recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oļegs Zolotovs** (krievu: *Олег Золотов*, dzimis 1963. gada 24. janvārī Rīgā, miris 2006. gada 24. jūlijā Rīgā) bija Latvijas krievu dzejnieks.

Biogrāfija
----------

O. Zolotovs uzaudzis Rīgā, mācījies Rīgas pedagoģiskajā skolā, Kuibiševas mūzikas augstskolā, vēlāk apguvis mūrnieka-podnieka profesiju. Strādājis par krāšņu mūrnieku, skursteņslauķi un teātra administratoru. 80. gadu beigās kļuvis par vienu no spilgtākajiem žurnāla "Avots" krievu izdevuma „Rodņik" loka autoriem. Publicējies galvenokārt periodiskos izdevumos. Vienīgais dzejoļu krājums „18 октября" (18. oktobris) 1993. gadā iznācis "samizdatā", vēlāk, 2006. gadā izdota tā papildināta versija. Atdzejojis krievu valodā Jāņa Rokpeļņa dzeju. Atdzejojumi latviešu valodā publicēti kopš 2006. gada. 

O. Zolotovs tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem Latvijas krievu dzejniekiem. Viņa daiļradē antīki motīvi, franču modernisma dzejas ietekme, kā arī iedvesmošanās no sava laikmeta dzejniekiem, kuri piesaukti vairākos dzejoļos.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzejoļu krājums

* *18 октября*. Rīga: Pop-front, 2006.

### Dzeja kopkrājumos

* *Орбита 3. Aльманах.* Рига: Орбита, 2001.
* *Освобожденный Улисс: современная русская поэзия за пределами России*. Москва: Новое литературное обозрение, 2004.
* *Krievu mūsdienu dzeja Latvijā, 1985-2005*. Rīga: Orbīta, 2008, atdz. K. Vērdiņš.
* *Русская поэзия Латвии: конец XX - начало XXI века. Том 1.* Ludza: Aleksandrs Jakimovs, 2014.
* *Dziedāšanas sezona: pasaules krievu dzejas tulkojumi*. Rīga: Literatūras kombains, 2019, atdz. M. Asare.

Atsauces
--------

1. ↑  Oļegs Zolotovs. Satori.lv.
**Rīgas loža "Hanziešu uzticība"** (vācu: *Hanseatentreue*) bija militārā brīvmūrnieku loža Rīgā, kas strādāja Vācijas Brīvmūrnieku Lielās Zemes Ložas rituālā. 2014. gada 1. novembrī loža tika reaktivēta ar nosaukumu **Hanzas uzticība** Ventspilī, ņemot vērā šīs pilsētas seno saistību ar Hanzas savienību.

Priekšvēsture
-------------

Pēc Rīgas operācijas 1917. gada 3. septembrī Vācijas impērijas karaspēks ieņēma Rīgu. 1916. gada 24. jūnijā iesvētītā Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos" Rīgā kopā ar diviem agrākajiem Rīgas brīvmūrniekiem izveidoja brīvmūrnieku biedrību "Hanziešu uzticība", kuras saieti kopš 1917. gada 8. decembra notika Vecrīgas namā Pils ielā 17/1. Ložas dibināšanu atbalstīja Hanzas pilsētu Brēmenes, Lībekas un Hamburgas ložas. Biedrības vadītājs bija vācu virsnieks Hincpeters (*Hintzpeter*).
Pēc 1918. gada Novembra revolūcijas militārā loža 1918. gada 17. novembrī tika pārveidota par ložu "Hanziešu uzticība Rīgā" (*Hanseatentreue in Riga*). 1918. gada decembra beigās vācu karaspēks atkāpās no Rīgas un ložas darbība tika pārtraukta.

Ložas atjaunošana
-----------------

Tieši piecus gadus pēc ložas dibināšanas un latviešu kuģu kapteiņa Mārtiņa Sniķera ierosmes 1924. gada 17. novembrī Rīgā dzīvojošie brīvmūrnieki un bijušie "Hanziešu uzticības" brāļi nodibināja Rīgas ložu "Jāņuguns".
2014. gadā ložu atjaunoja ar nosaukumu "Hanzas uzticība".

Atsauces
--------

1. ↑  Friedrich Hasselbacher: Feldlogen im ersten Weltkrieg - Teil 12 Freimaurer-Wiki
2. ↑  Manfred Steffens. Freimaurer in Deutschland: Bilanz eines Vierteljahrtausends C. Wolff, 1964 - 636 S.

Skatīt arī
----------

* Rīgas loža "Jāņuguns"
Vācu karalistes (*regnum Teutonicorum*) karte Svētās Romas impērijā, ap 1000.gadu
**Vācijas karaliste** (latīņu: *Regnum Teutonicum*, vācu: *Deutsches Reich*) vēsturiski formāls apzīmējums reāli nekad nepastāvējušai valstij, kas izmantota Svētās Romas impērijā. Impērijai izplešoties un iekļaujot nevācu zemes – Itālijas karalisti (951), Bohēmijas kņazisti (1004), Burgundijas karalisti (1032), par Vācijas karalisti tika saukta sākotnējā Austrumfranku valsts teritorija, kuru galvenokārt apdzīvoja ģermāņi.

Vācu karalis
------------

Terminu *Rex Teutonicorum* (teitoņu karalis), pirmo reizi izmanto pāvests Gregors VII investitūras stīda laikā, kā neglaimojošu terminu attiecībā pret imperatoru Heinrihu IV, lai samazinātu viņa prestižu līdz parasta karaļa līmenim. Reaģējot, Heinrihs IV sāka lietot titulu *Rex Romanorum* (Romiešu karalis), lai demonstrētu savas tiesības valdīt visā Svētās Romas impērijas teritorijā. 

Titulu "Vācijas karalis" sākotnēji attiecināja uz vācu kūrfirstu ievēlētu jauno valdnieku, pirms tā oficiālās kronēšanas par pārējo impērijas zemju karali un imperatoru. Lai arī jaunievēlētais valdnieks jau uzreiz pildīja imperatora funkcijas, oficiāli par imperatoru viņš kļuva tikai pēc kronēšanas ceremonijas Romā, kas dažreiz notika vairākus gadus vēlāk, vai nenotika nemaz. 12. gadsimtā par nākamo imperatoru ievēlētais valdnieks sāka pieņemt titulu "Romiešu karalis", lai demonstrētu savas tiesības uz visu impēriju. 

Par Vācijas karalisti citu valstu valdnieki turpināja saukt tradicionālās vācu zemes. Termins *regnum Germaniae* (Vācijas karaliste) vācu dokumentos sāk parādīties 14. gs. taču tā nekad neveidojās par reālu karalisti, jo vācu zemes bija sadalītas augstmaņu valdījumos, un imperatoram piederēja tikai fragmentāras impērijas zemes un paša dinastijas īpašumi. 

1508. gadā Maksimiliāns I ar pāvesta piekrišanu uzreiz pēc ievēlēšanas sāka lietot titulu *Imperator Electus* (Izvēlētais imperators), kas nozīmēja, ka imperatora tituls nāk līdz ar ievēlēšanu, nevis kronēšanu Romā, kas drīz tika izbeigta vispār. Tikko ievēlētais valdnieks turpmāk joprojām pieņēma Romiešu karaļa titulu, un tad tika kronēts par imperatoru. Sākās tradīcija troņmantinieku vēl imperatora dzīves laikā iecelt par Romiešu karali, lai norādītu dinastisko turpināšanos, līdzīgi kā mūsdienās Lielbritānijas troņmantinieks ir Velsas princis.

