recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Krastlobēlijas** (*Scaevola*) ir mēllobēliju dzimtas ģints, kurai pieder aptuveni 130 tropu joslā, īpaši Austrālijā sastopamas sugas.

Nosaukums
---------

Ģints latīniskais nosaukums atvasināts no grieķu *scaevus* ("kreisā roka"), ar ko norādīts uz zieda formu, kas izskatās it kā uz pusi nogriezta.

Havaju salās sastopamās krastlobēlijas pazīstamas arī ar nosaukumu **naupaka**.

*Scaevola taccada* jeb piekrastes naupaka sugai raksturīgā dabiskā vidē Havaju arhipelāgā

Apraksts
--------

Lielākā daļa Austrālijas krastlobēlijas ir krūmāji, to auglis — sausa pogaļa. Savukārt ārpus Austrālijas sastopamās sugas bieži ir augsti krūmi vai koki, un to augļi ir sulīgi. Ziedi pārsvarā gaišsārti violeti vai balti, ar piecām ziedlapiņām vienā pusē.

Veģetācija
----------

Aug galvenokārt smilšainās piekrastēs un kāpās, kur smiltājos veido lielas audzes. Endēmas krastlobēliju sugas Havaju salās un Jaunkaledonijā — pat lietus mežos.

Izplatība
---------

Kamēr mēllobēliju dzimtas ģinšu lielākajai daļai areāli aptver gandrīz vienīgi Austrāliju, aptuveni 40 krastlobēliju sugas sastopamas arī ārpus Austrālijas. Divām no tām ir plaša izplatība — Klusā un Indijas okeāna piekrastē aug *Scaevola taccada*, savukārt tropiskajā Amerikā un Āfrikā, Madagaskarā, dienvidu Indijā, Ceilonā, Maskarēnu salās, Galapagu salās cita sukulentā krastlobēlija — *Scaevola plumieri*. Abu sugu sēklas ir dzīvotspējīgas arī pēc vairāku mēnešu ilgas uzturēšanās sāļajos okeānu ūdeņos, un šis apstāklis veicināja to izplatību.

Pārējām sugām ir ierobežoti, endēmi areāli, kas no Austrālijas sniedzas līdz Filipīnām, kā arī ieskauj visu Polinēziju līdz Havaju salām, Taiti un Jaunzēlandei. Viena suga — *Scaevola wrigtii* endēma Kubai. No visiem arhipelāgiem vislielākā sugu dažādība sastopama Havajās. Tur no deviņām pārstāvētajām sugām astoņas ir endēmas.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Plant List. A working list of all plant species: Scaevola». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 5. septembrī. Skatīts: 2016. gada 5. maijā.
2. ↑  Kipahulu Coastal Strand. Scaevola sericea "Naupaka"
3. ↑  Gardening Australia. Fact Sheet: Herbaceous Natives

Literatūra
----------

* Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. Zvaigzne. 2008. ISBN 978-9934-0-0829-0
**Uzvaras piemineklis Cēsīs** ir Latvijas un Igaunijas karaspēka uzvarai Cēsu kaujās Latvijas brīvības cīņu laikā veltīts piemineklis, kas atrodas Vienības laukumā, Cēsīs. Saukts arī par **Brīvības pieminekli** un **Kritušo varoņu pieminekli**.

Vēsture
-------

Attēls:Brīvības piemineklis Cēsīs 1936.jpgBrīvības piemineklis Cēsīs (1936).
1922. gadā igauņu karavīru biedrība ierosināja celt kopīgu pieminekli brīvības kaujās kritušo latviešu un igauņu karavīru piemiņai. Pieminekli 1924. gadā atklāja Latvijas Valsts prezidents Jānis Čakste. Tā pamatos bija iemūrēta kapsula ar 504 igauņu un vairāk nekā 100 bojāgājušo latviešu karavīru vārdiem.

Latvijas PSR laikā 1951. gada 25. marta naktī to uzspridzināja un pilnīgi nojauca, lai vēlāk aptuveni 25 metrus uz ziemeļiem tā vietā uzceltu Ļeņina pieminekli.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1998. gada 22. jūnijā ielika atjaunojamā pieminekļa pamatakmenu un tā paša gada 15. novembrī to svinīgi atklāja, piedaloties Latvijas Republikas prezidentam Guntim Ulmanim un Igaunijas Republikas parlamenta vadītājam Tomasam Savi.

Raksturojums
------------

Arhitekta Paula Kundziņa projektētā pieminekļa ideja ir "cīņu liesmās aust brīvības saule". Obeliska pamatu grezno bronzā veidots uzraksts: "No zobena saule lēca", zemāk gadskaitļi 1919—1920, starp kuriem vairogs ar krustotu zobenu ar smaili uz augšu, zem tā vārdi: "Saviem kritušiem varoņiem". Virs pamata, stilizētu liesmu motīvu ieskauta, paceļās regulāra četrstūra kolonna 13,6 metru augstumā, virs tās apzeltīta lode metra diametrā — brīvās Latvijas saules simbols. Sākotnējais piemineklis bija veidots no Allažu šūnakmens. Pieminekļa kopējais augstums ir 17 metri.

Atjaunotajam piemineklim uzejas ir no visām četrām pusēm un latviskos uzrakstus papildina igauņu teksts. Cēsu kauju 80. gadadienas svinībās 1999. gadā pieminekļa ziemeļu pusē atklāja piemiņas plāksni igauņu un latviešu kopīgajām brīvības cīņām.

Atsauces
--------

1. ↑  Cēsīs atjaunots Uzvaras piemineklis diena.lv 1998. gada 16. novembri
2. ↑  «zudusilatvija.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. decembrī. Skatīts: 2020. gada 11. maijā.
3. ↑  «zudusilatvija.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. decembrī. Skatīts: 2020. gada 11. maijā.
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par upi skatīt rakstu Dzelda (upe).

**Dzelda** (agrāk arī **Diždzelda**, **Lieldzelda**) ir ciems Kuldīgas novada Nīkrāces pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Dzeldas kreisajā krastā netālu no autoceļa P116 56 km no novada centra Kuldīgas un 164 km no Rīgas.

Vēsture
-------

Diždzeldes muiža 19. gadsimta vidū (Štafenhāgens).
Dzelda (Celde) vēstures avotos pirmoreiz minēta 1253. gadā. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušo Diždzeldes muižu *(Groß-Dselden)*, kurā 1889. gadā bijušas 40 zemnieku sētas un 547 iedzīvotāji. Par lielāku apdzīvoto vietu izveidojusies pēckara gados, kad Dzelda bija padomju saimniecības «Nīkrāce» un ciema padomes (vēlāk — pagasta) centrs. Dzeldā atrodas pagasta pārvalde, Nīkrāces pamatskola, pasts, brīvā laika pavadīšanas centrs, bibliotēka, vairāki veikali, uzņēmumi.

Dzeldas upes pretējā krastā esošais Dzeldas (Dzelzgales) pilskalns ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Ziemeļos no Dzeldas pie Skrundas—Embūtes ceļa atrodas 2. pasaules karā kritušo padomju karavīru brāļu kapu ansamblis (tēlniece L. Rezevska).

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 320 | —     |
| 1979 | 322 | +0.6% |
| 1989 | 408 | +26.7% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 434 | +6.4% |
| 2011 | 391 | −9.9% |
| 2021 | 302 | −22.8% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Dzeldu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Skrundas novada dome. Nīkrāces pagasts[novecojusi saite]
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Nīkrāces pagasta teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts
5. ↑  OSP

Ārējās saites
-------------

* Dzeldas pilskalns

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Nīkrāces pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Alturpe
* Bērzkrogs
* **Dzelda**
* Lēnas
* Līce
* Maznīkrāce
* Nīkrāce
* Rogas
* Tukums
* Vormsāte

 |

 |
**Baira Kovanova** (krievu: *Баира Сергеевна Кованова*; dzimusi 1986. gada 2. jūlijā Elistā) ir kalmiku izcelsmes Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2007).

Biogrāfija
----------

2005. gadā uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā, izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā un ierindojusies 6. vietā Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2006. gadā atkārtoti uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2012. gadā uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātā augstākajā līgā.

2009. un 2010. gadā piedalījusies FIDE sieviešu *Grand Prix* turnīru sērijā, kurā labāko rezultātu sasniegusi turnīrā Naņdzjinā, kurā ieņēmusi 9.vietu (uzvarējusi Sjui Juihua).

Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:

* 2010. gadā Antakjā 1. kārtā uzvarējusi Natāliju Pogoņinu, bet 2. kārtā zaudējusi Dzjui Veņdzjuņai;
* 2015. gadā Sočos 1. kārtā zaudējusi Huanai Cjaņai.

Pārstāvējusi Krievijas trešo komandu Pasaules šaha olimpiādē 2010. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Kovanovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  2009-2010 FIDE Women's Grand Prix
2. ↑  «2010 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2017. gada 17. februārī.
3. ↑  2015 FIDE Knockout Matches
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Baira Kovanova
5. ↑  FIDE Title Application: WIM
6. ↑  FIDE Title Application: WGM

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Aleksandrs Veiss** (dzimis 1918. gada 22. septembrī Maskavā, miris 1985. gada 6. augustā Rīgā, apbedīts Matīsa kapos) bija latviešu ķīmiķis, Rīgas Politehniskā institūta rektors (1963-1985).
Latvijas PSR Nopelniem bagātais zinātnes un tehnikas darbinieks (1968), Latvijas PSR ZA korespondētājloceklis (1975), RPI Goda darbinieks (1985).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1918. gadā Maskavā.
Pēc Latvijas okupācijas ieradās Latvijā, absolvēja Latvijas Valsts universitātes Ķīmijas fakultāti (1946) un no 1947. gada strādāja tajā par asistentu un vecāko pasniedzēju. 
1958. gadā kļuva par Rīgas Politehniskā institūta docentu, vēlāk par profesoru. Bijis RPI Ķīmijas fakultātes dekāns (1959-1962), RPI mācību prorektors (1962-1963), rektors (1963-1985).

Literatūra
----------

* Aleksandrs Veiss dzīvē un darbā / [redakcijas kolēģija: J. Briedis ... u.c. ; recenzenti: I. Strautmanis, T. Millers, O. Kukurs ; mākslinieks A. Jēgers ; priekšvārds: E. Lavendelis] ; Rīgas Politehniskais institūts.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Aleksandrs Mālmeisters**  |  **Rīgas Politehniskā institūta rektors** 1963. gads — 1985. gads | Pēctecis: **Egons Lavendelis**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 53315898
* LNB: 000071340
* LCCN: n90685563
* ISNI: 0000 0000 2924 6152

 |

 |
**Endrū Kārnegijs** (angļu: *Andrew Carnegie*; dzimis 1835. gada 25. novembrī, miris 1919. gada 11. augustā) bija skotu izcelsmes amerikāņu uzņēmējs, viens no visu laiku bagātākajiem pasaules iedzīvotājiem un ievērojams mecenāts.

Dzimis Skotijā, audēju ģimenē. 1848. gadā, kad Endrū bija 12 gadu, ģimene pārcēlās uz ASV. Pirmais Kārnegijs darbs bija aušanas rūpnīcā, 1850. gadā sāka strādāt Pitsburgas telegrāfā, strauji kāpjot pa karjeras kāpnēm. 1855. gadā veica savu pirmo kapitālieguldījumu. Veiksmīgi ieguldot līdzekļus iesākumā dzelzceļa biznesā, vēlāk tērauda rūpniecībā, kļuva par milzīgu kapitālu īpašnieku. Plaši nodarbojās ar mecenātismu — ar Kārnegija finansējumu radīta Kārnegija zāle Ņujorkā, Kārnegija Zinātnes institūts, domnīca Kārnegija fonds, Kārnegija-Melona Universitāte Pitsburgā un citas institūcijas.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Endrū Karnegi***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 94625754
* LNB: 000134525
* LCCN: n50032468
* ISNI: 0000 0001 2283 1065
* GND: 11866719X
* SELIBR: 182753
* SUDOC: 027294625
* BNF: cb124591714 (data)
* BIBSYS: 90906911
* ULAN: 500293488
* NLA: 35025974
* NDL: 00464261
* NKC: skuk0000203
* BNE: XX1237721
* CiNii: DA01710737

 |

 |
**Kārlis Freivalds** (1865—1923) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1865. gada 3. oktobrī Dundagā. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā.
No 1886. līdz 1895. gadam Liepājā vadīja savu privātskolu un bija Liepājas Nacarates draudzes diriģents (1889–1892).
Vēlāk vadīja grāmatu apgādu (1902–1905), rediģēja un izdeva žurnālu "Jaunība". 

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā devās gēgļu gaitās uz Petrogradu, kur vadīja Latviešu baptistu bēgļu komiteju, rediģēja laikrakstu "Jaunais Rīts". 1918. gadā atgriezās dzimtenē, strādāja par ierēdni Iekšlietu ministrijā.
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas darbojās Tautas padomē kā Latviešu zemnieku savienības pārstāvis.

Latvijas Baptistu draudžu savienības prezidents (1920–1921).

Miris 1923. gada 16. janvārī Rīgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  Pirms 150 gadiem dzimis izdevējs Krišjānis Freivalds irliepaja.lv, 3.10.2015
**Mikus Skruzītis** jeb **Skruzīšu Mikus** (1861—1905) bija latviešu etnogrāfs un folklorists. Nodarbojies ar rakstniecību un Sēlijas etnogrāfisko materiālu vākšanu. Iesūtījis Krišjāņa Barona "Latvju dainām" 235 tautasdziesmas no Neretas, Ērberģes un Sunākstes. Viens no pirmajiem latviešu tautastērpu pētniekiem. Latviešu literārās biedrības loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1861. gada 7. februārī Jaunjelgavas apriņķa Neretas pagasta "Stanānu" saimnieka mājās. Mācījās Neretas draudzes ķesterskolā, Jēkabpils apriņķa skolā (1874–1876) un Jelgavas reālskolā, pēc kuras beigšanas bija mežkunga palīgs un rakstvedis. Studēja arhitektūru, dabaszinības un ķīmiju Rīgas Politehniskajā augstskolā (1884–1890), kur bija latviešu studentu korporācijas „Selonija" loceklis un darbojās Rīgas Latviešu biedrības Zinības komisijā. 
1888. gadā Skruzītis sastādīja III Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku izdevumu „Vadonis pa Rīgu III vispārējos dziedāšanas svētkos". 1889. gadā par darbu "Sēļi – Kurzemes augšgala senči" viņš ieguva Maskavas latviešu pulciņa iedibināto Jāņa Reinberga prēmiju. 

Pēc studiju pabeigšanas viņš strādāja žurnālu "Austrums" un "Tēvija" redakcijā Jelgavā (1892–1895). Rakstīja par zemnieku koka traukiem un mēriem, apģērba detaļām, aušanas rīkiem, mūzikas instrumentiem un citiem ikdienas priekšmetu aprakstiem un zīmējumiem.
1895. gadā "Austrumā" Skruzītis publicēja īso sarakstu "Baltijas vēstures un valodu izpētīšanai", kas bija speciālās zinātniskās bibliogrāfijas mēģinājums. Tajā pašā gadā viņš devās uz Prāgu, kur bija atklāta Čehu brīvdabas etnogrāfiskā izstāde. No čehu etnogrāfiem viņš arī vēlāk saņēma vērtīgus rakstus un eksponātu paraugus. 
1896. gadā Mikus Skruzītis piedalījās X Viskrievijas arheoloģiskā kongresa ietvaros notikušās Latviešu etnogrāfiskās izstādes organizēšanā Rīgā. Galveno izstādes ēku pēc M. Skruzīša skices projektēja arhitekts Konstantīns Pēkšēns. 1898. gadā viņš apceļoja Neretu, Pilskalni un Dignāju, kur apsekoja pilskalnus, upurkalnus, kapukalnus un vāca vietējos nostāstus.

Savā darbā „Latviešu tautas apģērbs savā vēsturiskajā attīstībā un nozīmē" rakstīja par saviem vērojumiem dažādos Latvijas novados, par atšķirībām apģērbos, krāja tautisko audumu krāsošanas receptes un audumu paraugus.

Pēdējos dzīves gadus pavadīja dzimtajos Neretas „Stanānos" pie mātes un māsas. Miris 1905. gada 10. februārī 44 gadu vecumā.

Darbi
-----

"Sēļi – Kurzemes augšgala senči" (1889).
* Vadonis pa Rīgu III vispārējos dziedāšanas svētkos, 1888
* Sēļi – Kurzemes augšgala senči, 1889
* Baltijas vēstures un valodu izpētīšanai, 1895

Literatūra
----------

* Lilita Vanaga. Mikus Skruzītis. No: Dabas un vēstures kalendārs 2003. Rīga: Zinātne, 2002, 159.-166. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Vanaga, L. Latviešu etnogrāfiskās izstādes sagatavošana (1894-1896), Latvijas Zinātņu akadēmijas vēstis A. daļa 1996, vol 50, 6(587): 38-47.
2. ↑  Ģinters, V. Latvijas brīvdabas muzejs 50 gados. Universitas, 1974. 33: 3-16.
3. ↑  Mikus Skruzītis – etnogrāfs un literāts (1861-1905)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305056909
* LNB: 000013013
* ISNI: 0000 0004 1681 1529

 |

 |
"Laura un Vineta" ir 2017. gada latviešu īsfilma zinātniski fantastikas un komēdijas žanrā.

Šī ir pēdējā no "Piena svētku" tradicionālajām īsfilmām.

Filmēšana notika galvenokārt Neretā ar atsevišķām ainām Rīgā.

Ir piedalījusies dažādos festivālos ieskaitot "Les Utopiales" Francijā un Meksikā.

Kā arī ir bijusi iekļauta festivālā "2ANNAS ISFF 2020 KOSMISKIE LATVIEŠI" kinoteātrī "K.Suns".

Sižets
------

Parastā vasaras naktī parastā piemājas kartupeļu laukā nokrīt kaut kas neparasts. Drošības apsvērumu dēļ zemniekam Aldim uz laiku māja jāpamet. Vai spocīgajam ierēdnim Eināram izdosies ar spēku un viltu šķirt Aldi no viņa leģendārajiem kartupeļiem?

Komanda
-------

Režisors — Roberts Kuļenko

Scenārija autori — Roberts Kuļenko un Pēteris Pūrītis

Producenti — Mārtiņš Mielavs, Aldona Jakšta, Roberts Kuļenko

Lomās
-----

Aldis Bērziņš — Leons Leščinskis

Juris Ozols — Uģis Rotbergs

Ļuda Ozola — Tatjana Lukašenkova

Einārs Brakšķis — Armands Berģis

Patriks Beitāns — Harijs Grundmanis

Sargs — Alens Sajanoks

Zī — Rihards Bražinskis

Zē — Renārs Lazda

Armijas auto īpašnieks un šoferis — Agnis Bisters

Karavīrs 1 — Sergejs Rjabovs

Karavīrs 2 — Roberts Krūmiņš

Radiācijas specialists — Oto Krists Kļaviņš

Laura Bērziņa — Liene Ančupāne

Pilnā komanda
-------------

Operators inscinētājs — Jurģis Kmins

Montāža — Roberts Kuļenko un Julie Vinten

Režisora pirmā asistente — Katrīna Tomašicka

Režisora otrā asistente — Laura Meļķe

Scenārija uzraugi — Katrīna Tomašicka un Laura Meļķe

Operatora pirmie palīgi un fokusa grozīšanas guru — Jānis Reinfelds un Artūrs Liepiņš

Operators otrie palīgi — Marika Šengelija, Edvards Krāsons, Kristaps Dzenis

Kameras sliedes operators — Andris Pudāns

Skaņu operators — Klāvs Siliņš

Skaņas montāža — Klāvs Siliņš, Aleksandrs Vaicahovskis

Skaņas mikss — Arnis Račinskis, Aleksandrs Vaicahovskis

Mūzika — Andis Ansons un Mikus Solovejs

Gaismošana — Aleksandrs Čerkāšins, Kristaps Dombrovskis, Gatis Rēders, Deniss Benke, Raimonds Gils

Kostīmi un grims — Vita Radziņa

Mākslas departaments — Nauris Stalažs, Ralfs Dāvids Džonsons, Andris Holms, Andis Bizūns, Māris Bočs, Oskars Madernieks, Enija Tihonova

Antīkie un mūsdienīgie rekvizīti — Evija Džonsone

Zvaigžņotā jefiņa dizains — Romāns Kaboško

Asistenti — Eduards Koļesničenko, Zane Žilinska un Alīsija Piebalga

Zvaigžņotā jefiņa kustības — Armands Berģis

Zvaigžņotā jefiņa balss — Roberts Kuļenko

Krāsu Grozītājs — Andrejs Rudzāts

Vizuālie efekti — Roberts Kuļenko, Armands Blumbergs, Dagnis Krusts, Nauris Ašenkampfs, Jānis Spēlmanis, Valdis Liseks

Nevajadzīgo štruntu tīrītāji — Roberts Kuļenko, Uģis Rode, Māris Lagzdiņš

Titru dizains un animācija — Māris Lagzdiņš

Fotogrāfs uz laukuma — Uldis Krusts, Ģirts Luste

Making Of — Juris Pīlēns, Kārlis Zemītis

Palīgs uz laukuma — Oto Krists Kļaviņš

Ēdināšana — Sofija Šellare un Nora Suškeviča
**Sīkaugļu ežgalvīte** (latīņu: *Sparganium microcarpum*) ir vilkvālīšu dzimtas suga, kuru vairums autoru uzskata par lielās ežgalvītes (*Sparganium erectum*) pasugu - *Sparganium erectum ssp. microcarpum*. Tā ir plaši izplatīta Eirāzijas cirkumpolāros apvidos, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, kur tā ir visizplatītākā ežgalvīšu suga.

Atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas ir sastopamas ūdenstilpju seklūdens joslā, pārmitru pļavu ieplakās, grāvjos, purvu apmalēs.

Apraksts
--------

Sīkaugļu ežgalvīte ir daudzgadīgs, 70-150 cm garš lakstaugs ar stāvu, ziedkopā bagātīgi zarojošu stublāju. Lapas ir veselas, lineāras, 30-60 cm garas un 1,5-3 cm platas; lapas mala ir gluda, gals ir īsi smails, pamats ir makstveidīgs, lapas apakšpuse ar asu šķautni. Apziedņa lapas ir biezas. Ziedkopā uz zariem apakšdaļā sievišķo, augšdaļā vīrišķo ziedu galviņas. Raksturīgs strups (0,5-0,7 cm garš), vārpstveidīgs auglis ar iežmaugu mazliet augstāk nekā vidus un ar diezgan garu, taisnu knābi. Sēkla liela, aizņem visu augļa tilpumu. Zied no jūnija beigām līdz augustam.

Atsauces
--------

1. ↑  «sīkaugļu ežgalvīte - Sparganium microcarpum (Neuman) Raunk. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-10.
2. ↑  «sīkaugļu ežgalvīte - Sparganium microcarpum (Neuman) Raunk. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-10.
Platīna stieples šķīšana karaļūdenī
**Karaļūdens** ir koncentrētas slāpekļskābes un sālsskābes maisījums tilpuma attiecībās 1:3. Par karaļūdeni šo maisījumu nosauca alķīmiķi, jo tajā šķīst pat zelts — "metālu karalis". Svaigi pagatavots karaļūdens ir bezkrāsains, bet dažu sekunžu laikā kļūst dzeltenbrūns izdalījušos slāpekļa oksīdu un nitrozilhlorīda dēļ. Karaļūdenim piemīt asa hlora un slāpekļa oksīdu smaka. Ar laiku gāzes izdalās no karaļūdens un tas zaudē savu aktivitāti.

Īpašības
--------


Karaļūdens pieder pie spēcīgiem oksidētājiem, jo, tam sadaloties, veidojas hlors, kurš rašanās brīdī ir atomārā veidā. 

HNO3 + 3HCl → NOCl + Cl2 + 2H2O
Rodas arī nitrozilhlorīds — nestabila dzeltenbrūna gāze, kas sadalās par hloru un slāpekļa(II) oksīdu:

2NOCl → 2NO + Cl2
Bezkrāsainais slāpekļa(II) oksīds, izdaloties gaisā, reaģē ar skābekli un veido brūnu slāpekļa(IV) oksīdu.

Karaļūdenim reaģējot ar cēlmetāliem, kā zeltu vai platīnu, rodas šo metālu šķīstoši kompleksie hlorīdi.

Au + 4HCl + HNO3 → H[AuCl4] + NO + 2H2O
3Pt + 18HCl + 4HNO3 → 3H2[PtCl6] + 4NO + 8H2O
Karaļūdenī nešķīst tantāls un titāns, bet rutēnijs šķīst tikai gaisa skābekļa klātienē, veidojot heksahlorrutēnijskābi. Rodijs un irīdijs ar karaļūdeni reaģē tikai smalku pulveru veidā.

Izmantošana
-----------

Karaļūdeni lieto par reaktīvu ķīmijas laboratorijās. Ar karaļūdens palīdzību iegūst zeltu un platīnu no tos saturošiem atkritumiem.

Interesanti fakti
-----------------

Kad Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā vācu karaspēks okupēja Kopenhāgenu, ungāru ķīmiķis Ģerģs Heveši izšķīdināja karaļūdenī vācu fiziķu Maksa fon Laues un Džeimsa Franka Nobela prēmijas zelta medaļas, lai noslēptu tās no okupantiem. Kopš nacionālsociālisma pretinieks, vācu pacifists Kārlis fon Oseckis 1935. gadā saņēma Nobela miera prēmiju, nacisti aizliedza vāciešiem saņemt un nēsāt Nobela apbalvojumus. Trauks ar izšķīdināto zeltu glabājās Nilsa Bora institūtā, bet pēc kara beigām zeltu atkal izdalīja no šķīduma un nodeva Nobela prēmijas komitejai jaunu medaļu izgatavošanai, kuras atdeva Frankam un fon Lauem.

Atsauces
--------

1. ↑  N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 377. lpp.
2. ↑  Лучинский Г.П. Курс химии. Ч.2 Archived 2012. gada 9. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
3. ↑  Stephan Schwarz. «The case of the bottled Nobel medals» (pdf). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011-08-21. Skatīts: 2009-10-29. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karaļūdens***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4365575-0

 |

 |
**Dinara Vāgnere** (vācu: *Dinara Wagner*; dzimusi kā **Dinara Dordžijeva** (krievu: *Динара Мергеновна Дорджиева*) 1999. gada 25. maijā Elistā) ir Kalmikijā dzimusi Vācijas starptautiskā lielmeistare šahā (2020).

Biogrāfija
----------

Elistas šaha skolas audzēkne. Piecas reizes uzvarējusi Krievijas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2016. gadā bijusi trešā Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.
Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā turnīros piedalījusies zem FIDE karoga, bet kopš 2022. gada maija šaha turnīros pārstāv Vāciju.

2022. gada aprīlī uzvarējusi Vācijas sieviešu *German Masters* turnīrā. 2022. gadā pārstāvējusi Vācijas komandu Pasaules šaha olimpiādē.

2023. gada maijā Nikosijā uzvarējusi FIDE sieviešu *Grand Prix* izcīņas posmā. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojusies 24. vietā "FIDE Women's Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2020. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Personīgā dzīve
---------------

Studējusi ekonomiku Maskavas Augstākajā Ekonomikas skolā, kuru 2020. gadā beigusi ar bakalaura grādu. Pēc tam sākusi studijas doktorantūrā Heidelbergas Universitātē. 2022. gadā apprecējusies ar Vācijas šahistu Denisu Vāgneru (dzimis 1997).

Atsauces
--------

1. ↑  34th World Junior (U-20) Girls Chess Championship 2016
2. ↑  Transfers in 2022
3. ↑  DINARA WAGNER GEWINNT DAS GERMAN MASTERS DER FRAUEN!
4. ↑  44th Chess Olympiad 2022 Women
5. ↑  Standings — FIDE Grand prix 2023
6. ↑  023 FIDE Women's Grand Swiss
7. ↑  Comparative Analysis of Institutional Conditions for the Development of Solar Energy in Spain and in Russia

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Vantika Agravala** (angļu: *Vantika Agrawal*; dzimusi 2002. gada 28. septembrī) ir Indijas starptautiskā lielmeistare šahā (2021).

Biogrāfija
----------

2016. gadā ieņēmusi 3. vietu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 meiteņu vecuma grupā.

2020. gadā Indijas izlases sastāvā uzvarējusi FIDE tiešsaistes šaha olimpiādē.

2021. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Indijas junioru tiešsaites šaha čempionātā un uzvarējusi Indijas sieviešu tiešsaites šaha čempionātā. 2021. gadā kļuvusi par FIDE Biznesa skolu superkausa izcīņas uzvarētāju.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 14. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2021. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  World Youth Chess Championships 2016 G14
2. ↑  The Triumph of the twelve brave Olympians
3. ↑  Savitha Shri wins AICF National Junior Girls Online 2021
4. ↑  Vantika Agrawal wins AICF National Senior Women Online 2021
5. ↑  SRCC clinches FIDE Binance Business Schools Super Cup 2021
6. ↑  2021 FIDE Chess.com Women's Grand Swiss
7. ↑  Vantika Agrawal becomes the 21st Woman Grandmaster of India

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Andrejs Jesipenko** (krievu: *Андрей Евгеньевич Есипенко*; dzimis 2002. gada 22. martā Novočerkaskā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2018).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2012. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2013. gadā bijis otrais Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2015. gadā atkārtojis šo panākumu Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos U14 vecuma grupā. 2017. gadā uzvarējis gan Eiropas, gan Pasaules jauniešu šaha čempionātos U16 vecuma grupā. 2020. gada decembrī Maskavā dalījis 9.-10. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada janvārī izcīnījis 3. vietu Veikanzē (Nīderlande) vadošo lielmeistaru šaha turnīrā.

2015. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" ātrspēles turnīrā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 14. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada janvārī dalījis 7.-8. vietu tradicionālajā *Tata Steel Masters* lielmeistaru turnīrā. 2022. gada septembrī Čeboksaros dalījis 7.-11. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā. 2023. gada oktobrī Sanktpēterburgā izcīnījis 5. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā Jesipenko piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «European Individual Chess Championship 2017». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 4. janvārī. Skatīts: 2018. gada 12. janvārī.
2. ↑  Суперфинал чемпионата России. Москва
3. ↑  Tata Steel Chess Tournament 2021
4. ↑  Rokādē uzvar ne tikai lielmeistari[novecojusi saite]
5. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
6. ↑  ChessPro. Tata Steel Masters. Вейк-ан-Зее, Нидерланды 2022. Все о турнире
7. ↑  Суперфинал чемпионата России. Чебоксары. 2022
8. ↑  Суперфинал 76-го Чемпионата России по шахматам среди мужчин
9. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting 2018

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Parhams Magsudlu** (persiešu: پرهام مقصودلو; dzimis 2000. gada 11. augustā Gorgānā) ir Irānas starptautiskais lielmeistars šahā (2016).

Biogrāfija
----------

Trīs reizes uzvarējis Irānas šaha čempionātos (2017, 2018, 2021). 2018. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā. Irānas šaha izlases sastāvā piedalījies divās Pasaules šaha olimpiādēs (2016, 2018), uzvarējis Pasaules junioru komandu šaha čempionātos (2015, 2016), bet 2014. gadā šajā turnīrā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā. Divas reizes piedalījies FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas (2015, 2019).

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 38. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

2023. gada novembrī Daglasā izcīnījis 6. vietu "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) un starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumus.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: All-Time Player History :: Maghsoodloo, Parham
2. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
3. ↑  2023 FIDE Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Davids Antons Giharro** (spāņu: *David Antón Guijarro*; dzimis 1995. gada 23. jūnijā Mursijā) ir Spānijas starptautiskais lielmeistars šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Spānijas junioru šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās: 2009. gadā - U14, 2010. gadā - U16, 2011. gadā - U16, 2013. gadā - U18. Vairākkārt pārstāvējis Spāniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījis sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā (2013) un bronzas medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā (2012).

2012. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Saragosā, bet 2013. gadā Štutgarte turnīrā *Neckar-Open* dalījis pirmo vietu ar Etjēnu Bakro, Ričārdu Raportu un Arkādiju Naidiču. 2014. gadā Erevānā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2015. gadā piedalījies Pasaules šaha kausā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējis Liviu-Dīteram Nisipjanu. 2021. gada janvārī palicis 11. vietā Veikanzē (Nīderlande) vadošo lielmeistaru šaha turnīrā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 11. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Spānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (2014-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 2015. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā