recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jānis Elsiņš** (dzimis 1974. gada 7. februārī Siguldā) ir bijušais latviešu bobslejists. Trīskārtējs Latvijas čempions divniekā (1996-1998). 1998. gada Nagano ziemas olimpiskajās spēlēs ieguva piekto vietu Sanda Prūša vadītajā divnieku un sesto vietu četrinieku ekipāžā.

Sporta karjera
--------------

Elsiņš līdz 1993. gadam mācījās Murjāņu sporta skolā, kur sāka nodarboties ar bobsleju. Viņa treneri bija Aina Ziediņa, Vilnis Trupavnieks, Jānis Skrastiņš, Rihards Kotāns, Ivars Čākurs. 1995. gada Pasaules čempionātā ieguva 14. vietu divniekā un 15. vietu četriniekā. 1996. gada Pasaules čempionātā ieguva 16. vietu divniekā, bet Eiropas čempionātā 12. vietu divniekā un 29. vietu četriniekā. 1997. gada Pasaules čempionātā ieguva 10. vietu četriniekā, bet Eiropas čempionātā 12. vietu četriniekā. 1998. gada Eiropas čempionātā ieguva 7. vietu divniekā un 6. vietu četriniekā. 1999. gada Pasaules čempionātā ieguva 8. vietu četriniekā. 2000. gada Pasaules čempionātā palika 18. vietā četriniekā, bet Eiropas čempionātā 20. vietā četriniekā.

Savukārt 1998. gada Nagano ziemas olimpiskajās spēlēs divnieku ekipāža Prūsis/Elsiņš bija piektajā vietā. Četrinieku ekipāžu sacensībās sportists ieguva sesto vietu. 

1997./1998. gada sezonā 3. vieta pasaules kausa kopvērtējumā divnieku ekipāžām, kopā ar Sandi Prūsi.

1994. gadā Pasaules čempions bobsleja startos divnieku ekipāžām, kopā ar Rodžeru Lodziņu.

Pēc sporta karjeras beigšanas mācījās Latvijas Policijas akadēmijā.

Atsauces
--------

1. ↑  sports-reference.com
2. ↑  LOK profils[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* LOK profils

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Latvija 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs |
| --- |
|  |
| Norises vieta — Valsts karogs: Japāna Nagano, Japāna (1998. gada ziemas olimpiskās spēles) |
|  |
|  Ātrslidošana | 

|  |
| --- |
| Ilonda Lūse |

 |
|  |
|  Biatlons | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vīrieši | Ilmārs Bricis  • Oļegs Maļuhins  • Jēkabs Nākums  • Gundars Upenieks |
|  |
| Sievietes | Ieva Cederštrēma-Volfa |

 |
|  |
|  Bobslejs | 

|  |
| --- |
| Egils Bojārs  • Jānis Elsiņš  • Rodžers Lodziņš  • Jānis Ozols  • Sandis Prūsis  • Māris Rozentāls |

 |
|  |
|  Distanču slēpošana | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vīrieši | Juris Ģērmanis  • Jānis Hermanis  • Roberts Raimo |
|  |
| Sievietes | Anžela Brice  • Ināra Rudko |

 |
|  |
|  Kalnu slēpošana | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vīrieši | Ivars Ciaguns |
|  |
| Sievietes | Ilze Ābola |

 |
|  |
|  Kamaniņu braukšana | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vīrieši | Sandris Bērziņš  • Dairis Leksis  • Māris Lēģeris  • Guntis Rēķis  • Mārtiņš Rubenis  • Roberts Suharevs  • Juris Vovčoks |
|  |
| Sievietes | Iluta Gaile  • Anna Orlova  • Jurita Šnitko |

 |

 |
**Jānis Gilis** (1943. gada 27. aprīlis - 2000. gada 13. septembris) bija pirmais atjaunotās Latvijas futbola izlases galvenais treneris laika posmā no 1992. līdz 1997. gadam. 

Gilis laika posmā no 1965. līdz 1969. gadam spēlēja FK Daugavas sastāvā, līdz 1969. gadā kļuva par treneri. Bijis arī Daugavas meistarkomandas trenera palīgs no 1977.-1979. gadam. Vēlāk Jānis Gilis bija Rīgas futbola skolas treneris, FK Pārdaugavas dublieru treneris, līdz 1991. gada beigās kļuva par pirmo Latvijas futbola izlases galveno treneri pēc neatkarības atjaunošanas. Pirmo spēli Latvijas izlase aizvadīja 1992. gada 8. aprīlī pret Rumānijas izlasi (0:1). Jāņa Giļa vadībā Latvijas futbola izlase piedalījās divos Pasaules čempionātu, kā arī vienā Eiropas čempionāta atlases turnīrā. Pirmajos gados mazpieredzējušajai izlasei klājās grūti, tomēr Jāņa Giļa vadībā tā izcīnīja vairākas izcilas uzvaras (1:0 pret Ziemeļīriju, 3:2 pret Austriju), kā arī vēsturiskus neizšķirtus (0:0 pret Spāniju un Dāniju). Piecas spēles Latvijas izlasē aizvadīja arī Jāņa Giļa dēls Gints. 1997. gada beigās Gilis beidza darbu pie izlases stūres, jo nespēja vienoties ar Latvijas Futbola federāciju. 90. gados Jānis Gilis trenēja arī Liepājas Metalurgu, bet 1999. gadā FK Rīga, kas savā pirmajā sezonā izcīnīja Latvijas kausu. Eiropas futbola sabiedrību Gilis ar Latvijas izlasi pārsteidza jau 1992. gadā, kad Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrā neizšķirti Latvija nospēlēja ar toreizējo Eiropas čempioni Dāniju, kā arī ar Spāniju. Labā atmiņā līdzjutējiem noteikti ir arī cienīgā spēkošanās ar tādām spēcīgām komandām kā Skotija, Zviedrija, Īrija, Ziemeļīrija, Portugāle un Austrija. 2000.gada 13.septembrī Jānis Gilis nomira, tā arī nesagaidījis sava lolojuma Latvijas izlases iekļūšanu kādā finālturnīrā, kas notika 2004. gadā, kad Latvija spēlēja Eiropas čempionātā.

Apglabāts Rīgas 1. Meža kapos.

Latvijas izlasi vadījis 61 spēlē (16 uzvaras, 11 neizšķirti, 34 zaudējumi, vārtu attiecība 52:85).

Ārējās saites
-------------

* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **nav**  |  **Latvijas futbola izlases galvenais treneris** 1992. — 1997. | Pēctecis: **Revazs Dzodzuašvili**  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
**Latvijas futbola izlases galvenie treneri** |
| --- |
|  |
| 
* Rēdlihs (1922—1924)
* Malošeks (1924)
* Vilsons (1925)
* Molnārs (1926)
* Kurcs (1927)
* Malošeks (1929)
* Rēdlihs (1930—1931)
* Lapiņš (1932)
* Vogenhūbers (1935)
* Štancels (1936—1939)
* Upenieks (1940)
* Gilis (1992—1997)
* Dzodzuašvili (1998—1999)
* Džonsons (1999—2001)
* Starkovs (2001—2004)
* Andrejevs (2004—2007)
* Starkovs (2007—2013)
* Pahars (2013—2017)
* Starkovs (2017—2018)
* Pātelainens (2018)
* Stojanovičs (2019—2020)
* Kazakevičs (2020—)

