recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bezspuru astoņkāji** jeb **īstie astoņkāji** (*Incirrina*) ir galvkāju klases (*Cephalopoda*) apakškārta, kas pieder astoņkāju (*Octopoda*) kārtai. Bezspuru astoņkāji var būt gan bentiskie, gan pelaģiskie organismi. No otras astoņkāju apakškārtas — spurotajiem astoņkājiem (*Cirrina*) — tie atšķiras ar to, ka tiem uz galvas nav divu spuru, ka tiem nav iekšējā apvalka jeb skeleta un ka to piesūcekņiem nav ūsiņu (*cirri*).

Bezspuru astoņkāji parasti mājo netālu no krasta līnijas un ne pārāk lielā dziļumā, bet dažas sugas ir izņēmumi un dzīvo līdz pat 8000 metru dziļumā. Astoņkāji parasti izvēlas akmeņainu grunti, bet tie dzīvo arī smilšainās vietās.

Izskats un īpašības
-------------------

Bezspuru astoņkājiem kā visiem galvkājiem piemīt bilaterālā simetrija. Tiem ir galva, 4 pāri taustekļu ar piesūcekņiem un 2 acis. Astoņkāju ķermeņi ir mīksti. Bezspuru astoņkājiem nav nedz iekšējā, nedz ārējā skeleta. Mutei ir knābja forma, līdzīga papagaiļa knābim. Tā ir vienīgā cietā astoņkāja ķermeņa daļa. Pateicoties mīkstajam ķermenim, astoņkājis var saspiesties un iespraukties ļoti šaurās spraugās starp akmeņiem un klintīm. Piesūcekņi uz taustekļiem parasti izvietoti divās rindās.

Sistemātika
-----------

* apakškārta Bezspuru astoņkāji (*Incirrina*)
	+ dzimta Astoņkāji (*Octopodidae*)
	+ dzimta Idioktopotīdi (*Idioctopodidae*)
	+ dzimta Stikla astoņkāji (*Vitreledonellidae*)
	+ dzimta Teleskopastoņkāji (*Amphitretidae*)
	+ dzimta Želejveida astoņkāji (*Bolitaenidae*)
	+ virsdzimta Argonautveidīgie astoņkāji (*Argonautoida*)
		- dzimta Apaļie pelaģiskie astoņkāji (*Ocythoidae*)
		- dzimta Argonautastoņkāji (*Argonautidae*)
		- dzimta Plakanie pelaģiskie astoņkāji (*Tremoctopodidae*)
		- dzimta Septiņroku astoņkāji (*Alloposidae*)

Atsauces
--------

1. ↑  Incirrina Grimpe, 1916
2. 1 2 3  «Подотряд: Incirrina Grimpe, 1916». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 15. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 21. aprīlī.
Severīna Jensena projektētā Pētera akadēmijas ēka, kurā boja paredzēts izvietot Jelgavas Universitātes telpas.
**Jelgavas Universitāte** (latīņu: *Universitas Mitaviensis*) bija Krievijas Impērijas ķeizara Pāvila I rīkojumu dibināta universitāte Jelgavā. Pēc galma apvērsuma Pēterburgā jaunais ķeizars Aleksandrs I 1801. gada jūnijā šo likumu atcēla. Par Baltijas provinču universitāti kļuva Tērbatas Universitāte.

Vēsture
-------

1775. gada 8. jūnijā hercogs Pēteris parakstīja rīkojumu par Pētera akadēmijas dibināšanu. 
Pēc Kurzemes hercogistes aneksijas un inkorporācijas 1795. gadā Jelgava kļuva par Jelgavas vietniecības, tad par Kurzemes guberņas galvaspilsētu. Pētera akadēmiju pārdēvēja par Jelgavas akadēmisko ģimnāziju (latīņu: *Gymnasium academicum Mitaviensis*).
Lai pārtrauku Baltijas provinču jauniešu studēšanu ārzemēs, ķeizariene Katrīna II uzdeva pirmajam Kurzemes ģenerālgubernatoram Pēterim Pālenam izstrādāt priekšlikumus akadēmijas pārvēršanai par universitāti.

Otrās koalīcijas kara laikā sakāves kaujā pie Cīrihes Krievijas Impērija 1799. gada septembrī bija spiesta izstāties no koalīcijas pret Franciju. 1800. gada 25. decembrī ķeizars Pāvils I deva rīkojumu Senātam pārveidot Jelgavas akadēmiju par universitāti, par atklāšanas datumu nozīmējot 1801. gada 29. jūniju.
Tomēr pēc Pāvila I noslepkavošanas jaunais ķeizars Aleksandrs I 1801. gada 12. aprīļa rīkojumu noteica, ka Baltijas guberņām domātajai universitātei jāatrodas Tērbatā.

Literatūra
----------

* Latvija 19. gadsimtā. Vēstures apceres. Latvijas Vēstures institūta apgāds, Rīgā, 2000. – 575 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Lai neaizmirstam: Jelgavas Pētera akadēmija ir pirmā zinātniskā institūcija Latvijā Jānis Stradiņš, referāts LZA un Jelgavas muzeja rīkotajā starptautiskajā konferencē "*Academia Petrina — 225*"; "Latvijas Vēstnesis" Nr. 380/383, 2000. gada 27. oktobrī
2. ↑  *Fundation des akademischen Gymanasiums in Mitau, vom 8 tem Junius 1775*. Mitau: J. F. Stefenhagen, 1775, 15 lpp.
3. ↑  Jānis Stradiņš. Augstākā izglītība Latvijas vēsturē. Akadēmisko rakstu krājums „Latvieši un Latvija" četros sējumos. IV sējums "Latvijas kultūra, izglītība, zinātne". Rīga: LZA Baltijas stratēģisko pētījumu centrs, 2014
Piemineklis Īslandes ziemeļu piekrastē pirmajam kristiešu misionāram bīskapam Frīdriham un viņa pavadonim Torvaldam (pa labi), kas atklāts 1981. gadā par godu valsts kristīšanas tūkstošgadei.
**Torvalds Kodransons** (islandiešu: *Þorvaldr Koðránsson inn víðförli*; ap 950 — ap 1002) bija īslandiešu "Kristīšanas sāgā" (*Kristni saga*) un citās sāgās pieminēts vikings un pirmais kristiešu misionārs "Austrumu ceļā" (islandiešu: *Austurveg*), kas Polockas ķēniņa valstī nodibināja klosteri.

Dzīvesgājums
------------

Torvalds Kodrana dēls dzimis apmēram 950. gadā vikingu apmetnē Vatnsdaluras ielejā Īslandes ziemeļu piekrastē. Jaunībā viņš kalpojis nākamā Dānijas un Norvēģijas ķēniņa Svena I (ap 960-1014) karadraudzē un piedalījās sirojumos uz dažādām valstīm. Mūsdienu Lejassaksijas teritorijā viņš pieņēma kristīgo ticību un kļuva par dedzīgu misionāru. Kopā ar sakšu bīskapu Frīdrihu (*Fridrik*) viņš 981. gadā devās kristīšanas misijā uz savu dzimteni, kur nodibināja pirmo baznīcu. Iecere cieta neveiksmi 985. gadā pēc konflikta ar vietējiem iedzīvotājiem, kurā Torvalds nogalināja divus skaldus. Abi kristiešu priesteri steigšus pameta Īslandi un Torvalds devās svētceļojumā uz Jeruzalemi. No turienes viņš ceļoja pie Konstantinopoles ķeizara (islandiešu: *Miklagarðskeisara*) Bazileja II, kas viņu pilnvaroja doties kristīšanas misijā pie rūsu ķēniņiem.

