recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Garlapu cefalantēra** (*Cephalanthera longifolia* (L.) Fritsch) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā konstatēta tikai 19. gadsimtā Ilūkstes apkaimē. Tagad ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 0. kategorijā (izzudusi suga).

Apraksts
--------

Ziedi
Daudzgadīgs, 20-60 cm augsts lakstaugs. Gums nav izveidots. Saknenis zarains. Stublājs stāvs, kails, zaļgans. Lapas blīvi uz stublāja sēdošas, pamīšus, šauri lancetiskas. Parasti ne vairāk 15 baltu ziedu skrajā ziedkopā. Lūpa balta, priekšējā daļā dzelteni plankumaina, bez pieša. Auglis - iegarena pogaļa, vertikāli piekļauta pie stublāja. Zied maijā un jūnijā.

Izplatība
---------

Aug dažviet Eiropā, retāk Ziemeļāfrikā un Āzijā. Tuvākās atradnes ir Lietuvā, Igaunijā un Baltkrievijā.

Biotopi
-------

Suga sastopama sausos lapkoku vai skujkoku mežos, akmeņainās un kaļķainās vietās.

Atsauces
--------

1. ↑  Izplatība

Avoti
-----

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. München 2005. ISBN 3-8274-1496-2
* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Garlapu cefalantēra***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* Latvijasdaba.lv
Koordinātas: 47°48′14″N 106°59′11″E﻿ / ﻿47.80389°N 106.98639°E﻿ / 47.80389; 106.98639

**Bogdhanūls** (mongoļu: *Богд хан уул*), agrāk arī **Bogdūls** (*Богд уул*), **Hanūls** (*Хан-Уул*), **Čoibalsanūls** (*Чойбалсан уул*), **Bogddundžingaravs** (*Богд Дүнжингарав*), ir kalns Mongolijā, Henteja grēdas dienvidos. Atrodas galvaspilsētas Ulanbatoras administratīvajā teritorijā dienvidaustrumos no pilsētas. Tiek uzskatīts par svētvietu un 1996. gadā kopā ar diviem citiem mongoļu sakrālajiem kalniem — Burhanhaldunu un Otgontengeru — tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma kandidātu sarakstā kā kultūras un dabas mantojuma objekts. Lai arī kalns un teritorija ap to par dabas rezervātu tika nominēta tikai 1953. gadā, jau 1778. gadā Ķīnas imperators Cjaņluns izdeva rīkojumu, kas apstiprināja Mongolijas vietvalža lēmumu aizsargāt ainaviski izcilo kalnu pret jebkādām saimnieciskām darbībām, tādējādi padarot to par pasaulē vecāko oficiāli aizsargāto dabas teritoriju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Богд хан уулыг дархалсан түүх». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 20. jūnijā. Skatīts: 2014. gada 17. decembrī.
2. ↑  «Bogdoulas rezervāts». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 115. lpp.
3. 1 2  World Heritage Centre. Mongolia Sacred Mountains: Bogd Khan, Burkhan Khaldun, Otgon Tenger

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bogdhanūls***.
**Vairis Nartišs** ir latviešu trombonists, uzņēmējs, soloatskaņotājs, komponists, producents.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1976. gada 4.septembrī, Ogrē. 1991. gadā beidzis Ogres vidusskolu, 1996. gadā absolvējis Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolu. 2000. gadā ieguvis bakalaura grādu Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija. 2002. gadā iegūts mūzikas maģistra grāds Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā. 2007. gadā iegūts uzņēmējdarības maģistra (MBA) grāds Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā.

Radošā darbība
--------------

Kopš 1996. gada orķestra mākslinieks Latvijas Nacionālās operas simfoniskajā orķestrī. Kopš 2008. gada mūzikas veikala NartissLV īpašnieks un vadītājs. Daudzu projektu aizsācējs, soloatskaņotājs. 

2014. gadā Latvijas Nacionālās operas Jaunajā zālē iestudējis monoizrādi "Sprīdītis. Pēc 111 gadiem...". 

2020. gada vasarā iestudēta monoizrāde "Pūt un Palaid".

Diskogrāfija
------------

2012. Vairis Nartiss. "TROMBONIADA. Sounds of Trombone"
**Vaidelotis Apsītis** (1921—2007) bija latviešu arhitekts, Rīgas pilsētas arhitekts (1960—1964). Latvijas Zinātņu akadēmijas goda biedrs, Rīgas Latviešu biedrības un Brāļu kapu komitejas loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1921. gada 12. novembrī Rīgā agronoma Jāņa Apsīša ģimenē. Mācījās Rīgas Franču licejā un Šampoleonas licejā Francijā (1939). Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Apsīti iesauca Latviešu leģiona 19. divīzijā, kara beigas viņš sagaidīja Liepājā.

Neraugoties uz padomju varai nepatīkamo biogrāfiju, ar tēva drauga Latvijas PSR Augstākās padomes priekšsēdētāja Augusta Kirhenšteina palīdzību viņam atļāva studēt arhitektūru Latvijas Universitātē, 1949. gadā Apsītis sāka strādāt par arhitektu. 1957. gadā viņu uzņēma LPSR Arhitektu savienībā.

Nacionālkomunistu ietekmes laikā no 1958. līdz 1960. gadam Apsītis bija Rīgas galvenais arhitekts un RPI docents. Piedalījās Maskavas metro stacijas "Rižskaja" ("Rīgas stacija", kopā ar A. Reinfeldu, 1958) projektēšanā, Latvijas Zinātņu akadēmijas augstceltnes un tās konferenču zāles (kopā ar O. Tīlmani, 1958) projektēšanā, vadīja Rīgas ģenerālā plāna izstrādāšanu (1959).

1960. gadā "nepiemērotās biogrāfijas dēļ" atbrīvots no Rīgas galvenā arhitekta amata, bet turpināja vadīt Rīgas pilsētas Ģenerālplāna biroju (1960—1964) un strādāt Latvijas PSR Ministru padomes Arhitektūras pārvaldes pilsētprojektēšanas institūtā ("Pilsētprojekts", *Латгипрогорстрой*). Projektēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas studentu kopmītnes Jelgavā, arī tirdzniecības namus Slokā, Pļaviņās, Balvos u.c. (kopā ar P. Saulīti), daudzas dzīvojamās mājas un vasarnīcas.

Apsīša vadībā tika izstrādāta pilsētbūvniecības dokumentācija Rīgas piepilsētas zonas plānojumam, atpūtas objektu izvietojumam Rīgas līča piekrastē, kā arī Jelgavas, Rēzeknes, Daugavpils plānojumam, priekšlikumi mazstāvu dzīvojamās apbūves, vasarnīcu un atpūtas iestāžu izvietošanai Rīgas apkārtnē. Vadījis projektēšanas darbus daudziem Rīgas dzīvojamiem rajoniem (Jugla, Purvciems, Pļavnieki, Zolitūde u.c.).

Miris 2007. gada 26. maijā.

