impērijas kultūra

Saites
------

* Osmaņu sultānu tugras
* Osmaņu sultāna Mahmuda II tugra
* Osmaņu sultānu tugras

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85138494
* GND: 4472291-6

 |

 |
Тu-160.
**Тu-160** (krievu: *Ту-160*) ir reaktīvais virsskaņas bumbvedējs, kuru līdz 1981. gadam radīja Padomju Savienības kontruktoru birojos un sāka izmanot 1987. gadā. 2014. gadā Krievijas Federācijas Bruņotie spēki izmantoja 16 Тu-160 lidmašīnas, 2022. gadā ražotāji papildus piegādāja divas Tu-160M lidmašīnas. Krievijas bruņotie spēki Tu-160 izmantoja raķešu uzbrukumiem ar spārnotajām raķetēm H-55 un H-101 gan Sīrijas pilsoņu karā 2015. gadā, gan Krievijas 2022. gada iebrukumā Ukrainā.

Vēsture
-------

Тu-160 konstrukcija.
1974. gadā Tupoļeva konstruktoru birojā sāka darbu pie pirmā PSRS starpkontinentālā stratēģiskā bumbvedēja izveides projekta, izmantojot virsskaņas pasažieru lidmašīnas Tu-144 iestrādes.
1981. gadā notika tā pirmais izmēģinājuma lidojums, 1987. gadā pirmo lidmašīnu pieņēma ekspluatācijā.

Līdz 1991. gadam uzbūvēja 27 Tu-160 lidmašīnas, no tām astoņas bija eksperimentālās un izmēģinājuma lidmašīnas. Pēc PSRS sabrukuma visas 19 lidmašīnas palika Ukrainas bruņoto spēku rīcībā. Astoņas no tām nodeva Krievijai apmaiņā pret dabasgāzi, bet pārējās līdz 2001. gadam iznīcināja stratēģiskās bruņojuma samazināšanas ietvaros.

| Raksturlielumi |
| --- |
| Maksimālais ātrums | 2220 km/h |
| Augstuma robeža | 15 544 m |
| Lidojuma tālums | 7300 km |
| Pašmasa | 110 000 kg |
| Pilna masa (pacelšanās masa) | 275 000 kg |
| Spēka agregāts | četri NK-321 dzinēji |
| Garums | 54,1 m |
| Spārnu vēziens | 55,7 m (35,6 m sakļautā stāvoklī) |
| Spārnu laukums | 360 m2 |
| Ekipāža | 4 cilvēki |
| Apbruņojums | Raķetes |
|

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tu-160***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2003007079

 |

 |
Baronu Knigges dzimtas ģerbonis.
**Knigges** (vācu: *Knigge*) ir sena vācu dižciltīgo dzimta, kas cēlusies no Brēmenes apkārtnes un ir izsekojama līdz 13. gadsimtam.

Ap 1650. gadu Jakobs Knigge kļuva par Zviedrijas armijas ģenerālleitnantu. Jobsts Hilmars Knigge (1605—1683) bija impērijas armijas feldmaršals leitnants, bet viņa jaunākais brālis Frīdrihs Ulrihs fon Knigge (1618—1683) bija Svētās Romas impērijas armijas pulkvedis. Abi ieguva mantojamu Svētās Romas impērijas barona titulu 1665. gada 19. jūnijā. Frīdriha Ulriha dēls Maksimiliāns Frīdrihs Kazimirs Knigge (1653—1721) bija Kurzemes hercoga galma maršals, no viņa četriem dēliem vecākais kļuva par Braunšveigas-Volfenbīteles hercoga slepenpadomnieku, otrais par valsts kases padomnieku, trešais bija vecākais seržants un jaunākais bija Polijas un Saksijas armijas kavalērijas kapteinis.

Dzimtas Kurzemes atzaram piederēja Pievīkas muiža Alsungas draudzes novadā, kas mūsdienās zināma kā Rīvas ciems. Barona Knigges ārlaulības dēls bija gleznotājs Johans Lēberehts Eginks.

Ādolfs Knigge (1752—1796) bija viens no iluminātu ordeņa vadītājiem, miris 1796. gadā un apglabāts Brēmenes katedrālē.
Sagrišas forta padrans.
**Padrans** (portugāļu: *Padrão*) ir akmens stabs ar Portugāles karalisko ģerboni un uzrakstu. Padranu bieži vien vainago latīņu krusts.

Vēsture
-------

Padranus uzstādīja portugāļu jūrasbraucēji savu izpētes ekspedīciju gaitā Lielo ģeogrāfisko atklājumu laikā, atklājot jaunas zemes, kā zīmi šo teritoriju pārejai Portugāles jurisdikcijā. Ekspedīcijai atstājot jaunatklāto zemi, un pašā redzamākajā vietā uzstādot padranu, ceļotāji turpināja savu ceļojumu, vai arī, ja tas bija ekspedīcijas galapunkts, atgriezās savā dzimtenē, kur uz kopējās kartes atzīmēja jaunos ģeogrāfiskos punktus. Tādā veidā, ja šajā vietā nebija dibināta kolonija, bet cita valsts iespiedās šajā teritorijā, karalistei bija pamats apstrīdēt svešo valstu klātbūtni, atstājot sev pirmatklājēja tiesības.

Padraniem cita funkcija bija tad, kad tie tika uzstādīti kā piemiņas zīmes draudzībai vai svarīgam notikumam. Šāda veida padrans ārēji ne ar ko neatšķīrās no tā, kuru uzstādīja jūrasbraucēji jaunatklātajās zemēs, vienīgi izņemot ar pievienoto tekstu par kādu pieminamo notikumu. Par šāda veida padrana piemēru var kalpot Vasko da Gamas Nazarē uzstādītais padrans, pateicībā Jaunavai Marijai par ekspedīcijas atgriešanos no Indijas.[1]

Vairāki 15. gadsimtā Āfrikas krastos uzstādītie portugāļu padrani ir saglabājusies līdz mūsdienām. Tā 20. gadsimtā Lisabonas ģeogrāfiskā biedrība atklāja trīs Diogu Kana un vienu Bartolomeu Diaša uzstādīto padranu.

Atsauces
--------

1. ↑  GoLisbon.com. The #1 Online Resource for Lisbon & Portugal Information – «...and outside is a pillar with an inscription commemorating Vasco da Gama's visit here after his voyage to India, giving thanks to Our Lady of Nazareth for his safe return.»
Šis raksts ir par objektu. Par kapsētu skatīt rakstu Vecais Ķaupis (kapsēta).
**Vecais Ķaupis** ir kultūrvēsturisks objekts un bijusī sarīkojumu vieta, kas atrodas Jēkabpils novada Krustpils pagasta Zvidzānos.