Literatūra
----------

* Carlrichard Brühl: *Die Geburt zweier Völker.* Köln u. a. 2001.
* Walter Mohr: *Von der Francia Orientalis zum Regnum Teutonicum.* In: *Archivum Latinitatis Medii Aevi.* Bd. 27, 1957, S. 27–49.
**Sarkanā guntiņa** (latīņu: *Lychnis chalcedonica*) ir augu suga neļķu dzimtā. Savvaļā tā ir sastopama Austrumeiropā un Āzijā. Latvijā suga ir vietām plaši kultivēts krāšņumaugs, kurš dabā ir reti sastopams pamestu mājvietu apkaimē, ceļmalās un nezālienēs mītņu tuvumā; Latvija ir ziemeļrietumos no dabiskā izplatības apvidus.

Apraksts
--------

Sarkanā guntiņa ir daudzgadīgs, 50—130 cm garš lakstaugs. Stublājs ir stāvs, vienkāršs vai zaro maz, klāts ar skarbiem matiņiem. Lapas ir olveidīgas vai iegareni olveidīgas. Lapas mala un dzīslas ir ar skarbiem matiņiem, pamats sirdsveidīgs, gals smails. Ziedi ir izvietoti blīvā vairogveida ziedkopā stublāja galā. Zieda vainags spilgti sarkans, 1,5—2,2 cm garš, šķelts. Ir trīsstūraini īlenveidīgs vainadziņš. Auglis ir olveida pogaļa, aptuveni kausa garumā. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «sarkanā guntiņa - Lychnis chalcedonica L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-11.
Grindeļa rediģēto *Rigaische Stadtblätter* 1819. gada izdevums.
**Rīgas literāri praktiskā pilsoņu savienība** (**RLPPS**, vācu: *Literärisch-Praktische Bürgerverbindung*) bija sabiedriska organizācija Apgaismības laikmeta ideju izplatīšanai Vidzemes guberņā, ko 1802. gadā dibināja Rīgas Sv. Pētera draudzes virsmācītājs Liborijs fon Bergmanis, Rīgas Domskolas rektors Johans Augusts Albanuss un iepriekšējais Rīgas Domskolas rektors, vēlākais Vidzemes luteriskās baznīcas ģenerālsuperintendents Kārlis Gotlobs Zontāgs.

Organizāciju slēdza 1939. gada novembrī pēc vācbaltiešu izceļošanas, likvidācijas process turpinājies līdz 1940./1941. gadam.

Vēsture
-------

Baidoties no Franču revolūcijas ideju izplatīšanās, 1794. gadā Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II lika apturēt brīvmūrnieku ložu darbību. Pēc atkārtotiem Krievijas varas iestāžu aizrādījumiem par brīvmūrnieku ložas nevēlamību Rīgas ložas *Zur kleinen Welt* brāļi 1797. gada 2. jūlijā izveidoja Rīgas literāru dziedāšanas biedrību "Eifonija" (*Euphonie*). Ķeizara Aleksandra I laikā brīvmūrniecība pēc 1801. gada atkal tika atļauta, tomēr Napoleona karu dēļ pierobežas Baltijas provincēs ložas darbību neatsāka.

Ņemot par paraugu līdzīgu Hamburgas un Lībekas biedrību pieredzi, 1802. gadā vairāki Rīgas pilsoņi nolēma dibināt „Rīgas literāri praktisko pilsoņu savienību". 1803. gadā tajā tika uzņemti Dāvids Hieronīms Grindelis, Oto fon Hūns, Kristofs Hāberlands, Johans Hermanis Cigra un citi.

1810. gadā pēc K. G. Zontāga ierosmes savienība sāka izdot laikrakstu *Rigaische Stadtblätter*.
1810. gadā notika pirmā biedrības atklātā sēde ar daudziem referātiem, tajā par savienības goda biedru ievēlēja Johanu Kristofu Broci. 1821. gadā Rīgas literāri praktiskā pilsoņu savienība atpirka J. K. Broces attēlu un aprakstu krājumu un nodeva Rīgas pilsētas bibliotēkai.
1872. gada rudenī Literāri-praktiskā pilsoņu apvienība Ozolainē bijušās Duntes muižas ēkās iekārtoja Eihenheima patversmi ar skolu un internātu, kurā strādāja latviešu skolotājs un botāniķis Jānis Ilsters.

RLPPS goda biedri
-----------------

* Johans Kristofs Broce (1810),
* Dāvids Hieronīms Grindelis (1812),
* Oto fon Hūns (1812),
* Georgs Frīdrihs Parrots (1812),
* Liborijs fon Bergmanis (1817),
* Georgs Frīdrihs fon Felkerzāms (1818),
* Gothelfs Fišers-Valdheims (1822),
* Kārlis Frīdrihs Vatsons (1822),
* Johans Augusts Albanuss (1837),
* Johans Hermanis Cigra (1844),
* Frīdrihs Beize (1852),
* Bernhards Frīdrihs Bērenss (1852),
* Kārlis Kristiāns Ulmanis (1856),
* Augusts Vilhelms Būhholcs (1870),
* Eduards fon Holanders (1890),
* Georgs Armitsteds (1902),
* Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss (1902).

Atsauces
--------

1. ↑  «PAZIŅOJUMS - 42. „Literariski-praktiskā pilsoņu biedrība" (Literārisch-praktische Būrgerverbindung)». *Valdības Vēstnesis*. 1939-11-07. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-02-03. Skatīts: 2021-04-02.
2. ↑  «Literāri praktiskā pilsoņu apvienība (Rīga) (LV-LNA - LV-LNA-VA-F2557) - Archives Portal Europe». *www.archivesportaleurope.net*. Skatīts: 2021-04-01.
3. ↑  Jānis Stradiņš. Zinātnes un augstskolu sākotne Latvijā. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2012. - 393 lpp.
**Rīgas loža "Konstantīns pie kronētās lauvas"** vai **"Konstantīns pie kronētā ērgļa"** (vācu: "Konstantin zum gekrönten Adler") bija brīvmūrnieku loža Rīgā, kas izmantoja angļu brīvmūrnieku rituālu un darbojās no 1787. gada līdz 1794. gada 28. martam. Tā bija cieši saistīta ar Vidzemes guberņas augstākajām aprindām un arhīvos nav saglabājušās ziņas par to sastāvu, tādēļ zināmi tikai atsevišķu ložas locekļu vārdi.

### Ložas dibināšana

Ložu dibināja Anglijas provinciālložā Pēterburgā, kas vēlējās apvienot visas Krievijas impērijas ložas savā pakļautībā. 1787. gadā virkne brāļu nolēma dibināt jaunu ložu ar nosaukumu "Konstantīns pie kronētās lauvas", kas norādīja uz Senās Romas imperatoru Konstantīnu, ko brīvmūrnieku rituālu augstākajos grādos īpaši godina kā valdnieku, kas kristiešu brālību no vajātas kustības pārvērta par vadošās impērijas reliģijas nesēju. Kronētā lauva ir Rīgas simbols, kas pēc ložas pāriešanas Maskavas Lielās zemes ložas sistēmā, tika nomainīta ar kronēto ērgli - Krievijas (un Bizantijas) impērijas simbolu. 

Daļa brāļu tomēr vēlējās palikt Anglijas provinciālložā un 1789. gada 17. augustā iesniedza pieteikumu jaunas ložas - „Zur kleinen Welt" dibināšanai, kas no 1790. gada 20. februāra strādāja gan vācu, gan krievu valodā gan pirmajos trīs grādos, gan arī augstākajos grādos.