986. gadā Torvalds kopā ar Stefniru Torgilsonu (*Þorgilsson*) pa Dņepras upi devās augšup līdz Kijivai pie ķēniņa Valdemāra un tālāk lejup pa Daugavas upi uz Polocku, kur tolaik valdīja Ragnhilda (Rogneda), viena no Valdemāra daudzajām sievām. Drofnas (*Drafni*) pakalnā viņš uzcēla Jānim Kristītājam veltītu klosteri, kas varbūt atradies pie Drisas, netālu no tagadējās Latvijas-Baltkrievijas robežas. Pēc tam, kad 988. gadā ķēniņš Valdemārs Krimas Hersonesā pēc apprecēšanās ar Bizantijas ķeizara māsu Annu atteicās no visām pārējām sievām, Ragnhilda iestājās Torvalda dibinātajā klosterī.

Torvalds miris apmēram 1002. gadā un apglabāts savā klosterī un pēc nāves vēl ilgi tika godāts kā svētais. Pēc vienas hipotēzes Polockas baznīcas hronikās viņš dēvēts par Tūru (*Тур Полоцкий*).

Lai atzīmētu īslandiešu misionāra Torvalda nozīmi Krievijas pareizticīgās baznīcas vēsturē, Kļinas arhibīskaps Longins 2005. gadā pasniedza Īslandes prezidentam Olafam Ragnāram Grimsonam kņaza Vladimira ordeni.

Skatīt arī
----------

* Vikingu laiki

Ārējās saites
-------------

* "Kristni saga" - 12. sadaļa *Frá ísleifi ok Gizuri byskupum*. (īslandiski)
* ÞORVALDS ÞÁTTUR VÍÐFÖRLA (Torvalda saga īslandiski)

Atsauces
--------

1. ↑  Джаксон, Т. Н. Austr í Görðum : древнерусские топонимы в древнескандинавских источниках. — М.: Языки русской культуры, 2001. (krieviski)
2. ↑  Лосева, О. В. Русские Месяцесловы XI—XIV веков / О. В. Лосева. — М.: Памятники исторической мысли, 2001. (krieviski)
3. ↑  Архиепископ Клинский Лонгин вручил Президенту Исландии орден Русской Православной Церкви Archived 2010. gada 6. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
**Konene** (vācu: *Kohnen-Station*) ir Vācijas vasaras polārstacija Antarktīdā, karalienes Modas Zemē. Izvietota uz Polārā plato (Amundsena ledāja) 2892 m augstumā 520 km no tuvākās piekrastes un 757 km no Neimaijeres stacijas. Atklāta 2001. gada 11. janvārī un nosaukta par godu vācu ģeofiziķim un ilggadējam Alfreda Vēgenera institūta loģistikas vadītājam Heincam Konenam (*Heinz Kohnen*).

Stacija izveidota uz virs sniega piepaceltas 32 m garas un 8 m platas platformas un sastāv no 11 standarta konteineriem, kuros izvietotas stacijas dzīvojamās, laboratoriju un saimnieciskās telpas.[1]

Stacija izveidota Eiropas ledus vairoga urbšanas projekta ietvaros (EPICA, *European Project for Ice Coring in Antarctica*).

Stacijas apgāde notiek galvenokārt ar transporta karavānu palīdzību no Neimaijeres stacijas okeāna piekrastē, katru sezonu veicot divus braucienus. Pie stacijas ierīkots sniega lidlauks ar slēpēm aprīkotu lidaparātu (*Dornier 228, Twin Otter* vai *Basler 67*) uzņemšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  Drilling into the past - The Kohnen Station in the Antarctic

Ārējās saites
-------------

* European Project for Ice Coring in Antarctica (EPICA)
* European Project for Ice Coring in Antarctica (EPICA)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vācijas polārstacijas  |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* Dalmana
* Drešere
* *Filhnere*
* *Georgfonneimaijere*
* *Georgforstere*
* Gondvana
* Konene
* Kotasa
* *Lillīmarlēna*
* *Neimaijere II*
* **Neimaijere III**

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* **AWIPEV**  /
* *Ebeltofthāfene*
* **Koldeveja**

 |
|  |
| Stacijas: **vissezonas** / vasaras stacijas un nometnes / *slēgtās un iznīcinātās* |

 |
**Torresa šaurums** (angļu: *Torres Strait*) ir ap 185 km plats jūras šaurums, kas atdala Austrāliju no Jaungvinejas salas un savieno Indijas okeānam piederīgo Arafuru jūru ar Klusajam okeānam piederīgo Koraļļu jūru. Šaurumā daudz salu un koraļļu rifu. Salas apdzīvo Jaungvinejas melanēziešiem radniecīgie Torresa šauruma salinieki. Gandrīz viss šaurums un tajā izvietotās salas administratīvi ietilpst Austrālijas Kvīnslendas štatā.

Domājams, ka Torresa šaurums bija ceļš, pa ko Austrālijas kontinentā nonāca turienes pamatiedzīvotāji Austrālijas aborigēni. Šauruma salas ir apdzīvotas vismaz 2500 gadu. Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1605. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Luiss Vass de Torress *(Luís Vaz de Torres)*, pa ceļam uz Manilu apkuģojot Jaungvinejas salu no dienvidiem. Atklājums palika nezināms līdz 1769. gadam, kad skotu ģeogrāfs Aleksandrs Dalrimpls *(Alexander Dalrymple)* 1762. gadā Filipīnās sagrābtajos dokumentos atrada Torresa piezīmes par šauruma atklāšanu. Dalrimpls 1770. gadā izdeva grāmatu, kurā šaurumu nosauca Torresa vārdā, un tajā pašā gadā Džeimss Kuks caurkuģoja šo jūrasšaurumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Toresa šaurums». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 709. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Torresa šaurums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 252386528
* GND: 4106537-2
* NDL: 00628796
* NKC: ge323709

 |

 |
**Bezzudumu saspiešana** ir datu saspiešanas algoritmu klase, kas ļauj pēc datu saspiešanas atjaunot visus sākotnējos datus bez zudumiem. Turpretī zudumradošā saspiešana ļauj saspiest datus daudz mazākā izmērā, tomēr atjaunot tos var tikai daļēji, proti, zaudējot daļu informācijas.

Pamatojoties uz Dirihlē principu, neviens bezzudumu saspiešanas algoritms nevar saspiest visus iespējamos datus. Šī iemesla dēļ pastāv daudz un dažādu algoritmu, kas izstrādāti, ņemot vērā vai nu konkrētu ievades datu veidu, vai arī pieņēmumus par to, kāda veida redundanci (pārpalikumus) nesaspiestie dati satur.

Bezzudumu datu saspiešanu izmanto daudzās lietojumprogrammās, piemēram, ZIP failu formātā un GNU rīkā gzip. To bieži izmanto arī kā daļu no zudumradošās saspiešanas tehnoloģijām (piemēram, bezzudumu vidēja/sānu savienojuma stereo priekšapstrādē, izmantojot MP3 kodētājus un citus zaudējumus radošus audio kodētājus).