Vieta atradusies pagasta dienvidos, Daugavas labajā krastā, rietumu pusē no Zvidzānu Kalnozolu mājām. Šeit Latvijas pirmās brīvvalsts laikā atradās Krustpils pilsētas un pagasta brīvdabas sarīkojumu vieta, tikai 2 km attālumā no Krustpils. Šeit norisinājās zaļumballes, teātra izrādes un koncerti. Lielākais pasākums Vecajā Ķaupī notika padomju varas gados, 1950. gada 1. un 2. jūlijā, kad šeit tika organizēti Padomju Latvijas 10. gadadienai veltītie Krustpils rajona Dziesmu svētki. Tajos bija pulcējušies vairāk kā 5000 cilvēku, to skaitā arī no Jēkabpils, Pļaviņu rajoniem un citām vietām. Blakus sarīkojumu vietai atrodas viduslaiku kapsēta ar tādu pašu nosaukumu Vecais Ķaupis.

Atsauces
--------

1. ↑  Avotiņa Ruta. Krustpils pagasts. Rīga, 2012. 250.lpp.
**Eižens Leimanis** (1905-1992) bija latviešu matemātiķis. Latvijas Universitātes docents un Britu Kolumbijas universitātes profesors (1949-1974). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1905. gada 10. aprīlī Kocēnu pagasta Vecbaižās (tagad Vaidavas pagastā) skolotāja ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā (līdz 1924). Studēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē (līdz 1929), pievērsās diferenciālvienādojumu teorijai un debess mehānikai.
Strādāja LU Teorētiskās astronomijas un analītiskās mehānikas institūtā, papildinajās Leipcigā, Kopenhāgenā, Parīzē un Oslo. 1937. gadā viņu ievēlēja par docentu. 

Otrā pasaules kara beigās 1944. gada rudenī devās trimdā uz Vāciju, kur ieguva zinātņu doktora grādu Baltijas Universitātē. 1949. gadā pārcēlās uz Kanādu, kur strādāja par profesoru Vankūveras Britu Kolumbijas universitātē. Līdztekus darbojās Kanādas Matemātiķu savienības pētnieciskajā insitūtā (1953–1955) un bija *Lockheed Missiles & Space Co.* kosmosa izpētes programmas zinātniskais padomnieks.

Bija žurnālu *Mathematical Review* un *Applied Mechanics* līdzstrādnieks. 1991. gada 27. jūlijā viņu ievēlēja par Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju locekli. Miris Vankūverā 1992. gada 4. decembrī.

Darbi
-----

* Teorētiskā mehānika (1940),
* *The General Problem of the Motion of Coupled Rigid Bodies About a Fixed Point. New York: Springer (1965),*
* *Qualitative Methods in the Three-body Problem*

Atsauces
--------

1. ↑  «Eugene Leimanis (1905 - 1992)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 6. augustā. Skatīts: 2014. gada 4. maijā.
2. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 272-273. lpp. ISBN 9789934827051.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 34941516
* LNB: 000062897
* LCCN: n83826873
* ISNI: 0000 0004 1678 1809
* SUDOC: 083358536
* BIBSYS: 8058049
* MGP: 15150

 |

 |
***Coptotriche forsteroniae*** ir alotājkožu dzimtas suga. Sastopama Belizā. Lido uz mākslīgo gaismu naktī. Kāpuru saimniekaugs ir *Forsteronia myriantha*. Sugu nosaukums ir izveidots no saimniekauga ģints nosaukuma. Mātītes nav aprakstītas.

Pieaugušo īpatņu apraksts
-------------------------

Pieaugušo (imago) tēviņu ķermeņa garums ir 2,3—2,6 mm, spārnu plētums ir 5—5,7 mm. Seja un palpi ir pelēki rāvaini. Priekšējais cekuls un apkakle sastāv no pelēki rāvainām matiņveidīgām un tievām plāksnīšveidīgām zvīņām. Ūsas ir pelēkas ar garām matveidīgām sensilām. Torakss un tegulas ir rāvainas. Priekšējie spārni ir gaiši rāvaini, ir dzeltenīgi ar pelēcīgu nokrāsu, ar dažiem neregulārām izsētām melnām zvīņām pa spārnu palu un uz apikālās galotnes. Priekšējo spārnu apakšēja puse ir brūna vai rāvaini brūna vai blāvi brūna. Priekšējo spārnu cilijas ir tumši rāvaina. Apakšējie spārni un to cilijas ir brūni vai bāli brūni vai rāvaini brūni. Kājas pelēkas, biezā kārtā apliktas ar tumšām zvīņām uz priekšējas puses, rāvainām uz mugurējas puses. Vēders biezā kārtā ir apliktas ar blāvi brūnām zvīņām uz augšējas puses, pelēcīgi rāvainas uz apakšējās puses. Anālais cekuls ir krēmkāsā.

### Noteikšana

*Coptotriche citrinipennella* suga morfoloģiski ir diezgan līdzīga *Coptotriche pulverea* sugai, kas ir sastopama Karību reģionā un Belizā. Tomēr *Coptotriche citrinipennella* atšķiras no *Coptotriche pulverea* trīsstūra vinkulumu (latīņu: *vinculum*), ar ļoti īsu transtillu (latīņu: *transtilla*) ar diezgan lielu sublaterālu izaugumu, ar izteikti rombveidīgu edeagusa virsotni. *Coptotriche pulverea* sugai uz vinkuluma ir pilnīgi izzudis priekšējais izstiepums, kas nozīmē ka nav trīsstūru; transtilla ir garāka par vienu trešdaļu nekā *Coptotriche citrinipennella*, bet *Coptotriche pulverea* sublaterāls izaugums ir ļoti īss; edeaguss pakāpeniski sašaurināts uz galotni. Turklāt *Coptotriche pulverea* kāpuriem saimniekaugs ir cits — *Terminalia amazonica*.

No visām citām *Coptotriche citrinipennella* suga atšķiras ar ļoti īsu vinkulumu kombināciju (50 μm vidēji), ļoti īsu transtillu un izteiktu rombveidīgu (stūrainu) edeagusa galotni.

