recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Operācija "Katrīna"** (*Operation Catherine*) bija Lielbritānijas Karaliskās flotes plānota militārā operācija Baltijas jūrā, kuru īstenot sākt bija plānots 1940. gada martā. Idejas autors bija Pirmais Admiralitātes Lords Vinstons Čērčils un tās plānošanu veica flotes admirālis Lords Korks.

Operācijas mērķis bija bloķēt Vācijas Baltijas piekrasti, pārtraukt Zviedrijas dzelzs rūdas piegādes Vācijai, un sagraut Vācijas jūras tirdzniecību ar Padomju Savienību, Latviju, Igauniju un Somiju. Papildus jūras blokādes ieviešanai, Čērčils cerēja, ka britu spēka demonstrējums pamudinās svārstīgās un neitrālās Skandināvijas un Baltijas valstis pieteikt karu Vācijai. Britu flote tad varētu noenkuroties kādā Skandināvijas ostā un turpināt kaujas operācijas.

Čērčils 1939. gada 12. septembrī piedāvāja izveidot ievērojamu flotes grupu — speciāli pārbūvētus novecojušus Pirmā pasaules kara laika Revenge klases kaujas kuģus *Royal Sovereign*, *Revenge* un *Resolution*, vienu aviācijas bāzeskuģi, piecus kreiserus, divas iznīcinātāju flotiles, zemūdenes un atbalsta kuģus. Operācijas īstenošanai kuģiem būtu jāuzliek daudz biezākas bruņas un jāpievieno papildus pontonu korpusi, kas tiem ļautu izpeldēt seklos Dānijas jūras šaurumus, kā arī padarītu tos izturīgākus pret torpēdām un aviācijas uzlidojumiem.

Plāna pretinieks bija Pirmais Jūras Lords, Admirālis Dadlijs Paunds. Viņš uzskatīja, ka kuģi daudz svarīgāki būtu Vidusjūrā un Tālajos Austrumos pret Itāliju un Japānu, kā arī to, ka lēnos un neveiklos kuģus pārāk viegli iznīcinās ienaidnieka aviācija.

Darbs pie operācijas tālākas īstenošanas tika atcelta 1940. gada 20. janvārī.

Atsauces
--------

1. ↑  Operation Catherine and Churchill's Phantom Fleet
**Dolgani** (pašnosaukums: *долган, һака*) ir viena no Krievijas Federācijas Galējo Ziemeļu tautām. Apdzīvo Taimiras pussalu Krasnojarskas novada ziemeļos un Jakutijas ziemeļrietumus. 2010. gada Krievijas tautskaitē par dolganiem sevi atzina 7885 cilvēki.

Etnoģenēze
----------

Tiek uzskatīts, ka dolganu etnoss veidojies 19.—20. gadsimtā, kad uz Taimiras dienvidiem pārcēlās evenki un jakuti no Ļenas un Oļeņokas upju ielejām, kur tie sajaucās as vietējiem evenkiem, enciem un tā sauktajiem «tundras zemniekiem» — krievu agrīnajiem kolonistiem Hatangas un Dudinkas upju ielejās. Pēc citas versijas dolgani ir pārtjurkota (jakutu ietekmē) neliela tungusu saimes tauta. Dolganiem ilgi nebija sava kopīga pašnosakuma un to grupas identificēja sevi pēc dzimtu nosaukumiem. No 1935. gada Taimiras nacionālajā apvidū tiek tika pieņemts oficiāls nosaukums «saha» (tāds ir arī jakutu pašnosaukums). 1939. gada tautskaitē tie tika pieskaitīti jakutiem. 1959. gada tautskaitē ti tika izdalīti kā atsevišķs etnoss, bet publikācijā pieskaitīti jakutiem. Nosaukums «dolgani» cēlies no viena no dzimtu vārdiem un nozīmē ‘vidējais’, ‘iekšējais’.

Apdzīvotības areāls
-------------------

Lielākā daļa dolganu dzīvo Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā (5517 cilvēku 2002. gadā), kur tie veido 15,7 % no iedzīvotāju kopskaita, kā arī Sahas Republikas Anabaras nacionālajā (dolganu—evenku) ulusā (1484 cilvēki 2010. gadā), kur tie veido 42,4 % no iedzīvotāju kopskaita. Lielākā daļa dolganu tradicionāli nodarbojas ar briežkopību, medībām un zveju.

Valoda
------

Dolganu valoda pieder pie tjurku valodu saimes, tuvu radniecīga jakutu valodas, dažkārt tiek uzskatīta par tās dialektu, ko ietekmējusi evenku valoda. Rakstība kopš 1970. gada. Pirmā grāmata — dzejnieces Ogdo Aksjonovas dzejoļu krājums — izdota 1973. gadā, bet 1984. gadā izdota pirmā ābece.

Atsauces
--------

1. ↑  Таймыр – уникальная земля.
2. ↑  Перечень имен народов, выделявшихся при разработке материалов Всесоюзных/Всероссийских переписей 1926 - 2002 гг. и их численность
3. ↑  «Dolgani». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 176. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dolgani***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh96010346
* BNF: cb145250544 (data)

 |

 |
**Siu valodas** (angļu: *Siouan languages*) jeb **rietumu siu valodas** (*Western Siouan languages*) ir Ziemeļamerikas indiāņu valodu saime. Tā ir otra lielākā kontinenta pamatiedzīvotāju valodu saime aiz algonkinu valodām. Siu valodas ir radniecīgas kataubu jeb austrumu siu valodām, ar ko veido siu-kataubu valodu saimi.

Siu tautai pieder lakoti, dakoti un nakoti, taču kā valodu saime tā ir daudz plašāka un ietver arī hočunkus (vinebagus) un tiem valodas ziņā radniecīgos apsarokus. Valodu saimei piederošo cilšu zemes austrumu virzienā sniedzās līdz Virdžīnijai un dienvidu virzienā līdz Meksikas līcim.

Pirms tūkstošiem gadu siu migrēja no Ziemeļkarolīnas un Virdžīnijas uz Ohaio. Viena daļa devās tālāk lejup pa Ohaio upi uz Misisipi un Misūri, kamēr cita šķērsoja Ohaio un sasniedza Ilinoisu, Viskonsinu un Minesotu.

Minekondžu lakotu virsaitis Heĥáka Glešká (Plankumainais Ērglis), pazīstams arī kā Si Tĥaŋka (Lielā Pēda)

Atzari
------

Siu valodu saimei pieder 18 valodas un virkne dialektu:

1. Misūri upes siu valodas (apsaroku-hīdatsu)

Apsaroku (krou, absaroki, latviski arī kā "vārnas"; 2000. gadā valodu prata ap 4350 cilvēku)
Hīdatsu (2000. gadā valodu prata 508 cilvēki)
2. Mandanu valoda (2009. gadā valodu prata 1 cilvēks)

