**Polijas vācu okupācija** bija Polijas teritorijas okupācija, ko Otrā pasaules kara laikā īstenoja nacistiskā Vācija. Okupācija sākās ar vācu karaspēka iebrukumu Polijā 1939. gada 1. septembrī un beidzās 1945. gadā, kad Sarkanā armija pēc ilgstošām cīņām padzina vācu karaspēku no Polijas.

Nacistiskā Vācija īstenoja genocīda politiku, iznīcinot civiliedzīvotājus. Okupācijas laikā gāja bojā aptuveni 6 miljoni Polijas iedzīvotāju (aptuveni 21,4 % no kopējā iedzīvotāju skaita), no kuriem lielākā daļa bija ebreji.

Okupācija
---------

Pēc Polijas sadalīšanas starp Vāciju un Padomju Savienību lielākā daļa Polijas teritorijas nonāca nacistiskās Vācijas rokās. Šajā daļā dzīvoja lielākā daļa etnisko poļu. Padomju Savienība saņēma Rietumukrainas un Rietumbaltkrievijas teritoriju aiz Pirmā pasaules kara beigās noteiktās Kerzona līnijas, kuru Polija šķērsoja 1920. gadā, ieņemot teritorijas, kur iedzīvotāju vairākums ziemeļos bija baltkrievi, bet dienvidos — ukraiņi. 

1939. gada 8. oktobrī saskaņā ar Ādolfa Hitlera dekrētu lielākā daļa Rietumpolijas (aptuveni 94 tūkstoši km²) tika pievienota Vācijai. Šajā teritorijā dzīvoja aptuveni 10 miljoni cilvēku, no kuriem lielākā daļa bija poļi. Vācijas valdība uz šīm teritorijām pārvietoja aptuveni 600 000 vāciešu no Austrumeiropas un 400 000 vāciešu no nacistiskās Vācijas. Līdz 1942. gadam Polijā iebraukušo vāciešu skaits sasniedza divus miljonus. Līdz 1944. gada beigām aptuveni 450 000 pirmskara Polijas pilsoņu tika iesaukti vācu armijā.

Vācijai pievienotajās poļu zemēs iedzīvotāji tika iedalīti kategorijās ar atšķirīgām tiesībām atkarībā no tautības un izcelsmes, tika uzsākta "rasu politikas" īstenošana. Vācu tautības pilsoņiem ("*Reichsdeutsche*" un "*Volksdeutsche*") bija priviliģēts stāvoklis, poļiem tika atņemtas pilsoniskās tiesības, bet atsevišķas iedzīvotāju kategorijas (ebreji, čigāni, garīgi slimi...) tika pakļautas fiziskai iznīcināšanai. Nacisti konsekventi īstenoja politiku, kuras mērķis bija šķelt un iekšēji sašķelt okupētajā Polijas teritorijā dzīvojošos iedzīvotājus un kurināt etniskos konfliktus. 

No 1939. gada septembra līdz 1940. gada aprīlim metodiski tika sodīti aptuveni 50 000 skolotāju, priesteru, brīvo profesiju pārstāvju un vietējo muižnieku, sabiedrisko un politisko darbinieku, kā arī atvaļināto karavīru un patriotisko organizāciju biedru. Vēl 50 000 tika deportēti uz koncentrācijas nometnēm, kur izdzīvoja tikai neliela daļa no viņiem. Slepkavības tika īstenotas dažādos Polijas reģionos. Polijas iedzīvotāji tika masveidā vesti uz Vāciju piespiedu darbiem. 

Ģenerālgubernatora teritorijā tika atcelti darba likumi un sociālās garantijas, tika noteikta 12 stundu darba diena.

Okupācijas rezultāti
--------------------

Kopumā Polija Otrajā pasaules karā zaudēja 21,3% iedzīvotāju (6 028 000 nogalināto un mirušo, no kuriem 644 000 gāja bojā kara laikā un 5 384 000 okupācijas laikā), 2 841 500 Polijas pilsoņu tika aizvesti uz Vāciju piespiedu darbiem. Starp bojāgājušajiem bija augsti kvalificēti speciālisti, kuru nāve bija smags trieciens Polijas attīstībai: 17 000 skolotāju, aptuveni 6000 ārstu, inženieru, zinātnieku, radošās inteliģences pārstāvju.

Kopējie kara darbības un vācu okupācijas laikā Polijas teritorijā nodarītie zaudējumi sasniedza 38% nacionālās bagātības, tika iznīcināti 20% rūpniecības uzņēmumu, 60% veselības aprūpes iestāžu, vairāk nekā 63% skolu ēku un zinātnisko iestāžu, vairāk nekā 353 000 (22%) zemnieku saimniecību, 30% Polijas iedzīvotāju personīgā īpašuma. Trešdaļa iedzīvotāju palika bez pajumtes, 50 % lauksaimniecībā izmantojamās zemes netika apstrādāti, finanšu, transporta un tirdzniecības jomā valdīja haoss.

Ārējās saites
-------------