 |

 |
**Tundras pētniecības stacija «Čokurdaha»** (krievu: *Тундровая научная станция «Чокурдах»*) ir Krievijas sezonālā starptautiskā pētnieciskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Kitalika nacionālā parka teritorijā Berelēhas upes kreisajā krastā 27 km uz ziemeļrietumiem no Čokūrdāhas ciemata. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Allaijahas ulusā. Stacija pieder Krievijas zinātņu akadēmijas Sibīrijas nodaļas Kriolitozonas bioloģijas problēmu institūtam.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 2001. gadā, sadarbojoties Krievijas Zinātņu akadēmijai un Amsterdamas Vreijes universitātei, ar Nīderlandes valdības finansiālu atbalstu un Sahas Republikas Dabas aizsardzības ministrijas palīdzību. Stacijas kopējā apjumtā platība ir ap 100 m², no tās 30 m² — laboratorijas. Dzīvošanai pieejamas 5 istabas, stacija vienlaicīgi var uzņemt līdz 14 apmeklētāju. Sezonas laikā stacijas darbu nodrošina 1—4 tehniskie darbinieki. Elektrību nodrošina dīzeļģenerators un divi vēja ģeneratori. Stacija darbojas pārsvarā no maija līdz septembrim, bet izmantojama ir visu gadu. Stacija vienlaicīgi ir arī nacionālā parka centrālā bāze.

Galvenās pētniecības tēmas ir vides zinātnes, kā arī mūžīgā sasaluma ietekme uz klimata izmaiņām. Čokurdahas stacija kopā ar netālo Kodakas staciju mežatundras zonā ietilpst starptautiskajā vides monitorēšanas sistēmā *SakhaFluхNet*.

Atsauces
--------

1. ↑  CHOKURDAKH SCIENTIFIC TUNDRA STATION. FIELD SITE INFORMATION TABLE
2. ↑  CHOKURDAKH SCIENTIFIC TUNDRA STATION
3. ↑  Международная тундровая научно-исследовательская станция «Чокурдах»
4. ↑  Кыталык – жемчужина Аллаихи
5. ↑  IV-ая международная конференция "Роль мерзлотных экосистем в изменяющемся климате"

Ārējās saites
-------------

* Freemaps.ru
* Роль мерзлотных экосистем Якутии в глобальном контексте
**Jānis Gailis** (1882—1957) bija latviešu arhitekts, pēc viņa projektiem stateniskajā jūgendstilā celtas vairāk nekā 15 daudzstāvu ēkas Rīgā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1882. gada 28. jūnijā Rīgā. Studēja arhitektūru Rīgas Politehniskajā institūtā (1903—1911).
Darbojās savā arhitektu birojā un līdztekus bija nekustamo īpašumu taksators Rīgā.
Pēc 1920. gada strādāja kā būvinspektors un projektēja dažas savrupmājas funkcionālisma stilā.

Miris 1957. gadā Rīgā.

Projektētās ēkas
----------------

Pēc arhitekta Jāņa Gaiļa projekta 1911. gadā celti īres nami Tallinas ielā 77, 1912. gadā Miera ielā 76, Skolas ielā 12, 1913. gadā Nometņu ielā 36 un Stabu ielā 46/48, 50, bet 1914. gadā Blaumaņa ielā 16/18.

Mežaparkā viņs projektēja trīs ēkas — Kokneses prospektā 30 (1921), Visbijas prospektā 47 (1930) un Velmes ielā 3 (1939).
1926. gadā pēc viņa projektiem arī paplašināja skolas Gaujas ielā 23, Raņķa dambī 1 un Krimuldas ielā 2a.

Literatūra
----------

* Jānis Krastiņš. Rīgas arhitektūras meistari 1850—1940, Jumava, 2002

Atsauces
--------

1. 1 2  Allgemeines Künstlerlexikon Online
2. ↑  PILSĒTBŪVNIECĪBAS PIEMINEKLIS MEŽAPARKS Jānis Krastiņš
Jānis Ezeriņš, 1936
Jānis Ezeriņš, 1938
**Jānis Ezeriņš** (dzimis 1894. gada 17. novembrī, miris 1944. gada 16. martā) bija Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Cēsu apriņķa Praulienas pagasta Skubos kučiera ģimenē. Beidzis Lazdonas draudzes skolu, 1913. gadā pabeidzis Rīgas mērnieku kursus un strādājis par mērnieka palīgu Gostiņos. No 1915. gada 27. marta dien Krievijas Impērijas armijas 171. rezerves bataljonā. 1916. gada 25. jūlijā beidzis Ziemeļu frontes kara skolu Gatčinā kā praporščiks. No 1916. gada dien latviešu strēlnieku pulkos, vēlāk 79. Sibīrijas strēlnieku pulkā. Pēc Oktobra revolūcijas atbrīvots no dienesta, apcietināts, taču izbēdzis un atgriezies Latvijā.

1918. gada 20. novembrī iestājas jaunveidotajos Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos un iecelts pat Madonas apsardzības priekšnieka palīgu. Atkāpies uz Cēsīm, kur pievienojies Kalpaka bataljona Cēsu rotai. 1919. gada 1. aprīlī iecelts par 2. Cēsu bataljona saimniecības priekšnieku, bet 21. jūnijā par bataljona komandieri. 1919. gada augustā paaugstināts par kapteini. Iecelts par 2. Ventspils kājnieku pulka saimniecības priekšnieku, bet 1919. gada 13. oktobrī par pulka komandieri. Karojis Latgales atbrīvošanas cīņās. 12.-13. oktobrī padzinos Lietuvas armijas spēkus no Ilūkstes apriņķa. 1920. gada 28. martā paaugstināts par pulkvežleitnantu. 1920. gada 6. septembrī iecelts par 12. Bauskas kājnieku pulka komandieri.

1923. gadā beidzis vecāko virsnieku kursus un 1925. gada 22. jūnijā paaugstināts par pulkvedi. 1928. gadā kandidējis Saeimas vēlēšanās, bet nav ievēlēts. 1930. gada 14. februārī iecelts par 1. Liepājas kājnieku pulka komandieri. 1936. gadā paaugstināts par ģenerāli un 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandiera palīgu. 1939. gadā pabeidzis divīzijas komandieru kursus.

1940. gada 17. jūnijā bijis gatavs dot pavēli pretoties Latvijas okupācijai, atstādināts no amata, jūlijā atvaļināts no dienesta armijā. Arestēts 1941. gada 14. jūnijā, miris izsūtījumā Kotlasas soda nometnē Arhangeļskas apgabalā PSRS.

Apbalvojumi
-----------

Apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa 2. un 3. šķiru, Triju Zvaigžņu ordeņa 2. un 3. šķiru, Igaunijas Ērgļa ordeņa 3. šķiru, Somijas Baltās Rozes ordeņa 3. šķiru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jaunieceltais Vidzemes divīzijas komandieŗa palīgs ģenerālis Jānis Ezeriņš». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 4. janvārī.
2. ↑  «JĀNIS EZERIŅŠ (1894—1944), ģenerālis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 20. decembrī. Skatīts: 2016. gada 4. janvārī.
**Sanfina citānija** (portugāļu: *Citânia de Sanfins*) ir Kastrejas kultūras arheoloģiskais piemineklis Portugālē, Pasušdefereiras municipalitātē. Apdzīvotās vietas celtniecība attīstījās vairākos etapos laikā starp 5. gadsimtu pr.Kr. un 2. gadsimtu. 3. gadsimtā citanijā sākās romiešu okupācija, līdz 4. gadsimtā tā tika pamesta. Šajā teritorijā atrodas Sv. Romanam veltīta kapela (ap 14. gadsimtu) un 34 kapavietas viduslaiku kapsētā (ap 13. gadsimtu). Arheoloģiskie izrakumi citānijā pirmo reizi tika veikti 1895. gadā Francisko Martina Sarmento un Hosē Leite de Vaskonselosa vadībā, bet beidzamā darbība šeit notika 1995. gadā, kad tika rekonstruēts viens nams un karavīra statujas kopija tika uzstādīta pie otrā aizsargmūra ieejas.