Ekoloģija
---------

Kāpuru saimniekaugs ir *Forsteronia myriantha*, uz kuru lapām kāpuri taisa lapu minas. Minas ir ir traipveidīgas formas.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Jonas Rimantas Stonis & Arūnas Diškus. *Checklist of American Coptotriche (Insecta: Lepidoptera: Tischeriidae) with Descriptions of Two New Species from the Tropical Forest of Belize (Central America)*. Zoological Science 25: 99–106 (2008). Zoological Society of Japan
**Dzjanmeņa** (ķīniešu: 江门, piņjiņs: *Jiāngmén*) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Guandunas provincē Ķīnas dienvidos. Izvietojusies provinces dienvidos pie Sjihes upes, rietumos no Pērļu upes deltas. Robežojas rietumos ar Jandzjanu, ziemeļos — ar Juņfu un Fošaņu, austrumos — ar Džunšaņu un Džuhai, dienvidos to apskalo Dienvidķīnas jūra.

Vēsture
-------

Dzjanmeņa (tulkojumā — ‘Upes vārti’) sākusi veidoties kā rosīga tirdzniecības vieta ap 1363. gadu un strauji attīstījās līdz pat 17. gadsimtam. 1662. un 1664. gadā Cjinu dinastijas valdība izdeva tā sauktos «pārvietošanas rīkojumus», kas piespieda piekrastes iedzīvotājus 50 jūdžu platā joslā pamest mājas un pārcelties zemes iekšienē. Dzanmeņas iedzīvotāji bija piesti pārcelties, līdz pēc astoņiem gadiem pavēle tika atcelta un iedzīvotāji varēja atgriezties. Pēc Opija kara Dzjanmeņa tika atvērta kā tirdzniecības osta ārzemniekiem. 1951. gadā Dzjanmeņa tika pasludināta par patstāvīgu pašvaldību, bet 1983. gadā reorganizēta par prefektūras līmeņa municipalitāti.

Ekonomika
---------

Galvenās rūpniecības nozares ir tekstilrūpniecība, elektronika, mēbeļu un ādas izstrādājumu ražošana, kā aŗi mašīnbūve un ķīmiskā rūpniecība. Senas tradīcijas ir arī papīra un cukura rūpniecībai.

Atsauces
--------

1. ↑  «行政区划网». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 16. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 22. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzjanmeņa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Guandunas prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Cjinjuaņa
* Čaodžou
* Dunguaņa
* Dzjanmeņa
* Dzjejana
* Džaņdzjana
* Džaocjina
* Džuhai
* Džunšaņa
* Fošaņa
* **Guandžou**
* Hejuaņa
* Huidžou
* Jandzjana
* Juņfu
* Maomina
* Meidžou
* Šaņtou
* Šaņvei
* Šaoguaņa
* Šeņdžeņa

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 247867321
* GND: 7578994-2

 |

 |
**Hetmanis** (ukraiņu: *гетьман*, poļu: *hetman*, čehu: *hejtman*, rumāņu: *hatman*) ir vēsturisks armijas komandiera nosaukums un karavadoņa tituls Centrālajā un Austrumeiropā, no 15. līdz 18. gadsimtam.

Nosaukumu pirmoreiz lietoja taborītu karaspēka vadoņi husītu Bohēmijā 15. gadsimtā. Vēlāk par hetmani dēvēja otru augstāko militāro komandieri Polijas kroņa zemēs un Lietuvas dižkunigaitijā no 16. līdz 18. gadsimtam. Arī Moldāvijas kņazistē, 17. gadsimtā, hetmanis bija otra augstākā militārā pakāpe. Kopš 2000. gada teritoriālās reformas, Čehijas Republikā par hetmaņiem sauc apgabalu vadītājus (čehu: *Krajský hejtman*).

Izcelsme
--------

Vārds *hetman* ir aizguvums poļu valodā, kas, iespējams, nācis no vācu valodas vārda *hauptmann* — 'kapteinis' vai no līdzīgas nozīmes tjurku valodas vārda *ataman — '*jātnieku tēvs'.

Polijas un Lietuvas hetmaņi
---------------------------

Poijas militārais tituls "Lielā kroņa hetmanis" (poļu: *hetman wielki koronny*) tika izveidots ap 1505. gadu. Hetmaņa tituls tika piešķirts Polijas armijas vadītājam. Līdz 1581. gadam hetmaņa amats pastāvēja tikai noteiktu militāro kampaņu un karu laikā. Pēc tam tas kļuva par pastāvīgu titulu, tāpat kā citi militāri vai aristokrātijas tituli Polijas kroņa zemēs un Polijas—Lietuvas kopvalstī. Kopš tā laika, kopvalstī bija četri hetmaņi – divi lielie hetmaņi, viens Polijai, otrs Lietuvai un divi lauka hetmaņi — lielo hetmaņu vietnieki.

1776. gada militārā reforma ierobežoja hetmaņu pilnvaras. Hetmaņa amats tika likvidēts pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā.

Zaporižjas un Ukrainas hetmaņi
------------------------------

Ukrainā, 16. un 17. gadsimtā, hetmanis bija Zaporižjas kazaku armijas vadītājs. Valsts valdnieka tituls Hetmanātā no 1648. līdz 1764. gadam un 1918. gadā Ukrainas Valstī. Mūsdienu Ukrainā titulu izmanto dažas nevalstiskās organizācijas, kuras uzskata sevi par Ukrainas kazaku tradīciju pārmantotājiem.

Skatīt arī
----------

* Zaporižjas Armijas hetmanis
* Ukrainas hetmanis

Atsauces
--------

1. ↑  «Hetmanis - Vēsture». *vesture.eu*. Skatīts: 2023-02-20.
2. ↑  «hetmanis | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-02-20.
3. ↑  *Етимологічний словник української мови. Том 1: А–Г*. 1982.
4. ↑  «Інститут мовознавства ім. О.О.Потебні | Словник української мови». *www.inmo.org.ua*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-09-29. Skatīts: 2023-02-20.
**Grafiskās programmas** ir programmatūra, kas ļauj veidot, rediģēt vai pārlūkot grafiskos failus.

Datorgrafiku var sadalīt trijās kategorijās — rastra grafika, vektorgrafika un trīsdimensiju grafika. Daudzas grafiskās programmas paredzētas tikai vektora attēlu vai tikai rastra attēlu apstrādei, bet pastāv arī programmas, kas ietver sevī abus tipus. Ir pietiekami viegli pārvērst vektora attēlu rastrā, pretējais uzdevums ir pietiekami sarežģīts, bet pastāv programmas arī priekš tā (t. s. vektorizatori). Programmas darbam ar trīsdimensiju grafiku var izmantot kā vektora (piemēram, sarežģītu objektu būvei), tā arī rastra (piemēram kā tekstūras) attēlus.

Daudzas grafiskās programmas ļauj importēt un eksportēt dažādos grafiskos formātos.