Ložas amatvīri
--------------

### Krēsla meistars

* Baltazars fon Kampenhauzens (1745—1800) (von Campenhausen), barons. Ungurmuižas īpašnieks. Vidzemes landrāts, civilgubernators. Krievijas galma slepenpadomnieks un goda aizbildnis. Sv.Pēterburgas ložas „Concordia" brālis (1787). Ložas „Konstantin zur gekrönten Löwe (Adler)" krēsla meistars (1794).

Ložas brāļi
-----------

* Kels, (). Ložas brālis (līdz 1790), vēlāk Rīgas ložas „Zur kleinen Welt" brālis.
* Siņicins, Fedots (). Krievijas armijas ģenerālmajors. Ložas „Konstantin zur gekrönten Löwe (Adler)" brālis (1787). Rīgas ložas „Zur kleinen Welt" meistara vietnieks (1791-1792). Sv.Pēterburgas ložas „Elizabete pie labdarības" meistara vietnieks (1808-11).
* Tengers, Heinrihs Daniels (1750-). Dzimis Kurzemē. Rīgas ložas „Konstantin zur gekrönten Löwe (Adler)" kalpotājbrālis (līdz 1790), vēlāk Rīgas ložas „Zur kleinen Welt" brālis.

Literatūra
----------

* Серков А. И. Русское масонство, 1731—2000. Энциклопедический словарь. — Москва, 2001
* Eugen Lennhoff, Oskar Posner. Internationales Freimaurer-Lexikon. Amalthea-Verlag. Wien, 1932
* Ernest Friedrichs. Die Freimaurerei in Russland und Poland. Büchler & Co. Bern, 1908

Ārējās saites
-------------

* Latvijas lielložas mājas lapa
**Džovanni Džustiniani Longo** (grieķu: *Ιωάννης Λόνγος Ιουστινιάνης, Iōánnēs Lóngos Ioustiniánēs*, latīņu: *Ioannes Iustinianus Longus*; dzimis 1418. gadā, miris 1453. gada 1. jūnijā) bija dženoviešu pulkvedis Bizantijas impērijas dienestā. Vadījis Konstantinopoles aizstāvēšanu pret Osmaņu impēriju 1453. gadā. Zināms kā spējīgs karavadonis, kura drosme un personīgā harisma ļāva bizantiešiem salīdzinoši ilgi un veiksmīgi pretoties osmaņu uzbrukumam.

Dzimis Dženovā, ļoti ietekmīgā un bagātā ģimenē. Izvēlējies militāro karjeru un dienējis Bizantijas impērijas dienestā.
1453. gada sākumā pats pēc savas iniciatīvas un par saviem līdzekļiem tobrīd Dženovai piederošajā Hijas salā saformējis 700 profesionālu dženoviešu un grieķu karavīru lielu vienību un to nogādājis Konstantinopolē. Pēc ierašanās pilsētā Bizantijas imperators Konstantīns XI iecēla viņu par Bizantijas sauszemes spēku komandieri. 1453. gada 6. aprīlī sākās Osmaņu impērijas uzbrukums pilsētai. Sākotnējie osmaņu uzbrukumi noritēja no jūras puses. No sauszemes tika veikta artilērijas apšaude ar liela kalibra lielgabaliem, kuras mērķis bija sagraut spēcīgos pilsētas nocietinājumus. Džustiniani meistarīgi spēja novērst dženoviešu, venēciešu un grieķu savstarpējos strīdus un mobilizēt viņus pilsētas nocietinājumu nemitīgam remontam. Ņemot vērā osmaņu lielgabalu lēno pārlādēšanas ātrumu, šāda taktika izrādījās efektīva.

1453. gada 29. maijā Osmaņu impērijas sultāns Mehmeds II uzsāka galveno sauszemes uzbrukumu pilsētai. Neskatoties uz vairākkārtējo osmaņu skaitlisko pārsvaru, Džustiniani komandētie bizantieši spēja atsist pirmos divus osmaņu uzbrukumus. Trešajā uzbrukumā devās osmaņu elites karaspēks — Janičaru korpuss. Ar lielām pūlēm aizstāvjiem izdevās atsist arī šo uzbrukumu, bet cīņā Džustiniani tika smagi ievainots. Tā rezultātā viņš bija spiests pamest savu posteni uz pilsētas aizsargmūra un tika evakuēts uz pilsētu. Redzot dženoviešu atkāpšanos, pārējo pilsētas aizstāvju morāle strauji kritās. Osmaņi izmantoja šo situāciju, nākamā uzbrukuma laikā salauza aizstāvju pretestību un ieņēma pilsētu.

Dženoviešiem izdevās nogādāt ievainoto Džustiniani uz kuģa un izlauzties cauri osmaņu jūras blokādei. Tomēr nākamajā dienā Džovanni Džustiniani uz kuģa no gūtā ievainojuma nomira. Viņš tika apbedīts Hijas salā, Svētā Dominika baznīcā.

Izmantotā literarūta
--------------------

* S.Runciman, The Fall of Constantinople 1453,Cambridge University Press, 1965.
* L. Murr Nehme, 1453: The Fall of Constantinople, 2003.
**Pavasara kurstaine** (latīņu: *Senecio vernalis*) ir kurvjziežu dzimtas šaura areāla austrumu un centrālās Eiropas suga, kuras areāla ziemeļaustrumu robeža sniedzas pāri Latvijai. Nelielas grupas un atsevišķi eksemplāri ir sastopami sausos mežos, atmatās, upju krastu nogāzēs un smilšainās nezālienēs.

Apraksts
--------

Pavasara krustaine ir viengadīgs, 10—45 cm garš lakstaugs, kuram ir stāvs, sarkanīgs stublājs, kurš ir blīvi klāts ar tīmekļmatiņiem, kas auga ziedēšanas beigās kļūst kailāks. Savvaļā reti ir sastopami arī kaili eksemplāri. Stublājs ir vienkāršs vai ar dažiem zariem. Auga lapas ir sēdošas, no plūksnaini daivainām līdz dalītām, aptuveni 2—7 cm garas un 0,5—2 cm platas, plūksnu mala lielzobaina. Piezemes lapas ir ar kātu un ķīļveidīgu lapas pamatu.

Ziedu kurvīši lieli, 2—3,5 cm plati, izvietoti skrajā vairogveidīgā ziedkopā stublāja un zaru galā. Ziedam ir 6—12 ārējā vīkala lapas — tās ir smailas un kailas, tumšas vismaz līdz pusei. Ārējie (mēlziedi) ziedi ir 12—14, tie ir gaiši dzelteni, aptuveni 0,8—1,3 cm gari. Stobrziedi kurvīša centrā ir zeltaini dzelteni. Auglis ir veltenisks, apmatots sēklenis. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pavasara krustaine - Senecio vernalis Waldst. et Kit. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-18.
Koordinātas: 59°19′31″N 18°04′50″E﻿ / ﻿59.32528°N 18.08056°E﻿ / 59.32528; 18.08056

Trīsmastu burinieks "af Chapman".
Burinieka detaļa un skats uz Stokholmu.
**af Chapman** ir buru kuģis, kas noenkurots pie Šepsholmenas salas Stokholmā. Mūsdienās tajā ir izvietots jauniešu hostelis.