3. Misisipi ielejas siu valodas (centrālo siu)

A. Dakoti (siu-asiniboini-stonī)
Siu valoda
santi — sisetoni (austrumdakoti)
janktoni-janktonaji (rietumdakoti, Ihą'kt'ųwą-Ihą'kt'ųwąna kopā ar austrumdakotiem 5400 dialekta pratēju 1990.g.).
lakhoti (tetoni, lakoti; 1997. gadā dialektu prata ap 6200 cilvēku)
Asinoboinu valoda (nakhóta, nakhóna; 1997. gadā valodu prata ap 250 cilvēku)
Stonī valoda (Albertas asiniboinu; 2001. gadā valodu prata ap 6200 cilvēku)
B. Čiveri-Vinebagi
Čiveru valoda (aiovi-otoe-misūri, aiovi-otoe; gandrīz izmirusi, 2006. gadā valodu prata mazāk nekā 40 cilvēku)
aiovu
otoe
misūru
Vinebagu valoda (hočunku, hočangaru; 2004. gadā valodu prata 11 cilvēki)
C. Dhegihu valodas
Omahu-ponku valoda
omahu (60 valodas pratēju, no kuriem 25 valodu pārvalda brīvi; visi vecāki par 60 gadiem)
ponku (daži daļēji valodas pratēji)
Kanzu-osedžu valoda
kanzu (†), (izzuda 1983. gadā)
osedžu (†), (izzuda 2005. gadā)
Kvapavu valoda (1990. gadā valodu prata 34 cilvēki)
4. Ohaio ielejas siu (dienvidaustrumu siu)

A. Virdžīnijas siu (tutelo) (†)
tutelu-saponi, monakanu (†), (daļēji saglabājās līdz aptuveni 1980. gadam)
monetonu (†)
B. Misisipi siu (ofo-biloksu) (†),
Biloksu valoda (†), (izzuda ap 1930. gadu)
ofo valoda (†), (izzuda ap 1920. gadu)
(†) — Izmirušās valodas

Atsauces
--------

1. ↑  «Center States Results». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 6. jūnijā. Skatīts: 2020. gada 11. jūnijā.
2. ↑  Jan Illrich. *New Lakota Dictionary (Incorporating the Dakota of Yankton-yanktonai and Santee-Sisseton)*. Lakota Language Consortium, 2008. 2-6. lpp. ISBN 0-9761082-9-1.

Ārējās saites
-------------

* The Siouan Languages Bibliography Archived 2005. gada 8. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Sioun languages FAQ[novecojusi saite]
* Siouan languages mailing list archive
* Siouan family (Ethnologue)
* Comparative Siouan languages Swadesh vocabulary lists (from Wiktionary)
Dolmens Kaukāzā, Gelendžikas apkaimē
Dolmens Īrijā
**Dolmens** (bretoņu: *tol* — ‘galds’, *men* — ‘akmens’) ir neolīta vai bronzas laikmeta megalītiska (veidota no lieliem akmeņiem vai akmens plātnēm) būve. Dolmeni bija seno cilvēku (un arī mūsdienu ezotērikas cienītāju) pielūgsmes un svētceļojumu objekti, bet mūsdienās tos pēta arheologi.

Bronzas laikmeta beigās iestājās patriarhālā ģints iekārta. Parādījās senču kults un dažādi sarežģīti rituāli. Attīstoties kultiem un rituāliem, sāka parādīties dažādas kulta celtnes no lielajiem akmeņiem, kuras šajā periodā sasniedza savu augstāko attīstības pakāpi. Šāda tipa celtnes dēvē par megalītiskām būvēm: kurgāni, menhīri, dolmeni, kromlehi u. c.

Megalītiskā tipa būves saista ar dažādiem kultiem. Piemēram, menhīrus un dolmenus ar senču kultu, kromlehus ar uguns vai saules kultu. Megalītiskās būves ir sastopamas gandrīz visā pasaulē: Anglijā, Šveicē, Portugālē, Ēģiptē, Grieķijā, Indijā, Vidusjūras piekrastē.

Dolmens — kapliča, elementāras kapenes vai sarkofāgs. Vienkāršākais dolmens ir līdzīgs lielai akmens kastei — četri vertikāli novietoti akmens bloki, kuri veido sienas un viens horizontāls akmens bloks (jumts). Dolmenu augstums parasti ir 1-2 m, bet varēja būt arī lielāki. Dolmenam varēja būt ieeja vai tikai neliela aila, pa kuru nevarēja tikt iekšā. Atrašanās vietas: Āzija, Ziemeļamerika, Kaukāzs, Krima, Eiropas piejūras zonas.

Atsauces
--------

1. ↑  Tezaurs.lv Dolmeni

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dolmens***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85038885
* GND: 4150393-4
* BNF: cb11978400b (data)
* NKC: ph575224
* BNE: XX533564

 |

 |
**Varavīksne** bija latviešu rokgrupa, kas aktīvi darbojās no 1974. līdz 1989. gadam un epizodiski turpina uzstāties arī pēc tam.

Vēsture
-------

Mūziķis Imants Melnis izveidoja grupu 1974. gadā, kad vairāki tās dalībnieki vēl mācījās vidusskolā. Ansamblis darbojās Jelgavas rajona kolhoza "Nākotne" klubā. Grupas uzplaukums sākās, kad tai pievienojās taustiņinstrumentālists, dziesmu autors un dziedātājs Rolands Polis. "Varavīksnē" dziedāja arī Rolanda sieva Vizma Pole, kas kļuva par festivāla "Jaunības balsis" laureāti (1979), kā arī Valērija Tuliševska. Aktīva koncertdarbība sākās 1976. gadā, turpmāk grupa spēlējusi gan Latvijā, gan Igaunijā un Moldāvijā.

1984. gadā "Varavīksne" veiksmīgi uzstājās republikāniskajā pašdarbības skatē Liepājā, kur tika atskaņots arī viens no grupas lielākajiem grāvējiem "Kolosāli". Šo dziesmu ar Laimoņa Vāczemnieka dzeju sarakstījusi Dobeles skolas mūzikas pedagoģe Astrīda Klāsone, un tā vairākus gadus bija palikusi bez ievērības, līdz Imants Melnis to nolēma iekļaut "Varavīksnes" repertuārā. Klāss Vāvere tolaik rakstīja, ka "Varavīksne" salīdzinājumā ar citiem ansambļiem izceļas "ar košiem tērpiem, kustībām labas gaumes robežās, kā arī visai aizrautīgu muzicēšanu roka manierē.

1985. gadā notika grupas koncerti Rīgā, Operetes teātrī, dziesmas rādīja Latvijas televīzijā, un tās skanēja radio. Pēc tam Rolands Polis nolēma dibināt ansambli "Anniņa" Dobeles rajona kolhozā "Zelta druva", tādēļ Imants Melnis par nākamo muzikālo vadītāju uzaicināja no Līviem aizgājušo taustiņinstrumentālistu un dziesmu autoru Modri Šternu. Viņš izveidoja citu sastāvu, kas pastāvēja līdz 1989. gadam: vokāls - Oļegs Einbergs, Valdis Indrišonoks, taustiņinstrumenti - Imants Melnis, Modris Šterns, ģitāra - Dainis Leitāns, basģitāra - Juris Vītols, sitaminstrumenti - Vitālijs Čakšs. Tapa Šterna dziesmas ar paša tekstiem ("Stacija", "Džuljeta"), kā arī Guntara Rača vārdiem ("Vētrasputns"). 1986. gadā grupa "Mikrofona" aptaujā ar dziesmu "Stacija" ieguva 16. vietu, tā tika iekļauta arī aptaujas skaņuplatē. 1988. gadā dziesma "Džuljeta" aptaujā ieguva 29. vietu.

90. gadu sākumā grupas darbība apsīka. 2008. gadā izdota grupas labāko dziesmu izlase "Cauri gadiem".

Imants Melnis turpina uzstāties joprojām. "Varavīksnes" mūziķi sapulcējās 2015. gadā, lai grupas "Dālderi" līdera Edvīna Zariņa jubilejas koncertā nodziedātu dziesmu "Kolosāli".

2016. gadā Reiks izveidoja dziesmas "Daugava" (V. Čakša mūzika, V. Rūjas teksts) hiphopa versiju ar nosaukumu "Par Latviju".