Apraksts
--------

Citānija tika sargāta ar trim aizsargmūru rindām, ar ārējo sienu, kas sargāja rietumus un dienvidus, kā arī ar aizsarggrāvi ziemeļos un dienvidos. Šie mūri tika veidoti no vietējiem granīta blokiem. Mūru iekšpusē tika konstatēti ap 160 namiem. Lielākā daļa namu ir apaļi ap 5 m diametrā, ar granīta akmens sienām un koniskiem jumtiem no ātri bojājoša materiāla. Šie nami veido kvartālus no 4 līdz 5 ēkām, kas iziet uz kopēju pagalmu un ir apjozti ar mūra sienu, veidojot 200–300 m² lielus gruntsgabalus. Citānijas nomalē tika atrasta publiskās pirts ēka. Sanfinā tika atrastas arī karavīru statujas, un viena no tām sargā galveno ieeju citānijā. Šeit ir galvenā iela, kas orientēta virzienā no ziemeļiem uz dienvidiem, un otršķirīgās ielas, kas orientētas no austrumiem uz rietumiem.

Atradumi
--------

Arheoloģiskie atradumi Sanfina citānijā ir attiecināmi uz dažādiem periodiem, piemēram:

* Portugāļu monētas: viena - Žuau I un divas - Sebastiana I.
* Nezināma 4. gadsimtā kalta monēta.
* 42 romiešu monētas no Tibērija līdz nezināmam 4. gadsimta imperatoram.
* Kastrejas kultūras, romiešu un vēlāko laiku keramika.

Daudzi atradumi ir eksponēti vietējā Sanfina citānijas arheoloģijas muzejā Sanfins de Fereirā.

Atsauces
--------

1. ↑  Silva, Armando; Centeno, Rui (2014). "Escavações arqueológicas na Citânia de Sanfins (Paços de Ferreira): 1977-1978". *Portugália*.
2. ↑  CM Paços de Ferreira. «Citânia de Sanfins». *{}* (pt-PT). Skatīts: 2020-08-05.
Šis raksts ir par pilsētu. Par salu skatīt rakstu Padana (sala).

**Padana** (indonēziešu: *Kota Padang*) ir pilsēta un osta Indonēzijā, Rietumsumatras provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Izvietojusies Sumatras rietumu krastā pie Indijas okeāna, salas rietumkrasta lielākā pilsēta. Lielākā daļa iedzīvotāju minankabau tautības, pilsēta ir to kultūras un izglītības centrs. 95,6% iedzīvotāju ir musulmaņi, bet 3.4% — kristieši.

Vēsture
-------

Kopš 16. gadsimta Padana ir nozīmīgs tirdzniecības centrs, ko kontrolēja Pagarujunas karaliste un Ačehas sultanāts. Reģionā audzēja piparus un eksportēja uz Indiju un Eiropu. 1663. gadā Padana nonāca Nīderlandes kontrolē un 1680. gadā tika atvērta tirdzniecības pārstāvniecība. 1920. gadā Padanā bija 28 tūkstoši iedzīvotāju, bet 1940. gadā jau ap 50 tūkstošiem. Galvenās eksportpreces bija kafija un kopra. 1950. gados caur Padanas ostu sāka transportēt akmeņogles.

2009. gadā pilsēta cieta Sumatras zemestrīcē, kuras epicentrs atradās okeānā 50 km no krasta. Gāja bojā vairāk kā 300 cilvēku.

Atsauces
--------

1. ↑  Q3449895.
2. ↑  «Padanga». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 538. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Padana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 234790530
* GND: 4694891-0

 |

 |
**Elza Žiglevica** (1898. gada 24. augusts–1919. gada 29. oktobris) bija latviešu studente, Sieviešu palīdzības korpusa brīvprātīgā. Viena no trim sievietēm, kas apbalvota ar Lāčplēša Kara ordeni (pēc nāves).

Biogrāfija
----------

Elza Žiglevica dzimusi 1898. gada 24. augustā Bērzmuižas pagastā ārsta ģimenē. Bērnību pavadījusi Slokā. Mācījusies Lomonosova ģimnāzijā Rīgā un vēlāk Barbaras fon Dervicas ģimnāzijā Maskavā kur apguvusi mājskolotājas amatu ar specializāciju matemātikā.
1916. gadā apmeklējusi Maskavas augstākos sieviešu kursus kur divus semestrus studējusi matemātiku.
1917. gadā atgriezusies Rīgā un iestājusies vācu okupācijas iestāžu izveidotās Baltijas Tehniskās augstskolas Komerczinību fakultātē. Paralēli strādājusi par skolotāju Latviešu Izglītības biedrībā.
1918. gadā strādājusi Latvijas preses birojā kā angļu preses referente.
1919. gada septembrī iestājusies jaundibinātās Latvijas augstskolas Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē.

Sākoties Bermonta uzbrukumam iestājusies Sieviešu palīdzības korpusā. 10. oktobrī, neskatoties uz intensīvo artilērijas apšaudi, piegādāja ēdienu kareivjiem pozīcijās Daugavmalā un tika smagi ievainota granātas sprādzienā. Ievainojuma rezultātā zaudēja kāju un mira slimnīcā 1919. gada 29. oktobrī. Apbedīta Lielajos kapos ar militāru godu.

Elza Žiglevica kļuva par vienu no trim sievietēm, kas apbalvotas ar Lāčplēša Kara ordeni. Ordenis piešķirts 1928. gadā par drosmi un pašaizliedzību, atbalstot Latvijas armijas karavīrus, to saņēma viņas vecāki. Ņemot vērā, ka šo apbalvojumu piešķīra tikai karavīriem, viņa pēc nāves tika ieskaitīta armijā. Elza Žiglevica kļuva par pēdējo Lāčplēša Kara ordeņa ieguvēju. Viņas vārds līdz ar 17 citiem studentiem, kas krituši Brīvības cīņās, tika iegravēts piemiņas plāksnē, ko 1922. gadā atklāja Latvijas Universitātes svētku zālē (tagad – Mazā aula).

Atsauces
--------

1. ↑  «Lāčplēša Kara ordeņa stāsti. Elza Žiglevica - viena no trim ordeņa kavalierēm sievietēm». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-11-04.
2. 1 2  «LKOK nr.3/2073 : Žiglevics, Elza». *lkok.com*. Skatīts: 2019-11-04.
3. ↑
**Alīda Ābola** (dzimusi **Alīda Zukule**, 1954. gada 29. novembrī, Aglonā) ir bijusī latviešu orientieriste, šobrīd turpina piedalīties veterānu sacensībās un rogainingā. A. Ābola ir pirmā Latvijas sportiste, kas izcīnījusi medaļu Pasaules čempionātā orientēšanās sportā.

Izglītību ieguvusi Aglonas vidusskolā, Rīgas 25. vidusskolā un LVFKI.