Vēsture
-------

Trīsmastu burinieks "af Chapman", kura sākotnējais nosaukums bija "Dunboyne", bet vēlāk "G. D. Kennedy", ir būvēts Anglijas ostā Vaithevenā 1888. gadā. To izmantoja kravu pārvadāšanai. 1915. gadā burinieku nopirka zviedru rēdereja "Rederi AB Transatlantic", pārdēvējot to par "G. D. Kennedy" un izmantojot par mācību kuģi, uz kura notika divgadīgas mācības un pārbraucieni. Šajā laikā burinieka pieraksta vieta bija Gēteborgas osta. 1923. gadā kuģi nopirka Zviedrijas flote, kas arī to izmantoja kā mācību kuģi, dodot tam vārdu "af Chapman", 18. gadsimta izcilā kuģubuvētāja F. H. af Kapmana piemiņai. Kā mācību kuģis burinieks tika izmantots līdz 1934. gadam. Pēc Otrā Pasaules kara, 1947. gadā kuģi nopirka Stokholmas pilsēta un no 1949. gada tas ir noenkurots pie Šeksholmas salas, kur tas tiek izmantots kā jauniešu hostelis.

Hostelis
--------

Hostelim izmitināšanai ir paredzētas divas vietas — uz burinieka "af Chapman", kur ir ierīkotas 136 gultasvietas un ēka krastā blakus buriniekam, kur ir 152 gultasvietas. Uz kuģa klāja atrodas arī restorāns.

Ārējās saites
-------------

* www.bruzelius.info

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 5. augustā. Skatīts: 2011. gada 25. jūnijā.
2. ↑  Sailing Ships: "Dunboyne" (1888)
3. ↑  «Vandrarhem Stockholm | af Chapman». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. jūlijā. Skatīts: 2011. gada 25. jūnijā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Šepsholmena |
| --- |
|  |
| Tilti, ielas, laukumi un parki | 
* Šepsholmenas tilts

 |  |
|  |
| Celtnes | 
* Admiralitātes nams
* Šepsholmenas baznīca

 |
|  |
| Muzeji un iestādes | 
* Austrumāzijas mākslas muzejs
* Arhitektūras muzejs
* Modernās mākslas muzejs
* Ērika Ēriksona halle

 |
|  |
| Kuģi | 
* *Af Chapman*

 |

 |
**Pavasara grīslis** (latīņu: *Carex caryophyllea*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp visā Latvijas teritorijā, un Rietumāzijā.

Apraksts
--------

Pavasara grīslis ir daudzgadīgs, 10-20 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tam raksturīgi sievišķie ziedi ar 3 drīksnām un augļa pūslītis ar īsu knābīti.

Auga cers ir skrajš. Stublājs gluds, augļu laikā dažreiz nolīkst. Lapas ir 0,2-0,4 cm platas, īsas, stīvas un atliekušās. Stublāja galotnē ir 1 vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir 2-4 gandrīz sēdošas, iegarenas sievišķās vārpiņas. Apakšējās sievišķās vārpiņas seglapa ir zālaina, mazliet garāka nekā vārpiņa. Augļa pūslīša segplēksne ir brūna, plati olveidīga, vienāda garuma ar pūslīti. Pūslītis zaļganbrūns, apmatots, olveidīgs, galā pēkšņi sašaurināts īsā knābītī. Zied aprīļa beigās un maijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pavasara grīslis - Carex caryophyllea Latourr. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-06.
**Afognaka** (angļu: *Afognak*, alutīku: *Agw’aneq*) ir sala Klusā okeāna Aļaskas līcī, Kodiakas arhipelāga otra lielākā sala. Administratīvi pieder Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstij, ietilpst Kodiakas salas boro. Salā dzīvo ap 160 iedzīvotājiem, vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta ir Alenevas vecticībnieku ciems salas dienvidaustrumos ar 37 iedzīvotājiem (2010). Salas pirmiedzīvotāji alutīki salu pameta pēc postošās 1964. gada zemestrīces; tie pārcēlās uz jaunuzbūvēto Portlaionsas ciemu Kodiakas salā.

Ģeogrāfija
----------

Afognaka ir Kodiakas arhipelāga otra lielākā sala. 3 km platais Kupreanova šaurums dienvidos to atdala no Kodiakas, bet no kontinenta krasta salu atdala ap 45 km platais Šeļihova šaurums. Sala vulkāniskas izcelsmes, tās reljefs kalnains, augstākā virsotne ir 776 m vjl. Krasti stipri izroboti, daudz fjordu un pussalu. Salas lielākā daļa apaugusi ar mežu. Daļā salas teritorijas tās ziemeļrietumos iekļauta 1941. gada izveidotajā Kodiakas nacionālajā dabas rezervātā.

Atsauces
--------

1. ↑  The Native Village of Afognak
2. ↑  U.S. Fish & Wildlife Service. Kodiak National Wildlife Refuge

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Afognaka***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85001528

 |

 |
**Grānta Zeme** (angļu: *Grant Land*) ir vēsturisks nosaukums Elsmīra salas ziemeļdaļai. Dienvidu robeža tiek vilkta no Lēdijas Franklinas līča austrumkrastā līdz Grīlija fjordam rietumkrastā. Izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā 480 km garumā. Pārsvarā kalnains arktiskais tuksnesis; Grānta Zemē atrodas salas augstākais punkts Barbo kalns. Liela daļa Grānta Zemes ietilpst Kutinirpākas nacionālā parka teritorijā. Zemes ziemeļaustrumos atrodas salas otra lielākā apdzīvotā vieta Alerta.

1871. gadā Čārlzs Hols (*Charles Francis Hall*) ar kuģi *Polaris*, kuģojot pa Neirsa šaurumu uz ziemeļiem no Grinela Zemes, sasniedza platuma grādus līdz mūsdienu Alertai, kā rezultātā atklāja zemes uz ziemeļiem no Lēdijas Franklinas līča un pieņemot, ka Lēdijas Franklinas līcis ir jūrasšaurums, nodēvēja jaunatklāto zemi par godu tā laika ASV prezidentam Ulisam Grāntam.

Atsauces
--------

1. ↑  The Columbia Gazetteer of North America. 2000. Grant Land
2. ↑  Ellesmere Island — Too Many Names By KENN HARPER

Ārējās saites
-------------
**Isfjords** (norvēģu: *Isfjorden* — ‘ledus fjords’) ir fjords Špicbergenas salas rietumos, Svalbārā. Stiepjas 107 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā un atdala Nordenšelda Zemi dienvidos no Diksona Zemes un Oskara II Zemes ziemeļos. Īsfjords ir otrs garākais fjords Svalbārā. Fjorda un tā atzaru krastos izvietojušās lielākā daļa Svalbāras apdzīvoto vietu (Longjērbīene, Barencburga, Piramidene) un pētniecības staciju (Petuniabukta un Nostoca).

Krasta līnija stipri izrobota, no Īsfjorda atzarojas vairāki citi fjordi, lielākie no kuriem ir Nūrfjords, Billes fjords un Sassenfjords. No apkārtējiem kalniem fjordā noplūst ledāji, nereti veidojot aisbergus. Apmēram 32 dienas gadā līcis pilnībā aizsalst.

Fjorda ziemeļu piekrasti aizņem Ziemeļīsfjorda nacionālais parks, bet austrumu galā — Sasenes—Binsova nacionālais parks.

Atsauces
--------

1. ↑  Sea ice cover in Isfjorden and Hornsund, Svalbard (2000–2014) from remote sensing data[novecojusi saite]
2. ↑  «Areas of Svalbard». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 20. martā. Skatīts: 2019. gada 5. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Īsfjords***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh97006570

 |

 |
**Pauļus Pultinevičs** (lietuviešu: *Paulius Pultinevičius*; dzimis 2001. gada 24. novembrī, Marijampolē) ir Lietuvas starptautiskais lielmeistars šahā (2019).