Diskogrāfija
------------

### Albums

* *Cauri gadiem* (Gailītis-G, 2008)

### Dziesmas izlasēs

* "Stacija" - *Mikrofons '86* (Melodija, 1987)
* "Daugava" - *Melodiju stafete 6* (Melodija, 1987)
* "Miljonā meitene", "Vētrasputns" - *Mūzika diskoklubos* (Melodija, 1987)
* "Vētrasputns" - *Dienas: dziesmas Ar Guntara Rača vārdiem* (Mikrofona ieraksti, 1999)

Atsauces
--------

1. ↑  *Padomju Jaunatne*, 1984, 11. jūlijā.
2. ↑  Mazvērsīte, Daiga. Atceramies ansambli Varavīksne. 2016, 22. febr.
3. ↑  Vāvere, Klāss. Liepāja bez Čelentāno. *Liesma*, 1984, Nr. 9.
4. ↑  Reiks - #ParLatviju.YouTube, 2016, 10. novembrī.
**Varieši** ir ciems Jēkabpils novada Variešu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidu daļā, valsts vietējā autoceļa (V841) Madona — Ļaudona —Jēkabpils malās.

Ciema robežas noteiktas pa sauszemes līnijām vai zemes īpašuma robežām, teritoriju nosakot pēc iespējas kompaktu. Variešu ciema kopplatība ir 63,7 ha, no kuriem 34,4 ha ir lauksaimniecībā izmantojamā zeme. 42.7% no zemes kopplatības pieder fiziskām personām, 7% juridiskām personām, bet 44% pašvaldībai. Plānojumā sabiedriskā, administratīvā un individuālā apbūve izvietota ciema centrā, daudzdzīvokļu māju apbūve rietumu, bet ciema austrumu daļā atrodas mehāniskais sektors — mehāniskās darbnīcas un kaltes ēka, kā arī dažas privātmājas. Galvenokārt ciema apbūvi veido padomju varas gados kolhoza "Cīņa" uzbūvētās ēkas — daudzdzīvokļu mājas un Līvānu māju apbūves kvartāls.

Variešos atrodas pagasta padome, Variešu sākumskola, pagasta kultūras nams, doktorāts un ģimenes ārsta prakse, pagasta novadpētniecības muzejs, veikals.

Ciema dienvidos garām plūst Babraunīca.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta bija zināma kā Ungurmuižas zemju teritorija jau 13. gadsimta sākumā, lai gan pirmie cilvēki šo apvidu apdzīvojuši jau 8500. gadus pirms mūsu ēras, par ko liecina atrastie akmens darba rīki. 19. gadsimta vidū Varieši iekļāvās Ungurmuižas pagasta Ungurmuižas novadā, taču tajā galvenokārt bija tikai viensētas. Padomju varas gados, 1945.1946. gadā Varieši kļuva par Variešu ciema sastāvdaļu, 1970. gados apvienojot Variešu, Antūžu un Medņu ciemu, izveidoja Cīņas ciemu kolhoza "Cīņa" vārdā ar tā centru Cīņu Variešu vietā. Šajā laikā notika Variešu strauja attīstība. 1990. gadā pagasts un ciems atguva Variešu nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Variešiem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Variešu pagasta teritorijas plānojums 2006-2018[novecojusi saite] www.krustpils.lv

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Variešu pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Alūnāni
* Antūži
* Baltgalvji
* Bauri
* Bites
* Deles
* Ezēni
* Ierniņi
* Irbessala
* Jakstiņi
* Kalngali
* Kaupernieki
* Krievciems
* Kursieši
* Ķoderi
* Laides
* Leimaņi
* Leitāni
* Ļūļākas
* Medņi
* Medņu Rubeņi
* Melderes
* Midzeņi
* Mostoviks
* Pāpuļi
* Pieterāni
* Piņņi
* Priecumi
* Rubeņi
* Rubeņsala
* Rugātnieki
* Rusuļi
* Sarķi
* Smani
* Spāģi
* Sprukti
* *Timsmales*
* Trākši
* Uģēres
* Upsargas
* Ušāni
* Ūdri
* **Varieši**
* Vāguļi
* Žagari

 |

 |
**Varidotis** jeb **Varidots no Autines** (latīņu: *Waridote de Antine*) bija kristīts Jersikai padotās latgaļu Autīnes zemes vecākais 13. gadsimta sākumā, kas kopā ar Satekles kungu Rūsiņu, Trikātas kungu Tālivaldi un Cēsu kungu Bertoldu bija noslēdzis militāru savienību un piedalījās Livonijas krusta karos pret igauņiem.

Vārda izcelsme
--------------

Etimoloģiski Varidota vārds ir ar nozīmi "kas varai dots" vai "kas dots, lai valdītu" (Blese 1929).

13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki Varidota laikā
---------------------------------------------------------------------

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Autines vecākais sākotnēji bija Jersikas ķēniņa Visvalža vasalis, bet pēc militārās savienības noslēgšanas ar Zobenbrāļu ordeni 1208. gadā kļuva par krustnešu sabiedroto krusta karā ar sakaliešiem un ugauņiem. Jādomā, ka Varidots zaudēja savu valdījumu pēc 1212. gada Autīnes sacelšanās, jo pēc tam par Autīnes soģi tika iecelts Livonijas bīskapa Alberta radinieks Pleskavas kņazs Vladimirs Mstislavičs, kuru uz laiku veče bija padzinusi no savas zemes.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Autines zemes vecākais Varidotis** pirms 1208. gada - 1212. gads | Pēctecis: **Vladimirs Mstislavičs (1212-1213)  Zobenbrāļu ordeņa vasaļi (no 1213)**  |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Jersikas ķēniņš Visvaldis** pirms 1203. gada - pirms 1239. gada | Pēctecis: **viņa zemes sadalīja Livonijas bīskapijas un Zobenbrāļu ordeņa vasaļiem**  |
| Priekštecis: **Bertolds (1196 - 1198)**  |  **Livonijas bīskapi  Alberts fon Bukshēvdens (1199-1229)**  | Pēctecis: **Nikolajs fon Nauens (1229 - 1253)**  |
| Priekštecis: **nav**  |  **Zobenbrāļu Ordeņa mestri  Venno (1204 - 1209)  Folkvins (1209 - 1236)**  | Pēctecis: **Livonijas Ordeņa mestri Hermans Balke (1237-1239)**  |
1152. gadā dibinātā Tronheimas katedrāles skola — vecākā skola Norvēģijā
**Doma skola** jeb **katedrāles skola** (vācu: *Domschule*, angļu: *cathedral school*) bija viduslaiku mācību iestādes pie katedrālēm, kuras vadīja katedrāles klērs. Eksistēja paralēli klostera skolām.

Radās ap kristietības administratīvajiem centriem agrīnajos viduslaikos līdz ar Romas impērijas izglītības sistēmas sabrukumu. Pirmās ziņas par doma skolai līdzīgām iestādēm ir no 6. gadsimta vestgotu pārvaldītās Spānijas.

Mācības notika latīņu valodā. Iesākumā tās sagatavoja tikai baznīcas darbiniekus, vēlāk sagatavoja izglītotus cilvēkus valsts pārvaldes un komercijas vajadzības. Skolas bija tiem laikiem dārgas, tāpēc parasti uzņēma augstdzimušus skolniekus, un tikai zēnus. Skolā parasti bija mazāk par 100 audzēkņiem.