Darbi
-----

* Kārlis Zāle. Rīga: Liesma, 1988,
* Brāļu kapi. Rīga: Zinātne, 1982, 1995
* Brīvības piemineklis. Rīga: Zinātne, 1993

Galerija
--------

* Zinātņu akadēmijas augstceltneZinātņu akadēmijas augstceltne
* Maskavas metro stacija "Rižskaja" (1958)Maskavas metro stacija "Rižskaja" (1958)

Atsauces
--------

1. ↑  Ordeņa kavalieris Vaidelotis Apsītis. Par sevi — pats Latvijas Vēstnesis, Nr. 85 (800) 1997. gada 29. martā
2. ↑  timenote.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 10517177
* LNB: 000001272
* LCCN: n84222300
* ISNI: 0000 0000 2415 8559
* GND: 1055747931
* BIBSYS: 90736963

 |

 |
|  |
| --- |
|  Bruņutransportieris Pbv 302 |
| Pansarbandvagn 302 |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 3+10 clv. |
| Garums | 5'350 mm |
| Platums | 2'860 mm |
| Augstums | 1'900 - 2'500 mm |
| Masa | 13,5 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas | mm |
| Pamatbruņojums | 20 mm automatiskai lielgabals "Hispano-Suiza" HS804 |
| Sekundārais bruņojums |  |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | dīzeļdzinējs "Volvo Penta" 270 zs (?kW) |
| Ātrums uz ceļa | 66 km/h; uz ūdens 8 km/h |
| Jauda/masa | 20 zs/t |
| Maks. attālums | 300 km |

**Pansarbandvagn 302** (Pbv 302) - zviedru bruņutransportieris.
1964. gadā Zviedrijas Sauszemes karaspēka bruņojumā tika pieņemts jaunais BTR Pbv 302 (pansarbandvagn 302), kurš paredzēts kopīgām darbībām ar tanku Strv-103. Bruņutransportieri uz speciālas kāpurķēžu šasijas izstrādāja zviedru uzņēmums "Hegglunds und Zoner". Līdz 1972. gadam tika izgatavots aptuveni 600 BTR, bet bez tam, tika būvētas specializētās mašīnas uz šīs bāzes.

Pbv 302 ir pilnībā bruņots hermētisks tērauda korpuss, kas ir metināts no tērauda lapām. Borti ir izpildīti divslāņu. BTR aizsargspējas palielina tas, ka motora telpa atrodas mašīnas priekšdaļā, kā arī priekšējās bruņu lapas novietotas ar slīpumu uz sāniem. Dzinējs "Volvo" ļauj mašīnai attīstīt maksimālo ātrumu uz šosejas līdz 66 km/h. Mašīnā var izvietotie 11-12 cilvēki, tai skaitā nodaļas komandieris, mehāniķis-vadītājs un strēlnieks-tēmētājs.

Vienvietīgā bruņotā tornī, kurš ir novirzīts pa kreisi ir novietots galvens apbruņojums: 20 mm "Hispano-Suiza" HS804 automātiskais lielgabals ātršāvību 20 šāvieni minūtē. Šāviena attālums ar bruņusitēj-trasējošo šāviņu — 500 m, maksimālais — 1600 m. Vadītāja vieta atrodas korpusa priekšdaļā centrā, pa labi un mazliet nopakaļus no viņa ir novietota komandiera vieta. Desanta telpa aizņem bruņutransportiera visu aimugures daļu ar divām lielām lūkām jumtā un divvāku durvīm aizmugurē. Kājnieki sēž uz diviem soliem ar seju uz borta pusi un pēc nepieciešamības var šaut no personiskā ieroča caur lūkām augšā.

Sešcilindru dīzeļdzinējs "Volvo Penta" ir izvietots mašīnas centrā zem grīdas.

Modifikācijas
-------------

* StnPbv302
* EPbv3022
* Bplbv3023
* Pbv302
* Pbv3024 (mašīna- radiotranslātors)
* Pvrbv551 (pašgājēj prettanku raķešu komplekss (PTRK))
* Pgbv82 (Bruņotā remonta-evakuācijas mašīna (BREM))
* Brobv941 (tiltu licējs)

Saites
------

* Pansarbandvagn 302A
* Pbv 302
**Džervisa līča teritorija** (angļu: *Jervis Bay Territory*) ir Austrālijas iekšēja federālā teritorija. Atrodas Tasmana jūras krastā; no sauszemes to no visām pusēm iekļauj Jaundienvidvelsa. Teritorija mazapdzīvota, vienīgās apdzīvotās vietas ir Džervisbejas (189 iedzīvotāji) un Rekbejas (152) ciemi. Teritorijas rietumos atrodas Jūras spēku koledža un lidlauks.

Vēsture
-------

Teritorija izveidota 1915. gadā lai formāli dotu piekļuvi jūrai Austrālijas galvaspilsētas teritorijai, kas ir eksklāvs Jaundienvidvelsā 130 km no Džervisa līča. Sākotnēji bija paredzēts izbūvēt tiešu dzelzceļa satiksmi starp Kanberu un piekrasti, bet tas netika īstenots. Teritoriju pārvalda valsts Infrastruktūras, transporta un reģionālās attīstības departaments, bet Austrālijas senātā tā pārstāvēta kā daļa no galvaspilsētas federālās teritorijas.

Ģeogrāfija
----------

Džervisa līča teritorija aizņem pussalu starp Džervisa līci (*Jervis Bay*) ziemeļos un Reka līci (*Wreck Bay*) dienvidos, kā arī zemes strēli starp jūru un Sentdžordža baseinu. Daļa teritorijas ietilpst Boderi nacionālajā parkā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džervisa līča teritorija***.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Austrālija Austrālijas štati un teritorijas |
| --- |
|  |
| Štati un teritorijas | 
* Austrālijas galvaspilsētas teritorija
* Dienvidaustrālija
* Džervisa līča teritorija
* Jaundienvidvelsa
* Kvīnslenda
* Rietumaustrālija
* Tasmanija
* Viktorija
* Ziemeļu teritorija

 | Austrālijas ģerbonis |
|  |
| Ārējās teritorijas | 
* Ašmora un Kartjē Salas
* Austrālijas Antarktiskā Teritorija
* Hērda Sala un Makdonalda Salas
* Kokosu (Kīlinga) Salas
* Koraļļu Jūras Salas
* Norfolkas Sala
* Ziemsvētku Sala

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 158630493
* LCCN: no2005022509

 |

 |
Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm ap 1260. gadu. Alsenes zeme atrodama Mindaugam pakļautās teritorijas dienvidos.
**Alsene** (lietuviešu: *Alšėnai*, baltkrievu: *Гальшаны*) bija viena no Lietuvas dižkunigaitim Mindaugam pakļautajām zemēm tagadējās Lietuvas (Dzūkijas austrumdaļas) un Baltkrievijas (Grodņas apgabala ziemeļdaļas) teritorijā.

