recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kardināls Godfried Danneels veļumā, turot monstranci.
**Veļums** ir latīņu rita Romas katoļu Baznīcas liturģisks apģērbs, mēdz nēsāt arī anglikāņu baznīcās.

Tas ir apmetņa veida apģērbs, aptuveni 2,75 metrus garš un 90 cm plats, kuru garīdzniekam uzliek uz pleciem, kad viņš gatavojas ņemt rokās monstranci. Veļumam var būt vidusdaļā stiprinājumi, lai apliekot to uz pleciem, pie kakla to varētu sastiprināt. Bieži veļumam iekšpuses galos ir kabatas, kuras izmanto, saņemot rokās monstranci, lai tās kailas nepieskartos monstrancei. Veļumu parasti izgatavo no dārga auduma, izmantojot visbiežāk zīdu vai zīdā ieaustus zelta pavedienus. Atkarībā no liturģijas, veļums var būt zelta vai baltā krāsā.

Visbiežāk veļums ir redzams Svētās Mises laikā, kad garīdznieks svēta tautu ar monstranci, kurā atrodas Vissvētākais sakraments. Garīdznieks paņem rokās monstranci, izmantojot iekšā atrodošās kabatas vai paņemot veļuma galus tā, lai nepieskartos monstrancei, izrādot cieņu šim liturģiskajam traukam, kurā atrodas Vissvētākais sakraments kā Jēzus Kristus Euharistijā, tādējādi tautu svēta pats Jēzus Kristus caur šo zīmi, nevis garīdznieks. Līdzīgi veļumu izmanto, ejot euharistiskajās procesijās, kā arī veicot Vissvētākā sakramenta repozīciju uz citu altāri, piemēram, Lielās Piektdienas dievkalpojuma laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  www.newadvent.org

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Humeral veil*** |

* Katoļu enciklopēdijas ieraksts (angliski)
* www.encyclo.co.uk
* www.catholicity.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Romas katoļu Baznīcas garīdznieku liturģiskie tērpi  |
| --- |
|  |
| Apģērbi | 
* Alba
* Dalmatika
* Fascija
* Komža
* Ornāts
* Stola
* Sutana
* Sutana ar pelerīnu
* Veļums

 |
|  |
| Galvassegas | 
* Birete
* Galero
* Kardināla cepure
* Mitra
* Piuska

 |

 |
**Naktsputni** ir Raimonda Paula estrādes dziesmu albums, kas izdots 1978. gadā.

Tapšana
-------

Albumā apkopotas estrādes dziesmas ar Jāņa Petera un citu autoru tekstiem. 1978. gada "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu piecniekā ierindojās divs albuma dziesmas: "Tai pilsētā" (1. vieta) un "Kā caur pelniem" (4. vieta).

Albums iezīmē jaunu posmu ansambļa "Modo" skanējumā, kurā izmantoti disko ritmi, uzrunājot jauneklīgāku auditoriju. Visu albumu iedziedājušas jaunās solistes Aija Kukule, Mirdza Zīvere un Pārsla Gebharde. 

Albums atkārtoti izdots 2005. gadā kompaktdiska formātā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti" ar identisku dziesmu secību.

Dziesmu saraksts
----------------

Dziesmu tekstu autors, ja nav norādīts citādi, J. Peters.

1. Tai pilsētā — 2:51
2. Jūras zvaigzne — 2:57
3. Egļu zvanos — 2:43
4. Kā svece deg (I. Ziedoņa teksts) — 3:12
5. Dienas ēnā — 2:38
6. Naktsputni — 2:53
7. Vīrietis labākos gados — 2:51
8. Tavs sauciens — 3:21
9. Kā caur pelniem (Ā. Elksnes teksts) — 4:19
10. Spēles — 3:58
11. Modo — 2:59

Solisti: Aija Kukule (4, 6, 9), Mirdza Zīvere (5, 10).
Vokālais ansamblis: Aija Kukule, Mirdza Zīvere, Pārsla Gebharde (1—3, 5—9, 11).

Albuma ierakstā piedalījies instrumentālais ansamblis "Modo" Raimonda Paula vadībā.

Mākslinieciskais vadītājs un skaņu režisors — Aleksandrs Grīva, skaņu režisors — Kārlis Pinnis.

Atsauces
--------

1. ↑  Raimonds Pauls - Naktsputni. Discogs.com.
"Karaļa Artura sētas" ēkas fasāde Gdaņskas vecpilsētā.
**Karaļa Artura sēta** (poļu: *Dwór Artusa*, vācu: *Artushof*) ir viens no Gdaņskas greznākajiem namiem pie Garā tirgus (*Langer Markt*) vecpilsētā. Tas, tāpat kā Melngalvju nams Rīgā, kopš 14. gadsimta kalpojis par bagāto tirgotāju sanāksmju un svinību vietu.

Vēsture
-------

Nams tika uzbūvēts 1342. gadā un senākā atsauce uz *curia regis Artusi* ir saglabājusies no 1350. gada. Zināms, ka 1380. gadā uzmūrēta akmens celtne, kuru kā savu saietu vietu izmantojušas septiņas tirgotāju un amatnieku brālības. 1476. gadā nams nodega un 1478.—1481. gadā tika pilnīgi pārbūvēts vēlīnās gotikas stilā. 1552. gadā tā fasāde tika pārbūvēta renesances stilā, bet 1616.—1617. gadā — manierisma stilā (arhitekts Abrahams van den Blocke). Fasādi izgreznoja ar antīko valstsvīru Scipiona Āfrikāņa, Temistokla, Marka Fūrija Kamilla (*Marcus Furius Camillus*) un Jūdas Makabeja skulptūrām, kas simbolizēja pilsētas pilsoņu tikumus tāpat kā Taisnīguma un Veiksmes alegoriskās statujas nišās.

Svētku zāle
-----------

350 kvadrātmetru lielo svētku zāli ar gotiskajām griestu velvēm balsta četras granīta kolonnas. uzmanību piesaista arī 12 metrus augstā podiņu krāsns no 1545.—1546. gada. Saglabājusies arī tirgotāju un karavīru patrona Svētā Jura koka skulptūra. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Artura sēta Dancigā*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 235201683
* GND: 4361977-0

 |

 |
**Topoļčani** (slovāku: *Topoľčany*) ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Topoļčanu apriņķa centrs. Pilsētā atrodas Slovākijas armijas kara bāze - bāzējas 1. mehanizētā brigāde.

Vēsture
-------

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1173. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Topoļčani līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Naģtopolčāņa** (*Nagytapolcsány*). Līdz 1920. gadam pilsētas nosaukums bija **Veļke Topoļčani** (*Veľké Topoľčany*). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā. 1945. gada 24. septembrī pilsētā notika ebreju grautiņš.

Cilvēki
-------

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (98 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (82,94 %), nereliģiozi (11,37 %).

Topoļčani ir Slovākijas premjera Roberta Fico (*Robert Fico*, 1964), astronoma Ļubora Kresāka (*Ľubor Kresák*, 1927-1994), hokejista Ļubomīra Višņovska (*Ľubomír Višňovský*, 1976) un no Aušvices izbēgušā Rūdolfa Vrbas (*Rudolf Vrba*, 1924-2006) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Topoļčani***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145424025
* LCCN: n81042082
* GND: 4448609-1
* NKC: ge131094

 |

 |

1. ↑  Q31927054.
**Arturs Dārznieks** (1915. gada 15. augusts, Lubāna - 1995. gada 10. janvāris, Rīga) bija Latvijas šahists un inženieris.