Skolas dalījās divās daļās — *schola minor*, kuras vēlākajos laikos pārveidojās par pamatskolām un *schola major*, vēlākajos laikos pārveidojās par vidusskolām. Skolā mācīja t.s. septiņas brīvās mākslas — pirmajā pakāpē t.s. *trivium* (gramatiku, retoriku, dialektiku), otrajā pakāpē — t.s. *quadrivium* (aritmētiku, ģeometriju, astronomiju un mūziku).

Vairākas doma skolas laika gaitā kļuva par viduslaiku universitātēm. Vairākas skolas, transformējoties, saglabājušās līdz mūsdienām.

Doma skolas Livonijā
--------------------

Līdz ar kristietības ienākšanu Livonijā, doma skolas nodibināja arī Latvijā un Igaunijā.

Tās bija:

* 1211. gadā — Rīgā Rīgas Doma skola
* 1250. gadā — Tartu
* 1251. gadā — Pērnavā
* 1266. gadā — Tallinā
* 1280. gadā — Hāpsalu

Rīgas Valsts 1. ģimnāzija uzskata sevi par Rīgas Doma skolas pēcteci.

Skat. arī
---------

* Rīgas Doma skola

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4150411-2

 |

 |
**1262. gada sāmsaliešu sacelšanās** notika pēc Vācu ordeņa sagrāves 1260. gadā Durbes kaujā un 1262. gada sākumā kaujā pie Lielvārdes Daugavas labajā krastā. 

Livonijas ordeņa mestra vietnieks Helmerihs no Vircburgas izsludināja karagājienu uz Sāmsalu, kam piebiedrojās dāņu karalim pakļautie Rēveles bruņinieki un ordenim un bīskapiem padotie letu, līvu un igauņu karavīri. Krustneši šķērsoja aizsalušo jūras šaurumu un iebruka Sāmsalā, kur aizdedzināja salas iedzīvotāju īpašumus. 

Sāmsalieši patvērās nocietinātajā Karmeles pilskalnā salas vidienē, kuru krustneši ieņēma vienīgi pēc niknas kaujas visas dienas garumā. Pēc pilskalna zaudēšanas sāmsaliešu vecākie sūtīja pie mestra vietnieka sūtni, kas nodeva vēsti: "Esam grūtībās, jūs esat mūs nu uzveikuši, mēs savu varu zaudējuši. Tas, kas jūs gudri vadīt spējis, tas mūs ir tagad uzvarējis. Mēs esam izpostīti un izmisumā dzīti. Daudz ļaužu jūs mums apkāvāt - tos varam tikai apraudāt."

Sāmsalieši atteicās no kariem, noslēdza izlīgumu ar krustnešiem un deva ķīlniekus.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Ārējās saites
-------------

* Kārmas (Karmeles) pilskalna apraksts (angliski)
**Pižice** (poļu: *Pyrzyce*) ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Ščecinas. Pilsētā daļēji saglabājušies viduslaiku aizsardzības mūri.

Viduslaikos Pižice bija viena no pirmajām pilsētam, kurās, izplatot kristietību Pomerānijā, apmetās Bambergas Oto, kurš to arī 1124. gadā pirmoreiz minējis rakstos. 1263. gadā Pižicei piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1524. gadā Pižice bija pirmā pilsēta Pomeranijā, kas pieņēma luterismu. Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Pirica (vācu: *Pyritz*). Pēc Otrā pasaules kara pilsētu piešķīra Polijai, tās vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pižice*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 246196263
* GND: 4263966-9
* NKC: ge720061

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 7 oktobris 2022.
**Kārlis Hellings** (vācu: *Karl Helling*; 1904. gada 10. augusts Lukenvalde — 1937. gada 15. augusts Berlīne) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

No 1920. gadu beigām līdz pat sava mūža beigām bijis viens no vadošajiem Berlīnes šahistiem. 1928. gadā dalījis 1.-2. vietu ar Kurtu Rihteru Berlīnes pilsētas šaha čempionātā un uzvarējis papildu mačā par čempiona titulu ar 2:0. 1932. gadā atkārtoti uzvarējis Berlīnes pilsētas šaha čempionātā. 1931. gadā pārstāvējis Vāciju 4. šaha olimpiādē Prāgā.

Piedalījies daudzos nacionālajos un starptautiskos šaha turnīros: Kemnica (1925) - dalījis 7.-10. vietu; Berlīne (1927) - dalījis 5.-6. vietu (uzvarējis Bertolds Kohs); Berlīne (1928) - 5. vieta (uzvarējis (uzvarējis Ārons Nimcovičs); Vīsbādene (1928) - dalījis 2.-3. vietu (uzvarējis Kurts Rihters); Leipciga (1928) - dalījis 5.-6. vietu (uzvarējis Makss Blīmihs); Berlīne (1928) - 9. vieta (uzvarējis Jefims Bogoļubovs); Dīsburga (1929) - dalījis 4.-7. vietu (uzvarējis Kārlis Ahuess); Cvikava (1930) - 1. vieta (apsteidzot Salo Floru); Berlīne (1930) - 1. vieta; Berlīne (četru šahistu turnīrs, 1930) - 2. vieta (uzvarējis Isaks Keždens); Svineminde (1931) - dalījis 4.-6. vietu (uzvarējuši Jefims Bogoļubovs un Ludvigs Redls); Drēzdenē (1936) - dalījis 8.-9. vietu (uzvarējis Aleksandrs Aļehins); Berlīne (1937) - dalījis 6.-7. vietu (uzvarējis Frīdrihs Zēmišs).

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Karl Helling

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Pteraspidomorfi** jeb **pārnāši** (*Pteraspidomorphi, Diplorhina*) ir izmirušu bezžokļaiņu klase, no kuras, kā uzskata, ir cēlušies arī žokļaiņi. Dzīvoja silūra un devona periodā. Pēc dažu paleontologu domām dzīvoja jau ordovika beigās. Klasē ir divas apakšklases: telodonti un dažādvairodži.

Apraksts
--------

Pārnāšiem ir raksturīgas divas nāšu kapsulas, kas galvā atradās šķirti no smadzenēm, kā arī divas nāsis. Acis atradās galvas sānos. Katrā ķermeņa sānā bija viena vai vairākas žaunu atveres. Ārējais kaula skelets veidoja bruņu un sedza galvu un vidukļa priekšējo daļu, vai arī tas sastāvēja no ādā izkaisītiem dzelkšņiem (ādas zobiem) un sīkām plātnītēm. Pieaugušo dzīvnieku izmēri varēja svārstīties no 3 cm. līdz 1,5 m un vairāk. Ķermeņa forma bija vārpstveidīga vai arī horizontāli saplacināta. Aste ir ar lielāku apakšējo daivu. Dažām formām, domājams, bija krūšu spuru aizmetņi.

Atsauces
--------

1. ↑  N. Naumovs, N. Kartašovs. Mugurkaulnieku zooloģija, izdevniecība "Zvaigzne", Rīga, 1990, 86. lpp.
**Uztvere** (latīņu: *perceptio*) ir procesu kopums, ar kuru palīdzību cilvēks atpazīst, organizē, kā arī piešķir jēgu reakcijām uz vides stimuliem. Signāli, kas stimulē centrālo nervu sistēmu, rodas, ķīmiski vai fiziski iedarbojoties uz sensoro sistēmu.

Uztveres klasifikācija
----------------------

Pastāv vairāki klasifikācijas veidi, pēc kuriem var iedalīt uztveri.

### Maņu orgānu sistēma

Pēc maņu orgānu sistēmas iedales veida uztveri iedala:

* redzes
* dzirdes
* taustes
* garšas
* ožas.

Šīs maņas ļauj interpretēt vizuālos, audiālos, taustes, garšas un ožas stimulus.