Nosaukums
---------

Bihoveca hronika zemes nosaukumu atvasina no Alsenes kunigaišu (lietuviešu: *Alšėniškiai; Alšėnų kunigaikščiai*) vārda, kas it kā cēlušies no Narimanta, Daumanta, Giedra un Traideņa brāļa Alša, kurš valdījis Rokantišķu pilī tagadējās Viļņas austrumu daļā.
19. gadsimtā lietuviešu valodas apritē iegājās Dzūkijas nosaukums, norādot uz vietējo iedzīvotāju lietuviešu valodas īpatnējo "dzūkisko izrunu".

Mūsdienās
---------

Agrākās Alsenes teritorijā tagad atrodas Lietuvas Dzūkijas austrumdaļa (Viļņa, Traķu rajons, Šaļčininku rajons) un Baltkrievijas Astravjecas un Ašmjanu rajoni.

Atsauces
--------



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valstiskie veidojumi, novadi un zemes tagadējā Lietuvas teritorijā 13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Aukštaiču teritorijas | 
* Alsene
* Deltuva
* Lietava
* Nalsene
* Nere
* Upīte

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Maleisine
* Medene
* Pelone
* Tovrakste

 |
|  |
| Žemaišu teritorijas | 
* Gaižuva
* Karšuva
* Knituva
* Medenike
* Saulene

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Plāne
* Silene
* Upmale
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Ceklis
* Duvzare
* Megava
* Pilsāts

 |
|  |
| Jātvingu teritorijas | 
* Dainava
* Sudava

 |
|  |
| Skalvju teritorijas | 
* Skalava
* Lamata

 |

 |
**Sīla salas** (angļu: *Seal Islands*) vai **Fokas salas** (spāņu: *Islas Foca, Farallones Focas* — ‘Kotiku salas’) ir nelielu klinšainu saliņu grupa Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga ziemeļaustrumos Piloto Pardo salu grupā ziemeļos no Elefantas salas, no kuras to atdala ap 7 km platais Sīlersa šaurums. Salas 1820. gada 13. februārī atklāja Edvarda Brensfīlda ekspedīcija, kas to nodēvēja par Kotiku salām pēc tur mītošajiem daudzskaitlīgajiem kotikiem, kuru kolonija gan dažos turpmākajos gados tika pilnībā iznīcināta un atjaunojās tikai 1950. gados.

No 1986. gada līdz 1996. gadam salās darbojās ASV Nacionālās Okeānu un atmosfēras administrācijas Antarktikas Jūras resursu pētījumu programmas lauka nometne, kas pētīja krilu un to patērējošos plēsoņas. 1991. gadā salām tika piešķirts īpaši aizsargājamas teritorijas statuss. 2011. gadā Sīla salas iekļautas putniem nozīmīgo vietu sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer
2. ↑  CONSERVATION MEASURE 62/XIX Protection of the Seal Islands CEMP Site
3. ↑  «Birdlife data. Seal Islands». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 15. februārī. Skatīts: 2013. gada 24. augustā.
**Džerolāmo Kardāno** (itāļu: *Gerolamo Cardano*; dzimis 1501. gada 24. septembrī, miris 1576. gada 21. septembrī) bija renesanses laika itāliešu matemātiķis, ārsts, astrologs un spēlmanis. Sarakstījis vairāk nekā 200 darbu par medicīnas, matemātikas, fizikas, filozofijas, reliģijas un mūzikas tēmām. Kā spēlmanis ir viens no varbūtību teorijas pamatlicējiem.

Dzimis Pāvijā jurista, Leonardo da Vinči drauga ģimenē. Studējis Pāvijā un Padujā. Strādājis par ārstu. 1545. gadā publicēja ietekmīgo darbu algebrā *Ars Magna*, kurā aprakstīja kubisko un ceturtās pakāpes vienādojumu atrisinājumus. Pirmais matemātiķis, kurš regulāri operēja ar skaitļiem, kas mazāki par 0.

Ap 1564. gadu sarakstīja darbu par spēlēm *Liber de ludo aleae*, kuru var uzskatīt par varbūtību teorijas sākumu. Izgudrojis vairākas mehāniskas ierīces, to skaitā kodu atslēgu. Kardāno vārdā nosaukts kardāna pārvads, kuru viņš aprakstījis, tomēr nav izgudrojis. Tāpat viņa vārdā nosaukta Kardāno formula, ar kuru var atrast kubiskā vienādojuma atrisinājuma saknes. Izgudrojis žiroskopa kardāniekari. Kriptogrāfijā ir pazīstams viņa radītais Kardāno režģis.

1570. gadā apvainots ķecerībā, jo 1554. gadā publicēja Jēzus horoskopu. Viņš tika arestēts un vairākus mēnešus pavadīja cietumā. Vēlāk dzīvoja Romā pāvesta apgādībā. Miris Romā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džerolāmo Kardāno***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 27062058
* LCCN: n50058796
* ISNI: 0000 0000 8105 2996
* GND: 11863822X
* SELIBR: 44666
* SUDOC: 026766582
* BNF: cb11895137c (data)
* BIBSYS: 90321882
* NLA: 35025785
* NDL: 00435258
* NKC: nlk20000082162
* SBN identifikators BVEV023437 nav derīgs.
* BNE: XX874161
* CiNii: DA00435783

 |

 |
**Sīkziedu žibulītis** (latīņu: *Euphrasia micrantha*) ir augu suga brūnkāšu dzimtā. Savvaļā tā ir sastopama Skandināvijā, Centrāleiropā un Rietumeiropā. Latvijā ir sastopama reti — galvenokārt Baltijas jūras piekrastē Kurzemē, kāpu mežos un sausās pļavās.

Sīkziedu žubulītis ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Sīkziedu žibulītis ir viengadīgs, 5—20 cm garš, kopumā ļoti slaids un skraji aplapots lakstaugs. Auga stublājs ir stāvs, tievs (diametrā ap 0,5 mm), sarkanīgi brūns, mazliet spīdīgs, zarains un kails.

Lapas ir sīkas, šauri olveidīgas, 0,3—0,6 cm garas un 0,2—0,4 cm platas. Tās ir cietas, it kā ādainas, spīdīgas, ar 3—4 smailiem zobiņiem katrā pusē. Lapas uz ir stublāja pretējas, sēdošas, parasti vairāk vai mazāk piespiestas pie stublāja. Ziedi ir izvietoti skrajā vārpā, to seglapas ir stāvas ar īlensmailiem zobiņiem. Zieda seglapas arī kailas. Vainags zili violets un divlūpains — uz apakšlūpas or tumšākas dzīslas un gaišs plankumu pie tās pamata. Auglis ir apmatota, otrādi olveida divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «sīkziedu žibulītis - Euphrasia micrantha Rchb. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-13.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Māstrihtas Universitāte** (angļu: *Maastricht University*, nīderlandiešu: *Universiteit Maastricht*) ir 1976. gadā dibināta valsts universitāte Nīderlandes pilsētā Māstrihtā, valsts dienvidos. Otra jaunākā universitāte valstī. 

Vairāk nekā puse no universitātes studentiem ir ārvalstnieki. Apmēram puse no bakalaura programmām ir angliski, bet maģistra un doktorantūras programmas gandrīz tikai angliski. Dibināta kā Limburgas universitāte (*Rijksuniversiteit Limburg*), pašreizējo nosaukumu ieguva 1996. gadā. Starptautiskos reitingos bieži atzīta par vienu no labākajām jaunajām universitēm pasaulē.