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt skolas gados. Tā kā dzimtajā Lubānā bijis grūti atrast nopietnus pretiniekus, tad iesākumā aizrāvies ar šaha uzdevumu sastādīšanu. 1935. un 1936. gada žurnālos "Atpūta" Fricis Apšenieks publicējis vairākus Dārznieka uzdevumus. Dienesta laikā 7. Siguldas kājnieku pulkā piedalījies mačā ar Alūksnes šahistiem. 1939. gadā bijis otrais Austrumvidzemes šaha meistarsacīkstēs, kurās uzvarējis Roberts Skuja. Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās un uzturējies pārvietoto personu nometnēs Vācijā, taču 1947. gada decembrī no Blombergas atgriezies Rīgā un iekārtojies darbā rūpnīcā "VEF". Sākumā strādājis par aparātu kontrolieri, bet vēlāk kļuvis par inženieri. Bijis rūpnīcas "VEF" šaha sekcijas vadītājs.

Sekmīgi pārstāvējis "VEF" šaha klubu Latvijas komandu šaha čempionātos kopš tā pirmsākumiem 1960. gadā, būdams arī komandas līderis un kapteinis. Komandas sastāvā uzvarējis 1961. 1971. 1977. un 1990. gados, bijis otrais - 1972. 1975. 1978. 1979. gados, un trešais - 1963. 1964. 1965. 1966. 1969. 1973. 1985. gados. 1977. gadā parādījis individuāli labāko rezultātu pie 4. galdiņa.

Trīspadsmit reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos. Labākos rezultātus sasniedzis 1951. 1959. 1960. un 1972. gados, kad ieņēmis stabilas vietas tabulas vidusdaļā.

Regulāri piedalījies sporta biedrības "Daugava" šaha čempionātos, kur labākos rezultātus sasniedzis 1952. gadā, kad dalījis 3.-4. vietu, un 1971. gadā, kad ieņēmis 3. vietu.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1948. gads — 14.-15. vieta.
* 1950. gads — 14.-15. vieta.
* 1951. gads — 7. vieta.
* 1952. gads — 16.-17. vieta.
* 1954. gads — 10.-12. vieta.
* 1955. gads — 10.-13. vieta.
* 1959. gads — 8. vieta.
* 1960. gads — 6.-7. vieta.
* 1962. gads — 13. vieta.
* 1972. gads — 8. vieta.
* 1973. gads — 12. vieta.
* 1977. gads — 29.-32. vieta.
* 1991. gads — 41.-58. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Žurnāls "Atpūta" 12.04.1935. 21.02.1936
2. ↑  Žurnāls "Šaha Māksla" 25.03.1938
3. ↑  Laikraksts "Malienas Ziņas" 20.04.1939
4. ↑  Laikraksts "Latvju Vārds" 30.04.1949
5. ↑  Žurnāls "Šahs", Nr. 10, 1978
6. ↑  «Championship of "Daugava" - Riga 12-30.12.1952». Arhivēts no oriģināla, laiks: 05.03.2016. Skatīts: 29.09.2015.
7. ↑  «Championship of "Daugava" - Riga 1971». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 7. janvārī. Skatīts: 2015. gada 29. septembrī.

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Ūdenszalkši, ūdenszalkšu ģints** (*Natrix*) ir zalkšu dzimtas (*Colubridae*) ģints, kas pieder pie ūdenszalkšu apakšdzimtas (*Natricinae*). Saskaņā ar Starptautisko rāpuļu datu bāzi (angļu: *Reptile Database*), šajā ģintī apvienotas 3 mūsdienās dzīvojošas čūsku sugas, kuras nav indīgas. Visas ūdenszalkšu sugas dzīvo Eirāzijā (Eiropā un Āzijas rietumos), kā arī visas sugas sastopamas Ziemeļāfrikā. Latvijā mājo viena šīs ģints suga — parastais zalktis (*Natrix natrix*).

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Nesenā pagātnē ūdenszalkšu ģintī tika sistematizēta ceturtā suga — *Natrix megalocephala*. Balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, 2013. gadā šī suga tika apvienota ar parasto zalkti.

Izskats
-------

Ūdenszalkši medījumu apēd veselā veidā, attēlā ūdens zalktis (*Natrix tessellata*) 
Pieauguši ūdenszalkši ir vidēji lielas čūskas, apmēram 0,6—1 metru garas, tomēr daži īpatņi var sasniegt 2 metru garumu. Augšžokļa zobi virzienā uz mutes iekšpusi kļūst arvien lielāki. Pēdējie zobi ir vislielākie. Acu zīlītes ir apaļas. Ūdenszalkšiem raksturīgas neuzkrītošas krāsas: tumši pelēka, gandrīz melna, pelēkbrūna un olīvzaļa. Uz kakla raksturīgas dzeltenas zīmes, bet uz ķermeņa tumšāku raibumu raksts.

Ieradumi
--------

Ūdenszalkši dzīvo daļēji uz sauszemes un daļēji ūdenī. Vislabāk sauszemes apstākļiem piemērojies parastais zalktis. Visas sugas mīt mitros biotopos kādas ūdenstilpes tuvumā. Ūdenszalkši labi peld un nirst, spējot zem ūdens uzturēties samērā ilgi. Galvenokārt medī vardes un krupjus, bet reizēm arī salamandras, kurkuļus, zivis, nelielus zīdītājus un putnus. Upuri norij dzīvu, veselā veidā. Mātītes trūdošu augu kaudzē dēj 8—40 olas. Briesmu gadījumā ūdenszalkši var izlikties miruši, paņemti rokās tie no anālā dziedzera izdala smirdīgu šķidrumu.

Sistemātika
-----------

Lai arī odžuzalktis (*Natrix maura*) ārēji atgādina odzi, tas nav indīgs
* **Ūdenszalkšu ģints** (*Natrix*)
	+ Odžuzalktis (*Natrix maura*)
	+ Parastais zalktis (*Natrix natrix*)
	+ Ūdens zalktis (*Natrix tessellata*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Reptile Database: Genus: Natrix
2. 1 2 3 4 5  Britannica: Water snake
3. ↑  «Latvijas daba: Zalkšu dzimta (Colubridae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 7. septembrī. Skatīts: 2015. gada 11. februārī.
4. ↑  «IUCN: Natrix megalocephala». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. septembrī. Skatīts: 2015. gada 11. februārī.
5. ↑  «BBC Nature Wildlife: Grass snake». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 25. novembrī. Skatīts: 2015. gada 11. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Natrix Grass Snakes
Karaļa Artura galms Strālzundē.
**Karaļa Artura sēta Štrālzundē** (vācu: *Artushof Stralsund*) ir viens no senākajiem sanāksmju un svinību namiem Hanzas savienības pilsētas Štrālzundes vecpilsētā pie Vecā tirgus (*Alte Markt*). Arī Rīgā esošais Melngalvju nams sākotnēji tika celts kā „Artura sēta".

Vēsture
-------

Kā daudzās Hanzas pilsētās, arī Štrālzundē 1316. gadā iekārtoja viesu namu, ko dēvēja par *Artushof* jeb „Artura sētu". Tas bija paredzēts svarīgu pilsētas viesu uzņemšanai un svinībām. 1541. gadā tas pieminēts kā *Khonig Arendshoff*. Namā 1630. gadā apmeties Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs. 1680. gadā nams pilnībā nodedzis un atjaunots tikai 1702. gadā. Pēc tam to izmantojuši dažādu valstu karaspēku vajadzībām, bet pēc 1912. gada ēkā iekārtota viesnīca.