1972. gadā sākusi nodarboties ar orientēšanās sportu. 1989. gada Pasaules čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu garajā distancē, kas bija pirmā Latvijas sportistu izcīnītā medaļa Pasaules čempionāta vēsturē (nākamais medaļnieks ir Edgars Bertuks 2012. gadā). Vēl šajā čempionātā PSRS stafetes komandas sastāvā izcīnīja 5. vietu. 1992. gadā Ziemeļvalstu čempionātā Norvēģijā A. Ābola izcīnīja 2. vietu.

Panākumi gūti arī Pasaules čempionātā veterāniem, kur izcīnījusi medaļas dažādās vecuma grupās. Aktīvi piedalās rogaininga sacensībās, kur dažāda vecuma un dzimuma grupās piecas reizes bijusi Pasaules čempione un divreiz Eiropas čempione.

Pašlaik ir Latvijas Nacionālo Bruņoto spēku sporta kluba instruktore.

Atsauces
--------

1. ↑  Mūsējie šodien dodas uz Pasaules čempionātu Ukrainā LOF
2. 1 2  «ALĪDA ĀBOLA». Latvijaslaudis.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 24. novembrī.
3. ↑  «Alida Abola, W50, LAT». Wmoc2008.fpo.pt. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 7. janvārī. Skatīts: 2014. gada 24. novembrī.
4. ↑  «Piedzīvojumu meklētāja tēmē uz Everestu». Sporto.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 24. novembrī.
**Bellsunns** (norvēģu: *Bellsund* — ‘zvana šaurums’) ir jūras šaurums Svalbāras dienvidrietumos, kas savieno Van Mijena fjordu un Van Kēlena fjordu ar Grenlandes jūru. Šaurums ir 20 km karš un šaurākajā vietā 17 km plats un atdala Nordenšelda Zemi ziemeļos no Vedela-Jārlsberga Zemes dienvidos.

Krasti līčaini, piekrastē nelielas saliņas un klintis. Ziemeļu piekraste ietilpst Nordenšelda Zemes nacionālajā parkā, dienvidu piekraste — Dienvidšpicbergenas nacionālajā parkā.

Šaurumu 1596. gadā atklāja holandiešu jūrasbraucējs Villems Barencs, kurš kartē atzīmēja to vienkārši kā līci *(Inwyck)*. 1610. gadā to pētījis britu jūrasbraucējs Džonass Pūls, kas piešķīris tam tagadējo vārdu *(Bell Sound)* pēc zvanveidīgā Klokefjelleta kalna šauruma dienvidos. 17. gadsimta sākumā līča piekrastē saimniekoja britu, basku, holandiešu un franču vaļu mednieki. 20. gadsimta sākumā līča dienvidu piekrastē tika ierīkots britu *Northern Exploration Company Ltd.* akmeņogļu raktuves. Kopš 1986. gada daļu bijušā kalnraču ciemata aizņem Polijas polārstacija Kalipsobīene.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  Spitsbergen-Svalbard.com Bellsund - Van Mijenfjord - Van Keulenfjord[novecojusi saite]
**Elza Hailova** (dzimusi **Rudzīte**, arī **Rudzīte-Hailova**; 1917. gada 25. aprīlis - 1988. gada 16. jūlijs, Rīga) bija Latvijas šahiste un šaha trenere.

Biogrāfija
----------

Elza Hailova no 1949. gada līdz 1979. gadam regulāri piedalījusies Latvijas un Rīgas galvenajos šaha turnīros. Bijusi aktīvas spēles cienītāja, kuras agresīvais uzbrukuma stils bieži sagādājis nepatikšanas turnīru favorītēm. Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālos piedalījusies 23 reizes, tajā skaitā 20 reizes pēc kārtas (1949-1968) un sešas reizes ierindojusies godalgotajās vietas. Viens no veiksmīgākajiem Hailovai bijis 1950. gads, kad Latvijas sieviešu šaha čempionātā izdevies ne tikai sagādāt pirmo zaudējumu daudzkārtējai Latvijas čempionei Mildai Laubertei šo turnīru vēsturē, bet arī izcīnīt 3. vietu un pēc tam pārliecinoši uzvarēt Mihaila Čigorina simtgadei veltītajā 3. Rīgas sieviešu šaha čempionātā ar iespaidīgu rezultātu - 9 punkti no 10 iespējamajiem. 1951. gadā Ivanovā pārstāvējusi "Daugavas" šahistu komandu PSRS arodbiedrību komandu čempionāta pusfinālā. 1954. gada jūlijā PSRS sieviešu šaha čempionāta pusfinālā Rīgā palikusi 12. vietā, taču spējusi uzvarēt vienu no daudzsološākajām tā laika Latvijas šahistēm Zāru Nahimovsku. Vairākkārt bijusi Rīgas sieviešu šaha čempionāta laureātu skaitā - 1954. gadā dalījusi 2.-3. vietu, 1956. gadā izcīnījusi 2. vietu, 1966. gadā dalījusi 2.-3. vietu. 1977. gadā šajā turnīrā ieņēmusi augsto 4. vietu. 1961. gadā 1. Latvijas PSR komandu čempionātā pārstāvējusi Maskavas rajona pārtikas tirdzniecības uzņēmuma komandu.

Daudz spēka veltījusi šahistu jaunās maiņas audzināšanā. Bieži gājusi uz Rīgas skolu jaunākajām klasēm, kur ar laipnu un emocionālu stāstījumu pievērsusi šaham daudzas meitenes. Bijusi pirmā trenere nākamajām Latvijas šaha čempionēm Ingrīdai Priedītei, Astrai Goldmanei un Ilzei Rubenei.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1949. gads - 6.-8. vieta.
* 1950. gads - 3. vieta.
* 1951. gads - 5. vieta.
* 1952. gads - 6.-7. vieta.
* 1953. gads - 5.-6. vieta.
* 1954. gads - 3. vieta.
* 1955. gads - 3. vieta.
* 1956. gads - 3.-4. vieta.
* 1957. gads - 6. vieta.
* 1958. gads - 5.-6. vieta.
* 1959. gads - 7.-8. vieta.
* 1960. gads - 8. vieta.
* 1961. gads - 2.-3. vieta.
* 1962. gads - 5. vieta.
* 1963. gads - 12. vieta.
* 1964. gads - 10. vieta.
* 1965. gads - 3. vieta.
* 1966. gads - 11.-12. vieta.
* 1967. gads - 6.-8. vieta.
* 1968. gads - 10.-11. vieta.
* 1970. gads - 10. vieta.
* 1973. gads - 8.-9. vieta.
* 1977. gads - 26. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Nekropole.info Elza Hailova
2. ↑  žurnāls "Šahs", Nr. 10, 1988
3. ↑  Team Championship of "Trade Unions" - Ivanovo February 1951(1 semifinal)
4. ↑  laikraksts "Cīņa" 09.03.1954
5. ↑  laikraksts "Padomju Jaunatne" 04.01.1957
6. ↑  laikraksts "Cīņa" 30.12.1966
7. ↑  žurnāls "Šahs", Nr. 5, 1978
8. ↑  laikraksts "Padomju Daugava" (Daugavpils) 11.05.1960, laikraksts "Bauskas darbs" 09.06.1960

Literatūra
----------

* Nekrologs žurnālā "Šahs" Nr. 24, 1988.
**Anna Vagenere** (vācu: *Anna Wagener*; dzimusi kā **Anna Šustermane** (krievu: *Анна Лазаревна Шустерман*) 1976. gada 14. oktobrī Belcos) ir Moldovas starptautiskā lielmeistare šahā (1996), kas kopš 2006. gada pārstāv Luksemburgu.