Bezzudumu saspiešana tiek izmantota gadījumos, kad ir svarīgi, lai sākotnējie un saspiestie dati būtu identiski vai nav vēlamas novirzes no sākotnējiem datiem. Tipiski piemēri ir dažādas programmas, teksta dokumenti un pirmkods. Tāpat arī daži attēlu failu formāti, piemēram, PNG vai GIF, izmanto tikai bezzudumu saspiešanu, bet citi, piemēram, TIFF un MNG, var izmantot gan bezzudumu, gan zudumradošās metodes. Audio formātus, kas saspiesti ar bezzudumu saspiešanas algoritmu, visbiežāk izmanto arhīva vai producēšanas vajadzībām, savukārt mazākus audio failus, kas saspiesti ar zudumradošās saspiešanas algoritmu, parasti izmanto atskaņotājos un citos gadījumos, kad ir ierobežota atmiņa vai precīza audio replikācija nav nepieciešama.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Latvijas Nacionālais terminoloģijas portāls». *Latvijas Nacionālais terminoloģijas portāls* (latviešu). Skatīts: 2020-12-18.
**Algebras pamatteorēma** apgalvo, ka jebkuram nekonstantam vienargumenta polinomam ar kompleksiem koeficientiem ir vismaz viena kompleksa sakne. Tā kā jebkuru reālu skaitli var uzskatīt par komplekso skaitli ar imagināro daļu 0, tad šī teorēma ir spēkā arī polinomiem ar reāliem koeficientiem.

Vienas no svarīgākajām sekām, kas izriet no algebras pamatteorēmas ir tas, ka jebkuram nenulles vienargumenta *n*-tās pakāpes polinomam ar kompleksiem koeficientiem ir tieši *n* kompleksas saknes (ņemot vērā vairākkārtīgas saknes). To var pamatot, izmantojot algebas pamatteorēmu un Bezū teorēmu. Var iegūt, ka katru *n*-tās pakāpes polinomu ar kompleksiem koeficientiem {\displaystyle P(x)=a\_{n}x^{n}+a\_{n-1}x^{n-1}+...+a\_{1}x+a\_{0}} var sadalīt reizinātājos: {\displaystyle P(x)=a\_{n}\*(x-x\_{1})\*(x-x\_{2})\*...\*(x-x\_{n})}, kur *x**i* (*i* ∈ 0—*n*) — polinoma kompleksās saknes. Turklāt šāds sadalījums ir viens vienīgs, ja ignorē reizinātāju secību.

Par spīti nosaukumam, neeksistē tīri algebrisks pierādījums šai teorēmai. Zināmie pierādījumi ietver matemātisko analīzi vai topoloģijas konceptus. Šo teorēmu nevar uzskatīt par pamatteorēmu mūsdienu algebrai. Tā radās laikā, kad algebru uzskatīja par zinātni par vienādojumiem.

Pirmais, kas izteica apgalvojumu, ka *n*-tās pakāpes polinomam ir *n* saknes bija Albērs Žirārs 1629. gadā publicētajā grāmatā *L'invention nouvelle en l'Algèbre*. To pirmo reizi mēģināja pierādīt Žans Lerons Dalambērs 1746. gadā, bet viņa pierādījums bija nepilnīgs. Šo apgalvojumu nesekmīgi mēģinājuši pierādīt arī vairāki citi matemātiķi, piemēram, Leonards Eilers un Žozefs Lagranžs. 18. gadsimta beigās parādijās divi pierādījumi (viena autors bija Džeimss Vuds, otra — Kārlis Frīdrihs Gauss), tomēr tie bija nepilnīgi. Pirmo pilnīgo šī apgalvojuma pierādījumu publicēja Žans Robērs Aržāns 1806. gadā [1] Šī bija arī pirmā reize, kad algebras pamatteorēma tika definēta arī polinomiem ar kompleksiem koeficientiem, nevis tikai ar reāliem koeficientiem. 1816. gadā Gauss ieguva divus citus pierādījumus.

Atsauces
--------

1. ↑  Jean Robert Argand
**Sveagruva** (norvēģu: *Sveagruva* — ‘Zviedru raktuves’) ir kalnraču ciemats Svalbārā, arhipelāga trešā lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies arhipelāgā lielākās salas Špicbergenas rietumdaļā Nordenšelda Zemē, Van Mijena fjorda austrumu galā 60 km no Longjērbīenes. Ciematam ir divas piestātnes (viena pie pašas Sveagruvas, otra 6 km uz dienvidiem Amsterdamas ragā) un lidlauks. Raktuvju darbinieki pastāvīgi dzīvo Longjērbīenē un uz divu nedēļu maiņu Sveagruvā ierodas ar avioreisu vai kuģi.

Vēsture
-------

Sveagruvu 1920. gadā dibināja Zviedrijas kompānija *AB Spetsbergens Svenska Kolfält* akmeņogļu raktuvju ekspluatēšanai. 1925. gadā raktuvēs notika negadījums un tās tika slēgtas. 1934. gadā ogļu ieguves koncesiju pārpirka Norvēģijas *Store Norske Spitsbergen Kulkompani*. 1944. gadā Vācijas kara flotes zemūdene iznīcināja Sveagruvas virszemes infrastruktūru. Vēlākos laikos raktuves vairākkārt apstādinātas. Pēdējoreiz ekspluatācija atjaunota 2001. gadā un šīs ir salas produktīvākās raktuves. Tā kā transportkuģu piekļuve ogļu iekraušanas vietai iespējama tikai no jūlija līdz oktobrim vai novembrim. Kopā ar akmeņogļu zemajām cenām tirgū, kas raktuves liek uzskatīt par mazrentablām un tās plānots slēgt.

Otrā Starptautiskā ģeofizikas gada laikā (1932-1933) Sveagruvā atradās zviedru aeroloģisko un magnētisko mērījumu stacija.

Atsauces
--------

1. ↑  STORE NORSKE LEKSIKON. Sveagruva
2. ↑  Coal mining in Sveagruva is history
3. ↑  NPDC. Sveagruva[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 147265723

 |

 |
**Konstantīns Nikologorskis** (krievu: *Константин Сергеевич Никологорский*; dzimis 1995. gada 6. augustā Vladimiras apgabalā) ir Krievijas starptautiskais meistars šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Piedzimis Vladimiras apgabala Vjazņikovas rajona Nikologoras ciemā. Daudzkārtējais Krievijas jauniešu šaha čempionātu dalībnieks dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījis divas uzvaras: 2003. gadā U8 vecuma grupā un 2004. gadā U10 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2005. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 2007. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempionātā skolniekiem U13 vecuma grupā. 2011. gadā Krievijas jaunatnes izlases sastāvā izcīnījis komandu un individuālo zelta medaļu Pasaules jaunatnes šaha olimpiādē U16 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Strādā par šaha treneri Maskavā un Maskavas apgabalā.