Iebūvēta programmatūra
----------------------

Microsoft Windows operētājsistēmā

* Microsoft Paint;

Brīvā programmatūra
-------------------

* Blender
* GIMP
* Inkscape

Komerciāla un īpašnieciskā programmatūra
----------------------------------------

* CorelDRAW
* ACDSee
* Maya

Skatīt arī
----------

* Datorizētā projektēšana
**Sarja** (baltkrievu: *Сар'я*) ir agropilsētiņa (līdz 2008. gadam — ciemats), Sarjas ciema padomes administratīvais centrs, kas atrodas Vjerhņadzvinskas rajonā Vitebskas apgabalā. Tā atrodas 20 km uz ziemeļiem no Vjerhņadzvinskas Sarjankas upes labajā krastā. Reģionālais ceļš Vjerhņadzvinska — Asveja iet caur agropilsētiņu.

Vēsture
-------

Pirmie Sarjas rakstveida pieminējumi datējami ar 1506. gadu, kad tā piederēja Sapehu ģimenei. 1753. gadā ciematu nopirka Nikolajs Lopatinskis.

1772. gadā Polijas dalīšanas rezultātā rajons kļuva par Krievijas Impērijas daļu un atradās Vitebskas guberņas Drisas rajonā. 1850. gadā (pēc citām liecībām — 1852. gadā) Ignācijs Lopatinskis sāka būvēt mūra baznīcu Sarjā, kas, pēc dažu avotu domām, tika iesvētīta 1857. gadā.

Otrā pasaules kara laikā Sarjā darbojās pagrīdes antifašistiska organizācija, uz kuras pamata tika izveidota Kotovska vārdā nosaukta partizānu vienība. 1943. gadā sarīkotajā pretpartizānu operācijā no 193 ciema pirmskara iedzīvotājiem tika noslepkavoti 69 un nodedzinātas visas 34 mājas.

Kopš 2008. gada Sarja ir kļuvusi par tā paša nosaukuma agropilsētiņas centru.

### Nosaukuma izcelsme

Tiek pieņemts, ka tas radies no Sarjankas upes (agrāk Sarjas) nosaukuma, kuras krastos atrodas agropilsētiņa.

Ievērojami vietējie iedzīvotāji un iedzīvotāji
----------------------------------------------

* Lopatinskis, Ignācijs Dominiks (1822—1882) — ciemata īpašnieks, zemes īpašnieks, kurš uzcēla baznīcu.
* Lopatinskis, Staņislavs (1851—1933) — ciemata īpašnieks, iepriekšējā dēls, zemes īpašnieks, Krievijas impērijas Valsts padomes loceklis (1906-1910, 1913-1917), jurists.
* Samuilenoks, Eduards (1907—1939) — baltkrievu prozaiķis, dramaturgs.
* Šadurskis, Viktors (1961) — vēstures zinātņu doktors, profesors.

Apskates vietas
---------------

Sarjas baznīca (Napoleons Orda, ap 1875).
* Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas baznīca (19. gadsimta vidus)
* Parks pie bijušās Lopatinsku muižas (tajā aug Baltkrievijā retā Veimuta priede)
* Piemineklis fašisma upuriem (1974)
* Padomju karavīru un partizānu masu kapi (1962)
* Piemiņas plāksne par godu pagrīdniekiem
* Piemiņas plāksne par godu Pjotram Borevičam

Iedzīvotāji
-----------

* 1863 — 379 iedzīvotāju
* 2010. gads — 514 iedzīvotāju

Uzņēmumi un organizācijas
-------------------------

Agropilsētiņas teritorijā atrodas lauksaimniecības uzņēmums "Drissenskij", kurā strādā 178 cilvēki. Lauksaimniecības specializācija ir piena lopkopība un augkopība. Sarjā atrodas kultūras nams, Asvejas muzikālās skolas filiāle un a/s "Belarusbank" filiāle.

Regulāri kursē autobusi uz Vjerhņadzvinsku un vietējos maršrutos.

Attēlu galerija
---------------

* Lopatinsku muižas parkāLopatinsku muižas parkā
* Sarjas baznīca 1867.Sarjas baznīca 1867.
* Sarjas baznīcāSarjas baznīcā
* Ignācijs LopatinskisIgnācijs Lopatinskis

Atsauces
--------

1. ↑  Белорусские деревни, уничтоженные в годы Великой Отечественной войны 1941-1944 годы
**Mārtiņš Sirmais** (dzimis 1982. gada 15. jūlijā) ir latviešu orientierists. Viņš ir divkārtējs Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvējs.

Karjera
-------

M. Sirmais uzaudzis un sācis trenēties orientēšanās sportā Madonā, šobrīd dzīvo Rīgā. Latvijā pārstāv Cēsu novada klubu *Meridiāns OK/CPSS*, bet starptautiskajās sacensībās Somijas komandu *Turun Metsänkävjät*.

Lielākie sasniegumi M. Sirmajam izdevušies starptautiskajās sacensībās, kas notikušas Baltijas valstīs. Izcīnījis divas sudraba medaļas Eiropas čempionātā vidējā distancē — 2006. gadā Otepē (tikai 7 sekundes zaudēja uzvarētājam Tjerī Žoržu no Francijas) un 2008. gadā Ventspilī. 2009. gada Pasaules čempionātā Miškolcā, Ungārijā, izcīnīja 4. vietu Latvijas stafetes komandas sastāvā, kas ir viņa augstākais sasniegums Pasaules čempionātos. Individuāli labākā ir 5. vieta sprintā 2007. gadā Kijevā, Ukrainā. Augstāko vietu Pasaules kausa kopvērtējumā (13.) izcīnījis 2007. gada sezonā, savukārt augstākajā vietā pasaules rangā (6.) bijis 2008. gadā.

Vienpadsmit reizes svinējis uzvaru prestižākajās daudzdienu sacensībās Baltijā — "Kāpas" trīsdienās (2004—2023), tādējādi ir visu laiku titulētākais šo sacensību dalībnieks.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* *Twitter* profils
* *World Ranking* profils (angliski)
* *WorldofO* profils (angliski)
**Mārtiņš Krūmiņš** (1900—1992) bija latviešu gleznotājs impresionists, kas kopš 1950. gada dzīvoja ASV.

Dzīvesgājums
------------

Latvijas Mākslas akadēmijas beidzēji kopā ar Vilhelmu Purvīti (1942)
Dzimis 1900. gada 2. martā Rīgā uzņēmēja ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā devās bēgļu gaitās uz Irkutsku Sibīrijā, kur pabeidza komercskolu un iestājās latviešu karaspēka vienībā, ar kuru 1920. gadā caur Ķīnu un Indiju atgriezās dzimtenē.