Biogrāfija
----------

Moldovas šaha trenera Lazara Šustermana meita. Vairākkārt pārstāvējusi Moldovu Eiropas un Pasaules šaha čempionātos junioriem, kuros lielāko panākumu guvusi 1992. gadā Rimavska Sobotā, kad izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 1994. gadā uzvarējusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Bukarestē. Trīskārtējā Moldovas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1995, 2000, 2004). Par panākumiem turnīros FIDE 1996. gadā Vagenere piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Beigusi Belcu universitātes svešvalodu fakultāti. Pēc laulībām pārcēlusies uz Luksemburgu. 2009. gadā piedalījusies Luksemburgas vīriešu šaha čempionātā, kurā dalījusi 5. vietu.

Pārstāvējusi Moldovas un Luksemburgas komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1994-2000, 2004, 2008).

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE Transfers in 2006
2. ↑  Championnat national individuel A - 2009
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Anna Wagener

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par basketbola klubu. Par citām jēdziena **Roja** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**BK Roja** ir Latvijas basketbola klubs no Rojas, kas izveidots 2004. gadā. Arī iepriekš pastāvēja komanda ar nosaukumu "BK Roja", taču tā uzskatāma par Falco/Ķeizarmežs komandas priekšteci. BK Roja jau savā trešajā sezonā nokļuva līdz LBL augstākajai divīzijai, pirmajā sezonā uzvarot LBAL2 turnīrā, savukārt nākamajā gadā kļūstot par LBAL čempioniem. Kopš 2006./2007. gada sezonas BK Roja spēlē LBL čempionātā.

Izcīnītās vietas LBL čempionātā
-------------------------------

* 2005 - 27. (LBAL2 - 1.)
* 2006 - 16. (LBAL - 1.)
* 2007 - 10.

Komandas sastāvs
----------------

*Pēdējoreiz atjaunots 2007. gada 25. novembrī.*

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 4 | Valsts karogs: Latvija | Arvis Voldemārs | A |
| 5 | Valsts karogs: Latvija | Juris Ročāns | A |
| 7 | Valsts karogs: Latvija | Kārlis Majevskis | C |
| 8 | Valsts karogs: Latvija | Kristaps Kirilovs | U |
| 10 | Valsts karogs: Latvija | Romāns Žoluds | A |
| 11 | Valsts karogs: Latvija | Jānis Šteinbergs | A |
| 13 | Valsts karogs: Latvija | Dāvis Delvers | U |
| 15 | Valsts karogs: Latvija | Edijs Neilands | C |
| 17 | Valsts karogs: Latvija | Rolands Gebauers | U |
| 18 | Valsts karogs: Latvija | Arnis Nāckalns | U |
| 21 | Valsts karogs: Latvija | Matīss Graudiņš | A |
| 23 | Valsts karogs: Latvija | Mārtiņš Ķiršakmens | C |
|  | Valsts karogs: Latvija | Aigars Melderis - galv. treneris |
**Andrea Montermīni** (itāļu: *Andrea Montermini*; dzimis 1964. gada 30. maijā, Sasuolo, Itālijā) ir bijušais Formula 1 pilots.

1992. gadā viņš kļuva par Formula 3000 vicečempionu. 1994. gadā viņš debitēja F1, aizstājot bojā gājušo Simtek pilotu Rolandu Racenbergeru. Pats Montermini smagi avarēja savos pirmajos treniņbraucienos un palika malā atlikušo sezonas daļu. 1995. gadā itālis atgriezās, šoreiz kā Pacific Racing braucējs. Viņš piedalījās visās sacīkšu nedēļas nogalēs, tomēr ne reizi nespēja izcīnīt punktus. Pēc gada viņš turpināja kā Forti pilots. Viņš bieži nekvalificējās un komanda sezonas vidū bankrotēja. Viņš vēlāk piedalījās dažās citās sacīkšu sērijās, piemēram, Champ Car. Tagad viņš piedalās salonautomobiļu sacīkstēs.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Apvienotā Karaliste Pacific Racing |
| --- |
|  |
| Personāls | 
* Valsts karogs: Apvienotā Karaliste Kīts Viginss

 |
|  |
| Piloti | 
* Valsts karogs: Francija Pols Belmondo
* Valsts karogs: Šveice Žans Denī Deletrā
* Valsts karogs: Beļģija Bertrāns Gašo
* Valsts karogs: Itālija Džovanni Lavadži
* Valsts karogs: Itālija Andrea Montermīni

 |
|  |
| Modeļi | 
* PR01
* PR02

 |

 |
*Evoluon* konferenču zāle Eindhovenā
**Eindhovena** (nīderlandiešu: *Eindhoven*) ir pilsēta Nīderlandes dienvidrietumos, Ziemeļbrabantes provincē pie Domelas upes.

Tā ir plašāk pazīstama kā pilsēta, kurā 1891. gadā radās elektronikas kompānija *Philips*. Ekonomikā pazīstama arī kā kravas auto ražotāja *DAF* galvenās mītnes un rūpnīcas vieta.

Mūsdienās liels tehniskās izglītības centrs — šeit atrodas 1956. gadā dibinātā Eindhovenas Tehniskā universitāte. 2005. gadā trešdaļa no investīcijām pētniecībā Nīderlandē tika realizētas Eindhovenā un tās apkārtnē. Ceturtā daļa no pilsētas darbavietām ir tehnoloģijas un IT sfērā.

Vēsture
-------

Eindhovena pirmoreiz minēta rakstos 1232. gadā, kad Brabantes grāfs Henriks I piešķīra tai pilsētas tiesības. 1486. gadā to nopostīja Gelderlandes karaspēks. 1554. gadā ugunsgrēks nopostīja 75% māju. Nīderlandes revolūcijas laikā to vairākkārt ieņēma gan nīderlandieši, gan spāņi. Kara beigās tā palika Spānijas sastāvā, tomēr 1629. gadā iekļāvās Nīderlandē.

Rūpnieciskās revolūcijas laikā 19. gadsimtā Eindhovena ar kanāliem tika savienota ar apkārtējām pilsētām un šeit attīstījās tabakas un audumu ražošana.

1891. gadā pilsētā dibināts uzņēmums *Philips*, kuram līdz 1990. gadu beigām šeit bija galvenais birojs, kā arī ražotnes.

Otrā pasaules kara laikā pilsēta smagi cieta bombardēšanā, no vēsturiskās apbūves maz kas saglabājies.

Cilvēki
-------

Eindhovenā dzimuši:

* Kristians Albērss (*Christijan Albers*, 1979—) — Formula 1 pilots
* Jans de Bonts (*Jan de Bont*, 1943—) — kinorežisors
* Frics Filips (*Frits Philips*, 1905—2005) — uzņēmējs
* Pols Hārhūss (*Paul Haarhuis*, 1966—) — tenisists
* Filips Koku (*Phillip Cocu*, 1970—) — futbolists

Atsauces
--------

1. ↑  «Kerncijfers wijken en buurten 2021». *Q167086*. 6 augusts 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eindhovena***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 155923341
* LCCN: n79023006
* GND: 4013831-8
* NKC: ge260683

 |

 |
**Anna Torva** (angļu: *Anna Torv*, dzimusi 1979. gada 7. jūnijā) ir austrāliešu aktrise, vislabāk zināma ar Olīvijas Danhemas lomu seriālā "Viņpus".