„Artura sētas" Hanzas pilsētās
------------------------------

Par godu romantiskajām karaļa Artura galma leģendām arī citās Hanzas savienības pilsētās 14. gadsimtā tika izveidotas „Artura sētas".
Šis raksts ir par Latvijas vēsturnieku. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Zagorskis** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Francis Zagorskis** (1929—1986) bija latviešu vēsturnieks un arheologs. Vēstures zinātņu kandidāts (1967), viens no ievērojamākajiem Akmens laikmeta pētniekiem Latvijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1929. gada 18. septembrī Silajāņu pagasta Reinieku mājās zemnieka Antona Zagorska un viņa sievas Leonoras daudzbērnu ģimenē. Mācījās Riebiņu pamatskolā, Varakļānu vidusskolā, tad Preiļu vidusskolā. Studēja LVU Vēstures fakultātē (1948—1953).

Pēc studiju beigšanas sāka strādāt Latvijas PSR ZA Vēstures institūtā par zinātnisko līdzstrādnieku. Piedalījās arheoloģiskos izrakumos Asotes, Tērvetes, Ķentes un Kokneses pilskalnos, uz neilgu laiku pārņemot Tērvetes pilskalna izrakumu vadību (1959-1960), arī Lūcijas Vankinas vadītajos izrakumos Sārnates neolīta apmetnē.

Vadīja arheoloģiskos izrakumus Kreiču neolīta apmetnē un kapulaukā pie Lielā Ludzas ezera baseinā, vēlāk Lubāna ezera baseinā vadīja izrakumus Ičas, Piestiņas un Osas apmetnēs. 
Zinātniski nozīmīgākā bija Zvejnieku akmens laikmeta kapulauka un apmetnes arheoloģiskā izpēte (1964-1978). Pētījumu rezultāti ļāva to ierindot starp unikālākajiem šī perioda kapulaukiem Austrumbaltijā un visā Ziemeļeiropā. 1965. gadā apprecējās ar arheoloģi Ilgu Grīnbergu. 
Par piedalīšanos grāmatas "Latvijas PSR arheoloģija" sarakstīšanā F. Zagorski kopā ar autoru kolektīvu saņēma LZA Prezidija prēmiju (1975) un Latvijas PSR Valsts prēmiju (1976).

Miris 1986. gada 5. augustā Babītes ciemā, apglabāts Salaspils kapos.

Darbi
-----

Autors aptuveni 90 zinātniskiem un populārzinātniskiem rakstiem. Piedalījās vairākās starptautiskās konferencēs.

* Agrais un attīstītais neolīts Latvijas PSR austrumdaļā. LU Latvijas vēstures institūta arhīvs. Disertācijas manuskripts: 1967.
* Zvejnieku akmens laikmeta kapulauks. Rīga: Zinātne, 1987. - 130 lpp.
* *Zvejnieki (Northern Latvia) Stone Age cemetery*. Oxford: Archaeopress, 2004 (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  «Riebiņu novads. Ievērojamas personības.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 11. februārī. Skatīts: 2017. gada 13. februārī. Archived 2017. gada 11. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Latvijas arheoloģijas leksikons

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 61831554
* LNB: 000163213
* LCCN: n86029906
* ISNI: 0000 0000 2540 5224
* GND: 105614727X
* SUDOC: 082970769
* BNF: cb15034043q (data)

 |

 |
**Artrodiras** (*Arthrodira*) ir izmirušu bruņuzivju apakšklase vai kārta. Artrodiras dzīvoja devona perioda jūrās un saldūdeņos, galvenokārt bentālē. Artrodiras bija no dažiem centimetriem līdz 6 metriem garas zivis. Latvijā ir zināmas 7 dzimtas, 20 ģintis un ap 30 sugām. Zinātnē tās izmanto par vadfosilijām devona nogulumu korelācijai.

Apraksts
--------

Artrodiru bruņas var būt dažādās reducēšanās pakāpēs, pārsvarā plecu joslas eksoskeleta saīsināšanās rezultātā. Šarnīrveida savienojums starp plecu joslu un galvas vairogu daudzām formām kļūst nekustīgs vai vispār pazūd. Ja tas ir, tad savienojuma izaugums atrodas uz priekšējā sānu-muguras kaula (ADL), bet bedrīte uz sānu pakauša kaula (Pn). Endokrānija ārējā virsma pārkaulojas veselas kārbas vai vairāku kaulu veidā. Galvai ir īss parasfenoīds. Sklerotiskais gredzens sastāv no četriem vai vairākiem elementiem. Žokļu loks reizēm mēdz daļēji pārkauloties. Muguras stiegra ir pastāvīga. Ir atrasti pārkaulojušies neirālie un hemālie loki, kā arī gredzenveidīgi muguras skriemeļi. Krūšu spuras garas ķermeņa bruņas gadījumā stiprinās pie skapulokorakoīda īpašā aksiālā atvērumā aiz spināles. Saīsinātas bruņas gadījumā uzreiz aiz tās. Skapulokorakoīds bieži vien virspusē pārkaulojas. Žaunu atvere starp galvas *postsuborbitale* un ķermeņa *anterior laterale*.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 70. lpp.
2. ↑  Д. В. Обручев, Основы палеонтологии (Бесчелюстные, рыбы), издательство "Наука", Москва, 1964. г. 131. lpp.
*Ncube-2*, Norvēģijas *CubeSat* (10 cm kubs)
***CubeSat*** (*U-klases kosmosa kuģis*) ir miniatūra satelīta veids kosmosa izpētei, kura tilpums parasti ir precīzi viens litrs (10 cm kubs), masa ne vairāk kā 1,33 kilogrami un tajā tiek izmantoti komerciāli pieejamas elektronikas komponentes.

1999. gadā Kalifornijas Politehniskā Valsts Universitāte (*Cal Poly*) un Stenforda Universitāte izstrādāja *CubeSat* specifikāciju, lai popularizētu un attīstītu prasmes, kas nepieciešamas zemās Zemes orbītas satelītu projektēšanai, ražošanai un pārbaudei. Tie paredzēti zinātniskas izpētes veikšanai un jaunu kosmosa tehnoloģiju izpētei. Lai arī lielākā daļa attīstības un izmēģinājumu notiek akadēmiskā vidē, vairāki uzņēmumi izgatavo *CubeSats*, piemēram, lielo satelītu izgatavotājs *Boeing* un vairāki mazi uzņēmumi. *CubeSat* projekti bijuši arī *Kickstarter* kampaņu mērķi. *CubeSat* formāts ir populārs arī amatieru satelītradio entuziastu vidū.

Atsauces
--------

1. ↑  «NASA Venture Class procurement could nurture, ride small sat trend». Space News. 2015. gada 8. jūnijs.
2. ↑  «CubeSat Design Specification Rev. 13». *California State Polytechnic University*. Skatīts: 2014-07-07.[novecojusi saite]
3. ↑

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***CubeSat*** |

* Ievads *Cubesat*, 2 minūšu video, DIYspace
* *CubeSat* programmas oficiālā vietne, satur informāciju par nākamajiem lidojumiem
* Plašs saraksta ar *Cubesat* misijām
* *Amsat* saraksts ar aktuālajiem *CubeSats* satelītiem Archived 2014. gada 10. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
**Arturs Goba** (dzimis 1932. gada 25. oktobrī Cesvainē, miris 2019. gada 19. maijā Valkā) bija latviešu rakstnieks.