Biogrāfija
----------

Bijis Lietuvas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās: 2014. gads — U14, 2017. gads — U17.
Pārstāvējis Lietuvu Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos. Labāko rezultātu sasniedzis 2019. gadā, kad izcīnījis 7. vieta Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.

2018. gadā izcīnījis 2. vietu Lietuvas šaha čempionātā.

2019. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējis Krievijas lielmeistaram Aleksandram Griščukam.

2022. gada augustā uzvarējis šaha festivāla *RTU Open 2022* "A" turnīrā.

Trīs reizes Lietuvas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (2016, 2018, 2022). 2022. gada olimpiādē izcīnījis sudraba medaļu individuālajā vērtējumā pie 4. galdiņa.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2019. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Chess-Results Server Chess-results.com — 2018 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
2. ↑  FIDE World Cup 2019
3. ↑  Chess-Results Server Chess-results.com — Riga Technical University Open 2022 — Tournament A
4. ↑  OlimpBase :: 43rd Chess Olympiad, Baku 2016, Lithuania
5. ↑  OlimpBase :: 43rd Chess Olympiad, Batumi 2018, Lithuania
6. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Open

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Drēzdenes tēma** ir viena no loģiskās skolas tēmam šaha kompozīcijā. Tās būtība — tematiskajā maldinājumā draudu novērš melno figūra "A". Taču melnie zaudē šo iespēju balto īstenotā sagatavošanas plānā dēļ. Tā vietā melnie var novērst draudu citā veidā, bet tad baltie realizē galveno plānu.

Vēsture
-------

Tēmu 1918. gadā izstrādāja vācu problēmists Frīdrihs Paličs no Drēzdenes. Tēma nosaukta šīs pilsētas vārdā.

Drēzdenes tēmas tipi
--------------------

Atkarībā no melno figūras, kas piedalās sagatavošanas manevrā un jaunajā aizsardzībā no balto īstenotā galvenā plāna drauda, izšķir trīs Drēzdenes tēmas tipus.

### Paliča tips

Melno figūra "A", kas atvaira draudu tematiskā maldinājumā, piedalās arī sagatavošanās manevrā, pēc tam spēlē iekļaujas melno figūra "B".

### Piemērs

**Frīdrihs Paličs**  
 *Deutsche Schachzeitung*, 1928**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Lf4?** (draud 2. Dc7 #) **1. ... Ze8,Zd5!(A)**
**1. h7! Sxh7 (A) 2. Lf4!** (draud 3. Dc7 #) **2. ... Ld8 (B) 3. De6 #**

### Brunnera tips

Figūra "A", kas atvaira draudu tematiskā maldinājumā, risinājumā vairs nepiedalās. Abus gājienus risinājumā izdara figūra "B".

### Piemērs

**Viktors Čepižnijs**  
 *Poveņeca-500*, 1996  
4. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1.Dc2?** (draud 2. Ta4#) **1. ... Ld7! (A)**
**1.Dd2!** (draud 2. Tb4 un 3. Db2#) **1. ... Zc6 (B) 2.Dc2** (draud 3.Ta4#) **2. ... Zb4 (B) 3. Tc3 #**

### Jauktais tips

Figūra "A", kas atvaira draudu tematiskā maldinājumā, risinājumā vairs nepiedalās. Spēlē iesaistās figūras "B" un "C".

### Piemērs

**Erihs Ceplers**  
 *Dresdener Anzeiger*, 1927**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Dg2?** (draud 2. Dg8#) **1. ... Tg4! (A)**
**1. Da2?** (draud 2. Txa7#) **1. ... Ta4! (A)**
**1. Df2!** (draud 2. Dg1 un 3. Dg8#), tornis d4 no spēles izslēgts Dxa7# dēļ.
**1. ... f4 (B) 2. Dg2** (2. Dg1? Tg5!; 2. Da2? Ta4!) **2. ... Tg5 (C) 3. Dxc6#**
**1. ... b4 (B) 2. Da2** (2. Dg1 Tb5!; 2. Dg2? Tg4!) **2. ... Ta5 (C) 3. Dg8#**
Tēma izstrādāta divos variantos.

Skatīt arī
----------

* Romiešu tēma
* Hamburgas tēma
* Elbas tēma

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 116. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Drēzdenes tēmas uzdevumu kolekcija vietnē *yacpdb*
**Mlada Boleslava** (čehu: *Mladá Boleslav*) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Mlada Boleslavas apriņķa centrs pie Jizeras upes. Autobūves centrs (*Škoda*).

Kā karaļa pili dibinājis kņazs Boleslavs II 10. gadsimta otrajā pusē. Nosaukta par Jauno (*Mladá*), jo netālu atradās cita Boleslavas pils (mūsdienās Brandīsa pie Labas - Stara Boleslava). Strauji attīstījās, jo atradās pie Prāgas ceļa uz Brandenburgu. 1334. un 1436. gadā ieguva pilsētas tiesības. 1526. gadā Mlada Boleslava iekļāvās Hābsburgu impērijas sastāvā. 16. gadsimtā tā kļuva par ievērojamu brāļu draudžu centru. Šeit rezidēja brāļu draudžu bīskaps un atradās grāmatu spiestuve. Pēc katolisma nostiprināšanās pilsētas iedzīvotāju skaits saruka, tomēr 17. un 18. gadsimtā Mlada Boleslava izveidojās par ebreju kultūras centru. 1895. gadā Mlada Boleslavā nodibināja kompānijas *Laurin & Klement* autorūpnīcu. Mūsdienās tā pazīstama kā autobūves kompānijas *Škoda* galvenais centrs. 1919. gadā pilsēta iekļāvas Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Pilsētā bāzēta Čehijas Ekstralīgas hokeja komanda *BK Mladá Boleslav*. 

Mlada Boleslava ir hokejista Martina Havlāta (*Martin Havlát*, 1981), hokejista Radima Vrbatas (*Radim Vrbata*, 1981) un šķēpmetēja Jana Železnija (*Jan Železný*, 1966) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* Škoda Auto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136490683
* LCCN: nr96029069
* GND: 4381831-6
* NKC: ge130035

 |

 |

1. ↑  Iedzīvotāju skaits kopienās 2022. gada 1. janvārī; pārbaudes datums: 2 maijs 2022.
**Zdenko Kožuls** (horvātu: *Zdenko Kožul*; dzimis 1966. gada 21. septembrī Bihačā) ir Horvātijas starptautiskais lielmeistars šahā (1989), kas no 1992. līdz 1993. gadam pārstāvēja Bosniju un Hercegovinu.

Biogrāfija
----------

Pirmo lielāko panākumu guvis 1982. gadā, kad kļuvis par Pasaules junioru šaha čempionāta uzvarētāju U16 vecuma grupā. 1980. gadu otrajā pusē bijis viens no Dienvidslāvijas vadošajiem šahistiem. Divas reizes uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos (1989, 1990). 1988. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Šibenikā, bet 1990. gadā dalījis 1. vietu Frankfurtes starptautiskajā šaha turnīrā. Trīs reizes uzvarējis Vasjas Pirca memoriālā Mariborā (1994, 2000, 2003). 2003. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Zadarā. 2004. gadā Tripolē piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. Šajā turnīrā, uzvarot Sergeju Rubļevski un Mihailu Gureviču, nokļuvis līdz 4. kārtai, kurā piekāpies Veselinam Topalovam. 2006. gadā Turcijā uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2009. gadā uzvarējis Rijekas starptautiskajā šaha turnīrā. 2012. gadā uzvarējis Zagrebas starptautiskajā šaha festivāla A turnīrā. 2013. gadā uzvarējis Maķedonijas šaha turnīrā *Karpos Open*. Trīs reizes Sarajevas šaha kluba *ŠK Bosna* sastāvā uzvarējis Eiropas vīriešu šaha klubu kausā (1999, 2000, 2002).