Bērnība un jaunība
------------------

Anna Torva piedzima Melburnā, Austrālijā. Vēlāk viņas ģimene pārcēlās uz Austrālijas pilsētu Goldkostu Kvīnslendā. Annas vecāki ir Sjūzena (angļu: *Susan*) un Hanss (angļu: *Hans*) Тorvi, viņas tēvs pēc izcelsmes ir igaunis. Viņai ir jaunākais brālis Dilans (angļu: *Dylon*). 2001. gadā ieguvusi augstāko izglītību, absolvējot Austrālijas dramatiskās mākslas Nacionālo institūtu (*National Institute of Dramatic Art*).

Каrjera
-------

Anna Torva filmējusies vairākos austrāliešu seriālos. 2007. gadā viņa devās uz Lielbritāniju, kur drīz ieguva lomu kanāla BBC seriālā *Mistreses*. 2008. gadā Torva ieguva FIB aģentes Olīvijas Danhemas lomu Dž. Dž. Eibramsa kārtējā projektā — teleseriālā "Viņpus". Uz šo lomu bija pretendējušas vairāk nekā trīssimt aktrises, Torva līdz tam nebija piedalījusies ievērojamos projektos, taču lomai tika apstiprināta tieši viņa. Seriāls jau no paša sākuma atradās uz slēgšanas robežas, taču kanāls vairākkārt to pagarināja uz nākamajām sezonām, bet Torva savukārt guva kritiķu atzinību par savu tēlojumu. Seriāls finišēja 2013. gada janvārī.

Atveidojusi lomas 16 filmās. Filmējusies seriālos *The Pacific*, *Secret City*, *Mindhunter* un "Pēdējais no mums".

Personīgā dzīve
---------------

2008. gada decembrī apprecējās ar Marku Velliju (*Mark Valley*), kurš seriālā "Viņpus" atveidoja Džona Skota lomu. Viņu laulība tika šķirta 2010. gada sākumā.

Atsauces
--------

1. ↑  NYTimes: On This Day: June 7
2. ↑  «Scrapbook: Stylemakers' Memories». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-03-21. Skatīts: 2019-04-30.
3. ↑  *…фамилия Торв отражает эстонское происхождение отца…*[novecojusi saite]
4. 1 2  «Anna Torv- Biography». *Yahoo!*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013-02-27. Skatīts: 2013-02-15.
5. ↑  Kristin Dos Santos. «*Fringe* Stars Anna Torv and Mark Valley Married!» *E! Online*, 2 February 2009.
6. ↑  «Anna Torv and Mark Valley Split»

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Anna Torv*** |

* *IMDb* profils (angliski)
* AnnaTorverse.com - Anna Torv updates, news and career archive
* vk.com/AnnaTorv - About, News, Biography, Filmography, Photos, Videos and more
**Einārs Jaunbrālis** (dzimis 1962. gada 10. oktobrī Rīgā) ir latviešu mūziķis un skaņu režisors, muzikālās grupas Jumis dibinātājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1962. gada 10. oktobrī Rīgā. Mācījies spēlēt trompeti Pāvula Jurjāna mūzikas skolā, bet gadu vēlāk pārcēlās uz Emīla Dārziņa mūzikas skolu. 1980. gadā Latvijas mūzikas vidusskolu audzēkņu konkursā Einārs izcīnīja 1. vietu trompetes spēlē. Sekoja studijas konservatorijā Georga Sniķera trompetes spēles klasē. Kopš mazotnes Jaunbrālis bija aizrāvies ar džezu, klausījās skaņuplates un magnetofona ierakstus, mēģināja spēlēt un improvizēt pats. 80. gadu sākumā Jaunbrālis pie Rīgas džeza kluba nodibināja Rīgas diksilendu, kur pats spēlēja trompeti, paralēli pelnot naudu Operas un baleta teātra orķestrī.

Vēlāk Jaunbrālis sāka komponēt mūziku. Tapa mūzika Dailes teātra studentu diplomdarba izrādei. Jaunbrālim kopš 80. gadu vidus Latvijas Radio tika uzticēti gan akadēmiskās mūzikas ieskaņojumi, gan popmūzikas ieraksti. To vidū bija arī slavenās "Līvu" dziesmas "Dzimtā valoda" iemūžinājums, un, pietuvojies Latvijas popmūzikai, 1988. gada rudenī tieši Einārs Jaunbrālis nomainīja Imantu Kalniņu taustiņinstrumentālista amatā grupā "Turaidas Roze".

Vēl pirms tam Jaunbrālis sacerēja mūziku Krāmu ielas teātra izrādēm, kā skaņu režisors sadarbojās ar grupu "Sīpoli". Kad nesaskaņu dēļ pajuka grupa "Turaidas Roze", tapa jauns projekts "Jumis", kurā apvienojās "Turaidas Rozes" un "Sīpolu" mūziķi Eināra Jaunbrāļa vadībā. Vispirms dzima jauni aranžējumi Imanta Kalniņa dziesmām, kas ieskaņotas platē *Sky’s Ey*, bet drīz vien sāka komponēt paši grupas dalībnieki, un 1989. gadā Jaunbrāļa dziesma "Putnu ceļš" ar Ojāra Vācieša vārdiem "Jumja" priekšnesumā ierindojās 8. vietā Mikrofona aptaujā.

1989. gada mūzikas profesionāļu aptaujā, kuru rīkoja LPSR Mūzikas biedrība un JKF "REMIX" producentu grupa, sadaļā "Skaņu režisori" E. Jaunbrālis ierindojās pirmajā vietā un sadaļā "Dziesmas" pirmajā vietā bija "Putnu ceļš".

90. gadu sākumā Einārs Jaunbrālis kopā ar Uģi Rozi devās peļņā uz Vāciju, līdz 90. gadu vidum samērā aktīvi darbojās kā skaņu režisors, taču pēc šī laika viņa vārds un veikums mūzikas dzīvē figurējis reti.

Atsauces
--------

1. ↑  Daiga Mazvērsīte, "Asā slota", 1990. gada 27. janvārī
2. ↑  «Mūziķim, skaņu režisoram Eināram Jaunbrālim - 55!».. Skatīts: 2018. gada 7. decembrī.
**Johans I fon Lūne** jeb **Jānis no Lūnes** (vācu: *Johannes I von Lune*, latīņu: *Iohannes à Lunen*), kļūdaini saukts arī par **Jāni Līnenu**, bija Rīgas arhibīskaps 1273.-1284. gadā.

Dzīvesgājums
------------

Johans I fon Lūne dzimis Līneburgas apvidū Ziemeļvācijā. Bijis prezbiteris un domkapitula loceklis Rīgas arhibīskapa Alberta Zauerbēra valdīšanas laikā. 1273. gadā domkapituls viņu izvēlēja par Rīgas arhibīskapu, tomēr Vācu ordenis un pāvesta kūrija izteica šaubas par viņa kompetenci. Tomēr Romas pāvests viņu apstiprināja amatā. Pēc diviem gadiem viņš atjaunoja Livonijas tirgotāju privilēģijas. 1279. gadā Johans Rīgas franciskāņu klosterī veda sarunas ar zemgaļu ķēniņa Nameiša pārstāvjiem, kas tajā laikā karoja ar Livonijas ordeni. Miris 1284. gadā Livonijā.