Dzimis Madonas apriņķa Cesvainē, kalpu ģimenē. Mācījies Ogres pagasta Cesvaines skolās. 1952. gadā beidzis Madonas 1. vidusskolu. 1956. gadā absolvējis Rīgas Pedagoģiskā institūta Latviešu valodas un literatūras fakultāti. Kopš 1956. gada dzīvoja Valkā. Strādājis par vakarskolas direktoru, rajona tautas izglītības nodaļas inspektoru (1959 — 1967) un rezerves skolotāju. 

No 1973. gada Rakstnieku savienības biedrs. Dzejoļu krājumi: „Pazemes ūdeņi" (1969. gads), „Pietura" (1972. gads), un citi. Rakstījis dzeju un liroepisku pieaugušajiem, dzeju bērniem, stāstus un publicistiku par senvēsturi un revolucionārās pagātnes jautājumiem, saistot tos ar mūsu dienām. 1990. gadā saņēmis Pastariņa prēmiju par grāmatu „Dundurdziesma". 2002. gada 11. oktobrī apbalvots ar Triju zvaigžņu ordeni (IV šķiras).

Atsauces
--------

1. ↑  LA.LV. «Mūžībā aizgājis rakstnieks Arturs Goba». *LA.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-05-29.

Ārējās saites
-------------

* Artura Gobas biogrāfija

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 241446930
* LNB: 000006023
* LCCN: n83216722
* ISNI: 0000 0003 8568 2452
* GND: 1157279724

 |

 |
**Francis Jozefs I** (vācu: *Franz Joseph I.*, ungāru: *Ferenc József*; dzimis 1830. gada 18. augustā, miris 1916. gada 21. novembrī) bija Hābsburgu dinastijas Austroungārijas zemju valdnieks. Sākotnēji Austrijas impērijas ķeizars, vēlāk, izveidojoties dubultmonarhijai, arī Ungārijas karalistes karalis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1830. gadā Šēnbrunnas pilī Austrijas erzhercoga Franča Kārļa un Bavārijas princeses Sofijas ģimenē, viņa vectēvs bija Austrijas ķeizars Francis II Hābsburgs.

1848. gada revolūcijas radītās nestabilitātes dēļ impērijas valdošās aprindas izlēma, ka par Austrijas impērijas valdnieku jākļūst jaunajam princim Francim Jozefam. 1848. gada 2. decembrī viņa tēvocis Ferdinands I atteicās no troņa. No troņa atteicās arī Franča Jozefa tēvs Francis Kārlis, kurš bija nākamais troņa mantošanas kārtībā, un jaunais Francis Jozefs kļuva par Austrijas ķeizaru. Impērijas armijai izdevās sakaut itāļu un ungāru nemierniekus, kuri radīja vislielākos draudus valstij. 1853. gadā ungāru nacionālists ievainoja Franci Jozefu atentāta mēģinājumā. 1854. gadā Francis Jāzeps apprecējās ar Bavārijas hercoga meitu Elizabeti (sauktu par Sisi), viņiem piedzima četri bērni — meitas Sofija (mirusi bērnībā), Gizela (1856-1932), dēls Rūdolfs (1858-1889) un meita Marija Valērija (1868-1924).

1850. gados Austrijas impērija cieta vairākas neveiksmes ārpolitikā — Krimas karš noveda pie attiecību saraušanas ar Krievijas impēriju. Austrijas–Sardīnijas karš 1859. gadā pastiprināja Itālijas apvienošanās kustību. 
Arī 1860. gados valsts ārpolitikai bija mainīgas sekmes: meksikāņi ar nāvi sodīja ķeizara brāli Maksimiliānu I, kuru, sākoties Francijas intervencei Meksikā Napoleons III bija pierunājis kļūt par Meksikas imperatoru. 1866. gadā Austrijas—Prūsijas karā austrieši cieta sakāvi. Viens no šīs sakāves rezultātiem bija atkārtota ungāru sacelšanās, kas noveda pie Austroungārijas izveidošanas, kurā Austrijas vācieši un ungāri bija valdošās tautas, bet citas, pārsvarā slāvu tautas, turpināja būt pakļautas.

Kad 1914. gadā Sarajevā nogalināja troņmantnieku Franci Ferdinandu, sākās Pirmais pasaules karš. Francis Jozefs mira 1916. gadā, un tikai divus gadus vēlāk kara neveiksmju un pakļauto tautu neatkarības centienu dēļ Austroungārija beidza pastāvēt.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Francis Jozefs I Hābsburgs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 32787948
* LNB: 000214761
* LCCN: n50025622
* ISNI: 0000 0001 2127 0219
* GND: 118535013
* SELIBR: 187743
* SUDOC: 027324583
* BNF: cb12239721g (data)
* BIBSYS: 90535536
* ULAN: 500339089
* NLA: 35992905
* NDL: 00620683
* NKC: jn19981001234
* SBN identifikators MILV055783 nav derīgs.
* BNE: XX1196975
* CiNii: DA11120729
* KulturNav: id

 |

 |
**Džeimss Leonards** (angļu: *James A. Leonard*; 1841. gada 6. novembris Īrija — 1862. gada 26. septembris Anapolisa) bija īru izcelsmes ASV šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Īrijā, taču drīz pēc dzimšanas viņa ģimene pārcēlusies uz ASV, kur apmetusies Ņujorkā. Šahu iemācījies spēlēt sešpadsmit gadu vecumā, taču drīz vien sasniedzis labus rezultātus. Bijis pazīstams kā uzbrūkoša tipa spēlētājs. Bijis arī labs spēlētājs, neskatoties uz galdiņu. 1861. gada 16. novembrī Ņujorkā sniedzis simultānspēles seansu, neskatoties uz galdiņu, pret desmit šahistiem, kuru noslēdzis neizšķirti. Tajā laikā šis rezultāts bijis tuvu Lūisa Paulsena pasaules rekords, kuru viņš sasniedzis 1859. gadā, spēlējot "aklo" šahu vienlaicīgi ar piecpadsmit pretiniekiem. 1861. gadā uzvarējis mačā Džeimsu Tompsonu. Pēc savām šaha dotībām būtu varējis atkārtot Pola Morfija slavas gājienu, taču Amerikas pilsoņu kara laikā iestājies 88. Ņujorkas brīvprātīgo pulkā, nokļuvis Dienvidu armijas gūstā un karagūstekņu nometnē miris no dizentērijas.

Atsauces
--------

1. ↑  James A. Leonard by Edward Winter

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
**Kopienas skapis** ir ledusskapis, kas atrodas publiskā vietā. Tas ļauj sabiedrībai dalīties ar ēdienu, ko ikviens var ielikt ledusskapī vai no tā izņemt. Kopienas skapju galvenais mērķis ir samazināt pārtikas izšķiešanu. Tie arī ļauj cilvēkiem grūtībās viegli piekļūt svaigam, barojošam ēdienam.

 Kopienas skapis telpas nišā baznīcā Botlijā (Lielbritānija) ar maizes kasti augšpusē un uz krēsla uzliktu zilu kasti nebojājošamies pārtikai 
Pirmos kopienas skapjus izveidoja Vācijā 2012. gadā un Spānijā.