1929. gadā Krūmiņš sāka mācīties gleznošanu pie Sergeja Vinogradova viņa Rīgas studijā, pēc tam studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Vilhelma Purvīša meistarklasē (1935—1942).

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV. Strādāja par zīmētāju kādā Ņūdžersijas arhitektu birojā, gleznoja un piedalījās latviešu gleznotāju izstādēs ASV, Kanādā un Zviedrijā.

Miris 1992. gada 26. janvārī Ņūdžersijas štata Saseksas apgabala Ņūtonā.

Atsauces
--------

1. ↑  «literatura.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 28. novembrī. Skatīts: 2019. gada 28. novembrī.

Literatūra
----------

* Jānis Silin̦š. Mārtiņš Krūmiņš. New York: Latvian Humanities and Social Science Association, 1980.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 40746651
* LNB: 000170509
* LCCN: n83048116
* ISNI: 0000 0000 2683 7002
* GND: 1036678342

 |

 |
**Satīša Dhavana kosmosa centrs** (angļu: *Satish Dhawan Space Centre*, SDSC) ir Indijas raķešu palaišanas centrs. Tas atrodas Šriharikotas salā Bengālijas līcī, Āndhra Pradēšas štatā. Centra operators ir Indijas Kosmosa pētījumu organizācija.

Kosmodroma ar nosaukumu **Šriharikotas liela augstuma poligons** (*Sriharikota High Altitude Range*, SHAR) būvniecība sākta 1969. gadā un pirmais raķetes starts no *SHAR* notika 1971. gadā, kad palaista zondējošā raķete *RH-125*. 1979. gada 10. augustā notika pirmā pavadoņa palaišana no Šriharikotas, bet nesējraķetes *Satellite Launch Vehicle* otrās pakāpes kļūmes dēļ pavadonis *Rohini 1A* ievadīts nepareizā orbītā un pēc deviņām dienām nogāja no orbītas.

2002. gada 5. septembrī kosmodroms pārdēvēts tagadējā vārdā par godu bijušajam Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas direktoram Satīšam Dhavanam.

Satīša Dhavana kosmosa centrā ir divi aktīvi starta laukumi, no abiem tiek palaistas raķetes *Polar Satellite Launch Vehicle* (*PSLV*) un *Geosynchronous Satellite Launch Vehicle* (*GSLV*).

2012. gadā sākta trešā starta laukuma celtniecība, kura tiks pabeigta 2020. gadā. No tā paredzēts veikt pilotējamos kosmiskos lidojumus.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Satīša Dhavana Kosmosa centrs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Satish Dhawan Space Centre SHAR
**Haralds Keress** (igauņu: *Harald Keres*; dzimis 1912. gada 15. novembrī, miris 2010. gada 26. jūnijā) bija padomju un igauņu astrofiziķis un fizikas teorētiķis.

Biogrāfija
----------

Haralds Keress dzimis 1912. gada 15. novembrī Pērnavā drēbnieka ģimenē. 1932. gadā viņš absolvējis Pērnavas vidusskolu un 1936. gadā — Tartu Universitātes Matemātikas katedru. 1938. gadā H. Keress aizstāvēja maģistra grādu matemātikā un 1942. gadā filozofijas doktora disertāciju "Telpa un laiks vispārīgajā relativitātes teorijā". Padomju okupācijas režīma iestādes šo aizstāvību neatzina un 1947. gadā atkārtoti viņš sekmīgi aizstāvēja disertāciju "Telpas un laika relativitātes teorija", iegūstot doktora grādu fizikā un matemātikā. 1954. gadā viņš kļuva par fizikas profesoru.

1936.— 1938. gadā Haralds Keress strādāja par asistentu Tartu observatorijā un 1938.— 1944. gadā Tartu Universitātē par jaunāko lektoru matemātikā. 1944. gadā viņš tika mobilizēts vācu armijā, bet 1945. gadā no Vācijas atgriezās Igaunijā. 1945.— 1946. gadā Haralds Keress bija Tartu Universitātes matemātiskās analīzes katedras vecākais lektors, 1946.— 1949. gadā docents, 1949.— 1958. gadā teorētiskās fizikas katedras vadītājs. 1958.-1960. gadā Keress bija Tartu Universitātes Zinātņu prorektors. 1947.-1950. gadā Zinātņu akadēmijas Fizikas, matemātikas un mehānikas institūta zinātniskais sekretārs, 1950.-1955. Gadā Fizikas un astronomijas institūta Astronomijas observatorijas vadītājs 1955.-1960. gadā vecākais zinātniskais līdzstrādnieks, no 1960. līdz 1973. gadam teorētiskās fizikas un matemātikas nozares vadītājs, 1973.-1989. gadā Fizikas institūta Teorētiskās fizikas laboratorijas vadītājs. No 1961. gada Igaunijas ZA akadēmiķis.

Haralds Keress nomira 2010. gada 26. jūnijā Tartu, viņš tika apglabāts Tartu *Raadi* kapos.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* 1982. gadā apbalvots ar Igaunijas Zinātņu akadēmijas medaļu.
* 1996. gadā apbalvots ar 3. šķiras Igaunijas Valsts Ģerboņa ordeni.
* 1996. gadā tika ievēlēts par Tartu Goda pilsoni.

Atsauces
--------

1. 1 2  «HARALD KERES» (igauņu). Eesti Teaduste Akadeemia. Skatīts: 2020-07-02.
2. 1 2  «Harald Keres». Tartu Tähetorn. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-10-03. Skatīts: 2018-10-02.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 11386945
* LCCN: n88037342
* ISNI: 0000 0000 2615 9635
* GND: 1110995172

 |

 |
**Korina Peptana** (rumāņu: *Corina Peptan*; dzimusi 1978. gada 17. martā Bumbešti-Žiu) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (1995).

Biogrāfija
----------

Trīspadsmit gadu vecumā kļuvusi par Rumānijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Kopumā Rumānijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 16 medaļas: 11 zelta, 2 sudraba un 3 bronzas.

Daudzkārtējā Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātu laureāte, kuros izcīnījusi 4 zelta (1988. gadā Pasaules junioru čempionāts U10 vecuma grupā, 1990. gadā Pasaules junioru čempionāts U12 vecuma grupā, 1991. gadā Pasaules junioru čempionāts U14 vecuma grupā, 1995. gadā Pasaules junioru čempionāts U18 vecuma grupā), 4 sudraba (1992. gadā Pasaules junioru čempionāts U14 vecuma grupā, 1992. gadā Eiropas junioru čempionāts U14 vecuma grupā, 1993. gadā Eiropas junioru čempionāts U16 vecuma grupā, 1996. gadā Pasaules junioru čempionāts U20 vecuma grupā) un 5 bronzas (1989. gadā Pasaules junioru čempionāts U12 vecuma grupā, 1991. gadā Eiropas junioru čempionāts U14 vecuma grupā, 1994. gadā Eiropas junioru čempionāts U16 vecuma grupā, 1995. gadā Pasaules junioru čempionāts U20 vecuma grupā, 1996. gadā Pasaules junioru čempionāts U18 vecuma grupā) medaļas.