Atsauces
--------

1. ↑  Феномен Котика Никологорского
2. ↑  3rd WORLD SCHOOL CHESS CHAMPIONSHIP Open U13 2007
3. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Konstantin Nikologorsky
4. ↑  Title Applications approved by the Presidential Board by written resolution
5. ↑  «Константин Никологорский - тренер по шахматам». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 24. decembrī. Skatīts: 2018. gada 19. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Brūnganais grīslis** (latīņu: *Carex brunnescens*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Pola tuvumā, galvenokārt Ziemeļeiropā un Ziemeļaustrumeiropā, un reti Ziemeļamerikas austrumdaļā. Latvijā un Eiropā uz dienvidiem no Latvijas ļoti reti un izolēti.

Aug mitros skujkoku mežos un purvos.

Apraksts
--------

Brūnganais grīslis ir daudzgadīgs, 15-40 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu apakšdaļā.

Augs veido nelielu ceru. Stublājs ir trīsšķautņains un stāvs. Lapas ir tikai stublāja apakšdaļā, tās ir īsākas nekā stublājs, pelēki zaļas un 0,1-0,2 cm šauras. Lapu mala ir raupja. Ziedkopu veido 5-iegarenas vārpiņas. Stublāja galā vārpiņas ir satuvinātas, bet apakšējās ir attālu. Apakšējās vārpiņas pavedienveidīgā seglapa pārsniedz vārpiņu, bet kopumā tā ir daudz īsāka nekā ziedkopa. Vārpiņas ir brūnas. Augļa pūslītis ir brūns, 0,2-0,3 cm garš, olveidīgs, ar izšķiramu dzīslojumu, sašaurinājums dziļi šķeltā knābītī pēkšņs. Segplēksne blāvi rūsgana, ar gaišāku joslu vidū un plēvjainu apmali, tikpat gara, cik pūslītis vai mazliet īsāka. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «brūnganais grīslis - Carex brunnescens (Pers.) Poir. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-03.
**Konstantīns Tumilis** jeb **Konstantīns Tumilis-Tumilovičs** (dzimis 1904. gada 21. maijā Rīgā, miris 1959. gadā Melburnā, Austrālijā) bija latviešu filmu režisors un scenārists.

Jau 1920. gados viņš rakstīja scenārijus, dažus izdevās pārdot ārzemju studijām. Bija viens no filmu "Cēsis" (1939) un "Aizsprosts" (1940) scenārija autoriem, filmas "Mūsu zeme" (1931) scenārists un režisors.

Latvijas okupācijas laikā Tumilis strādāja studijā "Rīgas filma", viņa galvenais darbs bija 1942. gada pilnmetrāžas dokumentālā filma "Sarkanā migla".

1944. gada oktobrī viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Austrāliju.

Filmogrāfija
------------

* "Mūsu zeme" (režisors, 1931)
* "Mūsu zeme" (scenārija līdzautors, 1931)
* "Cēsis" (scenārija autors, 1939)
* "Aizsprosts" (scenārija autors, 1940)
* "Sarkanā migla" (režisors, 1942)

Atsauces
--------

1. ↑  Nacionālais Kino centrs, Kultūras informācijas sistēmu centrs[novecojusi saite]
2. ↑  literatura.lv
3. ↑  Latvija. — 1959.g. 25.aprīlis
4. ↑  Enerģiju krustošanās Agris Redovičs, Kino Raksti. 2009/1 (20)
**Matīss Kaudzīte** (vecajā ortogrāfijā: *Matiß Kaudsit*, 1848-1926) bija latviešu rakstnieks un skolotājs. Pirmā latviešu romāna "Mērnieku laiki" līdzautors (kopā ar brāli Reini).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1848. gada 18. augustā Cēsu apriņķa Vecpiebalgas pagasta "Mādaros". Mācījies Vecpiebalgas draudzes skolā. 1868. gadā pirmā publikācija laikrakstā "Mājas Viesis". Nokārtojis mājskolotāja eksāmenus, no 1868. gada bijis skolotājs Vecpiebalgas Kalna Kaibēnu pagastskolā. 1868. gadā iestājās Rīgas Latviešu biedrībā un darbojās tajā visu mūžu. Darbojās arī Vecpiebalgas dziedāšanas (vēlāk labdarības) biedrībā, aktīvi iesaistījās vietējā kultūras dzīvē, piedalījās teātra izrādēs.

19. gadsimta 70. gados sarakstījis vairākas nelielas lugas, publicējis vairākus dzejoļu krājumus, tostarp sacerējis dzejoli "Tautas mīlestība" (1879), kas kļuva tautā ļoti populārs, vairākus literatūrkritiskas ievirzes rakstus, grāmatu par brāļu draudzēm. 1879. gadā tika izdots kopā ar brāli Reini Kaudzīti sarakstītais romāns "Mērnieku laiki" — pirmais romāns latviešu literatūrā. 1911. gadā tas pirmo reizi izrādīts teātrī. Sastādījis arī antoloģijas un mācību grāmatas. 80. gados laikrakstos publicēti kopā ar brāli rakstītie ceļojumu apraksti par Vāciju, Austriju, Šveici, Itāliju, Franciju un citām Eiropas valstīm.

1911. gadā aizgāja pensijā, dzīvoja brāļa iepirktajās mājās "Kalna Kaibēnos", 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, 1917. gadā atgriezās Latvijā. 1929. gadā "Kalna Kaibēnos" iekārtots muzejs — pirmais memoriālais muzejs Latvijā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Wikisource* ir vairāk informācijas par šo tēmu. Skatīt ***Matīss Kaudzīte*** |

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* Matīss Kaudzīte "Jaunie mērnieku laiki"[novecojusi saite]
* Reinis un Matīss Kaudzītes "Mērnieku laiki"[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59886858
* LNB: 000003250
* LCCN: n84012841
* ISNI: 0000 0000 2732 5340
* GND: 119105632
* SUDOC: 189802189
* BNF: cb12914101s (data)

 |

 |
**Konstantīns Titovs** (1919—2020) bija Latvijas krievu aktieris (spēlēja Rīgas Krievu drāmas teātrī un Rīgas Jaunatnes teātrī) un teātra pedagogs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1919. gada 22. martā Ivanovovozņesenskā tekstilmākslinieka ģimenē. Lielā terora laikā 1937. gadā viņa tēvu apcietināja un nošāva. Mācījās Ivanovas pedagoģiskajā institūtā, 1940. gadā iestājās Maskavas Vahtangova teātra Ščukina teātra skolā, karoja Otrā pasaules kara frontēs.

Pēc kara 1948. gadā viņš pabeidza teātra skolu un uzsāka darbu Rīgas Krievu drāmas teātrī, 1953. gadā sāka mācīt aktiermākslu kultūras namā "Oktobris", viņa audzēkņi bija Boriss Galkins, Vladimirs Kačans, Jefims Šifrins un citi. 1959. gadā viņš pārgāja darbā Rīgas Jaunatnes teātrī, kurā strādāja līdz tā slēgšanai 1992. gada 31. jūlijā.

Miris 2020. gada 30. janvārī, apglabāts Sarkandaugavas kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  На 101-м году ушел из жизни старейший артист Латвии Титов rus.lsm.lv
**Haitieši** (pašnosaukums — *Haïtiens*) ir tauta Vestindijā, kas apdzīvo Haiti Republiku.

ASV karavīrs un haitiešu meitene 
Kopējais skaits ir 13 miljoni. 90 % ir melnādainie, pārējie ir mulati. Ticīgie ir dažādu virzienu kristieši. Ir katoļi, anglikāņi un septītās dienas adventisti. Faktiski ir populārs afrikāņu izcelsmes vudū kults. Runā haitiešu valodā, kā arī franciski.