Universitātē ir 6 fakultātes. Universitātes sastāvā ietilpst arī Māstrihtas Universitātes koledža, Venlo Universites koledža. Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami sociālpsihologs Gērts Hofstede (*Geert Hofstede*), politiķis Jobs Kohens (*Job Cohen*).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Māstrihtas Universitāte***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 156933201
* LCCN: n99016914
* ISNI: 0000 0001 0481 6099
* GND: 10122205-1
* SUDOC: 071574875
* NKC: nlk20040152802

 |

 |
**Nacionālo bruņoto spēku Ādažu poligons** (dažreiz arī **Gaujas poligons** un **Lilastes poligons**) ir militārs poligons 13 335 hektāru platībā uz ziemeļaustumiem no Rīgas, Ādažu novada un Saulkrastu novada teritorijā.

Poligons izveidots militāro treniņu vajadzībām, to izmanto kaujas šaušanas un taktiskajām mācībām. Ādažu poligons dibināts 1927. gadā, kad Centrālā zemes ierīcības komisija, kas Latvijā realizēja agrāro reformu, kara resoram Ādažu pagastā piešķīra teritoriju Gaujas labajā krastā, kuru pārsvarā veidoja smilšaini līdzenumi, kāpas un to ieplakas. Latvijas PSR laikā poligonu plaši izmantoja, kā arī paplašināja Padomju armija.

Lielu daļu no poligona teritorijas aizņem aizsargājamo ainavu apvidus Ādaži, kurā ietilpst dabas liegums Lieluikas un Mazuikas ezers. Poligona ziemeļos atrodas dabas lieguma Dzelves-Kroņa purvs dienvidu daļa. Poligona teritorija ir arī putniem nozīmīga vieta "Ādaži".

Ādažu poligona teritorijā aizliegts ieiet un iebraukt bez saskaņošanas ar Ādažu poligona administrāciju.

NATO multinacionālā kaujas grupa
--------------------------------

2017. gadā Ādažu poligonā izvietoja NATO paplašinātās klātbūtnes (*Enhanced Forward Presence, EFP*) Latvijā kaujas grupu, ko 2023. gadā veidoja vairāk nekā 1700 karavīru no Albānijas, Čehijas, Islandes, Itālijas, Kanādas, Melnkalnes, Polijas, Slovākijas, Slovēnijas, Spānijas un Ziemeļmaķedonijas, kas rotācijas kārtībā pilda dienesta pienākumus Latvijā. 2023. gada 10. jūlijā Kanādas premjerministrs Džastins Trudo paziņoja, ka Latvijā papildus izvietos līdz 1200 Kanādas bruņoto spēku karavīru.

* NATO bruņutehnika Ādažu poligonā (2019)NATO bruņutehnika Ādažu poligonā (2019)
* NATO mācības Ādažu poligonā (2019)NATO mācības Ādažu poligonā (2019)
* NATO paplašinātās klātbūtnes Latvijā kaujas grupas struktūra (2020)NATO paplašinātās klātbūtnes Latvijā kaujas grupas struktūra (2020)

Atsauces
--------

1. ↑  «Poligons». *galerija.adazikultura.lv*. Skatīts: 2022-11-02.
2. ↑  «Skosmos: NLL-Geo: Ādažu poligons (Latvija)». *dati.lnb.lv*. Skatīts: 2022-11-02.
3. ↑   Ādažu poligonam - 85. gadadiena. Atjaunināts: 2022-11-02
4. ↑  Kanāda apņemas dubultot Latvijā izvietoto karavīru skaitu lsm.lv 2023. gada 10. jūlijā

Ārējās saites
-------------

* Par poligonu Ādažu novada mājaslapā
* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ādažu poligons***.
**"Jaunākās Ziņas"** bija politisks, sabiedrisks un literārs Baltijas provinču, vēlāk Latvijas, dienas laikraksts latviešu valodā. Iznāca no 1911. gada 8. decembra (Nr.1) līdz 1940. gada 9. augustam (Nr.180).

Vēsture
-------

"Jaunāko Ziņu" pirmais numurs tika iespiests 1911. gada 8. decembrī un maksāja tikai vienu kapeiku. To izdeva Antons Benjāmiņš, bijušais avīzes "Rīta Vēstnesis" redaktors kopā ar savu dzīvesbiedri Emīliju Elku (vēlāk Benjamiņu). Pirmais metiens bija 7000 eksemplāros. Savas darbības pirmajos gados tas orientējas uz strādniecību un mazturīgajām aprindām, atbalstot cīņu par lielākām darba algām un īsāku darba dienu.

Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas un jaunas ekonomiskās izaugsmes sākšanās 1911. gadā pieauga laikraksta tirāža, kas piesaistīja reklāmdevējus. Šajā laikā avīze bija 4—6 lappuses bieza. Ziņu informācija bija vienkārši sakārtota slejās ar vāji izteiktiem virsrakstiem, kas parasti bija "atslēgvārdi", piesaistot lasītāju uzmanību (zādzība, nodedzis, mironis, ielaušanās, kautiņš, nekārtības utml.). Centrālajā atvērumā (2.—3. lpp.) apakšdaļā bija kāds no bulvārromāniem turpinājumos.

Laikraksts turpināja iznākt arī Pirmā pasaules kara laikā, izņemot pārtraukumu no 1917. gada 21. augusta līdz 1918. gada 15. novembrim, kad laikraksta izdošanu atjaunoja. Pēc kara un Brīvības cīņu beigām Benjamiņu laikraksts "Jaunākās Ziņas" kļuva par ietekmīgāko dienas laikrakstu, kas aptvēra plašu lasītāju auditoriju. 1930. gados tā tirāža pieauga līdz 200 tūkstošiem eksemplāru, numuram maksājot no 6 līdz 10 santīmiem. Kad 1922. gada 24. maijā valdība pieņēma likumu par jauno ortogrāfiju, kas noteica arī atteikšanos no gotiskās jeb "vecās" drukas, laikraksts pārejai pretojās līdz 1935. gadam.

Pēc Latvijas okupācijas laikraksta izdošanu pārtrauca 1940. gada 9. augustā, pāris dienu pēc inkorporācijas PSRS. Laikraksta īpašnieci Emīliju Benjamiņu deportēja uz Usoļlagu.

Laikraksta redakcija no 1911. līdz 1912. gadam izdeva arī žurnālu "Atpūta".

Atsauces
--------

1. ↑  «Laikraksts "Jaunākās Ziņas", 1911. - 1935. gads». LNB Digitālā bibliotēka. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-09-22. Skatīts: 2016-10-15.
2. 1 2  «Preses raksturojums — teorija. Latvijas vēsture, 9. klase.». *www.uzdevumi.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-04-03.
3. ↑  «kulturmarka - Emīlija Benjamiņa». *www.kulturmarka.lv*. Skatīts: 2019-04-03.
4. ↑  «Franks Gordons: Rakstība un identitāte». *LA.lv* (latviešu). 2018-09-02. Skatīts: 2019-04-03.