Trīs reizes piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (2000, 2001, 2004), kur labāko panākumu guvusi 2000. gadā Ņūdelī, kad uzvarot Moniku Kalsetu Ruisu, Maiju Čiburdanidzi un Nanu Joseliani iekļuvusi 4. kārtā, kur piekāpusies Cjiņai Kaņjinai.

1998. gadā uzvarējusi Eiropas šaha klubu kausā sievietēm Timišoaras komandas *AEM-Luxten Timişoara* sastāvā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā uzvarējusi Timišoarā (1995, 2002), Belgradā (1995), Kišiņevā (1998), Ostravā (1999), Marijas Albulecas memoriālā Breilā (2008).

Pārstāvējusi Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 10 reizes (1992-1998, 2002-2008, 2014-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (2004) un sudraba (1994) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 6 reizes (1992-1999, 2005-2009). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1997) un bronzas (1999) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā Peptanai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1995. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2004. gadā saņēmusi starptautiskā meistara vīriešiem (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Federaţia Română de Şah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2016. gada 8. novembrī.
2. ↑  2000 FIDE Knockout Matches
3. ↑  OlimpBase :: 3rd European Chess Club Cup (women), Wuppertal 1998, AEM-Luxten Timişoara
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Corina-Isabela Peptan
5. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Corina-Isabela Peptan

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Haralds Kristians Okermans** (*Harald Christian Åkerman*; dzimis 1869. gada 27. oktobrī, miris 1943. gada 11. jūnijā) bija Somijas virsnieks un valsts neatkarības aktīvists. 1917. gada rudenī viņš bija Senāta loceklis.

Haralda Okermana vecāki bija muižas īpašnieks un kapteinis Henriks Kristians Okermans (*Henrik Christian Åkerman*) un Alīna Johanna Otmane (*Alina Johanna Othman*).
1893. gadā viņš absolvēja Fredrikshamnas kadetu skolu Haminā, un līdz 1900. gadam dienēja Somijas dragūnu pulkā. No 1894. līdz 1897. gadam tika norīkots uz Astrahaņas dragūnu pulku. No 1900. līdz 1902. gadā Okermans bija jāšanas skolotājs Kadetu skolā.

Pēc Somijas bruņoto vienību izformēšanas Haralds Okermans nodarbojās ar zemkopību Kullo muižā Porvo lauku pagastā.
No 1906. līdz 1914. gadam viņš darbojās kā apdrošināšanas sabiedrību *Fennia* un *Sampo* aģents Helsinkos.
1914. gadā Okermans kļuva par Centrālā kooperatīva *Labor* rīkotājdirektoru, un 1919. gadā kļuva par tā ģenerāldirektoru, amatu pildot līdz 1942. gadam.

1905. gada revolūcijas Lielā streika laikā Okermans bija Brīvprātīgās aizsardzības gvardes vadītājs.
Pēc Pirmā pasaules kara sākšanās 1914. gadā viņu iecēla par pārtikas sagādes vadītāju Helsinkos. Viņš bija arī jēgeru kustības mugurkauls, un 1915. gadā bija galvenā persona tā sauktās Militārās komitejas izveidošanā. Haralds Okermans darbojās kā saikne starp Militāro komiteju un Aktīvo komiteju, kas pazīstama arī kā Neatkarības kustības galvenā mītne.

Pēc tam, kad 1917. gada septembrī Somijas senātu atstāja sociāldemokrāti un tika izveidots "nogriezts" Senāts Seteles vadībā, 17. septembrī Haralds Okermans kā vienīgais bez partijas piederības tika apstiprināts par Senāta palātas darba vadītāju un pārtikas apgādes nodaļas vadītājs, viņš bija atbildīgs arī par Senāta militāro spēku izveidi. Nesaskaņu dēļ viņš atkāpās no amata jau pēc diviem mēnešiem.

Somijas pilsoņu kara laikā Haralds Okermans darbojās Balto armijas štābā. 1918. gada janvārī viņš devās uz Stokholmu, lai iegādātos ieročus armijai un organizētu jēgeru atgriešanos Somijā. Martā viņš kļuva par virspavēlnieka Mannerheima sakaru virsnieku ar Vāsas Senātu. Maijā Okermans kļuva par Svīnhūvuda kara kancelejas priekšnieku. Pēc kara Okermans tika paaugstināts par pulkvedi, un 1918. gada decembrī par ģenerālmajoru. 1919. gada sākumā viņš atstāja militāro dienestu un atgriezās *Labor* ģenerāldirektora amatā. Okermans bija viens no Mannerheima tuvākajiem draugiem un uzticības cilvēkiem, kā arī labējo aktīvistu pamatgrupas loceklis, kas vairākkārt runāja par iespēju veikt apvērsumu un iecelt ģenerāli valsts vadītāja amatā.

Haralds Okermans bija arī uzņēmuma *Lohjan Kalkkitehdas Oy* valdes priekšsēdētājs.

Ārējās saites
-------------

* Åkerman, Harald (1869 - 1943) Kokoomus (somiski)
* Åkerman, Harald Svenska folkskolans vänner (zviedriski)
* Harald Christian Åkerman geni.com
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Zemgale atrodas uz dienvidiem no Rīgas
 **Zemgales galīgā nopostīšana** notika 1290. gadā. Heiligenbergas pils ordeņa garnizona karavīri neļāva zemgaļiem apsēt un nopļaut labības laukus un zemē iestājās bads. Rudenī viņi piespieda zemgaļus atstāt Dobeles un Raktes pilis un kopā ar Rīgas arhibīskapijas un kuršu karavīriem ilgstoši aplenca Sidrabenes pili. Zemgaļi izlēma atstāt savu zemi un to lielākā daļa pārcēlās uz Lietuvas dižkunigaitijas zemēm.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Pavasarī zemgaļi vēlējās apart zemi un iesēt labību, bet Heiligenbergas pils garnizona karavīru uzbrukumi to traucēja darīt. Tie sadalījās divos pulkos un atkal nodedzināja pilsētas ap Raktes un Dobeles pilskalniem, nogalināja vai sagūstīja to iedzīvotājus un atņēma viņiem lopus un mantu.
Rudens pusē krustneši iznīcināja nobriedušās labības laukus un visā zemē izcēlās bads. Ordeņa karapulki negaidot uzbruka Dobelei no jūrmalas puses pa ziemeļu zemes ceļu un no jauna nopostīja pilsētu. Zemgaļi "kļuva pliki, nabagi un bēdas tā tos māca", ka viņi nolēma paši nodedzināt neieņemamo Dobeles pili un daļa devās uz Rakti, bet daļa tālāk uz Lietuvu.
Tad ordeņa karapulki uzbruka Raktes pilskalnam, kas kādu laiku pretojās, bet ienaidnieki izdedzināja visu pils apkārtni, ka zemgaļiem "tur vairs dzīvot nepatika un turklāt vēl bads tos mocīja". Viņi pili pameta un par ķīlu atstāja savu mantu, bet Heiligenbergas komturs pēc ordeņa mestra rīkojuma pili nodedzināja. 
Visbeidzot ordeņa brāļi ar karakalpiem un vasaļiem ("leimaņiem") vairākas dienas aplenca Sidabrenes pili, kur bija "daudz varoņu brašu". Aplenkumā piedalījās arī Rīgas arhibīskapa un kuršu karapulki. Uzbrucēji nodedzināja pilsētu un zemgaļi "gauzdamies nu dziedāja bēdu dziesmas". 