Pārstāvējis Dienvidslāvijas, Bosnijas un Hercegovinas un Horvātijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 13 reizes (1990, 1994-2014). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1990) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 10 reizes (1992-2009, 2013-2015);
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 1997. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā Kožulam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1989. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «2004 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 17. martā.
2. ↑  7th Euro Championship Men 2006
3. ↑  OlimpBase :: European Men's Chess Club Cup :: Zdenko Kožul
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Zdenko Kožul
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Zdenko Kožul
6. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Zdenko Kožul

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Savojas Adele**, arī **Adele**, **Aliksa** jeb **Morjēnas Adelheida** (franču: *Adélaide de Maurienne*, dzimusi 1092. gadā, mirusi 1154. gada 18. novembrī) bija Savojas Umberto II un Burgundijas Žizeles meita. Pāvests Kaliksts II bija viņas brālēns, taču viesojies Francijas karaļa galmā bija tikai vienreiz. Adeles tēvs nomira 1103. gadā un māte apprecējās ar Monferatas Renjē I.

1115. gada 3. augustā Parīzes Dievmātes katedrālē notika Adeles kāzas ar Luiju VI. Luijam viņa bija otrā sieva. Adele tika uzskatīta par neglītu, taču vienlaikus par laipnu un dievbijīgu. Laulībā piedzima astoņi bērni - seši dēli, no kuriem otrais kļuva par Luiju VII, un divas meitas:

1. Francijas Filips (1116. g. — 1131. gada 13. okt.), Francijas karalis (1129—1131),
2. Luijs VII (1120. g. — 1180. gada 18. nov.), Francijas karalis (1137—1180),
3. Anrī (1121—1175), Reimsas arhibīskaps,
4. Hugo (apm. 1122. g.), miris jauns,
5. Roberts (ap.1123 — 1188.gada 11.oktobris), Drū grāfs,
6. Konstance (ap.1124 — 1176. gada 16.augustā), vispirms precējusies ar Buloņas grāfu Estāciju IV, pēc tam ar Tulūzas Reimondu V,
7. Francijas Filips, Parīzes arhidiakons,
8. Pjērs (ap.1126—1183), precējies ar Kurtenā valdnieci Elizabeti.

Pēc Luija VI nāves Adele pretēji tā laika karalisko atraitņu paražām neiestājās klosterī, tā vietā viņa aprecēdamās ar Monmorensī Metjū I, kuram dzemdēja meitu, un joprojām aktīvi piedalīdamās Francijas galma dzīvē un reliģiskajās aktivitātēs.

Adele ir viena no divām karalienēm, kuras ir pieminētas Viljama Dagdeila leģendās. Saskaņā ar leģendu, Francijas karaliene Adele bruņinieku turnīra laikā iemīlējusies jaunā bruņiniekā Viljamā d'Albinī, taču viņš jau bijis saderinājies ar Anglijas karalieni Adelīzu un atteicies ielaisties mīlas dēkā. Greizsirdīgā Adele ievilinājusi bruņinieku izsalkuša lauvas ķetnās, taču viņš ar kailām rokām izrāvis zvēram mēli un to nogalinājis.

1153. gadā viņa iestājās Monmatras klosterī, kuru nodibināja Luijs VII. Adele nomira 1154. gada 18. novembrī klosterī un tika apglabāta Monmatras Senpjēras kapsētā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Savojas Adele***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 309597930
* GND: 1052664016
* BNF: cb16296000n (data)

 |

 |
**Drīmpops** jeb **sapņainā popmūzika** ir alternatīvā roka un neopsihadēlijas apakšžanrs. Tas radās 1980. gadu vidū un šī mūzika ir piedzīvojusi uzplaukumu tā saucamajā *shoegaze* ērā, t.i. 90. gadu sākumā. 

Tā būtībā ir noskaņu mūzika, vērsta uz ēterisko. Elpojošs, augsta reģistra sievietes vokāls vai gandrīz čukstošs vīrieša vokāls parasti ir viens no faktoriem liriskajam skanējumam. Dziesmu tekstiem parasti ir introspektīvs raksturs, kas parasti atspoguļo personas garastāvokli, domas, rīcības un uzskatu, ka cilvēks ir atbildīgs par savas dzīves jēgu un dzīvošanu to kaislīgi.

Albuma vāciņu dizainā parasti ir tendence veidot izplūdušu pasteļu attēlus vai absolūtu minimālismu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dream Pop Music Genre Overview». *AllMusic* (angļu). Skatīts: 2023-01-20.
2. ↑  Simon Reynolds. «POP VIEW; 'Dream-Pop' Bands Define the Times in Britain». *The New York Times* (en-US), 1991-12-01. ISSN 0362-4331. Skatīts: 2023-01-20.
3. ↑  «Dreampop History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 14. janvārī. Skatīts: 2012. gada 26. jūlijā. Archived 2012. gada 14. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
Barons **Kārlis Fabiāns fon Ungerns-Šternbergs** (*von Ungern-Sternberg*, 1762 - ?) bija Vidzemes muižnieks, Krievijas armijas virsnieks (no 1781). Mēklenburgas hercoga kambarkungs Šverīnā, Napoleona karu dalībnieks. Atgriezies Krievijā 1815. gadā, ieņēmis vadošu amatu Valsts Asignāciju bankā (1819-22). Kolēģijas padomnieks (1819-22). Sanktpēterburgas Angļu kluba loceklis (1827-33).

Sabiedriskā darbība
-------------------

K. F. fon Ungerns-Šternbergs bija dedzīgs brīvmūrnieks, Rīgas ložas „Castor" brālis (1778-86). Krievijas okupācijas armijas ložas „Georgijs uzvarētājs" goda loceklis Francijā (1817). Sv.Pēterburgas ložas „Peter zur Wahrheit" brālis (1815-22), meistara vietnieks (1816-20) un tās filiāles pētniecības biedrības „Engbud" loceklis (1815-17). Sv.Pēterburgas ložas „Zur flammenden Stern" brālis (1821-22), abu šo ložu pārstāvis Sv.Pēterburgas Direktorālajā ložā „Astreja", tās goda lielamatvīrs (1818). Augstāko skotu grādu ložas „Hl.Georg" 9.grāda loceklis un meistara vietnieks, skotu grādu direktorijas loceklis (1816-22). Sv.Pēterburgas kapitula „Fēnikss" 9.grādas kapitula vicekanclers. Ukrainas ložu „Savienotie slāvi" (Kijivā), „Oziriss pie liesmojošās zvaigznes" (Podoļskas Kameņecā) un „Izkliedētā migla" (Žitomirā) goda loceklis (no 1819). Hamburgas ložas „Absalom zu den drei Nesseln" un citu ārzemju ložu goda loceklis (pirms 1819).