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* Laikraksta arhīvs LNB Digitālajā bibliotēkā
**Stefans Grūbe** (vācu: *Stephan Grube*, latīņu: *Stephanus Gruben*) bija Rīgas virsbīskaps 12.03.1480. - 20.12.1483.

Virsbīskaps Stefans bija 14. Rīgas arhibīskapijas valdnieks, kura laikā no jauna atsākās Livonijas ordeņa uzbrukumi Rīgas arhibīskapa zemēm un Rīgas pilsētai. Rīgas pilsoņi kopā ar virsbīskapa karavīriem sekmīgi izturēja ilgstošu pilsētas aplenkumu, pēc kura viņi pārgāja pretuzbrukumā un nopostīja ordenim piederošo Rīgas pili un ieņēma Daugavgrīvas cietoksni. Pirmo reizi Livonijas ordeņa vēsturē Romas pāvests uzlika tam lāstu un atcēla mestru Berndu fon der Borhu no mestra amata.

Šajā laikā turpinājās arī Livonijas-Maskavijas kari starp Livonijas ordeni un Maskavijas lielkņazu Ivanu III.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "Bernhards Borchs, 39. Vācu ordeņa mestris, saņēma šo amatu 1477.gadā. [..] Šī mestŗa laikā atkal izcēlās kaŗš starp 14. Rīgas virsbiskapu **Stefanu Grūbi** un Rīgas pilsoņiem no vienas puses un ordeni no otras. Šo kaŗu izsauca mestris un viņa brālēns, Rēveles virsbiskaps Sīmanis Borchs. Rīgas biskapija atkal tapa atdota izlaupīšanai un Rīga ielenkta. Lai arī ilgais aplenkšanas laiks ļoti apgŗūtināja Rīgas pilsoņus un virsbiskapu, tomēr mestris nekā nepanāca, jo pilsoņi un virsbiskaps drošsirdīgi aizstāvēja pilsētu, tā ka mestrim ar kaunu bija jāatkāpjas. Pēc tam Rīgas pilsoņi galīgi nopostīja Rīgas pili, kuŗa par daudz tuvu bija uzcelta pie pilsētas, aplenca arī Daugavgrīvas pili un ieņēma viņu. Kad pāvests Siksts IV. dabūja zināt par mestŗa un viņa piekritēju netaisno rīkošanos, viņš uzlika viņiem baznīcas lāstus, kādēļ mestris Bernhards Borchs tika atcelts no amata, pēc tam, kad bija valdījis 9 gadus".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Rīgas arhibīskapi


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Reliģiskie amati un pozīcijas |
| Priekštecis: **Silvestrs Stodevešers**  |  **Rīgas arhibīskaps** 1480—1483 | Pēctecis: **Mihaels Hildebrands**  |
**Gardas ezers** (itāļu: *Lago di Garda*) ir pēc platības lielākais ezers Itālijas teritorijā. Atrodas Itālijas ziemeļos, pusceļā starp Milānu un Venēciju. Alpu ezers, ko veidojis ledājs pēdējā ledus laikmeta beigu posmā. Lielākais no Alpu dienvidu nogāzes ezeriem. Ūdens apmaiņas periods - 27 gadi.

Cipreses Gardas ezera krastā
Nozīmīgs tūrisma piesaistes objekts, tā krastos atrodas liels daudzums viesnīcu un kūrortu. Populārākie apskates objekti - senā, nocietinātā *Sirmione* pilsētiņa dienvidu piekrastē, Skaligēri pils, romiešu dzejnieka Katulla villa. Ezerā vairākas salas, lielākā - Gardas sala ar Bordžēzes villu.

Ezera pussalā izplūst sēravoti ar dziednieciskām īpašībām. Endēma foreļu suga — *Salmo carpio* L. Ezera piekraste, jo sevišķi rietumu piekraste, pazīstama ar citronu dārziem. Ezeram joprojām laba ūdens kvalitāte, jo sevišķi salīdzinot ar citiem Alpu dienvidu lielajiem ezeriem, taču planktona pētījumi norāda uz ūdens kvalitātes krišanos.

Zemūdens grēda starp Sirmiones pussalu un *Punta St. Vigione* sadala ezeru divās daļās. Rietumu daļa ir dziļākā un lielākā, austrumu baseins ir mazāks (7% no kopējā ezera tilpuma), un sasniedz 80 m dziļumu.

Līdz 1918. gadam ezera ziemeļu daļa piederēja Austroungārijai.

Limone
------

Ezera ziemeļrietumu piekrastē atrodas Limones ciematiņš. 1979. gadā 3,5% no ciematiņa iedzīvotājiem asinīs tika atklāts īpašs proteīns - apolipoproteīns A-1 MILANO. Šis proteīns ātri atbrīvo artērijas no taukiem, nogādājot taukus aknās, kur tie tiek pārstrādāti. Šāds proteīns var būt ļoti efektīvs cīņā pret aterosklerozi un infarktu. Proteīns nodrošina ciemata iedzīvotājiem ilgu mūžu — no aptuveni 1000 iedzīvotājiem 12 ir vecāki par 100 gadiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Gualandri V, Franceschini G, Sirtori CR, *et al.* (1985). "AIMilano apoprotein identification of the complete kindred and evidence of a dominant genetic transmission". *Am. J. Hum. Genet.* 37 (6): 1083–97. PMC 1684746. PMID 3936350.

Ārējās saites
-------------

* Tīkla kameras ap Gardas ezeru
* Mondophoto.net - vairāk kā 250 ezera attēlu
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 239869389
* LCCN: sh85053064
* GND: 4139154-8
* SUDOC: 116460784
* NKC: ge243762

 |

 |
**Krievijas Federācijas Federālā sapulce** ir Krievijas Federācijas parlaments, augstākā pārstāvniecības un likumdošanas institūcija Krievijā (atbilstoši Krievijas Federācijas Konstitūcijas 95. pantam)

Federālās sapulces statusu nosaka Krievijas Federācijas Konstitūcijas 5. daļa.

Federālās sapulces funkcijas ir sadalītas starp divām parlamenta palātām — Valsts domi un Federācijas padomi (atbilstoši Krievijas Konstitūcijas 95. pantam).

Abas palātas var sapulcēties kopīgām sēdēm, lai noklausītos ikgadējo Krievijas Prezidenta ziņojumu par situāciju valstī, Krievijas Federācijas Konstitucionālās tiesas ziņojumus, kā arī lai noklausītos ārvalstu vadītāju uzstāšanos (Krievijas konstitūcijas 100. pants).

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Federācijas Federālās sapulces mājas lapa
* Russian Federation Today—Oficiālais Federālās padomes izdevums

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 138868447
* LCCN: n94027285
* NKC: ko2007416540

 |

 |
**Stefano Rosselli del Turko** (itāļu: *Stefano Rosselli del Turco*; 1877. gada 27. jūlijs Florence — 1947. gada 18. augusts Florence) bija Itālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Aristokrātiskas ģimenes atvase, mantojis marķīza titulu. Bijis viens no labākajiem Itālijas šahistiem 1920. un 1930. gados. Piedalījies pirmajos desmit Itālijas šaha čempionātos. Uzvarējis neoficiālajos (1919, 1920, 1922) un oficiālajos (1923, 1931) Itālijas šaha čempionātos. Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks, kuros labāko rezultātu sasniedzis 1931. gadā Nicā, kad dalījis 2.-3. vietu.