Sidrabes zemgaļu apspriedē tad tika nolemts, ka tas saimes, kas "kas sadzīvot ar brāļiem māk", patvērās pilī, bet pārējie atstāja Sidabrenes pili, aizgāja uz Lietuvu un "zaudēja tēvu mantojumu". Pilī palikušie sūtīja ziņnešus pie Mītavas komtura, kurus tas paturēja par ķīlniekiem un lūdza ordeņa mestra vietnieka padomu. Viņš sasauca ordeņa brāļu sapulci, kurā nolēma Sidabrenes pili nodedzināt. Uz turieni devās Mītavas komtura karapulks. Komturs devās pie pils vārtiem, kur "viņu mīļi apsveica un par mieru viņi norunāja". Tomēr zemgaļiem nācās pili atstāt, viņu pili nodedzināja un pašus aizveda gūstā uz Jelgavu. "Kad Sidabrene liesmās gruva, tad zeme apkārt tukša kļuva. Par to, kas tur bij noticis, neviens pēc tam nav runājis."

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (11336. -11652.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 29. maijā. Skatīts: 2012. gada 18. jūnijā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Zemienes svītrainais tenreks** (*Hemicentes semispinosus*) ir tenreku dzimtas zīdītājs, kas apdzīvo Madagaskaru.

Izskats
-------

Garums 16 līdz 19 cm, svars 200 grami. Deguns garš, kustīgs. Atšķiras no citiem tenrekiem ar divkrāsaino kažoku, kuram ir melna pavilna un baltas, dzeltenas un brūnas svītras. Kažoks raupjš, ar izklaidu adatām. Uz pakauša asu matu kušķis, kas saceļas kā cekuls.

Izplatība un dzīvesveids
------------------------

Mitinās Madagaskaras ziemeļu un austrumu daļā zemieņu tropiskajos lietus mežos, arī dārzos, pļavās, ganībās.

Dzīvo grupās pa 15 vai vairāk un kopīgi palīdz nosargāt katras mātītes mazuļus. Metienā ir 2 līdz 4 mazuļi, to svars piedzimstot 8 grami. Apdzīvo garas alas, kuras parasti kopīgi aizņem visa saime.

Barība
------

Galvenokārt zemsedzē dzīvojoši tārpi, arī kukaiņi.

Aizsardzība
-----------

Suga ir plaši izplatīta, arī urbanizētā vidē.

Ārējās saites
-------------

* *Hemicentetes semispinosus*, Sarkanā grāmata
* BBC Earth News[novecojusi saite]
* Lowland streaked tenrec description[novecojusi saite]
**Viktors Freibergs** (dzimis 1955. gada 28. septembrī, miris 2022. gada 13. jūlijā) bija latviešu kinozinātnieks un rakstnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1955. gadā Madonā. Mācījās Rīgas 49. vidusskolā.
Studēja Latvijas Valsts Universitātes Svešvalodu fakultātē (1974—1979), 1982. gadā sāka aspirantūras studijas Aizrobežu literatūras katedrā, aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Džona Faulza daiļrades ceļš".
1987. gadā kļuva par docentu, 2001. gadā — par asociēto profesoru LU Moderno valodu fakultātē, vēlāk — LU Sociālo zinātņu fakultātes Komunikācijas studiju nodaļā.

Viktors Freibergs bija ilggadējs lektors Rīgas Kino muzeja lekciju ciklā "Tas, ko tu nedrīksti nezināt" (kopš 2008), lasīja lekcijas kinoteātros *Splendid Palace*, "K. Suns", "Kino Bize", arī vieslekciju ciklu Baltijas Kino un mediju skolā Tallinā (2007—2008), Ziemeļvalstu Ministru padomes birojā (2009—2011).

Miris pēc ilgstošas slimošanas 2022. gada 13. jūlijā.

Darbi
-----

* Kinomāna slimības vēsture (2019)
* Viktora otrā grāmata (2021)

Apbalvojumi
-----------

* Dzintara Soduma balva literatūrā (2020)

Atsauces
--------

1. ↑  Viktors Freibergs (1955—2022) LU Sociālo zinātņu fakultātes Komunikācijas studiju nodaļa
2. ↑  Mūžībā devies kinozinātnieks Viktors Freibergs lsm.lv 2022. gada 13. jūlijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305085626
* LNB: 000133649
* LCCN: nb2016014907
* ISNI: 0000 0004 1698 1966
* GND: 126316143X
* SUDOC: 184503752

 |

 |
Šis raksts ir par 1287. gada uzbrukumu Rīgai. Par citām jēdziena **Uzbrukums Rīgai** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Hronikā aprakstītie notikumi notika Rīgā.
**Zemgaļu uzbrukums Rīgai** notika 1287. gada pavasarī, lai atriebtu Livonijas ordeņa karavīru sirojumus no Heiligenbergas pils. Rīgā esošie ordeņa brāļi kopā ar rīdziniekiem, letu un līvu vasaļiem un iebraukušajiem krustnešiem izveidoja apmēram 550 vīru lielu karaspēka vienību pilsētas aizstāvēšanai.
Naktī zemgaļi uzbruka ārpus pilsētas ziemeļu vārtiem esošajam zirgu stallim, kurā nakšņoja ordeņa bruņinieki un "zemes ļaudis". Kaujā zemgaļi nogalināja, ievainoja vai saņēma gūstā gandrīz visus ordeņa brāļus, bet Rīgas pilsētā neiebruka un gar Daugavu tālāk turpināja karagājienu un otru kristietības centru Līvzemē - Ikšķiles pilsētu.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