Latvijā pirmo kopienas skapi atklāja 2019. gada 19. decembrī pēc Beatrises Amtingas iniciatīvas Kaņepes kultūras centrā.

Atsauces
--------

1. ↑  foodsharing. «Lebensmittel teilen, statt wegwerfen - foodsharing Deutschland». *foodsharing.de* (vācu). Skatīts: 2019-12-20.
2. ↑  Ashifa Kassam. «The solidarity fridge: Spanish town's cool way to cut food waste», 2015. gada 25. jūnijs.
3. ↑  «Kopienas skapis | Kaņepes kultūras centrs» (lv-LV). Skatīts: 2019-12-20.
**Batasuna** ( Basku valodā: Vienotība) bija basku nacionālistu politiskā partija Spānijā, kur tā ir aizliegta kopš 2003. gada, pēc tam, kad tiesā tika pierādīta partijas dalība teroristiskās organizācijas ETA finansēšanā. *Batasuna* turpināja funkcionēt Francijā, līdz 2013. gada janvārī paziņoja par likvidēšanos.

*Batasuna* tika izveidota 2001. gadā kā partijas *Herri Batasuna* mantiniece. Partija ar dažādiem nosaukumiem pārstāvēja basku nacionālistus kopš tā tika legalizēta septiņdesmito gadu beigās, kad Spānijā tika atjaunota demokrātija. *Batasuna* iepriekšējie nosaukumi bija *Herri Batasuna*, bet vēlāk - *Euskal Herritarrok*.

2003. gadā *Batasuna* tika aizliegta, taču par spīti aizliegumam, organizēja neskaitāmus mītiņus, publiskas sapulces un vairākus strādnieku streikus. *Batasuna* Spānijā tika nodibināta no jauna ar nosaukumu - *Eusko Abertzale Ekintza*-*Acción Nacionalista Vasca*, taču tika aizliegta 2008. gada februārī. 

*Batasuna* bija viena no Basku Nacionālās Atbrīvošanas Kustības, kurā ietilpa sociālās organizācijas, tirdzniecības apvienības, jauniešu (*Jarrai* un *Gazteriak*, tagad apvienotas ar *Haika* un *Segi*) un sieviešu grupas (*Egizan*), dalībniecēm. 

*Jarrai-Haika-Segi*, *Gestoras pro-Amnistia*, *Askatasuna* un citas *Batasuna* radniecīgas organizācijas ar dažādu institucīju lēmumiem arī tika pasludinātas par nelegālām. Iemesls viens un tas pats - sadarbība ar ETA.

*Batasuna*, kā ETA sastāvdaļa, ir iekļauta "Eiropas Savienības teroristisko personu un organizāciju sarakstā". 

Bijušie *Batasuna* biedri un atbalstītāji Spānijā tagad atbalsta kreiso separātistu koalīciju *Euskal Herria Bildu*. 2012. gada oktobrī Basku zemes reģionālajās vēlēšanās šī koalīcija ierindojās otrajā vietā aiz konservatīvās Basku nacionālistu partijas, kas vēlas plašākas autonomijas piešķiršanu reģionam.

Atsauces
--------

1. ↑  TVNET: Batasuna paziņo par likvidēšanos
**Soronzonboldina Batcecega** (mongoļu: *Соронзонболдын Батцэцэг*; dzimusi 1990. gada 5. oktobrī) ir mongoļu brīvā stila cīkstone, Āzijas un Pasaules čempione, 2012. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.

Biogrāfija
----------

Pirmo reizi starptautiskā arēnā cīnījusies un ieguvusi sudraba medaļu 2007. gada Āzijas kadetu čempionātā. Nākamajā gadā to pašu paveikusi arī Āzijas junioru čempionātā. 2009. gadā viņa kļuva par Āzijas junioru čempioni. 2010. gadā Soronzonboldina Batcecega izcīnīja zelta medaļu arī pieaugušo pasaules čempionātā.

2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā Soronzonboldina Batcecega astotdaļfinālā uzvarēja Dienvidāfrikas cīkstoni Silviju Datiju, ceturtdaļfinālā Latvijas pārstāvi Anastasiju Grigorjevu, bet pusfinālā zaudēja japānietei Kaori Ičo. Tomēr pēc uzvaras gandarījuma cīņā pret kanādieti Martinu Digrenjē viņa ieguva bronzas medaļu.

2013. gada pasaules čempionātā Budapeštā Soronzonboldina Batcecega pusfinālā uzvarēja Anastasiju Bratčikovu no Krievijas, bet finālā zaudēja Kaori Ičo un tika apbalvota ar sudraba medaļu. 2015. gada pasaules čempionātā Lasvegasā Soronzonboldina Batcecega izcīnīja zelta medaļu. Astotdaļfinālā viņa pieveica kanādieti Toniju Verbīku, ceturdaļfinālā — brazīlieti Žoīsi Silvu, pusfinālā - japānieti Ajako Sjodu un finālcīņā bija pārāka pār 2012. gada pasaules čempioni, ķīnieti Džanu Laņu.

Soronzonboldina Batcecega piedalījās arī 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Ceturtdaļfinālā viņa zaudēja ASV cīkstonei Jeļenai Pirožkovai un ieņēma tikai 12. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  «S.Battsetseg claims a bronze» (angļu). The UB Post. 2012. gada 10. augusts. Skatīts: 2019-07-20.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Kvaga** jeb **savannas zebra** (*Equus quagga quagga*) ir līdzenumu zebras (*Equus quagga*) viena no pasugām, kas ir izmirusi. Pēdējā kvaga savvaļā, iespējams, tika nošauta 1870.
gadu beigās, un pēdējā kvaga zoodārzā nomira 1883. gada 12. aprīlī Amsterdamā. 

Kādreiz Dienvidāfrikas Kāpas provincē kvagas bija plaši izplatīts zebru veids. Tām bija īpatnējs, atšķirīgs strīpojums — svītras bija tikai uz ķermeņa priekšdaļas. Ķermeņa vidusdaļā tumšās svītras kļuva arvien platākas, līdz izzuda brūnā apspalvojumā.

Kvagas tika medītas gaļas un ādu ieguvei, kā arī, lai plānveidīgi samazinātu kvagu daudzumu, tādējādi palielinot ganību teritoriju mājlopiem. 19. gadsimta beigās zebru sistemātikā bija liels sajukums, un, pirms zinātnieki aptvēra, ka kvagas ir atsevišķa pasauga, tās jau bija izmirušas.

Kvagas sistemātika
------------------

1793. gada kvagas zīmējums
Kvaga bija pirmais izmirušais dzīvnieks, kuram tika izstudēta DNS. Nesenie ģenētiskie pētījumi ir pierādījuši, ka kvagas nav bijusi atsevišķa pasuga, bet gan Burčela zebras (*Equus quagga burchelli*) variācija, kas atdalījusies no Burčela zebru pasugas apmēram pirms 120 000—290 000 gadu. Ilgstoši valdīja uzskats, ka arī Burčela zebra ir izmirusi, tomēr pētījumos noskaidrojās, ka Damāras zebra, kas tika uzskatīta par Čapmana zebras (*Equus quagga chapmani*) vienu no variācijām, ir izmirušās Burčela zebras variācija. Tādējādi kopš 2004. gada Burčela zebra vairs netiek uzskatīta par izmirušu pasugu.