Dokumenti
---------

>  Rusova Livonijas hronika:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "Tūliņ pēc mestŗa Otona nāves, 1274. gadā, kad cīņa vēl turpinājās, par mestri uzmetās Andrējs. Viņš noveda kaŗu ar leišiem un zemgaļiem līdz galam. Bet tajā pašā gadā kopā ar 20 ordeņbrāļiem viņš tapa nokauts no leišiem. Šinī laikā par virsbiskapu Rīgā bija **Jānis Līnens**".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Rīgas arhibīskapi


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Reliģiskie amati un pozīcijas |
| Priekštecis: **Alberts Zauerbērs**  |  **Rīgas arhibīskaps** 1273—1284† | Pēctecis: **Johans II fon Fehte**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 86112201
* GND: 13795056X

 |

 |
**Ildiko Mādla** (ungāru: *Mádl Ildikó*; dzimusi 1969. gada 5. novembrī Tapolcā) ir Ungārijas starptautiskā lielmeistare šahā (1986).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējusi Ungāriju Pasaules un Eiropas junioru šaha čempionātos. 1984. gadā Katovicē uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā. 1985. gadā kļuvusi par Pasaules junioru šaha vicečempioni. 1986. gadā Viļņā uzvarējusi Pasaule junioru šaha čempionātā. 1987. gadā atkārtoti uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā.

Ungārijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 11 medaļas: 4 zelta (1990, 1991, 1993, 2014), 4 sudraba (1995, 1997, 1999, 2005) un 3 bronzas (1982, 1983, 2006).

No 1987. līdz 1991. gadam trīs reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros lielākos panākumus sasniegusi 1987. gadā, kad ieņēmusi 6. vietu, un 1991. gadā, kad palikusi 9. vietā.

Pārstāvējusi Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 14 reizes (1984-2000, 2004-2010, 2014). Komandu vērtējumā izcīnījusi 2 zelta (1988, 1990) un 2 sudraba (1986, 1994) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 bronzas (1986, 2008) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 7 reizes (1992, 1999-2001, 2005-2007, 2011, 2015). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (1999) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1984. gadā Mādlai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1986. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 1992. gadā viņai tika piešķirts starptautiskā vīriešu meistara (IM) nosaukums.

Atsauces
--------

1. ↑  1987 Smederevska Palanka Interzonal Tournament
2. ↑  1990 Azov Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ildikó Mádl
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Ildikó Mádl

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Tālivaldis Ķiķauka** (1929—2000) bija Kanādas latviešu rakstnieks un gleznotājs, akvareļa apguves tehnikas teorētiķis. Rakstījis apceres par gleznu izstādēm, mākslas jautājumiem, par latviešu gleznotājiem un māksliniekiem latviešu trimdas periodikā. Rakstījis arī recenzijas par teātru izrādēm.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1929. gada 6. jūnijā Rīgā Latvijas Universitātes klasiskās filoloģijas docenta Pētera Ķiķaukas un viņa sievas Ernas ģimenē, viņa krusttēvs bija filozofs Pauls Jurevičs. Mācījās Rīgas Franču licejā (1937—1944).
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar vecāku ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur turpināja mācības latviešu bēgļu ģimnāzijā Eslingenā (1947—1948), šajā laikā uzrakstīja poēmu "Mana Odiseja". 1948. gadā viņš pārcēlās uz Kanādu, kur viņa tēvs līdz 1950. gadam strādāja par Makmāstera Universitātes sengrieķu valodas pasniedzēju Hamiltonā.
1951. gadā salaulājās ar Mariju Brigitu Zarāns, studēja mākslu, valodas un psiholoģiju Makmāstera Universitātē (1954—1960).
Kopš 1952. gada piedalījās gleznu izstādēs, darbojās kā scenogrāfs un darināja dekorācijas Hamiltonas latviešu dramatiskās kopas iestudējumiem.
1962. gadā kļuva par žurnāla "Jaunā Gaita" māksliniecisko redaktoru.
1965. gadā iznāca viņa pirmais stāstu krājums "Tramvajs tuksnesī". 1966. gadā pēc ceļojuma uz Vāciju, Franciju, Angliju un Zviedriju laikrakstā "Latvija Amerikā" publicēja ceļojuma piezīmes "Eiropas mozaīka", 1970. gados sāka viesoties Latvijā. Apmēram 400 jūdžu attālumā no Hamiltonas Ontario provinces ziemeļos T. Ķiķauka iekārtoja studiju, kur vasarās vairākus mēnešus pavadīja gleznojot.

1980. gadā atstāja Makmāstera Universitātes plānošanas departamenta administratora darba vietu un pārcēlās dzīvot uz lauku māju Markdeilā (*Markdale*), vēlāk uz lauku saimniecību netālu no Mīfordas (*Meaford*).

Miris 2000. gada 5. aprīlī Mīfordā.

Literārie darbi
---------------

* stāstu krājums "Tramvajs tuksnesī" (1965)
* romāns "Leonards" (1967)
* poēma "Zēns ar pūķi" (1968)
* romāns "Putni" (1969)

Ārējās saites
-------------

* Tālivaldis Ķiķauka: MANS TĒVS  Jaunā Gaita nr. 160-161, decembris 1986 — februāris 1987

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv
Pirmā pasaules kara latviešu strēlnieku un Brīvības cīņu kritušo apbedījumi Rīgā (Rīgas Brāļu kapi)
**Kritis kaujā** (**KIA**) ir apzīmējums, ko parasti izmanto, lai apzīmētu militārpersonu, personāla nāvi no ienaidnieka vai naidīgu spēku rokām kauju laukā. 

Ar apzīmējumu KIA apzīmē tikai personu, kas ir nogalināta kaujas laukā, savukārt **miris no ievainojuma** (**DOW**) attiecas uz kādu, kurš izdzīvojis kaujas laukā, bet vēlāk miris ārstniecības iestādē. Ziemeļatlantijas līguma organizācija (NATO) biežāk izmanto DWRIA, nevis DOW, lai apzīmētu, ka persona ir "mirusi no ievainojumiem".

NATO definīcija
---------------

Pēc NATO definīcijas kaujā kritušais ir kaujinieks, kurš tiek nogalināts kaujas laukā vai kurš mirst no brūcēm vai citiem ievainojumiem, pirms nokļuvis ārstniecības iestādē vai nesaņemot pirmo palīdzību.

Skatīt arī
----------

* Bezvēsts pazudušais (MIA)
* Karagūsteknis (POW)
* Ievainots kaujas laukā (WIA)

Atsauces
--------

1. ↑  «U.S. Department of Defense Dictionary: killed in action». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-09-27. Skatīts: 2007-02-04.
2. ↑   AAP-06, NATO Glossary of terms and definitions, NATO, 2013, p. 123

Ārejās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kritis kaujā***.
**Tālivaldis Āboliņš** (dzimis 1932. gada 11. februārī, miris 1991. gada 18. maijā) bija latviešu teātra un kino aktieris. No 1955. līdz 1991. gadam — Jaunatnes teātra aktieris. Filmējies vairākās Rīgas Kinostudijas, kā arī citu studiju filmās.

Biogrāfija
----------

Tālivaldis Āboliņš dzimis 1932. gadā Rīgā Latvijas armijas virsnieka un grāmatvedes ģimenē. Pēc skolas beigšanas Āboliņš iestājās Rīgas industriālajā politehnikumā, pēc tam — Latvijas Universitātē, lai apgūtu inženiera profesiju. Tomēr lielāka bija interese par teātri. Skolas gados Āboliņš piedalījās Rīgas Pionieru pils dramatiskajā pulciņā. Jau pēc Rīgas industriālā politehnikuma beigšanas Āboliņš nokārtoja iestājeksāmenus Maskavas Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūtā, ko pabeidza 1955. gadā.

