recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Krievu kultūra** ir krievu tautas darbība, uzvedība un domāšana, kas balstās uz krievu tradīcijām, uzskatiem un mentalitāti. Kopumā tai ir eiropeiska ievirze, jo tā ir pārņēmusi kristīgās vērtības. Tajā pašā laikā tai ir nacionālā identitāte, kas izpaužas krievu estētikas kanonos un pareizticīgo reliģiskajā praksē.

Nozīmīga loma krievu kultūras dzīvē ir mutvārdu tautas daiļradei (tostarp pasakām) un daiļliteratūrai, kuras pārstāvji, piemēram, Ļevs Tolstojs, Fjodors Dostojevskis, Antons Čehovs un citi, ir būtiski ietekmējuši pasaules literatūru. Attīstīta ir bērnu literatūra, ko pārstāv tādi autori kā Kornejs Čukovskis, Samuils Maršaks, Sergejs Mihalkovs un citi.

20. gadsimtā pasaules mākslu bagātināja pasaulslavenais krievu balets, kura izcili pārstāvji bija Anna Pavlova, Mihails Fokins, Gaļina Ulanova un citi.

Ietekme
-------

*Pamatraksts: Pārkrievošana* Krievu kultūrai un valodai vēsturiski ir bijusi nozīmīga ietekme uz daudzām tautām, kas dzīvoja teritorijās, kuras dažādos laikos bija Krievijas Impērijas un Padomju Savienības sastāvā. Daudzu tautu izglītības un administratīvajās sistēmās piespiedu kārtā tika ieviesta krievu valoda, kā rezultātā vietējas valodas tika izpiestas vai to lietošana tika samazināta līdz otrās valodas līmenim.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu kultūra***.
Pobogu klana lietotais ģerbonis (15. gs.).
**Benislavski** (poļu: *Benisławscy, Benisławski*), arī **Beņislavski**, ir sena Latvijas poļu dzimta, kas Inflantijas vaivadijā ieceļojusi 17. gadsimtā.

Vēsture
-------

Dzimta pieder Pobogu (poļu: *Pobóg*) klanam.
Par Latvijas Benislavsku priekšteci uzskata Mārtiņu (Marčinu) Benislavski, kas pēc 17. gadsimta poļu-zviedru kariem ieguva zemes īpašumu Marienhauzenas stārastijā. 
Bēržu un Zosulu (poļu: *Zosoły*) muižu (tagadējā Bērzpils pagastā) īpašnieka Pētera Benislavska sieva Konstance Benislavska (1747—1806) kļuva slavena ar 1776. gadā Viļņā iespiesto dzejas grāmatu "Sev dziedātās dziesmas". Savukārt viņa brālis Jānis Benislavskis (1736—1812) kļuva par Mogiļevas palīgbīskapu (koadjuktoru), kas 1785. gadā svinīgi konsekrēja Rīgas Sāpju Dievmātes baznīcas jaunbūvi, bet 1800. gadā Aglonas katoļu baziliku.. 

1840. gadā Stružānu muižnieks Benislavskis nodibināja pirmo Latgales zemnieku skolu, kuras skolotāja bija Sofija Prentniece. 

Savu bijušo īpašnieku vārdu saglabājis Benislavas (arī Beņislavas) ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā.
Balvu katoļu baznīcā saglabājusies piemiņas plāksne bīskapam Jānim Beņislavskim.

Cilvēki
-------

* Jānis Benislavskis (1736—1812), katoļu bīskaps
* Konstance Benislavska (1747—1806), dzejniece
* Mihals Benislavskis, Krievijas impērijas Valsts domes deputāts
* Halina Benislavska (1897—1926), žurnāliste, Sergeja Jeseņina draudzene

Atsauces
--------

1. ↑  Balvu reģiona kultūrvēstures datu bāze

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latgales dižciltīgo dzimtas |
| --- |
|  |
| Lietuviešu cilmes | 
* Bujņicki
* Čartoriski
* Skirtmanti

 |
|  |
| Baltkrievu un ukraiņu cilmes | 
* Hodkeviči
* Pocejovi
* Puzini
* Sapehas
* Soltāni

 |
|  |
| Vācbaltiešu cilmes | 
* Borhi
* Brunovi
* Felkerzāmi
* Hilzeni
* Manteifeļi
* Moli
* Plāteri
* Rēmeri
* Riki
* Tīzenhauzeni
* Volfi fon Līdinghauzeni
* Zībergi

 |
|  |
| Poļu cilmes | 
* Beļinski
* Benislavski
* Čapski
* Gosevski
* Gračinski
* Jodkovi
* Karņicki
* Komorovski
* Kosakovski
* Kubļicki
* Oskerkovi
* Potocki
* Seļicki
* Sokolovski
* Šadurski
* Šostakovski
* Šostovicki
* Vereščinski
* Volosovski
* Žebrovski

 |

 |
**Malajbalaja** (filipīniešu: *Lungsod ng Malaybalay*, angļu: *City of Malaybalay*, sebuāņu: *Dakbayan sa Malaybalay*) ir pilsēta Filipīnās, Ziemeļmindanao reģionā, Bukidnonas provinces galvaspilsēta un otra lielākā pilsēta. Atrodas provinces centrālajā daļā Mindanao upes pietekas Savagas krastos. Dažkārt tiek dēvēta par «Filipīnu vasaras dienvidu galvaspilsētu» (par ziemeļu «vasaras galvaspilsētu» dēvē Bagio).

Iedzīvotāji
-----------

Pilsētai ir plaša lauku teritorija un tikai 16 % tās iedzīvotāju mīt urbānajā centrā un 40 % — urbānajās piepilsētās. Etniski lielākā daļa iedzīvotāju pieder sebuāņu un lumadu tautām, kā arī dzīvo lanaji un ilongi. Pēc reliģiskās piederības 77 % ir kristieši, galvenokārt katoļi, bet ap 20 % — musulmaņi.

Vēsture
-------

Līdz 18. gadsimtam, kad Bukidnonā ieradās spāņu kolonizatori, tagadējās pilsētas vietā pastāvēja lumadu tautas higaononu ciems, kurā mita vietējais datu. 1877. gada spāņu reģistros Malajbalaja figurē kā Seviljas (mūsdienās Mailaga) municipalitātes **Orokjetas** (*Oroquieta*) mazpilsēta (*pueblo*). 1907. gadā Agusanas provinces sastāvā nodibināja Bukidnonas subprovinci un Malajbalaja tika nozīmēta par tās galvaspilsētu un izveidota par patstāvīgu municipalitāti. 1998. gadā Malajbalajai piešķirts pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Malajbalaja***.
*Baltic Journal of Coleopterology* 1. numura vāks
***Baltic Journal of Coleopterology*** ir starptautisks zinātnisks žurnāls par koleopteroloģiju, zinātni par vabolēm.

Žurnāls dibināts 2001. gadā Latvijā Daugavpils Universitātē. Kopš 2007. gada to izdod Daugavpils Universitātes Sistemātiskās bioloģijas institūts, no 2001. līdz 2004. gadam to izdeva Baltijas Koleopteroloģijas institūts, bet no 2005. līdz 2006. gadam Baltijas Koleopteroloģijas biedrība. Žurnāls tiek veidots sadarbībā ar Varšavas Dzīvības zinātņu universitāti. Žurnāls iznāk angļu valodā 2 reizes gadā 500—1000 eksemplāru metienā. Žurnāla dibinātājs un galvenais redaktors profesors Arvīds Barševskis. Tajā tiek publicēti oriģināli raksti un apskati par vaboļu faunistiku, taksonomiju, bioģeogrāfiju un ekoloģiju. Žurnāls ir iekļauts un tiek indeksēts: *Thomson Reuters: Zoological Records*, *Master Journal List*, *Elsevier: SCOPUS*, *Geobase, Biobase*, *CSA: Entomology Abstracts*, *CABI:* *CAB Abstracts*, *Forest Science Database*.

Žurnāla starptautiskā redkolēģija: Prof. Dr. Arvīds Barševskis — Daugavpils, Latvija, Prof. Dr. **Tomass Bauers** Ķīle, Vācija; Dr. **Bengts Ehnstroms** — Upsāla, Zviedrija, Prof. Dr. **Stanislavs Huruks** — Kielce, Polija, Dr. **Manfreds Jehs** — Vīne, Austrija, Dr. **MĀrtins Luffs** — Ņūkastle pie Tīnas, Lielbritānija, Prof. Dr. **Jari Niemela** — Helsinki, Somija, Prof. Dr. **Slavomirs Mazurs** — Varšava, Polija, Prof. Dr. **Dītrihs Mossakovskis** — Brēmene, Vācija, Dr. **Artūrs Rutkevičs** — Varšava, Polija, Dr. **Aksels Šverhs** — Varšava, Polija, Dr. **Hanss Silfverbergs** — Helsinki, Somija, Prof. Dr. **Jaroslavs Sklodovskis** — Varšava, Polija, Prof. Dr. **Hose Serrano**, Mursija, Spānija, Dr. **Vitauts Tamutis** — Kauņa, Lietuva, Dr. **Stīvens Venns** — Helsinki, Somija, Dr. **Kaljo Voolma** — Tartu, Igaunija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Thomson Reuters: Zoological Records». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 14. septembrī. Skatīts: 2010. gada 28. septembrī. Arhivēts 2008. gada 14. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Master Journal List[novecojusi saite]
3. ↑  Elsevier: SCOPUS
4. ↑  Geobase, Biobase
5. ↑  «CSA». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 8. septembrī. Skatīts: 2020. gada 1. oktobrī. Arhivēts 2015. gada 8. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
6. ↑  CABI
7. ↑  «Forest Science». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 22. augustā. Skatīts: 2020. gada 5. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Žurnāla tīmekļa vietne Arhivēts 2012. gada 4. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
**Kēnigszē** (vācu: *Königssee* — ‘Karaļezers’) ir ainavisks ezers Vācijas dienvidos, Bavārijā, Alpos pie Austrijas robežas.

Bartolomeja kapela Kēnigzē krastā
Garenas formas ezers, kuru no visām pusēm ielenc stāvi kalni. Izvietojies pēdējā ledus laikmeta beigu posmā izveidotā trogielejā. Iekļauts Berhtesgādenes nacionālajā parkā. Aizsalst reti, taču ūdens auksts.

Ezera rietumu krastā pret austrumiem vērstā stāvā klints sienā ir Eistāles aiza (*Eistal*) ar kapelu, grota. No ielejas izplūstošais strauts ezerā sanesis nogulas, kas veido 85 ha lielo Hiršavas pussalu, uz kuras atrodas Svētā Bartolomeja svētceļotāju baznīca (1697) un medību pils (tagad — viesu nams).

Bagāts ar zivīm, profesionāli zvejnieki. Ezerā 18 izbraucienu kuģi, kurus darbina elektriskie dzinēji, lielākā daļa izgatavoti no koka. Aptuveni pusceļā uz Svētā Bartolomeja baznīcu kuģa apkalpe ar trompeti demonstrē neparastu atbalss efektu, ko rada ezera krasta kraujas. Pie austrumu krasta 1260 m² liela klinšu saliņa Kristlīgere (*Christlieger*).

Ezera sateces baseinā nav lauksaimniecības un rūpniecības. Kopš 1980. gadiem ezerā nenonāk pat attīrīti notekūdeņi. Tāpēc ezers ir ļoti tīrs, ar dzeramu ūdeni, oligotrofs.

Ezera ziemeļu krastā atrodas Kēnigszē bobsleja un kamaniņu trase.

Kēnigszē

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kēnigszē***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 159551686
* LCCN: n88128124
* GND: 2034995-6
* BNF: cb131899273 (data)
* NKC: ge383772

 |

 |
**Kavalieri** (angļu: *Cavaliers*) bija angļu rojālisti, Anglikāņu baznīcas un Čārlza I atbalstītāji Anglijas revolūcijas laikā 17. gadsimtā, kas bieži tiek uzskatīts par šīs kustības paraugu. Viņi nēsāja garus matus un baltus kaftānus.

Kavalieru pretinieki bija "apaļgalvji", kas nēsāja īsas frizūras un sarkanus kaftānus. Pirmo reizi apaļgalvji to lietoja kā apvainojošu apzīmējumu rojālistu karaļa Čārlza I un viņa dēla Čārlza II turīgākajiem atbalstītājiem Anglijas pilsoņu kara, Starpkaru perioda un Restaurācijas laikā. Vēlāk to pārņēma paši rojālisti. Lai gan sākotnēji tas attiecās uz politisko un sociālo attieksmi un uzvedību, kurā apģērbs veidoja ļoti nelielu daļu, vēlāk tas kļuva cieši identificējams ar tā laika modes galma tērpu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kavalieri***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Lordu palātas logotips 2020
**Lordu palāta** (angļu: *The House of Lords of the United Kingdom*) ir Apvienotās Karalistes parlamenta augšpalāta.

Vēsture
-------

Lordu palāta radās Anglijas parlamentā 14. gadsimtā, un tolaik tajā bija tikai lielie feodāļi, kuru titulus sākotnēji varēja mantot, bet savu nosaukumu tā ieguva tikai 1544. gadā, kad tai jau bija daudz lielāka vara nekā vēlētajai Pārstāvju palātai. Augstāko palātu 1649. gadā atcēla revolucionārā valdība, kas nāca pie varas Anglijas pilsoņu kara laikā, bet 1660. gadā tā tika atjaunota. 

Lordu palāta bija dominējošais spēks Lielbritānijas politiskajā sistēmā līdz pat 1830. gadiem. 1833. gadā Lordu palāta izteica neuzticību valdībai, vērtējot tās politiku attiecībā uz Spāniju. Agrāk šāda balsojuma rezultātā valdība būtu atkāpusies no amata. Tomēr šoreiz tā neatkāpās, jo Pārstāvju palāta to atbalstīja. Tādējādi sāka veidoties jauna ieraža: valdība neatkāpās no amata, ja tai Lordu palāta izteica neuzticības balsojumu, kamēr vien tā saglabāja Pārstāvju palātas uzticību. 

19. gadsimta otrajā pusē arvien biežāk izskanēja balsis par Lordu palātas pilnīgu atcelšanu. 20. gadsimtā notika vairākas reformas, kuru mērķis bija demokratizācija, Lordu palātas leģitimitātes palielināšana un tās attiecību ar valdību nostiprināšana.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lordu palāta***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 133312927
* LCCN: n80001216
* ISNI: 0000 0004 0426 2980
* GND: 1025242-3
* SUDOC: 027382044
* BNF: cb119845078 (data)
* BIBSYS: 90509665
* NLA: 35145462
* NKC: kn20050509028

 |

 |
Šči
**Krievu virtuve** (krievu: *Русская кухня*) ir krieviem raksturīgo ēdienu un to gatavošanas īpatnību kopums, kas veidojies dažādu ģeogrāfisku un vēsturisku apstākļu ietekmē.

Slavenākie krievu virtuves ēdieni ir borščs, šči, pelmeņi, bliņas, kartupeļu pankūkas, šašliks, kvass, zivju pīrāgi, Olivjē salāti un soļanka.

Pēdējo 100 gadu laikā krievu virtuve ir ievērojami mainījusies, jo Krievijā ir notikusi masveida urbanizācija, iznīcināta gadsimtiem pastāvējusī šķiru sabiedrība, notikusi 1917. gada revolūcija un daudzi citi vēsturiski notikumi. Padomju Savienībā krievu virtuvi ietekmēja citu savienības republiku nacionālās virtuves, no kurām tā aizguva dažādus ēdienus. Krievu virtuve ir pazīstama ar savām kultūras un reliģiskajām tradīcijām, kas saistītas ar svētku maltītēm, piemēram, īpašu ēdienu gatavošanu Ziemassvētkiem, Lieldienām un citiem svētkiem.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu virtuve***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000077103
* LCCN: sh85031894
* SUDOC: 027918831
* BNF: cb11985807b (data)
* NDL: 00569757

 |

 |
**Singapūras Satīns** ir latviešu repa grupa, kas dibināta 2015. gadā. Grupas sastāvā ir Jānis Krīvēns (Salvadors da Lean, Burlaks, Pattaya Ladyboy), Niks Evalds (DJ Kalev), Juris Štrāls (Lielais Launags, Mazās Vakariņas, Limo Līdaka), Eduards Gorbunovs (Comic Sans, Barona Centrs, Eģiks), Edgars Bāliņš (Tambura Pesto, Bērnu Pasaule), Mārtiņš Plūme (Nokio Katana, 3310), Kārlis Zenne (Jumbo XXL, Ziemā XS).

Biogrāfija
----------

Grupas dalībnieki savu dziesmu vārdos atklāj to, kādēļ apvienojušies: lai kopā pavadītu laiku un izklaidētu sevi. Šo izklaižu rezultātā radās mūzikālā apvienība —Singapūras Satīns, kas iekarojusi klausītāju ausis visā Latvijā. Dalībnieku savstarpējās sadarbības rezultāta 2020. gadā grupa noslēdza līgumu ar starptautisko mūzikas ierakstu kompāniju "Universal Music Group", kļūstot par pirmajiem latviešu reperiem, kuri pieskaitāmi starptautiskai mūzikas izdevniecībai.

2022. gadā grupas dalībnieks Kristaps Strūbergs izstājās no grupas sakarā ar privātās dzīves samezglojumiem.

2023. gada 10. oktobrī, līdz ar jaunā albuma "Super" iznākšanu, grupa izziņojusi solo koncertu, kas gaidāms 2024. gada 28. martā "Palladium" koncertzālē.

Diskogrāfija
------------

**Albumi**

* *Iespēja viena (2017. gada 9. jūnijs)*
* *Ne jau atkal (2019. gada 12. jūnijs)*
* *Stonks (2021. gada 6. oktobris)*
* *LUKSUS STONKS (2022. gada 5. jūlijs)*
* *SUPER (2023. gada 10. oktobris)*

**Miksteipi**

* *MIXTAPE VOL. 1 (2015. gada 8. decembris)*
* *Slazdo vai mirsti (2016. gada 7. jūnijs)*
* *Lil Mixtape ( 2018. gada 23. aprīlis)*

Atsauces
--------

1. ↑  «Jaunu albumu izdod pašmāju repa apvienība "Singapūras satīns"». *Jauns.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-10-12.
2. ↑  «Singapūras Satīns». *Genius* (angļu). Skatīts: 2023-10-13.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Singapūras Satīns*** |

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Oficiālā *Facebook* lapa
* Oficiālais *Instagram* konts
* Oficiālais *Youtube* kanāls
* Oficiālais *Twitter* konts
**Sergejs Civinskis** (dzimis 1895. gada 22. jūnijā, miris 1941. gada 30. jūlijā), pseidonīmi — *Aviators, Zero, Civis*, bija kara lidotājs, vēlāk plakātists un karikatūrists, kas cita starpā savos darbos izsmēja PSRS politiku. Nogalināts un apglabāts Komunarkas masu kapos Piemaskavā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1895. gada 22. jūnijā Daugavpilī poļu izcelsmes Krievijas Impērijas armijas virsnieka ģimenē. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma iestājās Pleskavas kadetu korpusā un Aleksandra karaskolā (1914), Gatčinas lidotāju skolā (1916) un Odesas augstākās pilotāžas skolā (1917). 1915. gadā publicēja savas pirmās karikatūras.

Krievijas pilsoņu kara laikā atgriezās dzimtenē un apmetās Rīgā. Publicēja vairāk nekā 7500 karikatūras Latvijas krievu avīzē „Сегодня" (1929-1934), kā arī „Latvijas Sargā", „Pēdējā Brīdī" un humoristiskajos izdevumos „Rūgtās Drapes", „Pūcesspieģelis", „Sikspārnis", „Svari" u.c. Sarīkoja personālizstādes 1923. 1927. un 1931. gadā, izdeva karikatūru albumu „Augstais simts" (1929), kurā attēlojis katru no simts tā laika Latvijas Saeimas deputātiem. 1931. gadā izdeva karikatūru grāmatu par PSRS, 1933. gadā politisko karikatūru krājumu „Mūslaiku varoņi" par PSRS un Vācijas attiecībām.

Pēc Ulmaņa apvērsuma Sergejs Civinskis devās uz ASV, kur strādāja komercreklāmas un noformēšanas jomā. 1935. gada augustā atgriezās dzimtenē un strādāja žurnālā „Для Вас". Pēc Latvijas okupācijas Sergeju Civinski 1940. gada oktobrī apcietināja un deportēja uz PSRS. Pēc pratināšanām Maskavas Lubjankas cietumā 1941. gada 30. jūlijā nošauts un apglabāts Komunarkas masu kapos.

Darbi
-----

* Reklāmas plakāts Aviacijas svētki kara aerodromā (1923)Reklāmas plakāts *Aviacijas svētki kara aerodromā* (1923)
* Reklāmas plakāts Aviācijas svētki (1922)Reklāmas plakāts *Aviācijas svētki* (1922)
* Karikatūra par daudzajiem Latgales krievu partiju sarakstiem pirms Saeimas vēlēšanāmKarikatūra par daudzajiem Latgales krievu partiju sarakstiem pirms Saeimas vēlēšanām
* Karikatūra "Ļeņingrada" par Petrogradas pārdēvēšanu (latīnisks uzraksts uz Pētera I pieminekļa "Ļeņinam Pirmajam Zinovjevs")Karikatūra "Ļeņingrada" par Petrogradas pārdēvēšanu (latīnisks uzraksts uz Pētera I pieminekļa "Ļeņinam Pirmajam Zinovjevs")
* Politiskā karikatūra: "Sniegbaltīte un septiņi rūķi" (Ļeņins, Staļins, Dzeržinskis, Trockis, Kaļiņins, Buharins, Zinovjevs, Kameņevs, pēc 1924)Politiskā karikatūra: "Sniegbaltīte un septiņi rūķi" (Ļeņins, Staļins, Dzeržinskis, Trockis, Kaļiņins, Buharins, Zinovjevs, Kameņevs, pēc 1924)
* Karikatūra: Kameņevs saka Trockim "Citu jau vairs nav" (PSRS valdnieks Staļins sēž uz Ļeņina, Dzeržinska un Sverdlova zārkiem)Karikatūra: Kameņevs saka Trockim "Citu jau vairs nav" (PSRS valdnieks Staļins sēž uz Ļeņina, Dzeržinska un Sverdlova zārkiem)
* Karikatūra: Staļins ēdot saka "Es no bada PSRS nebīstos"Karikatūra: Staļins ēdot saka "Es no bada PSRS nebīstos"

Atsauces
--------

1. ↑  «Latgales Centrālā bibliotēka, 2012». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 9. martā. Skatīts: 2012. gada 3. augustā.
2. ↑  timenote.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305087152
* LNB: 000139595

 |

 |
Vēderdejotāja

**Vēderdejas** ir Rietumu pasaulē izdomāts nosaukums individuālām, improvizētām dejām, kuras pamatojas uz ķermeņa artikulāciju. Vēderdeju izcelsmes vieta ir Tuvie Austrumi. Angliski runājošās valstīs vēderdejas sauc par austrumu dejām, ēģiptiešu dejām, arābu dejām. Vēderdejas var būt dažāda veida, atkarībā no valsts, reģiona, tērpu un deju stila.

