**TGM3** ir padomju sērijveida 4 asu manevru dīzeļlokomotīve ar hidraulisko transmisiju, kas tika izstrādāta un ražota Ludinovskas dīzeļlokomotīvju rūpnīcā.

Vēsture
-------

Dīzeļlokomotīve tika izstrādāta uz manevru dīzeļlokomotīves TGM2 bāzes. Sakarā ar Vorošilovgradas dīzeļlokomotīvju rūpnīcas noslogotību ar maģistrālo dīzeļlokomotīvju būvniecību, TGM2 sērijveida ražošana tika nodota Ludinovas dīzeļlokomotīvju rūpnīcai.

Ludinovska rūpnīcas projektēšanas birojā TGM2 dīzeļlokomotīves dizains tika būtiski pārstrādāts un jaunā dīzeļlokomotīve saņēma jaunu indeksu - TGM3.

Pirmās piecas TGM3 dīzeļlokomotīves rūpnīca ražoja 1959. gadā.

Dīzeļlokomotīve dažādās modifikācijās tika būvēta 19 gadus (no 1959. līdz 1977. gadam). Pavisam tika uzbūvētas 3538 dīzeļlokomotīves, tajā skaitā 1182 dīzeļlokomotīves PSRS Dzelzceļa ministrijai, bet pārējās dīzeļlokomotīves dažādiem resoriem un eksportam.

Tehniskais raksturojums
-----------------------

Ar 68 tonnu masu dīzeļlokomotīve attīstīja ilgstošas vilces spēku 20 000–20 400 kN. ar ātrumu 9 km/h. , kas viņam ļāva vilkt 1500 tonnu smagu vilcienu 9% kāpumā un 2000 tonnu smagu vilcienu ar ātrumu līdz 28 km/h līdzenās stacijās un ātrumposmos. Pie manevru ātruma 7-17 km/h dīzeļlokomotīves lietderības koeficients bija 27-28 %. Maksimālais ātrums manevru režīmā ir 30 km/h, vilciena režīmā – 60 km/h. 

#### Dīzeļdzinējs

Agrīnās dīzeļlokomotīves tika aprīkotas ar Ļeņingradas Zvezda rūpnīcas dīzeļdzinēju M751 - 4-taktu, V-veida, 12 cilindru, kompresoru no piedziņas kompresora, ar darba tilpumu 62,6 litri un jaudu 750 ZS. pie 1400 apgr./min. Pēc tam dzinējs tika aizstāts ar jaunu M753 ar līdzīgu izmēru un jaudu, bet ar elektrisko starteri gaisa startera vietā.

#### Pārnesumkārba

Sākotnēji lokomotīvēs tika izmantota hidromehāniskā tipa hidrauliskā transmisija, kas sastāvēja no plūsmas sadalītāja, viena kompleksa griezes momenta pārveidotāja, plūsmas savienotāja un divpakāpju pārnesumkārbas ar divu kustības posmu mehānisku pārslēgšanu. Vēlāk to aizstāja ar hidrodinamiskā tipa hidraulisko transmisiju, kas sastāv no reizinātāja, diviem vienkāršiem griezes momenta pārveidotājiem un viena šķidruma savienojuma ar hidraulisko pārslēgšanu no diviem kustības posmiem. Un jaunākās modifikācijas dīzeļlokomotīvēs tika izmantota tā pati hidrauliskā transmisija, bet bez šķidruma sakabes. Visas trīs hidrauliskās transmisijas tika papildinātas ar mehānisko atpakaļgaitas pārnesumkārbu un tā saukto režīmu pārnesumkārbu, nodrošinot divus braukšanas režīmus: manevru un vilcienu. Abas pārnesumkārbas tika vadītas ar kopīgu piecu pozīciju slēdzi (4 pozīcijas un neitrālā), un braukšanas režīma izvēle bija iespējama tikai tad, kad dīzeļlokomotīve stāvēja. Eksperimentālajā dīzeļlokomotīvē TGS1 tika izmantota hidrauliskā transmisija, kuras pamatā ir tilpuma hidrauliskā piedziņa.

#### Izkārtojums

TGM3 lokomotīve ir būvēta pēc karkasa konstrukcijas principa ar diviem neatkarīgiem, pēc uzbūves TE3 lokomotīvei līdzīgiem dīzeļlokomotīves ratiņiem (aksiālā formula 2 0 -2 0 ). Virsbūvei ir pārsega izkārtojums, ar aizmugurē novietotu kabīni. Galvenais vadības panelis atrodas lokomotīves labajā pusē, kas vēlāk kļuva par standartu visām PSRS un Krievijā ražotajām 4 asu manevru dīzeļlokomotīvēm ar hidraulisko transmisiju.Dīzeļlokomotīvei TGM3B-2000 atsperes balstiekārtas vietā tika izmantota pneimatiskā piekare.

Modifikācijas
-------------

 Polijas SM15-22
TGM3
Pamata modifikācija ar M751 dzinēju un vienas cirkulācijas hidromehāniskā tipa hidraulisko transmisiju.
TGM3A
Modifikācija ar M753 dzinēju un hidrodinamiskā tipa trīs cirkulāciju hidraulisko transmisiju.
TGM3B
Modifikācija ar M753 dzinēju un hidrodinamiskā tipa dubultās cirkulācijas hidraulisko transmisiju.
Tāpat ražošanas procesā tika uzbūvētas divas eksperimentālās dīzeļlokomotīves - TGM3 M (TGM3 modifikācija ar citu griezes momenta pārveidotāju un virkne citu izmaiņu) un TGM3 O (saukta arī par TGS).

Polijā, saskaņā ar padomju dokumentāciju, no 1963. līdz 1966. gadam tika ražota sava dīzeļlokomotīves versija, kas apzīmēta ar SM15.

Viena no KTDR piegādātajām dīzeļlokomotīvēm tika pārveidota arī par elektrisko lokomotīvi vietējiem kravu pārvadājumiem.

Atsauces
--------

Literatūra
----------

* Раков В. А. Локомотивы отечественных железных дорог 1956-1975. — Москва: Транспорт, 1999. — С. 360-366 «Тепловозы серий ТГМ2 и ТГМ3». — 443 с. — ISBN 5-277-02012-8.