Kvagas projekts
---------------

Atklājot tuvo radniecību ar Burčela zebrām, Reinholds Rau no Dienvidāfrikas uzsāka kvagas projektu, cenšoties selekcionēt zebras atbilstoši kvagas īpašībām. 2006. gadā tika ziņots, ka projekta ietvaros ir piedzimusi jau trešā un ceturtā paaudze, kura sāk ārēji līdzināties kvagām. Tomēr projekta panākumi ir diskutējami, jo "jauno kvagu" DNS tomēr atšķiras no "īstajām kvagām". Būtu jāpiemin būtiska ārējā izskata detaļa, kas kvagām un Burčela zebrām ir atšķirīga. Kvagām svītras izzūd intensīvi brūnā apspalvojumā, bet Burčela zebrām svītras izzūd gandrīz baltā, bāli dzeltenā apspalvojumā. Lai gan jau 1984. gadā tika veiksmīgi izanalizēta kvagas DNS, zinātne mūsdienās joprojām nav atklājusi, kādā veidā esošo informāciju izmantot izmiruša dzīvnieka atjaunošanai.

Atsauces
--------

1. ↑  Dabas Muzejs: Nepārnadži[novecojusi saite]
2. ↑  The Quagga Project :: South Africa
3. ↑  «Recently Extinct Animals - Species Info - Quagga». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 21. augustā. Skatīts: 2014. gada 21. augustā.
4. ↑  Groves, C. P.; Bell, H. B. (2004). "New investigations on the taxonomy of the zebras genus Equus, subgenus Hippotigris". Mammalian Biology. 69: 182–196. doi:10.1078/1616-5047-00133

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kvaga***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* How was the quagga related to other zebras? Archived 2008. gada 29. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Quagga Quest
* In South Africa, the Quagga Project Breeds Success
Dzeltenā tēja.
**Dzeltenā tēja** pēc savām īpašībām ir diezgan tuva zaļajai tējai, tomēr, pateicoties vieglajai fermentācijai, tējas uzlējumam piemīt viegli dzeltena krāsa. Dzeltenā tēja tiek uzskatīta par elitāru un dārgu tēju, ko līdz pat 20. gs sākumam bija aizliegts izvest no Ķīnas, par šī likuma pārkāpšanu draudēja nāvessods. 
Dzeltenā tēja tiek ievākta un apstrādāta tikai ar rokām. Tās pagatavošanai tiek izmantoti tikai tējas pumpuri - lai iegūtu vienu kilogramu tējas nepieciešami 25 000 tējas pumpuru. Tējas iegūšanai tiek audzēts salīdzinoši jauns tējas krūms ar izturīgiem, lieliem un sulīgiem zeltaini-zaļas krāsas pumpuriem, nosegtiem ar maigiem, baltiem matiņiem. Dzeltenās tējas sagatavošanas laikā tējas lapas netiek pakļautas augstas temperatūras iedarbībai, tādējādi fermentācija ir diezgan maza.
Dzelteno tēju pagatavo, to aplejot ar 60-70 grādus siltu ūdeni un ļaujot ievilkties apmēram 3 minūtes. Gatavajai tējai piemīt maiga garša un spēcīgs, izsmalcināts aromāts.
Liepājas-Romnu dzelzceļš Poļesjes dzelzceļu kartē (1916).
Liepājas dzelzceļa stacija (arhitekts Pauls Maksis Berči, 1871).
Minskas dzelzceļa stacija.
Gomeļas dzelzceļa stacija.
**Dzelzceļa līnija Liepāja—Romni** bija 1871.-1874. gadā privāto akciju sabiedrību uzcelta 1191 verstis gara Krievijas impērijas dzelzceļa līnija, kas savienoja Baltijas jūras ostas pilsētu Liepāju ar Romniem Ukrainas austrumu daļā un sākotnēji bija paredzēta labības graudu eksportam. Tai bija atzari uz Jelgavu (no Mažeiķiem) un Daugavpili (no Radvilišķiem), kā arī savienojumi uz Voroņežu, Kijivu, Mikolajivu un citām Ukrainas pilsētām.

Mūsdienās šī dzelzceļa līnija ir sadalīta starp Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas un Ukrainas dzelzceļiem. Latvijas daļā esošā dzelzceļa līnija Liepāja—Vaiņode vairs netiek izmantota. 2012. gadā Latvijas daļā nojauca posmu Liepāja—Priekule, arī posms Priekule—Vaiņode ir slēgts un netiek izmantots.

Vēsture
-------

1871. gadā Liepājas dzelzceļu sabiedrība uzbūvēja dzelzceļa līniju Liepāja—Kaišadore (*Либава-Кошедары*, 295 verstis). 1873. gadā no Radvilišķiem izveidoja savienojumu ar dzelzceļa līniju Pēterburga—Varšava (*Калкуны-Радзивилишки*, 187 verstis). 
Otru dzelzceļa līnijas posmu Naujoji Viļņa (*Вилейка*) - Minska - Bobruiska - Gomeļa - Bahmača - Romni 711 verstu garumā 1871.-1874. gadā uzbūvēja Lentvaru-Romnu dzelzceļa sabiedrība (*Общество Ландварово-Роменской железной дороги*).
1877. gadā abas līnijas apvienoja un tās pārgāja Liepājas—Romnu dzelzceļa sabiedrības īpašumā, kuras prezidents bija Voldemārs fon Meks (1852–1892). 1891. gadā dzelzceļu nacionalizēja.

Pirmā pasaules kara laikā Vācijas okupētās teritorijā esošo dzelzceļa līnijas daļu izmantoja vācu karaspēka apgādei. Pēc kara beigām šis dzelzceļš tika sadalīts starp Latviju, Lietuvu, Poliju un PSRS un vairs nekalpoja kā vienota dzelzceļa līnija.

Galvenās stacijas
-----------------

* Liepāja (stacija) (*Libau, Либава*)
* Priekule (stacija) (*Preekuln*)
* Vaiņode (stacija) (*Wainoden*)
* Mažeiķi (*Можейки, Муравьёво*)
* Radvilišķi (*Радзивилишки*)
* Kaišadore (*Этканы, Кошедары*)
* Lentvare (*Ландварово*)
* Naujoji Viļņa (*Ново-Вилейск, Вилейка*)
* Minska (*Минск*)
* Bobruiska (*Бобруйск*)
* Gomeļa (*Гомель*)
* Žlobina (*Жлобин*)
* Bahmača (*Бахмач*)
* Romni (*Ромны*)

Skatīt arī
----------

* Dzelzceļa līnija Liepāja—Vaiņode

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas dzelzceļu līnijas; Latvijas dzelzceļa vēstures muzejs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 29. martā. Skatīts: 2010. gada 10. oktobrī. Archived 2014. gada 29. martā, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Либаво-Роменская железная дорога, Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, 1890—1907. (krieviski)
|  |
| --- |
| 
 |
| 

| Zviedrijas karaliskā ģimene |
| --- |
|  |
| * **VM Karalis**VM Karaliene
	+ VKA KroņprinceseVKA Princis, Vesterjotlandeshercogs
	+ VKA Princese, Ēsterjetlandeshercogiene
	+ VKA Princis, Vermlandes hercogs
	+ VKA Princese, Hēlsinjlandes un Jēstriklandes hercogiene

---

VKA Princese, Hallandes hercogiene 

---

* VKA Princese Birgitta
* Princese Margarēta, Amblera kundze
* Princese Dezirē, Baronese Silferšiolda
* Princese Kristīne, Magnusona kundze
 |
| * s
* d
* l
 |

 |

**Birgita Ingeborga Alise** ir Zviedrijas un Hoencollernu princese, dzimusi 1937. gada 19.janvārī Hāgas pilī. Viņa ir prinča Gustava Ādolfa un princeses Sibillas ģimenes otrais bērns, kā arī karaļa Kārļa XVI Gustava un princešu Margarētas, Dezirē un Kristīnes māsa.