1928. gadā Hāgā pārstāvējis Itāliju Pasaules amatieru šaha meistarsacīkstēs, kurās dalījis 9.-11. vietu (uzvarēja Makss Eive).

Pārstāvējis Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (1927, 1931-1937);
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 2 reizes (1924, 1936).

Pazīstams arī kā šaha žurnālists. No 1911. līdz 1916. gadam un no 1924. līdz 1943. gadam bijis žurnāla *L'Italia Scacchistica* dibinātājs un redaktors.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad The Hague 1928: Amateur World Championship
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Stefano Rosselli
3. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Stefano Rosselli

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 287233277
* ISNI: 0000 0003 9305 2776
* NLA: 35713130

 |

 |
**Gunārs Krollis** (1932) ir latviešu grafiķis. Latvijas Mākslas akadēmijas profesors, Grafikas katedras Oforta darbnīcas vadītājs (1987—2006).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1932. gada 23. jūnijā Rīgā. Mācījās Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā (1948—1953), studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Grafikas nodaļā (1954—1960). 1963. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienībā.

1974. gadā Krollis sāka strādāt par Latvijas Mākslas akadēmijas Grafikas nodaļas pedagogu, 1987. gadā ievēlēts par profesoru un Grafikas katedras Oforta darbnīcas vadītāju. 1977. gadā viņš piedalījās dekoratīvo keramikas panno izveidē Taškentas metro stacijai *Čilanzor*, bija Starptautisko Grafikas mākslas triennāļu žūrijas loceklis Vācijā un Polijā (1976, 1980, 1984, 1986).

Darbi
-----

Kopš 1958. gada ir veidojis grāmatu dizainu un ilustrācijas vairāk nekā 200 grāmatām. Sarīkojis vairāk nekā 40 personālizstāžu Latvijā un ārvalstīs.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Valsts Ļeņina Komunistiskās Jaunatnes savienības prēmija (1967)
* Latvijas PSR Tautas mākslinieks (1979)
* Latvijas PSR Valsts prēmija (1982)
* Pirmā prēmija un medaļa Māstrihtas starptautiskā grafikas biennālē (1994)
* Latvijas Mākslinieku savienības Zelta medaļa par radošo darbu (1997)
* Pastariņa prēmija par gada labākās grāmatas ilustrācijām (2007)

Atsauces
--------

1. ↑  Hook: Ташкентское метро — хранилище советской эстетики
2. ↑  lza.lv[novecojusi saite]
**Gunārs Dāboliņš** (dzimis 1956. gada 14. martā) ir bijušais Latvijas Valsts robežsardzes priekšnieks.

Dzimis Jēkabpils rajona Viesītes pilsētā. Pēc Ogres vidusskolas pabeigšanas iestājies Kijevas augstākajā kara-jūras politiskajā skolā, kuru 1978. gadā absolvēja (iegūstot stūrmaņa diplomu). Pēc tam, no 1979. līdz 1983. gadam, dienējis PSRS Ziemeļu kara flotē un vēlāk, no 1983. līdz 1992. gadam, Baltijas kara flotē. 1986. gadā absolvējis Maskavas kara politiskā akadēmiju.

1992. gada 31. martā tika iesaukts Latvijas Republikas Aizsardzības spēkos (kopš 1995. gada Latvijas Nacionālie bruņotie spēki). No 1. maija līdz 6. novembrim bija Latvijas Republikas Aizsardzības spēku Robežsargu brigādes 6. Liepājas Robežsargu bataljona nodaļas priekšnieks. No 6. līdz 29. decembrim bija Robežsargu brigādes Liepājas robežsargu bataljona Stacijas nodaļas priekšnieka vietnieks. Pēc tam, līdz 1994. gada maijam, bija Robežsargu brigādes 6. Liepājas robežsargu bataljona Robežapsardzības nodaļas priekšnieks. Tajā pašā gadā vairākus mēnešus pildīja Robežsargu brigādes štāba Robežapsardzības nodaļas priekšnieka vietnieka pienākumus.

23. augusta tika iecelts par Robežsargu brigādes štāba robežapsardzības daļas priekšnieka vietnieks — robežkontroles nodaļas priekšnieku. 1995. gadā bija Robežsargu brigādes štāba Robežapsardzības daļas priekšnieks — štāba priekšnieka vietnieks un vēlāk Robežsargu brigādes komandiera vietnieks — štāba priekšnieks. 6. decembrī kļuva par Robežapsardzības spēku štāba priekšnieks - komandiera vietnieku.

Šajā amatā viņš bija līdz 1996. gada augustam, kļuva par Robežapsardzības spēku komandieri. 1997. gadā robežsardze pārgāja Iekšlietu ministrijas pārziņā. Amata nosaukums tika mainīts uz Robežsardzes priekšnieks, bet kopš 1998. gada Dāboliņš ir Valsts robežsardzes priekšnieks. 1999. gadā ieguvis robežsardzes ģenerāļa pakāpi. Par pašaizliedzību un panākumiem, strādājot Latvijas valsts un tautas labā, 2004. gadā tika apbalvots ar Ministru kabineta Atzinības rakstu, bet 2008. gada 11. novembrī apbalvots ar Viestura ordeni (I šķiras), par sevišķiem nopelniem valsts robežas apsargāšanā.

2009. gada marta beigās iesniedza lūgumu atbrīvot viņu no ieņemamā amata un atvaļināt no dienesta robežsardzē no 14.aprīļa. Iekšlietu ministre Linda Mūrniece šo lūgumu akceptēja. Pēc robežsardzes atstāšanas iestājās Tautas partijā. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz vietu Rīgas domē, bet netika ievēlēts.

Atsauces
--------

1. ↑  «"Liepājas skartie" (intervija ar G. Dāboliņu)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 10. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 2. janvārī.
2. ↑  Delfi.lv (30.03.09)
3. ↑  liepājniekiem.lv (10.11.08)[novecojusi saite]
4. ↑  Diena:Robežsardzes priekšnieks Dāboliņš iesniedz atlūgumu (30.03.09.)
5. ↑  CVK kartīte[novecojusi saite]
6. ↑  «Rīgas domes vēlēšanu rezultāti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 19. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 7. jūlijā.
**Sergejs Duks** arī **Sergejs Duka** (1902-1973) bija latviešu mūziķis, koru diriģents. Organizēja latviešu dziesmu svētkus un veidoja tautas dziesmu apdares. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1902. gada 15. janvārī Beļavas pagasta "Baranos". Mācījās Rīgas garīgajā skolā un seminārā, pēc tam mūzikas pedagoģiju pie E. Vīgnera Fonoloģijas institūtā. Līdz 1932. gadam studēja Latvijas konservatorijā mūzikas teoriju pie J. Kārkliņa, kompozīciju pie J. Vītola un diriģēšanu pie P. Jozuus. Bija dziedāšanas biedrības "Daina" jauktā kora diriģents no 1924. gada līdz 1942. gadam, Krustpils un apkārtnes kultūras biedrības kora diriģents. 
Bija Rēzeknes tautas konservatorijas dibinātājs (1932) un direktors (1934-1935), 3. Latgales dziesmu svētku (1935) un Jaunlatgales apriņķa dziesmu svētku virsdiriģents (1936). Piedalījās arī 7. 8. un 9. Vispārējo dziesmu svētku sagatavošanā, strādāja Latvijas Radiofonā un vadīja vīru kori "Dziedonis" (1939).