Dubultpilsonība
---------------

Haiti 2012. gada konstitūcija atkārtoti legalizēja dubultpilsonību, ļaujot ārzemēs dzīvojošiem Haiti iedzīvotājiem kļūt par zemes īpašniekiem un piedalīties politikā.

Migrācija
---------

Pasaules Bankas aplēses 1998. gadā liecināja, ka Dominikānas Republikā dzīvo aptuveni 800 000 Haiti pilsoņu. Līdz 2001. gadam aptuveni 15 000 haitiešu bija emigrējuši uz Dominikānas Republiku, lai strādātu cukurfabrikās.

ASV 2010. gada tautas skaitīšanā 907 790 pilsoņi sevi identificēja kā Haiti imigrantus, kuru primārā izcelsme ir Haiti. Salīdzinājumā ar 2006. gadu šis skaitlis ir palielinājies par nedaudz vairāk nekā 100 000 haitiešu. Īpašuma konfiskācija, masu slepkavības un kriminālvajāšana lika Haiti augstākajai un vidējai šķirai pārcelties uz attīstītākām valstīm Eiropā un ASV.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Haitieši***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85058379
* BNF: cb119412532 (data)

 |

 |
**Marginoporas** (*Marginopora*) ir bentisku foraminiferu ģints miliolīdu kārtā. Šo ģinti 1830. gadā aprakstīja franču dabaspētnieks Žozefs Pols Gemārs un franču zoologs Žans Renē Kua. Ģeohronoloģiski marginoporas ir zināmas no miocēna līdz mūsdienām. Izplatītas Klusajā un Indijas okeānā. Marginoporas veido endosimbiozi ar dinoflagellatēm.

Apraksts
--------

Čaula diskveidīga, liela, ar sabiezinātām malām. Makrosfēriskā čaula ir diametrā līdz 11 mm. Juvenīlā čaula sastāv no dīgļkameras, spirāliskas pārejas un lielākas sekundārās čaulas ar daudzām porām. Mikrosfēriskā čaula ir diametrā līdz 30 mm, ar nelielām agrīnās, planispirālās stadijas, nākamās peneproplīdu stadijas un vēlākās stadijas cikliskajām kamerām, kas sadalītas ar īsām vertikālām, uz iekšu vērstām septām, veidojot šauru malējo zonu, un atstājot vaļēju centrālo eju ar neregulārām vai nepilnīgām centrālajām septulām un stabiņiem. Slīpi stoloni savieno sānu kameras ar kamerām augšā un apakšā.

Lielākajiem īpatņiem čaulas centrālajā daļā veidojas caurums, jo agrīno stadiju kameras ar plānākām sieniņām, domājams, tiek absorbētas ar nākamajām kamerām. Pieaugušiem īpatņiem izveidojas 4-9 cikliskās kameras un nesadalītās reproduktīvās kameras ar lielām porām gar ārējo malu. Reproduktīvajā kamerā vienā metienā var izveidoties līdz 150 embrijiem, kas tiek izmesti caur ārējās sieniņas lielajām porām. Neperforētās kaļķa čaulas sieniņas par 12,5% sastāv no magnija karbonāta. Čaulas iekšpuses sieniņās ir daudz mazu, apaļu poru, kas diagonāli savieno blakus esošās kameras.

Sistemātika
-----------

Ģints dalījums sugās:

* Ģints: **Marginopora** Quoy & Gaimard, 1830

* Suga: *Marginopora anomala* Lacroix, 1940
* Suga: *Marginopora charlottensis* Renema, 2018
* Suga: *Marginopora orpheusensis* Renema, 2018
* Suga: *Marginopora rossi* Lee et al. 2016
* Suga: *Marginopora santoensis* Renema, 2018
* Suga: *Marginopora vertebralis* Quoy & Gaimard, 1830

Atsauces
--------

1. ↑  World Register of Marine Species
**Konstantīns Rokosovskis** (poļu: *Konstanty Rokossowski*, krievu: *Константин Константинович Рокоссовский*; dzimis 1896. gada 21. decembrī, miris 1968. gada 3. augustā) bija poļu virsnieks, PSRS un Polijas maršals. Polijas aizsardzības ministrs no 1949. gada un PTR Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks (1952-1956).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1896. gadā Varšavā dzelzceļnieka ģimenē, 6 gadu vecumā zaudēja tēvu. Pirmā pasaules kara laikā 1914. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas impērijas armijā, karoja arī Latvijas teritorijā. 
1917. gadā pieslējās boļševikiem. Krievijas pilsoņu kara laikā kā eskadrona komandieris Urālos cīnījās pret Kolčaka spēkiem. Vēlāk karoja pie Baikāla un Mongolijas teritorijā, kur iepazinās ar savu sievu. 1935. gadā kļuva par divīzijas komandieri (komdivu).

Lielā terora laikā 1937. gada 27. jūnijā Rokosovski arestēja NKVD un apsūdzēja skaros ar Polijas un Japānas izlūkdienestiem, bet pēc Otrā pasaules kara sākuma viņu 1940. gada 22. martā atbrīvoja. Kā armijas komandieris viņš piedalījās kaujās par Maskavu 1941. gada beigās, bet kā Donas frontes pavēlnieks - Staļingradas kaujā no 1942. gada 17. jūlija līdz 1943. gada 2. februārim. Kurskas kaujas laikā 1943. gada jūlijā - augustā komandēja Centrālo fronti. 

Kā 1. Baltkrievijas frontes komandieris piedalījās Operācijas "Bagrations" laikā 1944. gada jūnijā - augustā. Operācijas noslēgumā Rokosovska komadētais karaspēks atradās pie Varšavas, kurā sākās Varšavas sacelšanās, tomēr divus mēnešus Sarkanā armija gaidīja pie pilsētas, līdz vācu karaspēks apspieda secelšanos. Rokosovski iecēla par 2. Baltkrievijas frontes komandieri, kas karoja Austrumprūsijā un Pomerānijā.

Pēc kara beigām 1945. gada jūnijā Rokosovski iecēla par PSRS okupācijas karaspēka komandieri Polijā, bet 1949. gadā par Polijas aizsardzības ministru, bet 1952. gadā - par PTR Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieku. Darbojās līdz 1956. gadam, kad par Polijas līderi kļuva antistaļinists Vladislavs Gomulka.

1956. gada 22. gadā Hruščovs piekrita Rokosovska atsaukšanai uz PSRS. Viņu iecēla par PSRS aizsardzības ministra vietnieku, bet Suecas krīzes laikā 1957. gadā par Aizkaukāza kara apgabala pavēlnieku. Pēc konfliktiem ar Hruščovu 1962. gadā Rokosovski atcēla no ministra vietnieka amata un iecēla par PSRS bruņoto spēku ģenerālinspektoru.