Viņas oficiālais tituls ir *Viņas Karaliskā Augstība, Birgita, Zviedrijas un Hoencollernu princese*.

Ģimene
------

Birgita 1960. gada 15. decembrī saderinājās ar Hoencollernas—Zigmaringenas princi Johannu Georgu, drīz pēc tam, 1961. gada 25. maijā viņi apprecējās Stokholmas pils karalistes zālē, kā arī piecas dienas vēlāk salaulājās Zigmaringenas pils baznīcā. Pirmām kārtām kā Hoencollernas princese Birgita tiek saukta *Viņas Augstība*, atšķirībā no savām māsām, kuras arī ir princeses, bet apprecējušās ar nekaraliskām personām, Birgita kā arī Zviedrijas princese ir saglabājusi titulu *Viņas Karaliskā Augstība*, lai gan praksē viņa tiek titulēta zemē, kurā viņa ir ieprecējusies, tas ir, firstu zemē Vācijā.

Hoencollernas prinču pāris ilgu laiku dzīvoja Minhenē, viņi joprojām ir precējušies, bet dzīvo dažādās vietās. Birgita pašlaik dzīvo Spānijā, Maljorkā. Neskatoties uz to, ka Birgita joprojām skaitās Zviedrijas princese, viņa neietilpst sieviešu troņa mantotāju sarakstā, kas saistīts ar konstitucionālajam izmaiņām Zviedrijas pamatlikumos kopš 1980. gada.

Birgitai ir trīs bērni:

* Hoencollernas—Zigmaringenas princis Karls Kristians, dzimis 1962. gadā;
* Hoencollernas—Zigmaringenas princese Dezirē, dzimusi 1963. gadā;
* Hoencollernas—Zigmaringenas princis Hubertus, dzimis 1966. gadā.

Darbība
-------

Viņa nodarbojas ar golfu un labdarību, viņa ir nodibinājusi golfa sacensības, kuras ir nosauktas viņas vārdā. Ir beigusi studijas sporta programmā un kļuvusi par vingrošanas direktori. Tradicionāli katru gadu Maljorkā piedalās Zviedrijas Nacionālās dienas un Lūcijas dienas svinībās.

Skatīt arī
----------

* Zviedrijas karaliskā ģimene
* Zviedrijas monarhu uzskaitījums
* Karaliskā apbedījumu vieta
* Hāgas pils

Attēli
------

Birgitas kāzas
Birgita starp māsām

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 255648356
* LCCN: no2004035441
* ISNI: 0000 0003 7798 6659
* GND: 1051929229
* SELIBR: 355116

 |

 |
Birmas plātne (ir redzamas zilā un sarkanā krāsā novilktas robežas ar Indijas plātni rietumos un Zunda plātni austrumos).
**Birmas plātne** ir maza tektoniskā plātne jeb mikroplātne, kura atrodas Dienvidaustrumāzijā, kuru bieži aplūko kā Eirāzijas plātnes daļu. Uz šīs plātnes atrodas Sumatra, Nikobaru salas un Andamanu salas. Šīs salas atdala Andamanu jūru no pārējā Indijas okeāna, kas atrodas rietumos. 

Austrumos no Birmas plātnes atrodas vēl viena Eirāzijas plātnes mikroplātne - Zundas plātne, no kuras to atdala rupji novilkta līnija no ziemeļiem uz dienvidiem caur Andamānu jūru. Šī robeža ir sākusi veidoties pirms aptuveni 4 miljoniem gadu, un šeit Birmas plātne lūst nost no Eirāzijas plātnes, virzoties tālāk no tās rietumu virzienā.

Rietumos atrodas daudz lielākā Indijas plātne, kurai Birmas plātne slīd virsū, savukārt Indijas plātne slīd zem tās, veidojot subdukcijas zonu. Arī Birmas plātnei liecoties, veidojas Zundas dziļvaga.

Tektoniskā vēsture
------------------

2004. gada 26. decembrī notika viena no visu laiku lielākajām reģistrētajām zemestrīcēm, kura izsauca cunami vilni. Rezultātā vairāk nekā miljons iedzīvotāju palika bez pajumtes un bija vairāk nekā 270 000 upuri. Šī zemestrīce notika tāpēc, ka Indijas plātne virzās ziemeļaustrumu virzienā, kur tā slīd zem Birmas plātnes. Savukārt Birmas plātne izliecas, radot starp tām milzīgu mehānisko spriegumu. Šis spriegums atbrīvojās milzīgā zemestrīcē un Birmas plātne pacēlās uz augšu. Negaidītais trieciens iekustināja milzīgas ūdens masas, rezultātā izsaucot cunami vilni.

Atsauces
--------

1. ↑   "Zinātnieki brīdinās par zemestrīcēm un cunami", Ilustrētā Zinātne - 2005. gada decembra numurs, 26.lpp.
**Kenotrons** (sengrieķu: *κενός* (*kenós*) — 'tukšs' + (elektr)ons) ir elektronu lampa, kas paredzēta rūpnieciskās frekvences maiņstrāvas taisngriešanai. Kenotroni pieder pie vakuuma diodēm, kuru konstrukcija ir pielāgota darbam ar samērā augstu spriegumu. Augstsprieguma kenotroni spēj taisngriezt maiņstrāvu ar vairākus desmitus kilovoltu lielu spriegumu.

Uzbūve
------

Kenotroniem, tāpat kā visām diodēm ir divi elektrodi — anods un katods. Katods var būt tiešās kvēles (elektronus emitējošais slānis uzklāts tieši uz kvēldiega) vai netiešās kvēles (kvēldiegs atrodas atsevišķa relatīvi masīva katoda iekšienē). Kenotroniem bieži mēdz būt divi anodi ērtākai lietošanai divu pusperiodu taisngriežos. Šādiem kenotroniem katods var būt kopējs vai arī atsevišķs (tad tie pēc būtības ir divi kenotroni vienā balonā). Augstsprieguma kenotroniem anods ir cilindrveidīgs un atrodas visai tālu no katoda. Katoda un anoda izvadi arī ir iespējami attālināti viens no otra. Jaudīgiem kenotroniem ir iebūvēti radiatori siltuma novadīšanai.

Izmantošana
-----------

Agrāk kenotronus izmantoja jebkuras lampu aparatūras barošanas blokos anodsprieguma taisngriešanai. Mūsdienās tos izmanto kvalitatīvu lampu skaņas pastiprinātāju barošanai, pamatojoties uz subjektīvu viedokli par pastiprinātāja skanējuma uzlabošanos. Vakuuma diodei ir daudz lielāka iekšējā pretestība, kas attiecīgi palielina barošanas bloka iekšējo pretestību, kādu to jūt slodze. Parasti tas noved pie pastiprinātā signāla kompresijas, kas arī veido dzirdamo efektu. Bez tam kenotroni nodrošina anodsprieguma padeves aizturi lampām (nav vēlams, ka lampas anodam pievada pilnu anodspriegumu, kamēr katods nav pilnīgi uzsilis) un dod mazāk traucējumu. Mazjaudīgus augstsprieguma kenotronus izmantoja lampu televizoros augsta līdzsprieguma iegūšanai, kas bija nepieciešams kineskopa anodam (rindu izvērses transformatoru impulsu taisngriežos); to vietā tagad izmanto pusvadītāju taisngriežus. Lampu televizoros lietoja arī speciālas dempferdiodes, kas ierobežoja impulsveida strāvas maksimālās vērtības ierobežotās katoda emisijas dēļ.