Terminoloģija
-------------

Termins "vēderdejas" ir tulkojums no franču valodas termina "*danse du ventre*", kas tika piemērots dejai Viktorijas laikmetā.

Tehnika un kustības
-------------------

Vēderdejas ir dejas, kas galvenokārt orientētas uz ķermeni, ar uzsvaru uz locītavām un gurniem. Vēderdejās ir svarīga pareiza stāja un muskuļu kontrole. Dejotājs brīvi pārvietojoties ar pareizām gurnu kustībām, vienlaikus izvairās no muguras savainojumiem. Pamata pozas nedaudz atšķiras no citiem stiliem, jo īpaši, ceļi var būt vairāk vai mazāk izliekti, līdzsvaru var mainīt nedaudz uz priekšu vai atpakaļ, kā arī ir variācijas roku pozīcijās. Daži vēderdejotāji dejo, lai sasniegtu veselīgu un efektīvu stāju.

Vēderdeju kustībām nav vienotas shēmas. Tas ir saistīts ar tautas deju izcelsmi un dejas formu Tuvajos Austrumos un ir ļoti daudzveidīgas mācību tradīcijas Rietumos. Daži dejotāji un deju skolas ir izstrādājušas savas shēmas. Daudzi dejotāji šodien izvēlas izmantot vienkāršas, fiziskas kustības grupās.

Vēderdejas Tuvajos Austrumos
----------------------------

Tiek uzskatīts, ka vēderdejām ir bijusi sena vēsture Tuvajos Austrumos taču ticami pierādījumi par to izcelsmi ir ierobežoti un pārskati par tās vēsturi bieži vien ir ļoti apšaubāmi. No dažādiem grieķu un romiešu avotiem, tostarp Juvenala un Martiala deju aprakstiem no Turcijas un Spānijas, spēlējot kastaņetes, izmantojot viļņveidīgās kustības, apraksti liecina par to, ka kustības, ko mēs šodien redzam sauc par vēderdejām. Vēlāk, īpaši 18. un 19. gadsimtā, Eiropas ceļotāji Tuvajos Austrumos, Edvards Lans un Gistavs Flobērs, plaši rakstīja par to ko redzēja Ēģiptē.

Atsauces
--------

1. ↑  Andrea Deagon. «Andrea Deagon's Raqs Sharqi» (angliski).
2. ↑  (angliski)Varga Dinicu, Carolena (2011). You Asked Aunt Rocky: Answers & Advice About Raqs Sharqi & Raqs Shaabi. Virginia Beach, VA, USA: RDI Publications, LLC. p.218
3. ↑  (angliski) Wise, Josephine (2012). The JWAAD Book of Bellydance. Croydon CR0 4YY: JWAAD Ltd. p. 48.
4. ↑  (angliski) Varga Dinicu, Carolena (2011), you ask aunt Rocky: Answers & Advice about Raqs Sharqi un Raqs Shaabi. Virginia Beach, VA, USA: RDI Publications, LLC. lpp 101-103
5. ↑  (angliski)Buonaventura, Wendy (1989). Serpet of the Nile: Women and Dance in the Arab World. Saqi. pp. 13.
6. ↑  (angliski) Buonaventura, Wendy (1989). Serpet of the Nile: Women and Dance in the Arab World. Saqi. pp. 56—76.

Ārējās saites
-------------

* (angliski)
**Ketija Vihmane** (dzimusi 2001. gada 5. martā Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē aizsarga pozīcijā. Bijusi Latvijas jaunatnes basketbola izlašu dalībniece, pārstāv Latvijas sieviešu izlasi. 2024. gadā pārstāv Vācijas klubu Kelternas "Rutronik Stars".

Karjera
-------

Basketbolā sākusi trenēties Rīgas 3. BJSS, pirmā trenere — Daiga Žvirble. Mācījusies Āgenskalna Valsts ģimnāzijā, bet 17 gadu vecumā pārcēlusies uz Liepāju, turpinot trenēties šīs pilsētas jaunatnes basketbola sistēmā un SBK Liepāja/LSSS sastāvā debitējot Latvijas Sieviešu basketbola līgā.

2022. gadā pievienojās Vācijas *Saarlouis Royals*, kur aizvadīja vienu sezonu. Sekojošās sezonas vidū pārcēlās uz Vācijas sieviešu līgas labāko klubu Kelternas "Rutronik Stars".

### Latvijas izlase

Spēlējusi Latvijas jaunatnes basketbola izlasēs Eiropas čempionātos. Pieaugušo Latvijas valstsvienībā debitēja 2021. gadā. Bija Latvijas izlases dalībniece 2023. gada Eiropas čempionātā Izraēlā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas sieviešu basketbola izlase — *Eurobasket Women 2023* — 13. vieta |
| --- |
|  |
| 
* 4 Strautmane
* 6 Vihmane
* 10 Pīlābere
* 11 Jurjāne
* 12 Šteinberga
* 15 Pulvere
* 16 Jākobsone
* 21 Jasa
* 23 Gulbe
* 25 Miščenko
* 33 Laksa
* 35 Vilka
* Galvenais treneris Gundars Vētra
* Treneri: Rožlapa
* Zībarts
* Zvirgzdiņš

 |

 |
Optiskais nivelieris
**Nivelieris** ir ģeodēzisks instruments, kas darba stāvoklī nodrošina horizontālu vizūru. Tā galvenās sastāvdaļas ir tālskatis un ierīce vizūras horizontēšanai — cilindriskais līmeņrādis vai kompensators. Gandrīz visiem nivelieriem apakšējā daļā ir iebūvēts limbs horizontālo leņķu mērīšanai ar ne visai augstu precizitāti.

Atkarībā no nivelēšanas precizitātes, kuru raksturo noteiktā paaugstinājuma standartnovirze 1 km garā dubultā nivelēšanas gājienā, nivelierus nosacīti iedala precīzijas jeb augstas precizitātes nivelieros, precīzajos un tehniskajos nivelieros. Precīzijas nivelieriem, kuri ir paredzēti I un II klases nivelēšanai un inženierģeodēziskajiem darbiem, paaugstinājuma standartnovirze nepārsniedz 0,5 mm. Precīzajiem nivelieriem, kuri ir paredzēti III klases nivelēšanai, paaugstinājuma standartnovirze nepārsniedz 3 mm. Tehniskajiem nivelieriem, kuri ir paredzēti topogrāfiskās uzmērīšanas augstumu pamatojuma veidošanai un būvniecībai, paaugstinājuma standartnovirze nepārsniedz 10 mm.

Precīzijas nivelieros izmanto tālskatus ar lielu palielinājumu, precīzākus līmeņrāžus un kompensatorus, korpusa termoizolāciju un palīgierīces latas nolasīšanas precizitātes paaugstināšanai. Tāpēc šo nivelieru masa un izmēri ir lielāki. Precīzie nivelieri konstrukcijas un precizitātes ziņā ieņem vidēju stāvokli starp precīzijas un tehniskajiem nivelieriem. Tehniskie nivelieri ir vienkāršas konstrukcijas, maza izmēri, ērti un droši ekspluatācijā.