Miris 1968. gadā no prostatas vēža.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Konstantīns Rokosovskis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 39662172
* LNB: 000226675
* LCCN: n80109204
* ISNI: 0000 0001 1567 7186
* GND: 118602314
* SELIBR: 238239
* SUDOC: 123171776
* BNF: cb15046245n (data)
* BIBSYS: 90182974
* NLA: 35459931
* NKC: js20020925265
* BNE: XX4660399
* CiNii: DA07152663

 |

 |
**Degreja** (angļu: *De Grey River*) ir upe Austrālijas ziemeļrietumos, Rietumaustrālijas štatā, Pilbaras reģionā. Garums 193 km (kopā ar Okoveru 468 km), baseina platība 56 720 km².

Sākas, satekot Okoverai (*Oakover*) ar Nullagini (*Nullagine*), tek gar Lielā Smilšu tuksneša rietumu malu ziemeļrietumu virzienā, netālu no ietekas pagriežas uz ziemeļiem un ietek Indijas okeānā ap 70 km uz ziemeļaustrumiem no Porthedlendas. Sausajā gadalaikā izžūst. Upes ieleju izmanto aitu, liellopu un zirgu ganībām. Lielākās pietekas ir Šo (*Shaw*) un Kungana (*Coongan*), abas kreisās. Dažus kilometrus no ietekas, pie Degrejas ciemata, upi šķērso Lielā Ziemeļu šoseja (*Great Northern Highway*), kas savieno Pērtu ar Vindemu.

Upi 1861. gadā atklāja austrāliešu ceļotājs Frānsiss Gregorijs (*Francis Gregory*), kas nosauca to Karaliskās ģeogrāfu biedrības prezidenta grāfa de Greja (*Earl de Gray*) vārdā. 1888. gadā Degrejas ielejā celti zelta meklētāju pagaidu ciemati.

Atsauces
--------

1. 1 2  *De Grey River*, Landgate, Government of Western Australia. Arhivēts 2021. gada 21. oktobrī. Skatīts 2022, gada 27. oktobrī.
2. ↑  *De Grey River*, Australian Natural Resources Atlas, 2009. gada 13. maijā. Arhivēts 2008, gada 4. augustā. Skatīts 2022. gada 27. oktobrī
3. 1 2  *De Grey River*, Britannica.com. Skatīts 2023. gada 20. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Dāvids Bīskaps** (1879—1972) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Jelgavas Latviešu biedrības priekšsēdētājs (1924—1930, 1941—1944). Viņa vadībā izveidoja tuberkulozes sanatoriju Kalnamuižā. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1879. gada 3. jūnijā Jēkabnieku pagasta "Milleros" (tagad Zaļenieku pagastā). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Bija ārsts Jelgavā (1912—1914). Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada decembrī nodibināja Latvijas Sarkanā Krusta Jelgavas nodaļu ar ambulanci un slimnīcu.

Bija Jelgavas slimnīcas direktors un Jelgavas un Bauskas apriņķa ārsts. Žēlsirdīgo māsu skolas direktors. Jelgavas laikraksta "Jaunais Zemgalietis" redaktors (1923—1925). Zemgales muzeja biedrības priekšnieks.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk — uz ASV. Miris 1972. gada 30. martā Leikvjū, Mičiganā, ASV.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordeņa 4. šķira.
* Atzinības Krusts 3. šķira.

Darbi
-----

* Dzīves vējos: ārsta dzīves un darba atmiņas. Kalnājs, 1981. — 454 lappuses
* Lipīgās slimības. A. Kalnajs, 1959. — 220 lappuses

Literatūra
----------

* Bīskaps, Dāvids. Dzīves vējos. Čikāga, 1961

Atsauces
--------

1. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 100.—101. lpp. ISBN 9789934827051.
2. ↑  "Valdības Vēstnesis" № 262 (17.11.1928) 3. lpp. — ieraksts № 608
3. ↑  "Valdības Vēstnesis" № 262 (17.11.1938) 3. lpp. — ieraksts № 54
**Matveida grīslis** (latīņu: *Carex capillaris*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtass suga. Savvaļā tā ir sastopama kalnu un ziemeļu apvidos Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijas teritorijā sastopams nevienmērīgi purvainās un aizaugošās pļavās, atmatās un kaļķainos zāļu purvos.

Apraksts
--------

Matveida grīslis ir daudzgadīgs, 5-20 cm garš lakstaugs, un tas pieder dažādvārpu grīšļu grupai, kurai raksturīgi sievišķie ziedi ar 3 drīksnām un augļa pūslītis ar ļoti īsu knābīti.

Augs veido blīvu ceru. Tā stublājs ir stāvs, ieapaļš, ļoti tievs, aplapots galvenokārt pie pamata, taču uz stublāja ir dažas īsas lapas. Lapas ir aptuveni 0,2 cm šauras, daudz īsākas nekā stublājs. Ziedkopā galotnē 1 vīrišķo ziedu vārpiņa; zem tās 3-5 nokarenas sievišķo ziedu vārpiņas. Vārpiņas kātiņš ir matveidīgs, aptuveni 1-2 cm garš. Apakšējās sievišķās vārpiņas seglapa parasti garāka nekā vārpiņa. Vārpiņai ir 4-8 ziedi. Augļa pūslītis brūnganzaļš, gluds, olveidīgs, bez redzama dzīslojuma, pāreja īsajā knābītī pakāpeniska. Pūslīša segplēksne ir bāli brūna un plēvjaina. Zied maija beigās, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «matveida grīslis - Carex capillaris L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-06.
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ogres iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ogres iela** ir iela Jūrmalā, Jaundubultu un Dubultu apkaimēs. Ogres iela sākas pludmales rajonā un beidzas krustojumā ar Strēlnieku prospektu. Kopējais ielas garums ir 270 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ogres ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Ogres iela ir savienota ar šādām ielām:

* Dubultu prospekts
* Strēlnieku prospekts (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Jaundubulti
* Dubulti

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu O |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| O | 
* Odu ceļš
* Ogres
* Olaines
* Olgas
* Oļģerta
* Oļu
* Omnibusa
* Orhideju
* Ormaņu
* Oskara Kalpaka prospekts
* Oškalna
* Ošu
* Otas
* Otīlijas
* Ozolu

 |

 |
**Ogres pilsētas ģerbonis** ir viens no Ogres pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1938. gada 30. septembrī.

Heraldiskais apraksts
---------------------

Ģerboņa vairogs ir zilā krāsā. Uz vairoga attēlotas trīs melnas priedes, kas apzīmē Ogres apkārtnes priežu mežus. Vairoga pēdas daļā priedes balstās uz sudraba krāsas viļņotas joslas — Ogres upes.

Vēsture
-------

Pirmo reizi pārrunas par ģerboni tika uzsāktas, kad Ogre ieguva miesta statusu, 1921. gadā. Tika izstrādāts arī ģerboņa projekts. Tomēr 1923. gadā nodibinātā Heraldikas komiteja nolēma miestiem ģerboņus nepiešķirt. 1928. gadā Ogre ieguva pilsētas tiesības un pilsētas darbinieks Vilis Mednis izstrādāja un iesniedza ģerboņa projektu, kurā bija attēlota Ogres upe, egles un priedes, vēlāk ar šo emblēmu tika izveidotas pilsētas nodokļu markas.