Kenotroni mūsdienās tiek izmantoti sevišķi lielu spriegumu taisngriešanai, kur nepieciešams sasniegt samērā lielu jaudu. Parastā sadzīves aparatūrā tos vairs nav vajadzības lietot.

* Dažādi kenotroni
* Divanodu kenotrons AZ11Divanodu kenotrons AZ11
* Augstsprieguma kenotrons EY86Augstsprieguma kenotrons EY86
* Augstsprieguma kenotrons ВИ-18/32.Augstsprieguma kenotrons ВИ-18/32.
**Gvadelupas jenots** (*Procyon lotor minor*) ir parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga, kas ir endēmiska Gvadelupas salās: Bastērā un Grantērā, Mazo Antiļu salu arhipelāgā.

Salās dzīvo mazāk kā 2500 indivīdu un, ņemot vērā mazo izplatības teritoriju, 1996. gadā Gvadelupas jenots tika pasludināts par apdraudētu dzīvnieku. Gvadelupā joprojām nav ieviesti nekādi aizsardzības pasākumi. Jenotu populācija salu mangrovju audzēs un lietus mežos arvien samazinās, jo tas zaudē dzīves telpu, izplešoties cilvēku saimnieciskajai darbībai. To joprojām gaļas ieguvei medī vietējie iedzīvotāji, un tas zaudē sāncensībā ar krabjēdājjenotu, kas salās ir ievests salīdzinoši nesen.

Klasifikācija
-------------

Kādreiz pastāvēja uzskats, ka Gvadelupas jenots ir patstāvīga suga *Procyon minor*, bet ģenētiskie pētījumi 1999. gadā un 2003. gadā pieradīja, ka Gvadelupas jenots ir parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga. Turklāt tas ir tik tuvs radinieks Bahamu jenotam, kas dzīvo gandrīz 2000 km attālumā Ņūprovidensas salā, ka starp abu populāciju jenotiem praktiski nav atšķirību. Gvadelupas jenotu salās ieveda cilvēki tikai pirms dažiem gadsimtiem. Šobrīd "Pasaules Zīdītāju sarkastā" (*Mammal Species of the World*) Gvadelupas jenots tiek sistematizēts kā Bahamu jenots, un nosaukums *Procyon lotor minor* tiek uzskatīts par Bahamu jenota *Procyon lotor maynardi* sinonīmu.

Vairāk par Gvadelupas jenota izskatu, uzvedību un īpašībām lasīt rakstā Bahamu jenots.

Atsauces
--------

1. ↑  Helgen, Kristofer M.; Wilson, Don E. (January 2003). "Taxonomic status and conservation relevance of the raccoons (Procyon spp.) of the West Indies". Journal of Zoology (Oxford: The Zoological Society of London) 259 (1): 69–76. doi:10.1017/S0952836902002972
2. ↑  «Mammal Species of the World - Browse: Procyon». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 21. maijā. Skatīts: 2011. gada 8. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Gvadelupas jenota foto (biolib)
* Gvadelupas jenota foto (iocp)
* Guadeloupe raccoon
* Is the Guadeloupean racoon (Procyon minor) really an endemic species?[novecojusi saite]
* Educational resources on Guadeloupe Raccoon
**Barbara Perniči** (itāļu: *Barbara Pernici*; dzimusi 1956. gada 26. jūnijā Triestē) ir Itālijas FIDE meistare šahā un zinātniece.

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu vidum līdz 1980. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Itālijas šahistēm. Piecas reizes uzvarējusi Itālijas sieviešu šaha čempionātos (1974, 1977, 1978, 1979, 1981). Pārstāvējusi Itālijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1976, 1980-1982), un individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1982) medaļu. Vēlākajos gados pārtraukusi šahistes karjeru.

Ieguvusi doktora grādu elektronikā Milānas Politehniskajā Universitātē un datorzinātnē Stenforda Universitātē. Bijusi pasniedzēja Udīnes Universitātē. Kopš 1993. gada ir profesore Milānas Politehniskajā Universitātē.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Barbara Pernici
2. ↑  Prof. Barbara Pernici
3. ↑  Dipartimento di Elettronica, Informazione e Bioingegneria

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59906740
* LCCN: n87862069
* ISNI: 0000 0001 0977 8167
* GND: 120124785
* SUDOC: 081381573

 |

 |
**Žans Fransuā de Galo, grāfs de Laperūzs** (franču: *Jean François de Galaup, comte de La Pérouse*; dzimis 1741. gada 23. augustā, miris visticamāk 1788. gadā) bija franču jūrasbraucējs, kura ekspedīcija pazuda Okeānijā, veicot pasaules apceļošanu.

Kara flotē no 15 gadu vecuma. Septiņgadu kara laikā ievainots Kiberonas līča kaujā. Komandējis fregati, franču flotei cīnoties pret angļiem ASV Neatkarības karā.

1785. gadā, Francijas karaļa Luija XVI iecelts par vadītāju ekspedīcijai, kuras uzdevums bija veikt ceļojumu apkārt zemeslodei. Divu kuģu ("Busole" un "Astrolabe") 114 cilvēku komandā tika iekļauti desmit zinātnieki. Komandā pieteicās arī 16 gadus vecais Napoleons Bonaparte, taču netika uzņemts.

1785. gada 1. augustā ekspedīcija no Brestas devās ceļā. Apbraucot Hornas ragu, 1786. gada 9. aprīlī ekspedīcija ieradās Lieldienu salā. Tālāk ceļš veda uz Havaju salām, Aļasku, Kaliforniju. Vēlāk, šķērsojot Kluso okeānu, Laperūzs ieradās Makao, 1787. gada 9.aprīlī - Manilā. Tālāk Laperūzs devās uz Sahalīnu un Kamčatku, kur 1787. gadā 7. septembrī sasniedza Petropavlovsku. 1787. gada 6. decembrī Laperūza ekspedīcija ieradās Samoa, kur vietējo iedzīvotāju uzbrukumā gāja bojā 12 cilvēku, to skaitā "Astrolabes" kapteinis. 1788. gada 24. janvārī Laperūzs ieradās Sidnejā, Austrālijā. 10. martā ekspedīcija devās tālākā ceļā, un ekspedīcijas tālākais liktenis precīzi nav zināms.

Tika organizētas vairākas glābšanas ekspedīcijas līdz 1826. gadā Vanikoro salā tika atrastas kuģa avārijas pēdas. 1964. gadā tika atrasts "Busoles" vraks un pierakstīta salinieku leģenda par kuģu bojāeju.

Ceļotāja vārdā nosaukts Laperūza šaurums.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žans Fransuā de Laperūzs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2472934
* LCCN: n50082863
* ISNI: 0000 0001 2319 7123
* GND: 11872651X
* SELIBR: 194172
* SUDOC: 085789453
* BNF: cb14960413z (data)
* BIBSYS: 90805121
* NLA: 35291628
* NDL: 00469976
* NKC: xx0056702
* SBN identifikators UFIV085334 nav derīgs.
* BNE: XX1654799
* CiNii: DA02067498

 |

 |