### Matērijas eksistences forma

Pēc matērijas eksistences formām uztveri iedala:

* telpas
* kustības
* laika

Dziļuma uztvere
---------------

Vēl viens uztveres veids ir dziļuma uztvere. Tā ir spēja uztvert trīsdimensiju telpu un novērtēt attālumu līdz objektiem. Daļa no dziļuma uztveres ir iedzimta, bet daļa — iegūta pieredzes ceļā. Izmantojot dažādas norādes un ziņojumus no mūsu ķermeņa un ārējas vides, iegūstam informāciju par telpu un attālumu, kas dod iespēju uztvert dziļumu.

### Binokulārā dziļuma uztvere

Binokulārās dziļuma uztveres norādes rodas no attēlu atšķirības uz acu tīklenes. Starp acīm ir noteikts attālums, tāpēc asai redzei ir vajadzīga abu acu koordinācija. Smadzeņu garoza automātiski savieno acīs nedaudz dažādi projecētos attēlus vienā veselumā, ļaujot uztvert dziļumu. Svarīga binokulārās redzes īpatnība ir konverģence.
Dziļuma noteikšanai tiek izmantots arī akomodulācijas process.

### Monokulārā dziļuma uztvere

Monokulārās dziļuma uztveres norādes ir iespēja uztvert dziļumu, izmantojot vienu aci. Tās ir vairākas:

* pozīcija,
* relatīvais lielums,
* lineārā perspektīva,
* savstarpējā attiecība,
* skaidrums,
* kustība.

Uztveres ilūzijas
-----------------

Uztveres ilūzijas rodas tad, kad uztveres procesi, kas parasti palīdz uztvert apkārtējo pasauli pietiekami labi un precīzi, kādā situācijā notiek neadekvāti un cilvēks uztver kaut ko sagrozītā veidā vai to, kas vispār neeksistē. Dažas no populārākajām uztveres ilūzijām ir Millera-Laiera, Vunta, Ebinghauza un citas ilūzijas.

Piezīmes un atsauces
--------------------

### Piezīmes

1. ↑  Telpas uztvere ir spēja uztvert priekšmeta formu, izmēru, novietojumu, tekstūru un attālumus citam no cita.
2. ↑  Kustības uztvere ir spēja uztvert priekšmetu stāvokļu izmaiņas.
3. ↑  Laika uztvere ir spēja uztvert parādību vai notikumu ilgumu, ātrumu un secību.

### Atsauces

1. ↑  sajūtas (neslimo.lv)
2. ↑  Schacter, 2011
3. ↑  Goldstein, 2009
4. ↑   Witherington et. al. 2005
5. ↑  Howard, 2012

Literatūra
----------

* Kristīne Mārtinsone, Anika Miltuze, Daina Voita, Ervīns Čukurs, Sandra Mihailova, Ilze Damberga, Maija Biseniece, Anete Hofmane. *Psiholoģija 1*. Zvaigzne ABC. 130.131.134.. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85099708
* GND: 4064317-7
* NDL: 00573001
* BNE: XX526218

 |

 |
**Henerala Bernardo O'Higinsa** (spāņu: *Base General Bernardo O'Higgins* ), civilais nosaukums **Puertokovadonga** *(Puerto Covadonga)*, ir Čīles vissezonas polārstacija Antarktīdā, Magelanesas un Čīles Antaktikas reģiona Antartikas komūnas administratīvais centrs. Stacija izvietota uz nelielas saliņas Legupila ragā Triniti pussalas piekrastē Brensfīlda šauruma krastā.

Stacija izveidota 1948. gada 18. februārī un nosaukta par godu Čīles nacionālajam varonim, vienam no valsts dibinātājiem Bernardo O'Higinsam Rikelmem. Vienīga Čīles pastāvīgā polārstacija Antarktīdas kontinentālajā daļā. Ziemā stacijā uzturas 18—21 cilvēki, galvenokārt militārpersonas, vasarā stacija var uzņemt līdz 60 cilvēku vienlaicīgi.

1991. gadā O'Higinsas stacijā tika izstādīta Vācijas Aerokosmiskā centra *(Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt)* satelītu zemes stacija GARS *(German Antarctic Receiving Station)*, kas uztver daļu no satelītos uzkrātās informācijas periodos, kad tā nav uztverama citās zemes stacijās.

Atsauces
--------

1. ↑  Decreto Ley 2868. DIVIDE LAS PROVINCIAS QUE SEÑALA DEL PAIS EN LAS COMUNAS QUE INDICA
2. ↑  INTERCAMBIO DE INFORMACIÓN PRE TEMPORADA 2006-2007 DEL GOBIERNO DE CHILE

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Henerala Bernardo O'Higinsa***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čīles polārstacijas Valsts karogs: Čīle |
| --- |
|  |
| 
* *Antoniouneeusgana*
* *Arturoparodi*
* Arturoprata
* Eduardofreja
* Gabrjela Gonsalesa Videla
* Giljermomanna
* Glasjarunjona
* Henerala Bernardo O'Higinsa
* Hulioeskudero
* Hulioripamonti
* Jelčo
* Karvahala
* Luisrisopatrona
* *Presidente Pedro Agirre Serda*

 |

 |
**Uzņēmējdarbības globālais monitorings** (*Global Entrepreneurship Monitor* jeb GEM) ir starptautisks pētniecības projekts, kura mērķis ir aprakstīt un analizēt uzņēmējdarbības aktivitātes un procesus visdažādākajās pasaules valstīs. Latvija šajā projektā piedalās kopš 2005. gada. Latvijas GEM ziņojums sniedz detalizētu informāciju par uzņēmējdarbības garu un jaunākajām uzņēmējdarbības aktivitātes tendencēm Latvijā, kā arī piedāvā starptautisku salīdzinājumu ar pārējām ES valstīm, kas piedalās šajā projektā. Latvija ir viena no 69 valstīm, kuras piedalījās GEM pētījumā 2012. gadā. Jaunākajā Latvijas GEM ziņojumā aprakstīts Latvijas uzņēmējdarbības profils, apskatīti vairāki uzņēmējdarbības aktivitātes un motivāciju veidi, un salīdzināta uzņēmējdarbības dinamika pēdējo astoņu gadu laikā (2005.- 2012. gads), kā arī papildus iekļautas agrīnās stadijas uzņēmējdarbības līdzības un atšķirības trijās Baltijas valstīs, jo 2012. gadā projektā pirmo reizi piedalījās arī Lietuva.

Latvijas dalību GEM projektā finansiāli atbalsta TeliaSonera Institūts Rīgas Ekonomikas augstskolā.

Dalībvalstis
------------

ASV

*Latīņamerika un Karību jūras reģions*: Argentīna, Barbadosa, Brazīlija, Čīle, Kolumbija, Kostarika, Ekvadora, Salvadora, Meksika, Panama, Peru, Trinidāda un Tobāgo, Urugvaja.

*Tuvie Austrumi un Ziemeļāfrika*: Alžīrija, Ēģipte, Irāna, Izraēla, Palestīna, Tunisija.

*Subsahāras Āfrika*: Angola, Botsvāna, Etiopija, Gana, Malāvija, Namībija, Nigērija, Dienvidāfrika, Uganda, Zambija.

*Āzijas un Klusā okeāna reģions*: Ķīna, Japāna, Koreja, Malaizija, Pakistāna, Singapūra, Taivāna, Taizeme.

*Eiropas Savienība*: Austrija, Beļģija, Dānija, Igaunija, Somija, Francija, Vācija, Grieķija, Ungārija, Īrija, Itālija, Latvija, Lietuva, Nīderlande, Polija, Portugāle, Rumānija, Slovākija, Slovēnija, Spānija, Zviedrija, Lielbritānija.