Atgriezies Latvijā, Āboliņš tika uzaicināts strādāt Jaunatnes teātrī. Starp pirmajām lomām veiksmīgākās bija Antiņš Raiņa lugā "Zelta zirgs", Emīls izrādē "Emīls un Berlīnes zēni". Vēlāk tēlojis Mintautu Raiņa lugā "Indulis un Ārija", Jēru Maigumu uzvedumā "Leģenda par Pūcesspieģeli", kā arī daudzas citas lomas. 1965. gadā Āboliņam piešķira Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu.

Tālivaldis Āboliņš bija precējies ar aktrisi Veru Singajevsku. Ģimenē bija divi dēli — Gundars Āboliņš (aktieris) un Māris Āboliņš (skaņu režisors Latvijas televīzijā).

Āboliņš strādāja Jaunatnes teātrī līdz pat savai nāvei 1991. gadā. Apglabāts Rīgas Meža kapos.

Filmogrāfija
------------

* 1958 — "Svešiniece ciemā"
* 1959 — "Ilze"
* 1978 — "Rallijs"
* 1979 — "Nepabeigtās vakariņas"
* 1981 — "Limuzīns Jāņu nakts krāsā"
* 1981 — "Atcerēties vai aizmirst"
* 1982 — "Īsa pamācība mīlēšanā"
* 1982 — "Tarāns"
* 1984 — "Kad bremzes netur"
* 1984 — "Fronte tēva pagalmā"
* 1985 — "Dubultslazds"
* 1986 — "Aizaugušā grāvī viegli krist"
* 1989 — "Fa minors"
* 1989 — "Zītaru dzimta"
* 1990 — "Alberts Einšteins" (VDR TV seriāls)
* 1991 — "Ness un Nesija: pēc Vika pasakas motīviem" (animācijas filma, balss)
* 1991 — "Mērnieku laiki"

Atsauces
--------

1. ↑  «Dziedošā aktiera Tālivalža Āboliņa 85. jubilejai par godu...». lr2.lsm.lv.[novecojusi saite]
2. ↑  «Atzīmēs aktiera Tālivalža Āboliņa 80. jubileju». delfi.lv.
3. ↑  «Tālivaldis Āboliņš». nekropole.info. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 21. decembrī. Skatīts: 2017. gada 3. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 266156060
* ISNI: 0000 0003 8289 0520
* GND: 1025666380

 |

 |
Sv. Huberts
**Svētais Huberts** (*Saint Hubert*, \* 656. - 658, iespējams Tulūzā, † 727. vai 728. gada 30. maijā pie Briseles ) - katoļu un pareizticīgo [*nepieciešama atsauce*] svētais. Saukts arī par "Ardēnu apustuli".

Sv. Huberts ir mednieku, matemātiķu, optiķu un metālstrādnieku aizbildnis. Viņu lūdz trakumsērgas gadījumā.

Bijis no karaliskās Merovingu dzimtas. Dzīvojis augstmaņa dzīvi Parīzē un Mecā. Apprecējies, bet, kad sieva dzemdībās mira, esot devies Ardēnu mežos un nodarbojies ar medībām. Reiz redzējis vīziju - briedi ar krusta zīmi starp ragiem un dzirdējis balsi, kura aicinājusi kalpot Dievam. Kļuva par pirmo Ljēžas bīskapu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Svētais Huberts***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 70602369
* LCCN: n93045286
* ISNI: 0000 0001 2028 1290
* GND: 118554131
* BPN: 33257629
* BIBSYS: 90804034
* ULAN: 500354889
* NLA: 35097102
* NKC: xx0279696

 |

 |
**"Tās dullās Paulīnes dēļ"** ir 1979. gada latviešu padomju spēlfilma, īsfilma. Filmas režisore ir Vija Bokalova-Ramāne (tagad Vija Beinerte) un tas ir viņas režisores diplomdarbs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Vizmas Belševicas tāda paša nosaukuma stāsta motīviem.

Literārais pirmavots
--------------------

"Tās dullās Paulīnes dēļ" literārais pirmavots V. Belševicas stāsts pirmoreiz publicēts laikrakstā "Literatūra un Māksla" 1977. gada 14. oktobrī. Stāsts iekļauts stāstu krājumā "Nelaime mājās" (1979). Stāsts tulkots krievu (1981), lietuviešu (1982), vācu (1983), slovāku (1983) un gruzīnu (1999) valodās.

2007. gadā stāsts publicēts atsevišķā izdevumā kopā ar attēliem no kinofilmas un informāciju par tās tapšanu.

Stāstu teātrim dramatizējusi režisore Tatjana Šverste. Tā skatuves variants iestudēts E. Veidenbauma Cēsu Tautas teātrī (1980), Liepājas teātrī (1994), Valmieras teātrī (1998, viesizrādes ASV latviešu centros 2000), Saldus Tautas teātrī (2001), Dzelzavas dramatiskajā kolektīvā (2004), Lielvārdes Tautas teātrī (2007), Valdemārpils dramatiskajā kolektīvā (2007), Krimuldas pagasta amatierteātrī (2008), Jelgavas Jaunajā teātrī (2012), Jaungulbenes amatierteātrī "Limuzīns" (2014), Ausekļa Limbažu teātrī (2018) un Mērsraga amatierteātrī (2018).

Sižets
------

Aktīvā un romantiskā kundzīte Paulīne redz zīmīgu sapni un izdomā plānu, kā kopā ar viņas māsu Līzbeti iegādāties abām krāšņas bēru kleitas. Māsas sapelna naudu ar sēņu lasīšanu un iegādā visu kāroto. Ietērpusies glaunā kleitā un parūku galvā, Paulīne izdomā, ka vajadzētu nofotografēties, un tādēļ māsa Līzbete uzaicina fotogrāfu. Paulīne iekārtojas zārkā, vēloties zināt, kā viņa tur izskatīsies. Gaidot fotogrāfu, viņa iemieg, bet fotogrāfs ir pārliecināts, ka fotografē nelaiķi. Kad, reaģējot uz fotogrāfa izteiktajiem komplimentiem, nelaiķe zārkā apsēžas un sāk runāt, fotogrāfs paģībst.

Lomās
-----

* Lilita Bērziņa — *Paulīne*
* Lidija Freimane — *Līzbete*
* Ēvalds Valters — *fotogrāfs*
* Svetlana Bless — *Maiga*
* Ārijs Geikins — *Fredis*
* Lelde Vikmane — *Paulīne jaunībā, epizodē*

**Epizodēs:**
Rūdolfs Plēpis, Uldis Vazdiks, Ivars Kalniņš, Dzintra Mendziņa, Eduards Plataiskalns, Vilis Ķimelis

Filmēšanas grupa
----------------

* Režisore: Vija Bokalova-Ramāne
* Scenārija autors: Alvis Lapiņš
* Operators: Miks Zvirbulis
* Mākslinieks: Uldis Pauzers
* Komponists: Ivars Vīgners
* Montāža: Ērika Meškovska

Interesanti fakti
-----------------

* Filmas sākuma aina uzņemta Katvaru muižas parkā.

Ārējās saites
-------------

* Filmas.lv profils

Video
-----

* "Tās dullās Paulīnes dēļ" *YouTube*

Atsauces
--------

1. ↑  Čaklā, I. Komentāri. Vizma Belševica. *Raksti. 3. sējums: Proza.* Rīga: Jumava, 2001, 449.-450. lpp.
2. ↑  Kavacis, A. "Skatītāju iecienīta izrāde." *Padomju Druva.* 1982, 11. novembrī.
3. ↑  Limbažu novada tūrisma informācijas centrs