Atkarībā no tā ar kādu ierīci horizontē vizūru, nivelierus iedala nivelieros ar cilindrisko līmeņrādi un nivelieros ar kompensatoru. Savukārt nivelierus ar kompensatoru sīkāk iedala analogajos un digitālajos. Analogajos kompensatoros latas nolasīšana ir vizuāla, bet digitālajos latas nolasa ar elektronisku speciālas svītras kodu. Ar šiem nivelieriem var nolasīt parastās latas arī vizuāli.

Atsauces
--------

1. ↑  Tezaurs. Nivelieris

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nivelieris***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Krievijas impērijas burātāju komanda uz jahtas *Gallia II* klāja (1912)
**Jozefs Heinrihs Šomakers** (vācu: *Joseph Heinrich von Schomacker*, krievu: *Иосиф Андреевич Шомакер*, 1859—1931) bija vācbaltiešu cilmes burātājs, medicīnas doktors. Bronzas medaļas ieguvējs burāšanā Stokholmas 1912. gada vasaras olimpiskās spēlēs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1859. gada 31. maijā Daugavgrīvā (tagad Rīgas daļa). Strādāja Ķeizariskajā cilvēkmīlestības biedrības (*Императорское человеколюбивое общество*) slimnīcā Pēterburgā. 1893. gadā kļuva par Pēterburgas ķeizariskā upju jahtkluba biedru.
1897. gadā iegādājās jahtu "Frams".

1912. gada vasaras olimpiskās spēlēs Krievijas impērijas burātāju komandas (Espers Beloseļskis, Ernests Braše, Nikolajs Pušņickis, Aleksandrs Rodionovs, Filips Štrauhs, Jozefs Šomakers, Karls Lindholms) sastāvā ar jahtu *Gallia II* izcīnīja bronzas medaļu.

Pēc Pirmā pasaules kara pārcēlās uz dzīvi Vācijā, miris 1931. gada 17. jūlijā Kečenbrodā (*Kötzschenbroda*), kas tagad ir Radeboilas pilsētas daļa Meisenes apriņķī Saksijas federālajā zemē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Российский государственный исторический архив, Фонды / 1349 / Описи / Ф. 1349 Оп. 2 / Дела / Ф. 1349 Оп. 2 Д. 1273 / Состав дела / Ф. 1349 Оп. 2 Д. 1273 Л. 97-99». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 13. septembrī. Skatīts: 2018. gada 18. janvārī.
2. ↑  Памятная книжка 1898 года Arhivēts 2017. gada 12. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. Санкт-Петербург: С-Петербургский Речной яхт-клуб, 1898 - 41 lpp. (krieviski)
3. ↑    Маршалов Н. Д. Маршалов Д. Д. Очерки деятельности Санкт-Петербургского речного яхт-клуба за 50 лет. Императорский речной яхт-клуб 1860-1910] Pēterburga: 1914. - 249 lpp.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* Иосиф Шомакер, *olympteka.ru* (krieviski)
Ērgļu klintis 2018. gadā
Ērgļu klintis 2014. gadā
**Ērgļu klintis** (arī **Ērģeļu klintis**, **Pieškaļu iezis** un **Pieškalnu iezis**) ir devona smilšakmens atsegums Gaujas kreisajā krastā. Ērgļu klintis ir valsts nozīmes aizsargājams ģeoloģisks dabas piemineklis, kā arī Latvijas un Eiropas Savienības nozīmes aizsargājams biotops. Klintis ir aptuveni 700 metrus garas un 18-26 metrus augstas. Tās atrodas aptuveni 6,5 km no Cēsīm, Pieškalnu ciema pievārtē, Priekuļu pagastā. Devona smilšakmenī, kas veido šo dabas objektu, ir novērojams slīpslāņojums, kā arī fosforītu ieslēgumi un devona zivju fosilijas. Iezī ir saskatāmas dzelzs savienojumu migrācijas pēdas, kas izskatās kā rūsganas josliņas. Iezī novērojami arī lūzumi, kas radušies tektonisku procesu ietekmē laikā, kad veidojās Gaujas senleja.

Nosaukums
---------

Teika stāsta, ka klintis iedēvētas par *Ērģeļu klintīm* tādēļ, ka atbalss pret klinti skanējusi kā ērģeles, savukārt Pieškaļu vārds nāk no tuvējo māju nosaukuma. Mūsdienās lietotais nosaukums „Ērgļu klintis" plašāk izmantots pēckara gados, kaut gan uz smilšakmens klintīm nekad nav manīti ligzdojam ērgļi.

Tūrisma bāze uz klintīm
-----------------------

Pāris gadus pirms Gaujas nacionālā parka izveidošanas, priežu mežā virs klintīm tika uzsākta tūristu bāzes celtniecība, kas izsauca plašu sabiedrības protestu. Ar tā laika mežsaimniecības un mežrūpniecības ministra Leona Vītola atbalstu tika izveidots Gaujas nacionālais parks, un izmaksājot kompensāciju, 1974. gadā izdevās pārtraukt tūrisma bāzes celtniecību un nojaukt jau izveidotās ēkas. Šis bija viens no pirmajiem gadījumiem Latvijā, kad dabas aizsardzības intereses smagi ietekmēja nepārdomātus celtniecības plānus.

Attēlu galerija
---------------

* Ērģļu klintis 2003. gadāĒrģļu klintis 2003. gadā
* Ērgļu klintis 2012. gadāĒrgļu klintis 2012. gadā
* Ērgļu klintis 2017. gadāĒrgļu klintis 2017. gadā
* Klinšu izcilnisKlinšu izcilnis
* Klintis, skatoties no GaujasKlintis, skatoties no Gaujas
* No klints atšķēlušies ieža gabaliNo klints atšķēlušies ieža gabali
* Gravējumi klintīGravējumi klintī
* Gaujas līkumi pie Ērgļu klintīmGaujas līkumi pie Ērgļu klintīm

Atsauces
--------

1. ↑  Dabas aizsardzības objekts: Ērgļu klintis
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 19. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 26. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ērgļu klintis***.

Koordinātas: 57°21′38″N 25°15′42″E﻿ / ﻿57.36056°N 25.26167°E﻿ / 57.36056; 25.26167
Elektronisko grāmatu lasāmierīce
**Elektroniskā grāmata** (saīsinājumā **e-grāmata**) jeb **digitāla grāmata** ir tekstu un attēlu publicēšana elektroniskā formā, kas lasāma speciālā iekārtā, datorā vai citā iekārtā, kura spēj attēlot tekstu.

Raksturojums
------------

Parasti elektroniskā grāmata ir ekvivalents iespiestai grāmatai, bet ir gadījumi, kad grāmata „ir dzimusi" elektroniski. Tātad elektroniskā grāmata var pastāvēt bez iespiestās grāmatas versijas. Elektronisko grāmatu lasīšanai tiek izmantotas dažādas elektronisko grāmatu lasāmierices. Elektronisko grāmatu lasīšanai var tikt izmantoti arī personālie datori un mobilie tālruņi.

Vēsture
-------

Pirmās elektroniskās grāmatas idejas parādījās Gūtenberga projektā, ko aizsāka Mihaēls Sterns Harts 1970. gadā. Sākotnēji elektroniskās grāmatas bija radītas šaurai mērķauditorijai. Tomēr dažādu tehnikas nozaru attīstība, it īpaši interneta vispārēja pieejamība veicināja elektronisko grāmatu popularitāti un izplatību. Parādījās neskaitāmi elektronisko grāmatu formāti, atsevišķus no tiem atbalsta lielie programmatūru izstrādātāji, kā piemēram Adobe ar savu PDF formātu. Dažādas lasāmierīcesizmanto dažādus formātus, šis faktors elektronisko grāmatu tirgu veido ļoti sadrumstalotu.