*Valstis ārpus Eiropas Savienības:* Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Ziemeļmaķedonija, Norvēģija, Krievija, Šveice, Turcija.

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2013. gada 7. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas GEM 2012./2013. gada ziņojums

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Latvijas GEM Baltijas Starptautiskā ekonomikas politikas studiju centra mājaslapā
**Uzņēmējdarbības tīmeklis** ir cilvēku kopums, kurus saista savstarpējas komerciālas intereses. Uzņēmējdarbības tīmeklis palīdz uzņēmējiem, nereti arī atsevišķiem speciālistiem, ekspertiem, zinātniekiem, dibināt noderīgus kontaktus. Bieži uzņēmējdarbības tīmekļu dalībnieki ir mazo un vidējo uzņēmumu īpašnieki vai to vadītāji, kuri meklē savas produkcijas vai pakalpojumu papildu pārdošanas iespējas, vai arī kapitālieguldījumu piesaistes iespējas.

Arī zinātniekiem un izgudrotājiem ir nepieciešami gan investori, gan uzņēmēji, kas varētu palīdzēt viņiem attīstīt izgudrojumus līdz ražošanas modelim un ieviest sērijveida vai masveida ražošanā.

Uzņēmējdarbības tīmeklis tā dalībniekiem palīdz arī ātrāk un pilnīgāk apgūt labāko pieredzi, iegūt aktuālāko informāciju, arī tādu, kas ne vienmēr pieejama medijos. Dalība tīmeklī, kuru zināmā mērā var uzskatīt arī par interešu klubu, psiholoģiski tuvina tā dalībniekus, veicina to atvērtību un savstarpēju uzticēšanos, tādējādi daļēji aizstājot tirgvedības un reklāmas funkcijas.

Progress informācijas un sakaru tehnoloģiju (IST) jomā ir atvieglojis un paātrinājis uzņēmējdarbības tīmekļu veidošanos. Arvien vairāk tie kļūst starptautiski, tie globalizējas, kļūst par elektroniskās uzņēmējdarbības vai elektroniskās tirdzniecības dabisku sastāvdaļu. Piederība šādam elektroniskam tīmeklim nemazina nepieciešamību pēc personīgas tikšanās un sarunām, taču ievērojami paplašina komunicēšanas iespējas starp tīmekļa dalībniekiem.

Praksē uzņēmējdarbības pasākumi un informācijas apmaiņa parasti tiek kombinēti. Uzņēmējdarbības tīmekļa administratori parasti rīko regulārus biznesa pasākumus — konferences, seminārus, apaļos galdus, diskusiju grupas u.c. kur šo pasākumu dalībniekiem ir iespēja nodibināt savstarpējus kontaktus. Vēlāk viņi komunicēšanai var izmantot uzņēmējdarbības tīmekli vai citus IST līdzekļus.
**Uzpūstais grīslis** (latīņu: *Carex rostrata*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši izplatīta arktisko, ziemeļu (boreālo) un kalnu apvidos. Latvijā suga bieži sastopama visā valsts teritorijā, mitrās pļavās un purvos, ūdenstilpju krastos, grāvjos un skrajos pārpurvotos mežos.

Apraksts
--------

Uzpūstais grīslis ir daudzgadīgs, 30-100 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Augs ir zilganzaļš. Tā stublājs ir stāvs, gluds un trīsšķautņains. Lapas ir 0,2-0,5 cm šauras, stīvas, renesveida, garumā pārsniedz ziedkopu. Apakšējās lapu makstis ir sarkanīgas un šķeldrainas. Augam stublāja galotnē ir 1—3 vīrišķās vārpiņas. Ziedkopā ir 2—3 dievišķās vārpiņas, kuru diametrs ir 0,7-1 cm, tās ir stāvas, ar īsu kātiņu, atrodas zem vīrišķajām vārpiņām. Augļa pūslītis ir spīdīgs, dzeltenzaļš, 0,4-0,5 cm garš, garāks nekā pastrupā, dzeltenīgā segplēksne, pēkšņi sašaurināts divzobainā knābītī, no vārpiņas ass atstāv slīpi. Zied maijā un jūnija sākumā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «uzpūstais grīslis - Carex rostrata Stokes - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-05.
Staļins un Ribentrops apsveic viens otru pēc Molotova-Ribentropa pakta parakstīšanas Maskavas Kremlī (1939)
**Staļina "Kastaņu runa"** ir vēsturē iegājies apzīmējums Staļina runai Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas XVIII kongresā 1939. gada 10. martā. Tā iezīmēja pagrieziena punktu attiecību uzlabošanai starp Vāciju un PSRS, kas noveda pie Molotova-Ribentropa pakta noslēgšanas un Eiropas sadalīšanas "ietekmes zonās".

Nosaukuma izcelsme
------------------

Savā referātā Staļins apvainoja Lielbritāniju un Franciju kara provocēšanā un paziņoja par gatavību uzsākt „miera politiku" attiecībās ar Vāciju. Runā viņš cita starpā paziņoja, ka "jāsaglabā piesardzība un nav jāļaujas ievilkt PSRS konfliktos tiem kara provokatoriem, kas pieraduši vākt kastaņus no uguns ar svešām rokām" (krievu: *Соблюдать осторожность и не давать втянуть в конфликты нашу страну провокаторам войны, привыкшим загребать жар чужими руками*), tādēļ vēsturē šis referāts iegāja ar nosaukumu „runa par ceptiem kastaņiem".

Sekas
-----

7. aprīlī padomju puse izteica diplomātisku piedāvājumu pārtraukt padomju-vācu ideoloģisko cīņu un sākt saskaņotu sadarbību.

Lai arī 10. aprīlī sākās konsultācijas starp Franciju, Lielbritāniju un PSRS par savstarpējās palīdzības pakta noslēgšanu, militāro konvenciju un garantijām valstīm, kas var pakļauties agresijai no Vācijas puses, 3. maijā Staļins atcēla Ārlietu tautas komisāru Ļitvinovu, kas bija sagatavojis Trīspusējā pakta teksta piedāvājumu, no amata. 30. maijā Vācijas diplomāti Maskavā deva priekšlikumu sākt tiešas sarunas starp Vāciju un PSRS. 22. jūlijā Berlīnē sākās tiešās konsultācijas par tirdzniecības līguma sagatavošanu. 
20. augustā PSRS un Vācija noslēdza tirdzniecības līgumu.
21. augustā Staļins saņēma apstiprinājumu, ka Vācijas valdība ir gatava parakstīt arī neuzbrukšanas līgumu ar slepeno protokolu par Polijas, Baltijas valstu un Rumānijas sadalīšanu. 23. augustā Vācijas ārlietu ministrs Ribentrops ieradās Maskavā līguma parakstīšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  Nekrich, Aleksandr Moiseevich; Ulam, Adam Bruno; Freeze, Gregory L. Pariahs, Partners, Predators: German-Soviet Relations, 1922-1941, Columbia University Press, 1997
**Staļvira Oršuša** (krievu: *Стальвира Степановна Оршуш*; dzimusi 1993. gada 22. aprīlī) ir Krievijas brīvā stila cīkstone, trīskārtējā Eiropas čempione, Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare.

Biogrāfija
----------

Staļvira Oršuša ar cīņas sportu sāka nodarboties 2005. gadā 12 gadu vecumā dzimtajā Ulanudē (Burjatija), kur dzīvoja un mācījās Ulanudes 4. vidusskolā. Viņas pirmā trenere bija Viktorija Koževņikova. Valsts izlases dalībniece kopš 2014. gada.

2018. gadā finālā uzveicot Baltkrievijas sportisti Vanesu Kaladzinsku Staļvira Oršuša pirmo reizi kļuva par Eiropas čempioni.

2019. gada aprīlī viņa otro reizi izcīnīja Eiropas čempiones titulu, šoreiz finālā uzvarot Ukrainas sportisti Liliju Horišnu.

Staļvira 2019. gada vasarā kļuva par Minskā notikušo 2. Eiropas spēļu sieviešu brīvās cīņas bronzas medaļnieci. Tai pašā gadā no 14. līdz 22. septembrim Nursultanā (Kazahstāna) viņa piedalījās arī pasaules čempionātā, kur ieņēma 11. vietu.

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā Romā svara kategorijā līdz 53 kg Staļvira cīņā par bronzas medaļu pārspēja sportisti no Polijas Katažinu Kravčiku un izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu.

2021. gada aprīlī Polijas galvaspilsētā Varšavā notikušajā Eiropas čempionātā Staļvira Oršuša trešo reizi Eiropas čempionātos izcīnīja zelta medaļu. Finālā viņa uzveica Polijas sportisti Roksanu Zasinu.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare (2020)

Atsauces
--------

1. 1 2  «Стальвира Оршуш: «Я не приезжая, а коренная улан-удэнка»» (krievu). www.infpol.ru. Skatīts: 2021-04-28.
2. ↑  «Стальвира Оршуш принесла сборной России очередную медаль.» (krievu). championat.com. Skatīts: 2021-04-28.
3. ↑  Стальвира Оршуш в свой день рождения выиграла золото чемпионата Европы Archived 2021. gada 23. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Hendrika Ģērtrūda "Rī" Timmere** (nīderlandiešu: *Hendrika Geertruida "Rie" Timmer*; 1926. gads — 1994. gada 10. februāris) bija Nīderlandes šahiste.

Biogrāfija
----------

No 1960. gadu vidus līdz 1970. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Nīderlandes šahistēm. Divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Nīderlandes sieviešu šaha čempionātos (1971, 1972). Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībniece. Labākos rezultātus sasniegusi Nīderlandes pilsētu turnīros: Beverveikā 1960. gadā, kad ieņēmusi 3. vietu, un Emenā 1969. gadā, kad bijusi 2. vietā. Vairākkārt pārstāvējusi Nīderlandes izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (1963-1972). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1963) un sudraba (1966) medaļas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kampioenes van Nederland». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. septembrī. Skatīts: 2016. gada 4. augustā.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Hendrika Timmer

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Leonīds Breikšs** (1908—1942) bija latviešu dzejnieks un žurnālists. Pazīstams ar savu mīlas liriku un patriotisko dzeju ("Lūgšana", "Himna"). Pēc Latvijas okupācijas Breikšs tika apcietināts un deportēts uz ieslodzījuma vietu Padomju Savienībā, kur gāja bojā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1908. gada 8. aprīlī Maskavas guberņas Volokolamskas apriņķa Jeļizarovas muižas pārvaldnieka piecu bērnu ģimenē. Kristīts evaņģēliski luteriskajā draudzē. 1913. gada vasaru Leonīda māte ar bērniem pavadīja savu vecāku mājās Vecpiebalgas „Pakalniešos", tad atgriezās Krievijas pilsētā Serpuhovā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, viņi 1914. gadā pārcēlās uz Maskavu. 

1920. gadā Breikšu ģimene pārcēlās uz dzīvi Latvijā. Pirmos dzejoļus Leonīds uzrakstīja 1921. gadā, bet 1922. gada 29. decembrī laikrakstā „Kurzemnieks" tika iespiests viņa pirmais dzejolis „Ziemassvētku vakarā". Viņš mēģināja publicēt Jeseņina dzejoļu izlasi, bet pietrūka līdzekļu. Līdz 1927. gadam mācījās Rīgas 1. pilsētas ģimnāzijā, kur par latviešu valodas un literatūras skolotāju strādāja Vilis Plūdons. 1928. gadā Breikšs iestājās Latvijas Universitātes juridiskajā nodaļā, bet studijas nepabeidza. 1929. gada rudens semestrī tika uzņemts studentu korporācijā *Fraternitas Lataviensis*.
No 1930. gada viņš strādāja laikrakstā „Latvis" un Iekšlietu ministrijas preses un biedrības nodaļā, no 1936. gada bija žurnāla „Skolas dzīve" atbildīgais redaktors. 

No 1937. līdz 1940. gadam Leonīds Breikšs darbojās Sabiedrisko lietu ministrijas ideoloģisko rakstu nodaļā par redaktoru.

Pēc Latvijas okupācijas Leonīdu Breikšu 1941. gada 17. aprīlī apcietināja un deportēja uz PSRS, kur jūlijā kopā ar aptuveni 900 apsūdzētajiem Latvijas pilsoņiem ieslodzīja Astrahaņas izmeklēšanas cietumā. 1942. gada vasarā, pārvedot uz citu ieslodzījuma vietu, viņš smagi saslima un mira. Viņa nāves vieta un datums nav zināmi.

Darbi
-----

* dzejoļu krājums "Skanošie ūdeņi" (1931)
* romāns "Maldugunis" (1933)
* raksts "Viņu laiks ir klāt" (1933)
* apceres "Mūsu ģimene" (1935)
* dzejoļu krājums "Mana sapņu zeme" (1935)
* dzejoļu krājums "Darba dziesmas" (1936)
* dzejoļu krājums "Dziesmas zemei un debesīm" (1942)
* dzejas izlase "Gaismas ceļš"
* dzejas izlase "Dziesmas un lūgšanas"

Dzejolim "Himna" ("Svēts mantojums šī zeme mūsu tautai") mūziku komponējis Jānis Norvilis, savukārt dzejolim "Lūgšana Ziemassvētku vakarā" — Jānis Lūsēns.

Literatūra
----------

* Leonīds Breikšs. Dzīve un darbi. (Sak. Bisters M, Bērsons I.) R.: "Enigma", I.sēj. 1998. II. sēj. 2000. "Valters un Rapa", III. sēj. 2002. "Valters un Rapa", IV. sēj. 2005. "Valters un Rapa", V. sēj. 2010.
* Vēlreiz nākšu. — R.: "Enigma", 1998.
* Gaismas ceļš. — R.: "Liesma", 1991.
* Mūsu svētais mantojums. — R.: "Signe", 1998.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tēvzemes dzejnieks - arī nebrīvē.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 23. februārī. Skatīts: 2012. gada 2. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Leonīda Breikša dzejoļi

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 58674542
* LNB: 000015720
* LCCN: no96038090
* ISNI: 0000 0000 4163 6671
* GND: 1015414443

 |

 |
**Valdis Grīnvalds** (1913—1996) bija latviešu robežsargs un trimdas sabiedriskais darbinieks. Viens no diviem Masļenku robežincidentā izdzīvojušajiem Latvijas robežsargiem.

Biogrāfija
----------

Valdis Grīnvalds ir dzimis 1913. gada 22. martā Mazzalves pagasta *Puršēnos*. Beidza Mazzalves pamatskolu. No 
1935. līdz 1936. gadā dienēja Latvijas armijā, 12. Bauskas kājnieku pulkā. Beidza instruktoru rotas kursu un ieguva kaprāļa dienesta pakāpi.
1937. gada jūlijā uzsāka dienestu Robežsargu brigādē, 3. Abrenes bataljonā.
1940. gada 15. jūnijā pēc sadursmes ar NKVD kaujiniekiem sagūstīts un ieslodzīts Ostrovas cietumā. Pēc dažām nedēļām atbrīvots un turpinājis dienestu robežsardzē. Pēc Robežsargu brigādes likvidēšanas 1940. gada oktobrī no represijām izvairījies un Augšpilī, kopā ar vairākiem bijušajiem dienesta biedriem, zvērējis uzsākt cīņu pret okupācijas režīmu.