1928. gadā pilsētas valde vērsās pie Heraldikas komitejas ar lūgumu izstrādāt Ogres pilsētas ģerboni ar moto "Strauja upe ar klinti un priedi". 1936. gadā Heraldikas komiteja savā sēdē, kurā piedalījās Ikšķiles pagastā dzimušais Mākslas akadēmijas rektors Jānis Kuga, nolēma izveidot Ogres pilsētas ģerboņa zīmējuma variantu "Zilā laukā trīs zelta vai melnas priedes, apakšējā daļā viļņveidīgs sudraba baļķis". Skiču projekta zīmēšanu un izgatavošanu uzticēja māksliniekam Kārlim Krauzem. 1937. gadā ģerboņa projekta zīmējums tika pieņemts galīgā variantā un neskatoties uz Ogres iedzīvotāju un pašvaldības iebildumiem, tas tika apstiprināts 1938. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Valsts prezidenta 169. lēmums, 21.10.1938.
2. ↑  Iveta Kļaviņa. *Latvija. Ģerboņi*. Rīga : Zvaigzne ABC, 2008. ISBN 9789984409276.
3. ↑  *Latvijas ģerboņi: Valsts, pilsētu un teritoriālā heraldika*. Rīga : Valsts Prezidenta kanceleja; Valsts Heraldikas komisija. 2008. 79. lpp. ISBN 9789984792842.
4. 1 2 3 4  «OGRES NOVADA SIMBOLI». ogresnovads.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 17. martā. Skatīts: 2016. gada 13. janvārī.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas pilsētu ģerboņi Latvijas ģerbonis |
| --- |
|  |
| Valstspilsētas | 
* Daugavpils
* Jēkabpils
* Jelgava
* Jūrmala
* Liepāja
* Ogre
* Rēzekne
* Rīga
* Valmiera
* Ventspils

 |
|  |
| Novadu pilsētas | 
* Ādaži
* Ainaži
* Aizkraukle
* Aizpute
* Aknīste
* Aloja
* Alūksne
* Ape
* Auce
* Baldone
* Baloži
* Balvi
* Bauska
* Brocēni
* Cēsis
* Cesvaine
* Dagda
* Dobele
* Durbe
* Grobiņa
* Gulbene
* Iecava
* Ikšķile
* Ilūkste
* Jaunjelgava
* Kandava
* Kārsava
* Koknese
* Krāslava
* Kuldīga
* Ķegums
* Ķekava
* Lielvārde
* Līgatne
* Limbaži
* Līvāni
* Lubāna
* Ludza
* Madona
* Mazsalaca
* Mārupe
* Olaine
* Pāvilosta
* Piltene
* Pļaviņas
* Preiļi
* Priekule
* Rūjiena
* Sabile
* Salacgrīva
* Salaspils
* Saldus
* Saulkrasti
* Seda
* Sigulda
* Skrunda
* Smiltene
* Staicele
* Stende
* Strenči
* Subate
* Talsi
* Tukums
* Valdemārpils
* Valka
* Vangaži
* Varakļāni
* Viesīte
* Viļaka
* Viļāni
* Zilupe

 |
|  |
| Bijušās pilsētas | 
* Abrene
* Gostiņi
* Grīva
* Kalnciems
* Krustpils
* Ķemeri
* Lejasciems
* Rīgas Jūrmala
* Sloka

 |

 |
**Kārlis Karlss** (vācu: *Carl Carls*; 1880. gada 16. septembris Farela — 1958. gada 11. septembris Brēmene) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1951).

Biogrāfija
----------

Piedzimis Lejassaksijas pilsētā Farelā. Šahu iemācījies spēlēt trīspadsmit gadu vecumā. Savu šaha spēles stilu izveidojis Zīgberta Tarraša pozicionālo uzskatu ietekmē. 1898. gadā Ķelnē uzvarējis Vācijas šaha savienības turnīrā. 1911. gadā ieguvis Vācijas nacionālā šaha meistara nosaukumu. 1922. gadā bijis otrais Vācijas 20. šaha čempionātā. 1928. gadā Hāgā Pasaules amatieru šaha meistarsacīkstēs ieņēmis 7. vietu (uzvarēja Makss Eive). 1934. gadā Āhenē uzvarējis Vācijas 27. šaha čempionātā.

Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1927, 1930). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1930) medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.

Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1951. gadā Karlsam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Dzīvojis Brēmenē un pēc profesijas bijis bankas darbinieks, kādēļ nav varējis visu savu laiku veltīt šaham. Lai izvairītos no pārsteigumiem atklātnēs ar baltajiem vienmēr izvēlējies angļu atklātni (1. c4), daži kuras varianti par godu Karlsam vēlāk tika nosaukti viņa pilsētas Brēmenes vārdā: *1. c4 e5 2. Zc3 Zf6 3. g3 c6* un *1. c4 e5 2. Zc3 Zf6 3. g3 g6*.

Atsauces
--------

1. ↑  20. Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1922 in Bad Oeynhausen
2. ↑  OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad The Hague 1928: Amateur World Championship
3. ↑  27. Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1934 in Aachen
4. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Carl Carls». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 11. septembrī. Skatīts: 2016. gada 13. jūnijā.
5. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Carl Carls

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 286987679
* ISNI: 0000 0003 9284 5045
* GND: 105053610X

 |

 |
**Josa Sudarso sala** (indonēziešu: *Pulau Yos Sudarso*) ir sala Indonēzijā. Administratīvi ietilpst Dienvidpapuas provinces Meraukes apriņķī. Lielākā apdzīvotā vieta ir Kimaamas ciems salas austrumu krastā. Nīderlandes administrācijas laikā dēvēta par **Frederika Hendrika salu** (*Frederik Hendrikeiland*), bet pēc nonākšanas Indonēzijas kontrolē 1963. gadā pārdēvēta par godu indonēziešu kara flotes virsniekam Josam Sudarso, kurš gāja bojā kaujās par Jaungvineju. Bieži dēvēta arī vietējo valodu nosaukumos **Doloka** (*Pulau Dolok*), **Kolepoma** (*Pulau Kolepom*) vai **Kimaama** (*Pulau Kimaam*).

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā Arafuru jūrā pie Jaungvinejas dienvidrietumu krasta. Ap 2,5 km platais Muli šaurums to šķir no Jaungvinejas krasta austrumos un Komolonas salas dienvidaustrumos. Sala zema, augstākais punkts 10 m vjl. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži. Salas rietumu daļu aizņem Dolokas salas dabas rezervāts.

Atsauces
--------

1. ↑  Informasi 521 Kawasan Konservasi Rgion Maluku - Papua

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Josa Sudarso sala***.
**Maikls Berijs Salivans** (angļu: *Michael Barry Sullivan*, dzimis 1968. gada 27. februārī) ir ASV hokeja treneris un bijušais hokejists. Pašlaik (2023) Salivans ir NHL kluba Pitsburgas "Penguins" galvenais treneris.

1987. gada NHL draftā Salivanu ar 69. numuru 4. kārtā izvēlējās Ņujorkas "Rangers". NHL pārstāvējis Sanhosē "Sharks", Kalgari "Flames", Bostonas "Bruins" un Fīniksas "Coyotes".

ASV hokeja izlases sastāvā spēlējis 1997. gada Pasaules čempionātā.