Grāmatu autoriem un izdevējiem trūka vienprātības par elektronisko grāmatu pārdošanas standartu. Elektroniskās grāmatas piedzīvoja uzplaukumu melnajā tirgū. Daudzi elektronisko grāmatu tirgotāji sāka izplatīt elektroniskās grāmatas, uz kurām neattiecas autortiesības.

Elektroniskās grāmatas dod iespēju tiešsaistē publicēties tiem rakstniekiem, kuru darbiem neizdodas atrast izdevniecību, kas tos būtu ieinteresēta izdod.

1998. gadā ASV bibliotēkas sāka sniegt pieeju bezmaksas elektroniskajām grāmatām ar zinātnisku vai tehnisku tematiku, bet šīs grāmatas nebija iespējams lejupielādēt. 2003. gadā bibliotēkas sāka piedāvāt arī bezmaksas daiļliteratūras un dokumentālas elektroniskās grāmatas, uzsākot elektronisko grāmatu izsniegšanas modeli, kas veiksmīgi darbojās vairākās publiskajās bibliotēkās. 2010. gadā elektroniskās grāmatas piedāvāja jau 66% ASV publisko bibliotēku.

No 2009. gada tika uzsākta jaunu elektronisko grāmatu tirdzniecības un lasīšanas aparatūras modeļu izstrāde. Tomēr vēl šobrīd elektroniskajām grāmatām, atšķirībā no elektronisko grāmatu lasāmierīcēm, nav izveidota vienota izplatīšanas sistēma.

Elektronisko grāmatu lasāmierīces
---------------------------------

Par elektronisko grāmatu lasāmierīcēm var uzskatīt planšetdatoru vai kabatā nēsājamu datoru ar displeju un programmu, kas ļauj lasīt elektroniskus tekstus.

Ārējās saites
-------------

* Project Gutenberg
* E-grāmatas latviešu valodā
* Zvaigzne-ABC e-grāmatas

Atsauces
--------

* J.W.Spencer- *How e-books changed the world*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh93007047
* GND: 4195060-4
* BNF: cb12540178b (data)
* NDL: 01194148
* NKC: ph503061

 |

 |
Oskars Brandenburgs (1903).
**Oskars Brandenburgs** (vācu: *Oskar von Brandenburg*, dzimis 1863. gada 21. februārī, miris 1918. gadā) bija Bauskas pilsētas vadītājs no 1902. līdz 1918. gadam (ar pārtraukumiem).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1863. gadā Bauskā, līdz 1884. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā un studēja tieslietas Tērbatas universitātē. Pēc tam strādāja Bauskas pilsētas pašpārvaldē. 1899. gadā ievēlēts pilsētas domē un pēc sava sievastēva Karla Johannesa Gadilhes nāves 1902. gada 24. aprīlī ievēlēts par pilsētas vadītāju. Ieņēma vadošus amatus daudzās pilsētas organizācijās — Vācu luterāņu draudzē, Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrībā, Vāciešu asociācijā, Pilsētas krājaizdevumu kasē u.c.

Šajos gados pilsētā izveidota labiekārtota slimnīca, uzcelta pilsētas lopkautuve, atklāta telefona centrāle, kas savienoja Bausku ar Jelgavu un Rīgu. Pilsētā sākta kanalizācijas izbūve.

Pēc Bauskas ieņemšanas 1915. gada vasarā vācu militārā pārvalde viņam atkal uzticēja pilsētas vadību, ko viņš turpināja darīt līdz savai nāvei. Miris no pneimonijas 1918. gada 3. februārī.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kurzeme». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 31. decembrī.
2. ↑  «Wahzeeschi Bauskā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 31. decembrī.
3. ↑  «Aus dem besetzen Gebiet». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 31. decembrī.
**Boiko Borisovs** (bulgāru: *Бойко Борисов*; dzimis 1959. gada 13. jūnijā) ir Bulgārijas politiķis, vairākas reizes bijis Bulgārijas premjerministrs. 

Pirms tam no 1982. gada strādādams Bulgārijas Iekšlietu ministrijā, 2005. gadā tika ievēlēts par galvaspilsētas Sofijas mēru; amatā atradās līdz 2009. gadam. 2006. gada decembrī bija viens no labēji centriskās partijas GERB dibinātājiem. 2009. gada parlamenta vēlēšanās partija ieguva 39,7% balsu un 116 (no 240) deputātu vietām, bet Boiko Borisovs kļuva par valsts premjerministru. 2013. gada janvārī valstī izcēlās protesti pret komunālo maksājumu dārdzību un 2013. gada 13. martā Borisova valdība demisionēja. Tika sarīkotas jaunas vēlēšanas, tajās atkal uzvarēja GERB ar 30,5% balsu un 97 (no 240) deputātu mandātiem, tomēr valdību sastādīja sociālists Plamens Orešanskis. 2014. gada oktobrī notika vēl vienas parlamenta vēlēšanas, kurās atkal uzvarēja GERB ar 32,7% balsu un 84 (no 240) deputātu mandātiem. Boiko Borisovs vēlreiz ieguva premjerministra amatu. Pēc tam, kad Bulgārijas prezidenta vēlēšanās 2016. gada novembrī uzvarēja Rumens Radevs, nevis GERB atbalstītā Cecka Cačeva, Boiko Borisovs demisionēja. Pēc 2017. gada parlamentārajām vēlēšanām Borisovs atkal kļuva par premjerministru, sākot savu 3 termiņu šajā amatā.

Pēc 2021. gada parlamenta vēlēšanām nolēma vairs nekandidēt uz premjerministra amatu. 2022. gada martā tika aizturēts uz aizdomu pamata par Eiropas Savienības līdzekļu neatbilstošu izmantošanu, taču jau pēc nepilnām 24 stundām tika atbrīvots.

Atsauces
--------

1. ↑  «Skandālos ierautais Borisovs nekandidēs uz Bulgārijas premjera amatu». *tvnet.lv*. 2021. gada 14. aprīlī. Skatīts: 2022. gada 11. aprīlī.
2. ↑  «Eiropas Prokuratūras iespēja sevi pierādīt: Bulgārijas ekspremjera Borisova aizturēšana». *tvnet.lv*. 2022. gada 28. martā. Skatīts: 2022. gada 11. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Boiko Borisovs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141195355
* LCCN: no2010065750
* ISNI: 0000 0000 9574 5478
* GND: 1018614869
* NKC: js2010592205

 |

 |
Sarkanā kalniņa tirgus nojume (Latgales iela 121b)
**Sarkanā kalniņa tirgus** (vācu: *Krasnaja Gorka,* krievu: *Кра́сная го́рка)* ir kādreizējais tirgus laukums Rīgā, Maskavas forštatē. Dibināts 19. gadsimta vidū, tas sākotnēji atradās uz tagadējās Latgales ielas, krustojumā ar Daugavpils ielu, bet 1890. gadā tika pārcelts uz laukumu starp Jersikas un Latgales ielām (Latgales ielā 121b), kur tas ieguva nosaukumu **Siena tirgus**.

Vietas nosaukuma pamatā ir slāvu svētki *Krasnaja Gorka*, kuri tiek svinēti pirmajā svētdienā pēc Lieldienām un kuriem ir gan kristīgās, gan tautas tradīcijas, tostarp pavasara sagaidīšana, kā arī kāzas un mirušo piemiņa.