Avoti
-----

* Серков А. И. Русское масонство, 1731—2000. Энциклопедический словарь. — Москва, 2001
**Jūras slimība** (kinetoze) ir stāvoklis ko izraisa acu un vestibulārās sistēmas uztvertās kustības nesakritība. Par tās cēloni visbiežāk uzskata kļūdainu organisma aizsargreakciju - smadzenes uz nesakritību starp no maņu orgāniem saņemtajiem signāliem reaģē kā uz saindēšanās radītām halucinācijām un mēģina atrīvoties no iespējamiem toksīniem. Jūras slimības raksturīgākie simptomi ir nelabums, vemšana, reibonis un nogurums. Jūras slimību var izjust ne tikai atrodoties uz kuģa, bet arī automašīnā, autobusā, vilcienā, lidmašīnā un jebkurā citā transportlīdzeklī. Tāpat jūras slimību var radīt filmas un datorspēles, kā arī centrifūgas vai citas ierīces, kurās cilvēka ķermenis strauji griežas un lidojumi bezsvara stāvoklī. 

Jūras slimības simptomu novēršana:

* No rīta nevajag dzert daudz šķidruma
* Visu ceļojuma laiku ēdienam, ko ēd ceļotājs, jābūt viegli sagremojamam
* Vajadzētu pielāgoties kuģa svārstībām.

Kolīdz kuģis nonāk ostā vai iepeld upē, jūras slimība lielākajai daļai cilvēku vai nu pavisam beidzas, vai krietni pavājinās. Tomēr daudziem cilvēkiem uz sauszemes vēl ilgu laiku var turpināties galvas reibonis.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jūras slimība***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
**Aglonas novada ģerbonis** bija oficiāls Aglonas novada simbols. Apstiprināts Kultūras ministrijas ģerboņu reģistrā 2012. gada 27. jūnijā. Ģerboņa autors ir mākslinieks Māris Rumaks.

Heraldiskais apraksts
---------------------

Zilā laukā romba veidā sudraba trejgalu liliju krusts, kas apvienots ar šķērso liliju krustu, viss zem krusta galiem apļveidā savienots ar ieliektiem pavediena elementiem.

Simbolika
---------

Ģerbonis veidots uz angļu tipa vairoga, centrā romba veidā sudraba trejgalu liliju krusts, kam par pamatu izmantots stilizēts Aglonas bazilikas torņu centrālais krusts, kas simbolizē Aglonas novadu kā svētvietu un svētceļojumu mērķi.

Krusta zīme ir viens no senākajiem rakstu elementiem, kam piedēvēta aizsardzības, svētības un laimes nesēja nozīme, tas ir ticības apliecinājuma zīme. Baltu ciltīs krusta zīme lietota kā maģiska aizsargzīme pret visu ļauno. Krusta vertikālā un horizontālā līnija veido dzīvības pamatu.

Krusta četri stari simbolizē četru debespušu ceļus, pa kuriem uz Aglonu ierodas cilvēki, lai rastu garīgo atbalstu. Četras krusta daļas ir arī Aglonas novada četri pagasti — Aglonas, Šķeltovas, Grāveru un Kastuļinas — , kas vienoti apļa zīmē, mūžības un saules simbolā.

Ģerboņa krusta galos atainota liliju heraldiskā zīme, kas rietumos simbolizē pilnību un gaismu, bet kristietībā lilija ir Jaunavas Marijas simbols, kas norāda uz Dievmātes gādību. Lilija ir arī sens varas simbols.

Vairoga zilais lauks raksturo Latgales ūdeņus — ezerus, upes un avotus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Aglonas novada ģerbonis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 15. martā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas novadu ģerboņi Latvijas ģerbonis |
| --- |
|  |
| Esošie novadi | 
* Ādaži
* Aizkraukle
* Alūksne
* Augšdaugava
* Balvi
* Bauska
* Cēsis
* Dienvidkurzeme
* Dobele
* Gulbene
* Jēkabpils
* Jelgava
* Krāslava
* Kuldīga
* Ķekava
* Limbaži
* Līvāni
* Ludza
* Madona
* Mārupe
* Ogre
* Olaine
* Preiļi
* Rēzekne
* Ropaži
* Salaspils
* Saldus
* Saulkrasti
* Sigulda
* Smiltene
* Talsi
* Tukums
* Valka
* Valmiera
* Varakļāni
* Ventspils

 |
|  |
| Bijušie novadi | 
* *Aglona*
* *Aizpute*
* *Aknīste*
* *Aloja*
* *Alsunga*
* *Amata*
* *Ape*
* *Auce*
* *Babīte*
* *Baldone*
* *Baltinava*
* *Beverīna*
* *Brocēni*
* *Burtnieki*
* *Carnikava*
* *Cesvaine*
* *Cibla*
* *Dagda*
* *Daugavpils*
* *Dundaga*
* *Durbe*
* *Engure*
* *Ērgļi*
* *Garkalne*
* *Grobiņa*
* *Iecava*
* *Ikšķile*
* *Ilūkste*
* *Inčukalns*
* *Jaunjelgava*
* *Jaunpiebalga*
* *Jaunpils*
* *Kandava*
* *Kārsava*
* *Kocēni*
* *Koknese*
* *Krimulda*
* *Krustpils*
* *Ķegums*
* *Lielvārde*
* *Līgatne*
* *Lubāna*
* *Mālpils*
* *Mazsalaca*
* *Naukšēni*
* *Nereta*
* *Nīca*
* *Ozolnieki*
* *Pārgauja*
* *Pāvilosta*
* *Pļaviņas*
* *Priekule*
* *Priekuļi*
* *Rauna*
* *Riebiņi*
* *Roja*
* *Rucava*
* *Rugāji*
* *Rundāle*
* *Rūjiena*
* *Salacgrīva*
* *Sala*
* *Sēja*
* *Skrīveri*
* *Skrunda*
* *Stopiņi*
* *Strenči*
* *Tērvete*
* *Vaiņode*
* *Vārkava*
* *Vecpiebalga*
* *Vecumnieki*
* *Viesīte*
* *Viļaka*
* *Viļāni*
* *Zilupe*

 |

 |
**Kārlis Gailis** (1901—1994) bija ievērojams Latvijas būvinženieris, darbojies gan kā praktiķis, gan kā akadēmiķis. Savā jomā strādājis gan pirms Latvijas okupācijas, gan tās laikā.

Biogrāfija
----------

Kārlis Mihails (Miķelis) Gailis dzimis 1901. gada 8. martā, Stienes muižā un kristīts Liepupes baznīcā. Viņa vecāki pēc neilga laika pārceļas uz Inciemu, kur tēvs strādā Inciema muižā par dārznieku (Anšlavs Eglītis šo muižu vēlāk apraksta savā grāmatā "Pansija pilī"). Pēc Lēdurgas pagastskolas beigšanas Kārlis dodas uz Rīgu, kur dzīvo pie radinieka optiķa Eduarda Gaiļa un studē Latvijas Universitātes būvinženierijas fakultātē. Fakultāti absolvējis 1929. gada 16. maijā.

Strādājis Latvijas Universitātē (vēlāk - Politehniskajā Institūtā) par docentu. Bijis arī Šoseju un zemes departamenta vecākais inženieris (1939. gadā).

Dzīvojis Rīgā, Sporta ielā 3. Sieva: Marta Gailis (dzimusi Bajārs). Trīs bērni (divas meitas un viens dēls). Miris 1994. gada 2. februārī. Apglabāts Rīgas Meža kapos.

Zinātnisko pētījumu joma
------------------------

Latvijas grants un akmeņu noderība betona celtnēs.