Trenera karjeras sākumā bijis Bostonas "Bruins" galvenais treneris. Vēlāk strādājis kā trenera asistents Tampabejas "Lightning", Ņujorkas "Rangers" un Vankūveras "Canucks". 2015. gadā Salivans kļuva par Pitsburgas "Penguins" galveno treneri. Savās pirmajās divās sezonās Salivans izcīnīja divus Stenlija kausus. Bijis ASV hokeja izlases galvenais treneris 2007. gada Pasaules čempionātā un kā asistents 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mike Sullivan Named Head Coach of Pittsburgh Penguins». *NHL.com* (en-US). Skatīts: 2021-01-19.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
Nezināma vērtība "population\_density"


Paugura virsotne un slavenā lauva
**Vaterlo** (*Waterloo*) ir pašvaldība Beļģijā un atrodas Valonijas provincē.

2018. gada 1. janvārī Vaterlo iedzīvotāju skaits bija 30 174. Kopējā platība ir 21,03 km2.

Ceturtā daļa no šobrīd reģistrētajiem iedzīvotājiem nav beļģi un vairākums no tiem strādā Eiropas Savienības galvaspilsētas - Briseles institūcijās.

Vaterlo kauja
-------------

Pilsētas atpazīstamības iemesls ir slavenā Vaterlo kauja, kas notika 1815. gada 18. jūnijā starp Napoleona Bonaparta Pirmo Francijas impēriju un Septītās koalīcijas aliansi (Lielbritānija, Prūsija, Austrija un citi), kuru vadīja alianses komandieri Velingtonas hercogs un ģenerālis fon Blihers. Tur atrodas piemiņas zīme lauvas (kas skatās Francijas virzienā) statujas formā, pakalna galā ar 216 kāpnēm.

Nosaukuma izcelšanās
--------------------

Vietas nosaukums, kam ir holandiešu izcelsme, var nozīmēt gan *kanāls* (*waterloop* vai *waterloos*), vai, iespējams, *Valtera lopu kūts*, no vārda *loods* kā kūts un personas vārda *Walter*, kas lietots, kā vārds vai uzvārds.

Sadraudzības pilsētas
---------------------

Vaterlo sadraudzības pilsētas ir:

* Valsts karogs: Japāna Nagakute, Japāna
* Valsts karogs: Japāna Sekigahara, Japāna
* Valsts karogs: Francija Rambuē, Francija
* Valsts karogs: Kanāda Vaterlo, Kanāda

Saites
------

* Waterloo.be (pašvaldības mājaslapa)
* St. John's International School

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 162695587
* LNB: 000290270
* LCCN: n81053448
* GND: 4064838-2
* SUDOC: 027749673
* BNF: cb11972577r (data)
* NKC: ge629389

 |

 |

Atsauces
--------

1. ↑  «Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018». Q12480. Skatīts: 9 marts 2019.
2. ↑
**Kārlis Hermanis Franks** (vācu: *Karl Hermann Frank*; dzimis 1898. gada 24. janvārī, miris 1946. gada 22. maijā) bija Sudetu apgabala vācu valsts darbinieks, SS obergrupenfīrers. Viens no Vācijas okupētās Čehijas administrācijas vadītājiem (Vācijas valdības Bohēmijas un Morāvijas reihsministrs) Otrā pasaules kara laikā.

Izvirzījies par vienu no Sudetu vācu partijas līderiem. Pēc kara padevies gūstā amerikāņiem, tomēr nodots Čehoslovākijas varas iestādēm. Notiesāts uz nāvi par represijām pret Lidices un Ležaku ciematiem. Nāvessods izpildīts Prāgas cietumā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kārlis Hermanis Franks***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 806600
* LCCN: n95085094
* ISNI: 0000 0000 8190 9769
* GND: 118692690
* SUDOC: 146224493
* BNF: cb13749514v (data)
* NKC: jn19990002386

 |

 |
**Alfrēds fon Kiderlens-Vehters** (vācu: *Alfred von Kiderlen-Waechter*, 1852-1912) bija vācu augstmanis, bijušais kareivis, diplomāts un politiķis, kurš no 1910. gada 27. jūnija līdz 1912. gada 30. decembrim bija Vācijas Impērijas valsts sekretārs un Ārlietu ministrijas vadītājs. Viņš vislabāk pazīstams kā viens no Agadiras krīzes vadītājiem 1911. gadā, kad Francija militāri paplašināja kontroli pār Maroku. Viņš pieprasīja kompensāciju Francijai agresīvā veidā, nosūtot uz notikuma vietu karakuģi un uzsākot militāru konfliktu starp Vāciju un Franciju, kuras abas gribēja pievienot Maroku savām kolonijām. Tika panākts kompromiss ar Franciju, saskaņā ar kuru Francija pārņēma kontroli pār Maroku un pretī deva Vācijai Francijas Kongo daļu, kas kļuva par vēl vienu Vācijas koloniju. Tomēr briti bija dusmīgi par šādu situāciju, un Britu Impērija vēlējās sākt karu ar Vācijas Impēriju. Pati krīze nopietni sabojāja attiecības starp Berlīni un Londonu, kā arī abām Lielbritānijas un Vācijas koloniālajām lielvarām.

Biogrāfija
----------

Dzimis Štutgartē, ļoti bagāta banķiera Roberta Kiderlena un baroneses Marijas fon Vahteres ģimenē. Viņa uzvārds veidots apvienojot abu augstmaņu ģimeņu Kiderlenu un Vahteru ģerboņus.

Viņš cīnījās kā brīvprātīgais Francijas-Prūsijas karā (1870—1871). Pēc tiesību zinātņu studijām viņš 1879. gadā pievienojās ārvalstu ministrijai. Pēc dažiem gadiem viņš kopā ar imperatoru Vilhelmu II devās vizītēs uz Krieviju, Zviedriju un Dāniju. Viņš bija ministrs Hamburgas pilsētā 1894. gadā un darbojās arī kā Kopenhāgenā, Sanktpēterburgā, Parīzē un Konstantinopolē strādājošs diplomāts. Viņš bija sūtnis Kopenhāgenā (1895—1896). Vēlāk viņš tika pārcelts uz Bukaresti, kur pavadīja desmit gadus.

Rumānijā viņš nostiprināja zināšanas par Austrumeiropas politiku un kļuva par ārlietu ministrijas vadītāju kā arī vēstnieku Konstantinopolē. Viņš veica pārrunas par Bagdādes dzelzsceļa būvniecību. 1908. gadā Bernhards fon Bīlovs viņu iecēla par ārlietu sekretāra vietnieku un viņš atgriezās Berlīnē. Viņš bija svarīgākā amatpersona Bosnijas krīzes laikā. 1911. gadā sarunās par vienošanos ar Franciju viņš noslēdza otro Marokas krīzi pār Agadiru.

Pēc kanclera fon Bulova atkāpšanās 1909. gada novembrī Kiderlens kļuva par valsts sekretāru. Viņš veica sarunas 1911. gadā Agadiras krīzes laikā un tika nopietni kritizēts gan Vācijā, gan ārvalstīs par provokatīvo attieksmi Panther incidenta laikā, kas izraisīja krīzi. Viņš centās panākt sadarbību starp Vāciju un citām pasaules lielvarām. Viņš centās panākt Vācijas un Krievijas sadarbību.

Fon Kiderlens-Vahters nomira Štutgartē 1912. gadā. Viņa personīgie dokumenti un ar roku rakstītie manuskripti ir arhivēti un tiek turēti Sterlingas bibliotēkā Jēlas universitātē.