Vēsture
-------

Sarkanā kalniņa tirgus noliktavas (Mazā Kalna iela 1a)
Sarkanā kalniņa jeb Krasnaja gorka tirgus atrašanās vieta 19. gadsimtā iezīmēja robežu, kur beidzās priekšpilsēta un vairs nedarbojās pilsētas likumi. Zemniekiem šī vieta bija izdevīga tirgošanās nolūkiem, jo te vairs nevajadzēja maksāt nodevas pilsētai. Tādējādi šajā vietā pamazām izveidojās neliels tirgus laukums, kur zemnieki varēja pārdot savu produkciju par zemākām cenām. Tāpat arī šeit tirgojās ar zirgiem, sienu, malku, kā arī dažādiem sīkumiem. Tirgus savu nosaukumu ieguva 1861. gadā. Ar nosaukumu Krasnaja gorka tas redzams 1867. gada Rīgas kartē.

Pieminekļa "Zirgu tramvajs" atklāšana Sarkanā kalniņa tirgus laukumā 2009. gada 25. aprīlī.
Sarkanā kalniņa tirgus no 1874. gada bija arī pēdējais pieturas punkts jaunatklātajā omnibusa (zirgu ratu) maršrutā Rātslaukums — Sarkanā kalniņa iela. 1882. gadā to nomainīja zirgu tramvajs.

Pēc tirgus legalizācijas, 1890. gadā, to pārcēla uz laukumu starp Jersikas un Latgales ielu (tagadējā Latgales ielā 121b). Jaunajā tirgus laukumā uzcēla nelielas vieglas konstrukcijas nojumes, bet veco tirgus laukumu atvēlēja bērnu patversmes celšanai.

Jauno tirgu pie Jersikas ielas vēlāk sāka dēvēt arī par Siena tirgu. Savukārt 20. gadsimta 30. gados tas tika pārdēvēts par Latgales priekšpilsētas tirgu. Pēc Otrā pasaules kara tirgus sāka nīkuļot, līdz tika slēgts.

2006. gadā Siena tirgus laukumu labiekārtoja kā skvēru ar nojumēm vēsturiskā tirgus ieskaņās.

Atsauces
--------

1. ↑  Cita Rīga. «Sarkanā kalniņa tirgus». *Cita Rīga* (latviešu). Skatīts: 2023-09-28.
2. ↑  «Latvijas Nacionālās bibliotēkas digitālais karšu pārlūks. Pilsētu plāni: Rīga. "Plan der Gouvernements Stadt Riga mit ihren Vorstadten", 1867.». 28.09.2023.
3. ↑  «Atklāts Siena tirgus Latgales priekšpilsētā - Rīga - Latvijas reitingi». *www.reitingi.lv* (latviešu). 2023-09-28. Skatīts: 2023-09-28.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas tirgi |
| --- |
|  |
| 
* Āgenskalna tirgus
* Centrāltirgus
* Kalnciema kvartāls
* Mežciema tirgus
* Vidzemes tirgus

 |
|  |
| Bijušie tirgi | 
* Aleksandra tirgus
* Berga bazārs
* Čiekurkalna tirgus
* Daugavmalas tirgus
* Juglas tirgus
* Ķengaraga tirgus
* Purvciema tirgus
* Rātslaukums
* Rumbulas tirgus
* Sarkanā kalniņa tirgus
* Zolitūdes tirgus

 |

 |
Turku un Pori lēne Somijas Lielhercogistes kartē
**Turku un Pori lēne** (somu: *Turun ja Porin lääni*, zviedru: *Åbo och Björneborgs län*) bija Zviedrijas Karalistes (1634–1811) lēne, vēlāk Somijas lielhercogistes guberņa (1811–1917), tolaik devēta par **Turku-Pori (Abo-Bjerneborgas) guberņu** (krievu: *Або-Бьёрнеборгская губерния*). Tās centrs bija Turku (Obu) pilsēta.

Pēc 1917. gada Somijas Republikas sastāvā to latviski dēvēja par **Turku un Pori apgabalu**. 1974. gadā tās platība bija 23 tūkstoši km², iedzīvotāju skaits — 693 tūkstoši, tostarp 57 % pilsētu iedzīvotāju.
Pēc administratīvās reformas 1997. gadā tā kļuva par Rietumsomijas provinces (*Länsi-Suomen lääni, Västra Finlands län*) daļu, ko pēc 2011. gada reformas sadalīja Dienvidrietumsomijas (Īstās Somijas) un Satakuntas reģionos. 

* 1856. gada ģeogrāfiskā kartiņa1856. gada ģeogrāfiskā kartiņa
* Turku un Pori lēnes karte (1890)Turku un Pori lēnes karte (1890)
* Abo-Bjerneborgas guberņa (1913)Abo-Bjerneborgas guberņa (1913)
* Turku un Pori lēne Otrā pasaules kara laikā (1942–1944)Turku un Pori lēne Otrā pasaules kara laikā (1942–1944)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XX. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 39 775. sleja.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Turku un Pori lēne***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 137214031
* LCCN: n81035004
* SUDOC: 028195221

 |

 |
**Amonijas** (*Ammonia*) ir foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā. Ģinti 1772. gadā izveidoja dāņu zoologs Mortens Brunnihs. Amoniju tipiskā suga ir *Ammonia beccarii*. Ģeohronoloģiski amonijas ir zināmas no miocēna (neogēna periods) līdz mūsdienām.

Apraksts
--------

Čaula ir brīva (nepieaugoša pie substrāta), divpusēji izliekta, zema, trohospirāliska ar 3 līdz 4 vijumiem. Šuves viegli izliektas, sabiezinātas, umbilikālajā pusē iespiestas. Septas pārsvarā dubultās. Čaulas sieniņas ir no kalcīta, smalki perforētas. Umbilikālā virsma gar šuvēm un virs umbilikālā reģiona ir nosēta ar neregulāras formas granulām. Umbiliks jauniem īpatņiem ir ar vaļējām umbilikālajām spraugām un sedzošo plātni, bet pieaugušajiem īpatņiem sadalīts daudzos saaugušos stabiņos un izciļņos, to sedzošās plātnes iespiežas iekšpusē līdz prolokulam. Čaulas atvere ir interiomargināla.

Ekoloģija
---------

Parasti amonijas dzīvo seklūdenī bagātīgā smilšaini dūņainā vidē, piemēram, upju grīvās, purvos, plūdmaiņu līdzenumos, sublitorālajos, piekrastes, šelfa rajonos ar ūdens dziļumu līdz 200 m, ūdenī ar salīdinoši augstu skābekļa koncentrāciju. Šī skaitās skābekli mīloša ģints (>2 ml/l).

Sistemātika
-----------

Amoniju ģintī ir 107 recentās sugas, bet ar izmirušajām kopā ir 174 sugas. Dažas no tām ir šādas:

* *Ammonia aberdovevensis* Haynes, 1973
* *Ammonia advena* (Cushman, 1922)
* *Ammonia aoteana* (Finlay, 1940)
* *Ammonia batava* (Hofker, 1951)
* *Ammonia beccarii* (Linnaeus, 1758)
* *Ammonia gigantica* (LeRoy, 1939) †
* *Ammonia italica* (d'Orbigny, 1826) †
* *Ammonia lucida* (Madsen, 1895) †
* *Ammonia moroensis* Hofker, 1978
* *Ammonia neobeccarii* Shchedrina & Mayer, 1975
* *Ammonia parkinsoniana* (d'Orbigny, 1839)
* *Ammonia pauciloculata* (Phleger & Parker, 1951)
* *Ammonia paucipora* Zheng, 1979
* *Ammonia punctatogranosa* (Seguenza, 1880) †
* *Ammonia sobrina* (Shupack, 1934)
* *Ammonia tepida* (Cushman, 1926)
* *Ammonia viennensis* (d'Orbigny, 1846) †

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  LABORATORY MANUAL FOR MICROPALEONTOLOGY AND VERTEBRATE PALEONTOLOGY (GLC 508), BY PROF. AJOY KUMAR BHAUMIK ASSOCIATE PROFESSOR MICROPALEONTOLOGY LABORATORY DEPARTMENT OF APPLIED GEOLOGY IIT(ISM) DHANBAD, JHARKHAND 826004, 9. lpp
2. ↑  World Foraminifera Database
Baziliks un sīpolu loki
Dilles
**Garšaugs** ir augs ar garšas un aromāta īpašībām. Tos izmanto, lai uzlabotu ēdiena garšu vai dekorētu to. Par garšaugiem neuzskata dārzeņus un citus augus, ko uzturā uzņem kā uzturvielas. Garšaugus izmanto arī medicīnā un skaistumkopšanā. Kulinārijā atdala garšaugus no garšvielām. Garšaugi galvenokārt attiecas uz zaļo un ziedošo auga daļu, bet garšvielas parasti ir kaltētas un ražotas no citām auga daļām, piemēram, sēklām, mizas, saknēm, augļiem.[*nepieciešama atsauce*]

Izmantošana
-----------

### Kulinārija

Kulinārijā garšaugus atšķir no dārzeņiem — garšaugus izmanto mazos daudzumos, lai rastu ēdiena garšu, nevis saturu.

Garšaugi var būt daudzgadīgie augi, piemēram, timiāns, salvija un lavanda, divgadīgie, kā pētersīlis, vai ikgadējie augi, kā baziliks. Tie var augt krūmos, kā rozmarīns, vai koki, kā dižciltīgais laurs. Dažus augus izmanto gan kā garšaugus, gan kā garšvielas, piemēram, diļļu lapas un diļļu sēklas vai koriandra lapas un sēklas. Daži augi, piemēram, no lūpziežu dzimtas, izmanto gan kulinārijā, gan medicīnā.

### Tēja

No dažiem garšaugiem var pagatavot tējas verdošā ūdenī. Parasti tējām izmanto žāvētas lapas, ziedus, sēklas vai svaigas auga daļas. Piemērs zāļu tējām ir piparmētru tēja vai kumelīšu tēja. Augu tējas bieži tiek izmantotas lai nomierinātos vai kā daļa no kāda rituāla.

### Ārstniecība

Dažiem augiem piemīt fitovielas, kurām ir efekts uz cilvēka ķermeni. Mazos daudzumos šīs vielas var rast garšu, bet lielākos daudzumos var būt toksisks. Piemēram, divšķautņu asinszāle vai kava var tikt izmantota medicīniskiem nolūkiem, lai mazinātu depresiju un stresu, taču lielos daudzumos šie garšaugi noved pie toksiska ķermeņa stāvokļa. Blaknes var arī parādīties ar vairāku zāļu mijiedarbību.

Vēsturiski austrālieši ir lietojuši austrāliešu piparmētras, zelta akāciju un eikaliptu, lai ārstētu klepu, caureju, drudzi un galvassāpes.

### Rituāli

Garšaugus izmanto dažādās reliģijās. Piemēram, nīmu, baelu lapas, svēto baziliku, kurkumu, kaņepes izmanto Hinduisma rituālos. Sibīriešu šamaņi arī izmanto garšaugus rituāliem. Čiroki izmantoja baltās salvijas un ciedrus, lai dedzinātu tos rituāla vajadzībām.

### Kosmētika

No garšaugiem var veidot sejas krēmus, skrubjus, lūpukrāsu, smaržvielas, pūderus, eļļas, dezodorantus un saules aizsarglīdzekļus. Tie iedarbojas caur eļļas dziedzeriem un epitēlijaudiem un padara ādu lokanāku.

Dažus garšaugus izmanto, kā dezinfekcijas līdzekļus, jo tie var atbaidīt kukaiņus, piemēram, blusas, vai arī izmantot, lai rastu smaržu istabā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Garšaugs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Kliņģerīte** (*Calendula officinalis*) ir kurvjziežu dzimtas ārstniecības augs.

Raksturojums
------------

Kliņģerītes ir viengadīgs augs. Tās veido 40—50 cm augstu lapu rozeti ar ziedstublāju. Stublājs augšdaļā ar īsiem cietiem matiņiem un dziedzermatiņiem. Lapas vienkāršas, veselas, iegarenas, olveidīgas vai lancetiskas. Ziedi platos kurvīšos tumši vai gaiši oranždzelteni vai citrondzelteni. Ir varietātes ar pildītiem ziediem. Ziedēt sāk jūnijā, zied līdz vēlam rudenim. Augļi (sēklas) dažāda veida, sirpjveidīgi vai gredzenveidīgi sēkleņi. Audzē galvenokārt kā krāšņumaugu un ārstniecības augu, izmanto arī kā garšaugu.nigga tu gejs :)

Uzturvērtība un izmantošana
---------------------------

Kliņģerīšu ziedlapiņās ir daudz karotīna — 7,6—31,3 mg%, arī likopīns, citroksantīns, ēteriskās eļļas, gļotvielas (4%), organiskās skābes, triterpēni, bioflavonoīdi. Kliņģerīšu lapās sastopama rūgtviela kalendīns, saponīni, miecvielas (6,4%). Sēklās ir augu eļļa, alkaloīdi. Augam izteiktas fitoncīdu īpašības. Ir pretaudzēju iedarbība. Uzturā izmanto galvenokārt ziedlapiņas. Kliņģerīšu ziedlapiņu pulveri lieto kulinārijā mīklu iekrāsošanai. To izšķīdina karstā eļļā, pievieno dažādiem mīklas izstrādājumiem, var arī kliņģerīšu ziedlapiņas pavārīt pienā un pēc tam pienu pievienot mīklai. Dažās zemēs kliņģerīšu ziedlapiņu pulveri izmanto sviesta un siera iekrāsošanai, sevišķi sviests tad iegūst tīkamu nokrāsu un aromātu. Ziedus vai tikai ziedlapiņas izmanto ziedu salātos (ar kresēm, rudzupuķēm, gurķeni u.c.) un ēdienu dekorēšanai. Kokteiļiem pievieno ledus kubiņos iesaldētus kliņģerīšu ziedus. Ļoti plaši kliņģerītes, kliņģerīšu tēju, tinktūru, sulu ziedi, tabletes izmanto medicīnā. Ar tiem ārstē čūlas, gastrītu, kolītus. Kliņģerītes veicina ēstgribu un gremošanu. Tējas izmanto kā sviedrēšanas un atkrēpošanas līdzekli, saaukstēšanās gadījumos, pret krampjiem, galvassāpēm un reiboņiem. Ārīgi lieto kliņģerīšu lapas vai sulu, ja ir augoņi, ekzēmas, arī vasaras raibumu un kārpu iznīdēšanai. Kliņģerīšu iedarbība ir antiseptiska, baktericīda, sāpju remdinoša. Kliņģerīšu preparāti pazemina arteriālo asinsspiedienu, sekmē žults sekrēciju. Tas ir viens no vecākajiem un populārākajiem ārstniecības augiem tautas medicīnā. 

### Novākšana

Vāc izplaukušus ziedus vai tikai ziedlapiņas. Lieto svaigas vai kaltētas. Ziemai uzglabā kaltētā vai sasaldētā veidā. Jo biežāk vāc ziedus, jo vairāk tos augšanas sezonā var iegūt.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Calendula officinalis*** |