1287. gada gavēņa laikā Heiligenbergas pils komturs sūtīja pie Livonijas ordeņa maršala sūtņus ar ziņu, ka zemgaļi gatavojas karagajienam uz Rīgu. Maršals lika ordeņa brāļiem apbruņoties un ar Rīgas pilsoņiem, krustnešiem, letiem un līviem, kopā ap 550 karavīriem, devās aizsargāt pilsētu. Tā kā zemgaļu karaspēks tajā dienā neparādījās, maršals aicināja ordeņa brāļus pārnakšņot pilsētas zirgustallī (*marstal*) netālu no Svētā Gara hospitāļa. Landmaršals izsūtīja sargus un aicināja atstāt ēkas vārtus vaļā, lai bruņinieki uzreiz varētu uzbrukt tuvojošamies ienadniekiem. 
Nakts bija auksta un tumša, sargi nepamanīja zemgaļu karavīrus, kas nonāca pie staļļa, kurā gulēja ordeņa brāļi un zemes ļaudis. Zemgaļi ielauzās stallī un ļāva līvu karavīriem atstāt ēku un tikai tad uzbruka ordeņa brāļiem. Kaujā no 18 bruņiniekiem izglābās tikai trīs. Aizdedzinājuši zirgustalli, zemgaļu karavīri uzbruka pilsētas vārtiem, bet nespēja tos ieņemt. Kad mestrs uzzināja par notikušo, viņš teicis: "Lai palīdz Dievs, ka turamies pie viņa baušļiem nestundā!"

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (10201. -10328.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 14. jūnijā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Platpieri, platpieru ģints** (*Hypophthalmichthys*) ir viena no melnvēderu dzimtas (*Xenocyprididae*) ģintīm, kas apvieno 3 saldūdens zivju sugas. Visas ģints sugas ir Āzijas izcelsmes zivis, bet divas no tām — baltais platpieris un raibais platpieris — plaši introducētas daudzviet pasaulē. Tās izmanto pārtikā, kā arī, lai dīķos ierobežotu aļģu augšanu. Visas trīs sugas savos dabīgajos izplatības areālos ir apdraudētas vai gandrīz apdraudētas dēļ pārāk intensīvas zvejniecības, ūdenstilpju piesārņojuma un dzīvošanai piemērotas vides izzušanas (uz upēm sabūvētie aizsprosti traucē zivju populācijai attīstīties).

Latvijā
-------

Latvijā sastopamas 2 platpieru ģints sugas — baltais platpieris (*Hypophthalmichthys molitrix*) un raibais platpieris (*Hypophthalmichthys nobilis*). Abas sugas ievestas 1960. gados vai vēlāk. Baltais platpieris 1980. gadā tika ielaists Valdemārpils ezerā. Viens pieaudzis eksemplārs jūras piekrastē pie Daugavas grīvas tika noķerts 1996. gadā. Arī raibais platpieris 1990. un 1992. gadā (pa vienam eksemplāram) noķerts Rīgas līča piekrastē. Populāciju izveidošanās savvaļā nav zināma.

Sistemātika
-----------

* **Platpieru ģints**(*Hypophthalmichthys*)
	+ Baltais platpieris (*Hypophthalmichthys molitrix*)
	+ Lielzvīņu platpieris (*Hypophthalmichthys harmandi*)
	+ Raibais platpieris (*Hypophthalmichthys nobilis*)

Atsauces
--------

1. ↑  FishBase: Genus: Hypophthalmichthys
2. 1 2 3  IUCN: Hypophthalmichthys molitrix
3. 1 2  IUCN: Hypophthalmichthys nobilis
4. ↑  IUCN: Hypophthalmichthys harmandi
5. ↑  «Latvijas Daba: Karpu dzimta». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 7. februārī.
6. ↑  Latvijas Daba: Baltais platpieris
7. ↑  Latvijas Daba: Raibais platpieris
**Tomass Strakoša** (albāņu: *Thomas Strakosha*, dzimis 1995. gada 19. martā) ir Albānijas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Albānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Strakoša pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu *Brentford*.

Dzimis Atēnās, Grieķijā. Viņa tēvs Foto tolaik pārstāvēja Grieķijas komandu *Olympiacos* un Albānijas izlasi. 2014. gadā sācis savu kerjeru Itālijas *Serie A* komandas *Lazio* sastāvā. Vēlāk ticis izīrēts citai Itālijas komandai *Salernitana*. 2016. gadā debitējis *Serie A*. 2017–18. gada sezonā Strakoša tika atzīts par līgas labāko jauno vārtsargu. Ar *Lazio* divas reizes ieguvis Itālijas kausu. 2022. gada jūlijā pārcēlies uz Anglijas Premjerlīgas komandu *Brentford*.

Albānijas futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā.

Sasniegumi
----------

**Lazio**

* Coppa Italia: 2012–13, 2018–19
* Supercoppa Italiana: 2017, 2019

Ārējās saites
-------------

* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Eu-football.info* profils (angliski)
* *FBref*spētētāja profils (angliski)
**Viktorijas sala** (angļu: *Victoria Island*), arī **Kitlineka** (inuinnaktuna: *Kitlineq*) vai **Kīlinika** (inuītu: ᑮᓕᓂᖅ, *Kiiliniq*), ir liela sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā Kanādā. Lielākā daļa ietilpst Nunavutas teritorijā, ziemeļrietumu daļa — Ziemeļrietumu Teritorijās. Sala nosaukta Lielbritānijas karalienes (1867-1901) Viktorijas vārdā. Sala aizņem 217 291 km2 lielu platību — nedaudz lielāka par Baltkrieviju; tā ir otrajā vietā Kanādas Arktiskajā arhipelāgā (aiz Bafina Zemes) un astotajā vietā pasaulē. 

Uz salas ir daudz ezeru. Krasta līnija stipri izrobota, daudz lielu līču un pussalu. Salas ziemeļu piekraste atrodas neapdzīvotā Stefansona sala, ko no Viktorijas salas šķir tikai dažus simtus metrus platais Goldsmita šaurums. Bargā klimata dēļ uz salas dzīvo tikai apmēram 2200 iedzīvotāju. Divas vienīgās pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Kembridžbeja (Ikaluktūtiaka) un Ulukhaktūka (Holmena).

Atsauces
--------

1. ↑  Nunavut, Where we Live and Travel

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Viktorijas sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 234667739
* GND: 4227305-5
* NKC: ge1147926

 |

 |