1941. gada jūlijā Grīnvalds brīvprātīgi iestājās vācu armijā, lai cīnoties austrumu frontē atriebtu Masļenkos nogalinātos dienesta biedrus. Seržanta dienesta pakāpē komandēja ložmetēju vadu. Vēlāk, Latviešu leģiona sastāvā cīnījās Veļikajas upes pozīcijās, tika smagi ievainots galvā un zaudēja aci. Ārstējās kara hospitāļos Vācijā, kur kara beigās nokļuva amerikāņu karaspēka gūstā.

Pēc gūsta izceļoja uz ASV un 1950. gadā Riversaidā, Kalifornijā dibināja pirmo "Daugavas Vanagu" apvienību ASV Rietumkrastā. Apbalvots ar Daugavas Vanagu zelta krūšu nozīmi. Bijis "Daugavas Vanagu Fonda" biedrs un aktīvs šīs organizācijas Kalifornijas nodaļas loceklis.
Trimdas periodikā publicēja savas atmiņas par notikumiem Masļenkos.

Miris 1996. gada 20. augustā Riversaidā, Kalifornijā.

Masļenku robežincidents
-----------------------

1940. gada 15. jūnija rītausmā Grīnvalds izpildīja sardzes priekšnieka pienākumus, jo oficiālais sardzes priekšnieks Frīdrihs Puriņš neatradās sardzē. NKVD vienību uzbrukuma brīdī Grīnvalds pavēlēja brīvajam sargam Kārlim Beizakam skriet uz kaimiņu sardzi pēc palīdzības, bet pats tikmēr ar karabīni, caur logu, atklāja pretuguni. Stiprā apšaude cauršāva sardzes ēku un Grīnvalds varēja pārvietoties tikai rāpus. Tāpat arī biezās miglas dēļ precīza tēmēšana nebija iespējama un viņš varēja šaut tikai uzbrucēju virzienā, bez konkrēta mērķa. Tikai tad, kad sardzes ēkā iemestas degbumbas un ēka uzliesmojusi, Grīnvalds to pametis caur logu un neskarts ielecis Ludzas upē. Tur viņu sagūstījuši padomju robežsargi un nogādājuši Ostrovas cietumā. Savās trimdā publicētajās atmiņās atklājis, ka Ostrovas cietumā ieguvis neoficiālu informāciju, ka uzbrucēji Masļenkos zaudējuši vismaz vienu kritušo un ievainoto.

Izmantotie avoti un literatūra
------------------------------

* Feldmanis, Andrejs Edvīns, Masļenku traģēdija — Latvijas traģēdija, Rīga, 2002.
* Grīnvalds, Valdis, Iebrukums Masļenkos, Daugavas Vanagu Mēnešraksts, no. 2, 1979
Kontūrs 2 aptver daļu kontūra 1 radītās magnētiskās plūsmas
Transformatora shēma
**Mijindukcija** jeb **savstarpējā indukcija** ir elektrodzinējspēka (EDS) rašanās vienā kontūrā, kad mainās strāvas stiprums citā kontūrā. Tas ir elektromagnētiskās indukcijas īpašs gadījums. Mijindukcija ir iespējama tad, ja kontūrs aptver daļu no cita kontūra strāvas radītās magnētiskās plūsmas.

Divu kontūru sasaisti raksturo sapārotības koeficients, kas parāda, kāda daļa no viena kontūra plūsmas šķērso otru kontūru.

Ja kontūrs *1* aptver kontūrā *2* plūstošās strāvas *I2* radīto pilno magnētisko plūsmu *Ψm1*:

{\displaystyle \Psi \_{m\_{1}}=M\_{12}I\_{2}},

tad kontūrs *2* aptver kontūrā *1* plūstošās strāvas *I1* radīto pilno magnētisko plūsmu *Ψm2*:

{\displaystyle \Psi \_{m\_{2}}=M\_{21}I\_{1}},

kur {\displaystyle M\_{12}=M\_{21}=M} ir mijinduktivitāte.

Diviem gariem solenoīdiem, kas uztīti viens virs otra uz kopīgas serdes, kā arī diviem tinumiem, kas uztīti uz noslēgtas feromagnētiķa serdes,

{\displaystyle M={\frac {\mu \_{0}\mu N\_{1}N\_{2}S}{l}}},

kur *μ0* ir magnētiskā konstante, *μ* ir vides magnētiskā caurlaidība, *N1* un *N2* ir tinumu vijumu skaits, *S* ir serdes šķērsgriezuma laukums, *l* ir tinumu garums.

Kontūrā *2* inducēto EDS nosaka izteiksme

{\displaystyle {\mathcal {E}}\_{2}=-{\operatorname {d} \!\Psi \_{m\_{2}} \over \operatorname {d} \!t}}.

Līdzīgi kontūram *1*:

{\displaystyle {\mathcal {E}}\_{1}=-{\operatorname {d} \!\Psi \_{m\_{1}} \over \operatorname {d} \!t}}.

Skatīt arī
----------

* Pašindukcija
* Transformators

Atsauces
--------

1. ↑  Neil Strorey. *Electronics: A Systems Approach* (6. izd.). Pearson, 2017. 95. lpp. ISBN 978-1-292-11406-4.
2. ↑  A. Valters, A. Apinis, M. Ogriņš, A. Danebergs, Dz. Lūsis, A. Okmanis, J. Čudars. *Fizika*. Zvaigzne, 1992. 373. lpp. ISBN 5-405-00110-4.
Superdators *Deep Blue*
***Deep Blue*** bija IBM kompānijas radītais šaha superdators.

Vēsture
-------

*Deep Blue* bija pirmais dators, kas uzvarēja pasaules čempionu šahā. Tika organizēti divi mači ar Gariju Kasparovu. 1996. gada februārī Filadelfijā Kasparovs bija pārāks ar 4:2, bet atbildes mačā 1997. gada maijā Ņujorkā viņš zaudēja ar 2½:3½.[1]

Šiem mačiem bija liela ietekme uz Kasparova dibinātās Profesionālā šaha asociācijas likteni, jo 1996. gadā tā zaudēja savu galveno sponsoru kompāniju Intel sakarā ar Kasparova lēmumu spēlēt maču pret viņu tiešo konkurentu radīto superdatoru, un tas vēlāk noveda pie asociācijas faktiskas izjukšanas.

Tehniskais raksturojums
-----------------------

*Deep Blue* bija IBM superdatora klāsteris RS/6000 SP. Tajā bija uzstādīti 480 šaha procesoru un 30 procesoru P2SC. Katrā no 30 mezgliem bija 4 GB diska atmiņas. Katrs speciālais šaha procesors varēja apskatīt no 2 līdz 2,5 miljonu šaha pozīciju sekundē. *Deep Blue* programmas nodrošinājums bija uzrakstīts C valodā un strādāja AIX 4.2 operāciju sistēmā. 1997. gadā *Deep Blue* bija 259. vietā starp visas pasaules superdatoriem.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  «Kasparov vs. IBM's Deep Blue». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 4. novembrī. Skatīts: 2015. gada 4. novembrī.
2. ↑  «TOP500 list — June 1997». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 3. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 4. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)