Ievērojamākie darbi
-------------------

Tilts pār Gauju Siguldā, virsbūves projekts (pie šī tilta strādājis divas reizes: pirms Otrā pasaules kara - atklāšana 1937. gada 23. jūlijā, un pēc tā (1950. gadā), jo tilts 1941. gadā tika uzspridzināts)

Tilts pār Lielupi Jelgavā, atklāts 1939. gadā (uzspridzināts, Otrā pasaules kara beigās atkāpjoties vācu karaspēkam)

Apbalvojumi un tituli
---------------------

* Jelgavas goda pilsonis
* Latvijas Republikas Atzinības krusts, 5. šķira (1938).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305093047
* ISNI: 0000 0004 1702 4674

 |

 |
**Jūrasgrundulis** (*Pomatoschistus microps*) ir viena no jūrasgrunduļu dzimtas (*Gobiidae*) zivju sugām. Sastopams Atlantijas okeāna austrumu piekrastēs.

Izplatība
---------

Atlantijas okeāna piekrastēs sastopams no Mauritānijas un Marokas gar Portugāles un Spānijas krastiem līdz Tronheimfjordam Norvēģijā, Baltijas jūru un Vidusjūras rietumdaļu ieskaitot. Mājo arī Kanāriju salu piekrastēs.

Baltijas jūrā un Latvijā
------------------------

Baltijas jūrā jūrasgrundulis masveidīgi izplatīts rietumu un centrālās daļas piekrastēs. Virzienā uz austrumiem sastopams līdz Helsinkiem un Botnijas līcim.

Izskats
-------

Jūrasgrundulis ir maza, ieapaļas formas zivtiņa ar garu astes stumbru. Ķermeņa garums var sasniegt 9 cm, parasti 2—3,5 cm. Galva nedaudz saplacināta no augšas. Lūpas biezas, acis vairāk laterālas, izvirzītas uz āru. Ķermenis ar zvīņām klāts tikai, sākot ar pirmo muguras spuru. Zvīņas sīkas, ktenoīdas. Sānu līnijā 39—52 zvīņas. Uz muguras divas spuras, kas atrodas relatīvi tuvu viena otrai. Pirmā spura ar 6—8 mīkstiem stariem, otrā spura ar 8—11 mīkstiem, sazarotiem stariem. Anālā spura ar vienu asu staru un 7—10 mīkstiem stariem. Vēdera spuras saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni, priekšējā membrāna ir ar gludu aizmugurējo malu. Astes spura noapaļota.

Ķermenis gaišs, no pelēka līdz dzeltenīgi brūnam, uz tā rūsgani plankumi un tīklveida zīmējums, pie krūšu spuras pamatnes leņķveida zīmējums. Tēviņiem uz ķermeņa ir arī 10—15 tumšākas šķērssvītras un uz pirmās muguras spuras iespējams tumšs plankums. Nārsta laikā tēviņš kļūst tumšāks un spuras krāsainākas.

Īpašības
--------

Jūrasgrundulis ir jūras piekrastes iemītnieks, neizvairās no stipri atsāļotiem rajoniem un sastopams arī upju ietekās. Veido barus, uzturas virs smilšainas vai dūņainas grunts līdz 50 m dziļumā. Mēdz ierakties smiltīs, tādējādi izdzīvo pie ļoti zema ūdens līmeņa un izvairās no ienaidniekiem.

Barība
------

Jūrasgrundulis barojas ar zooplanktonu, nelieliem vēžveidīgajiem (piemēram, sānpeldvēžiem), tārpiem un kukaiņu kāpuriem.

Vairošanās
----------

Dzimumgatavību jūrasgrundulis sasniedz 7 mēnešu līdz viena gada vecumā. Atkarībā no izplatības areāla nārsto no februāra līdz septembrim, kad ūdens temperatūra ir virs 15 °C. Nārsts parasti noris vēlāk nekā mazajam jūrasgrundulim un arī seklākās vietās, dziļumā līdz 1 m. Tēviņš nārsta laikā kļūst teritoriāls un agresīvi apsargā izvēlēto nārsta vietu. Mātītes auglība 600—3400 ikru. Tos nērš vairākās porcijās zem tukšām gliemeņu (galvenokārt lielo smilšgliemeņu) čaulām. Tēviņš pēc tam tos apsargā, līdz izšķiļas āpkuri, apmēram 9 dienas. Ikri ir bentiski un lipīgi. Mazuļi vasaras beigās migrē uz saldūdens tilpēm baroties. Jūrasgrundulis dzīvo 1—2 gadus.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Fish Base: Pomatoschistus microps (Krøyer, 1838) Common goby[novecojusi saite]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Latvijas Daba: Jūrasgrundulis
3. 1 2 3 4  Nature Gate: Common goby

Ārējās saites
-------------

* IUCN: Common Goby
* MarLIN: Common goby (Pomatoschistus microps)
Agirres šaurums
Agirres šaurums ar Čīles polārstaciju labajā pusē
**Agirres šaurums** (angļu: *Aguirre Passage*) vai **Agirres Sedras šaurums** (spāņu: *Canal Aguirre Cedra*; Čīles avotos), vai **Marinero šaurums** (spāņu: *Pasaje Marinero*; Argentīnas avotos) ir ap 3,5 km garš un 1—1,6 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Lemēra salu no Danko krasta un savieno Paradīzes līci ar Andvorda līci.

Šaurumu izkuģoja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā (1897—1898), kā arī tas bija zināms norvēģu vaļu medniekiem, kas šajā apvidū darbojās no 1913. gada.[1] 1920.—1922. gada britu ekspedīcija, kas bāzējās Vaterbotpointa pussalā šauruma austrumu krastā, pēc asociācijas ar Paradīzes līci to nosauca par **Paradīzes šaurumu** *(Paradise Channel)*. 1950.—1951. gada Čīles Antarktiskā ekspedīcija Vaterbotpointas pussalā ierīkoja Gabrjelas Gonsalesas Videlas polārstaciju un šaurumu nosauca Čīles prezidenta (1938—1941) Pedro Agirres Sedras vārdā.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Agirres šaurums
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica

Koordinātas: 64°49′S 62°51′W﻿ / ﻿64.817°S 62.850°W﻿ / -64.817; -62.850
| **Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica** |
| --- |
|  |
| **Valsts** | Igaunija |
| **Dibināta** | 2001.g |
| **Ideoloģija** | konservatīvisms |
| **Eiroparlamentā** | - |
| **Parlamentā** | 11. sasaukuma *Riigikogu* - 26 no 101 |
| **Statuss** | apvienota ar *Isamaaliit* 2006. g. |
| **Mājaslapa** |  |
| **Skat. arī** | Igaunijas politisko partiju uzskaitījums |

**Savienība republikai-Res Publika** (*Ühendus Vabariigi Eest - Res Publica, ÜVE-RP*) bija konservatīva politiska partija Igaunijā.

Dibināta kā partija 2001. gadā, kaut arī politiska biedrība *Res Publika* dibināta jau 1989. gadā.

Partijas pēdējais līderis bija bijušais Igaunijas finanšu ministrs (2003-2005) Tāvi Veskimegi (*Taavi Veskimägi*). Arī tā laika Igaunijas premjers Juhans Partss (*Juhan Parts*) ir *Res Publika* partijas biedrs.

2006. g. partija apvienojās ar Tēvzemes savienību, veidojot vienotu partiju Par Tēvzemi un Res Publica apvienība (*Isamaa ja Res Publica Liit*). Pašlaik (2007. g.) apvienība ir valdošajā koalīcijā.