Otrā pasaules kara beigās pārcēlās uz dzīvi Litenē, kur strādāja par skolotāju (1944 -1957), organizēja un vadīja kori. Bija Gulbenes apriņķa dziesmu svētku virsdiriģents. 
1957. gadā pārcēlās uz dzīvi Smiltenē, kur izveidoja un vadīja Smiltenes mūzikas skolu, vadīja Smiltenes vīru kori "Dziedonis".

Miris 1973. gada 4. jūnijā Smiltenē, apglabāts Stāmerienā.

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
Lūk, roze zied

Komponista Jurjānu Andreja skaņdarbs, izpilda vīru koris "Dziedonis", diriģents Sergejs Duks |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šī faila atskaņošanā.* |

Apbalvojumi
-----------

* Atzinības krusts — 5. šķira Nr. 1249 (1939)
* Latvijas PSR AP Prezidija Goda raksts (1948)

Atsauces
--------

1. ↑  Latgales dati
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  "Diriģents Sergejs Duks par "Dainas" dainu vakaru", *Pēdējā brīdī*, Nr. 2 1928. gada 13. decembrī, 6.lpp.
4. ↑  *Latvis*, Nr.2150. 1928. gada 14. decembris. 8.lpp
5. ↑  Mogge, Willy. "Musik in Riga - Konzert des "Daina" Chors", *Deutsche Zeitung im Ostland*, Nr.85. 26. Marz 1942. S.3
6. ↑  *Krustpilietis*, Nr.10. 1927. gada 7. jūlijā. 75.lpp
7. ↑  «Austrālijas Latvietis. - 1973.g. 20.jūlijs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 17. martā.
8. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr. 127 (08.06.1940), 2. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 10.02.2016.
9. ↑  Cīņa Nr.175 (25.07.1948), 2. lpp.
***Donda*** ir amerikāņu repera Kanje Vesta desmitais studijas albums, kas tika izdots izdevniecībā GOOD Music 2021. gada 29. augustā, un tā izplatīšanu nodrošināja Def Jam Recordings, kas ir viņa pēdējā sadarbība ar izdevniecību. Vests 2021. gada vasarā ierakstīja lielu daļu materiāla vairākās vietās, tostarp Bighorn Mountain Ranch Vaiomingā un Mercedes-Benz stadionā Atlantā. Tajā piedalās Sunday Service Choir*,* Jay-Z*,* Playboi Carti*,* Lil Baby*,* The Weeknd*,* Vory*,* Kid Cudi*,* DaBaby*,* Baby Keem un Merilins Mensons, kā arī dažādi citi; Krisa Brauna vokāls tika iekļauts arī pirms albuma atjaunināšanas. Vests, *BoogzDaBeast*, *Dem Jointz*, Maiks Dīns un *Ojivolta* galvenokārt veica albuma producēšanu.

Sākotnējā Donda versija sākotnēji tika izlaista 2020. gada jūlijā ar nosaukumu *God's Country*, taču pirms tās galīgās izlaišanas piedzīvoja vairākas aizkavēšanās un nepārtrauktas dziesmas un dziesmu saraksta izmaiņas. Albuma stils ir dažādi aprakstīts kā hip hops, gospels, progresīvais reps un pops, un tajā ir iekļauti trapa un drill elementi. Tas ir gan minimālistisks, gan maksimālistisks, ar tumšāku lirisku saturu un mazāku bungu izmantošanu salīdzinājumā ar West iepriekšējiem centieniem. Izpētītās tēmas ir reliģija, Kanje šķiršanās no Kimas Kardašjanas un viņa māte Donda Vesta, albuma vārdamāsa, kurai izdevums ir veltīts.

Pēc tās izlaišanas Kanje Vests apsūdzēja Universal Music Group par *Donda* izlaišanu bez viņa apstiprinājuma, ko izdevniecība noliedza. "Hurricane" tika izdots kā galvenais singls 2021. gada septembrī, un novembrī tam sekoja gan "Believe What I Say", gan "Off The Grid". Albums polarizēja mūzikas kritiķus, īpaši tā saliedētības dēļ. Daži atzīmēja uzlabojumus, salīdzinot ar Vesta iepriekšējo darbu, un uzteica kompozīciju, lai gan daudzi recenzenti kritizēja ilgo izpildes laiku. Neskatoties uz to, vairākas publikācijas Donda tika nosauktas par vienu no 2021. gada labākajiem albumiem, un 64. Grammy balvu pasniegšanas ceremonijā tika nominēts gan Gada albumam, gan Labākajam repa albumam, savukārt "Jail" un "Hurricane" ieguva attiecīgi labākās repa dziesmas un labākā melodiskā repa izpildījuma kategorijās.

Sākotnēji *Donda* ieguva visvairāk albuma pirmās dienas straumējumu 2021. gadā gan pakalpojumā Apple Music, gan Spotify. Tas bija desmitais Vesta tops pēc kārtas ASV Billboard 200, salīdzinot Eminem uzstādīto rekordu. Tas sasniedza virsotni 18 citos reģionos, tostarp Austrālijā, Francijā un Apvienotajā Karalistē, kļūstot par Vesta pirmo albumu pirmajā vietā otrajā valstī. Amerikas Savienotajās Valstīs Amerikas Ierakstu industrijas asociācija (RIAA) albumam ir piešķirts platīna statuss, kā arī Kanādā un Jaunzēlandē, attiecīgi, Music Canada (MC) un Recorded Music NZ (RMNZ).. Dabebija un Merilina Mensona uzstāšanās izraisīja pretrunas auditorijā, jo viņu atsevišķie apgalvojumi par homofobiju un seksuālu vardarbību. 2021. gada oktobrī tika izdots Stem Player, kas lietotājiem ļāva remiksēt dziesmas un pievienot jaunas, savukārt luksusa izdevums tika izlaists 14. novembrī.
**Mičigans** (angļu: *Lake Michigan*) ir viens no pieciem Lielajiem ezeriem un vienīgais, kas pilnībā atrodas ASV teritorijā (Indiānas, Ilinoisas, Viskonsinas un Mičiganas štati). Ezera nosaukums cēlies no odžibvu indiāņu vārda *mishigami* — ‘lielais ūdens’. Piektais lielākais ezers pasaulē. Krasta līnijas garums ir 2633 km. Ezers atrodas vienā līmenī ar Hūronu, ar kuru tas ir savienots. Ģeoloģiski un hidroloģiski Hūrons un Mičigans ir viens ezers, būtībā — pasaulē lielākais ezers.[*nepieciešama atsauce*] Tomēr abi ezeri ir ģeogrāfiski nošķirti.

Mičigana krastos dzīvo ap 12 miljoni cilvēku. Mičiganas štata ziemeļu daļā gar ezera krastu izvietotas daudzas atpūtas un tūristu pilsētas. Kopumā ezera krastā atrodas 18 pilsētas, kurās iedzīvotāju skaits pārsniedz 30 000.

Ļoti populāras ir Mičigana pludmales, jo sevišķi Mičiganas štatā un Indiānas ziemeļu daļā.[*nepieciešama atsauce*] Šī iemesla dēļ Mičiganu nereti dēvē par "trešo krastu" - pirmie divi ir Atlantijas un Klusā okeāna krasti. Ūdens temperatūra tūrisma sezonas laikā ir 13—21 °C; pludmales ir no skaistām kvarca smiltīm. Čikāgas pilsēta ik gadus ieved jaunas smiltis pilsētas pludmalēm.

Mičigana krastā atrodas viens no pasaules iespaidīgākajiem pilsētu siluetiem - Čikāgas debesskrāpju rajons. No lielākās daļas ezera krastu otru krastu nevar redzēt.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mičigans***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* ASV Vides aizsardzības aģentūras Lielo ezeru atlass

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts
* Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315125114
* LCCN: sh85084706
* GND: 4281497-2

 |

 |
Livonijas atskaņu hronikas titullapa (K. Hēlbauma izdevums, 1872).
**Jaunākā atskaņu hronika**, saukta arī par **Rīmju hroniku** (vācu: *Die jüngere livländische Reimchronik*) ir trešā senākā Livonijas hronika aiz Vecākās atskaņu hronikas un Livonijas Indriķa hronikas par notikumiem, kas vēsta par notikumiem Livonijas konfederācijas valstīs un kaimiņzemēs 1315.-1348. gadā.

Tapšana
-------

Hronikas oriģināls ir uzrakstīts lejasvācu valodā un tās autors ir katoļu priesteris Bartolomejs Hēneke no Osnabrikas (*Bartholomäus Hoeneke*), kas bija Livonijas ordeņa kapelāns laikā, kad valdīja mestri Eberhards fon Monheims, Burhards fon Dreilēbens un Gosvins fon Hērike. Kā kapelāns viņš vienlaikus bija galma priesteris, rakstvedis un diplomāts. Domājams, ka hronika rakstīta kā vecākās atskaņu hronikas turpinājums, jo oriģināls esot atrasts vienā sējumā. 

Hēnekes rakstītais oriģināls nav saglabājies, bet to savā hronikā 1556.-1560. gadā prozā pārlika Livonijas ordeņa dienestā esošais Brēmenes domkapitula sekretārs J.Renners. Rennera rakstītā hronika tika atrasta tikai 1870. gadā Brēmenē, pēc kuras K.Hēlbaums rekonstruēja hronikas sākotnējo tekstu un izdeva to 1872. gadā.

Saturs
------

Hronika sākas ar 1315.-1317. gada lielo badu, kam vēlāk sekoja mēris. Otrajā daļā aprakstīts mestra Monheimas Eberharda valdīšanas laiks, it īpaši Rīgas pilsētas aplenkšana un ieņemšana 1330. gadā, lietuviešu 1330. gada uzbrukumu Piltenei, Dobeles (1335) un Tērvetes (1339) piļu ataunošanu, Upītes zemes iekarošanu un piešķiršanu ordeņa Kurzemes kapitulam 1338. gadā. Trešajā daļā ietverti notikumi mestra Dreilēbena valdīšanas laikā, sevišķi 1340.-1342. gada karus ar Pleskavas valsti un krievu iebrukumus Livonijas valstu teritorijā. Karošanas paņēmienus hronists raksturojis ar formulu "laupīja, slepkavoja, dedzināja", piebilstot, ka krievi - iebrukuši Gaujienā - "nogrieza sievietēm krūtis un bāza tās vīriešiem mutē"[1]. Ceturtā daļa satur ziņas par 1343.-1344. gada Harijas, Vīkas un Sāmsalas igauņu sacelšanos, ko hronists apraksta ar dienasgrāmatas pilnību. Piektajā daļā hronika sniedz faktus par 1345.-1348. gada kariem ar Lietuvu ordeņa mestra Hērikes vadībā un lietuviešu iebrukumiem Livonijas ordeņa kontrolētajā Latgalē un Rīgas arhibīskapijas teritorijā. Hronikā minēts, ka ordenim pakļautajiem latviešiem bija jāpiedalās visos ordeņa karos ar Lietuvas un Pleskavas zemēm.

Hronikas izdevumi
-----------------

* Die jüngere livländische Reimchronik des Bartholomäus Hoeneke, 1315-1348. Hrsg. von dr. K. Höhlbaum. Duncker & Humblot, Leipzig 1872.

Literatūra
----------

* L. Arbuzovs juniors. Rīmju chronikas. Latviešu Konversācijas vārdnīcas 18.sējums, Rīgā 1939.;
* L. Mackensen. Zur deutschen Literatur Altlivlands : Untersuchungen. Würzburg: Holzner Verlag, 1961. 84 S. mit Abb.
* Johann Renner’s Livländische Historien. Hrsg. von R.Hausmann und K.Höhlbaum. - Göttingen, 1876. - 427 S.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvju enciklopēdija. 2.sējums, 1534.-1535.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 6. janvārī. Skatīts: 2009. gada 10. oktobrī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas hronika
**Sergejs Fedorčuks** (ukraiņu: *Сергій Анатолійович Федорчук*; dzimis 1981. gada 14. martā Vinnicā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2002).

Biogrāfija
----------

Četras reizes uzvarējis Ukrainas jauniešu šaha čempionātos: 1997. gadā U16 vecuma grupā, 1998. gadā U20 vecuma grupā, 1999. gadā U18 vecuma grupā, 2000. gadā U20 vecuma grupā. 1995. gadā Verdenā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2002. gadā dalījis otro vietu Ukrainas šaha čempionāta finālā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā divas reizes dalījis pirmo vietu Francijas šaha festivālā *Cappelle-la-Grande Open* (2008, 2013), uzvarējis Nantē (2009), bijis pirmais Parīzes pilsētas atklātajos šaha čempionātos (2009, 2012), dalījis pirmo vietu Dāvida Bronšteina memoriālā Minskā (2014). 2014. gadā Jūrmalā uzvarējis Vladimira Petrova memoriālā ātrajā šahā.

Pārstāvējis Ukrainas komandu Eiropas komandu šaha čempionātā 2013. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Fedorčukam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2002. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  "Tournament report March 2010: 8 Open de Nantes"
2. ↑  Three winners in Minsk
3. ↑  Sergey Fedorchuk winner of Vladimir Petrov Memorial 2014
4. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Sergei Fedorchuk

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)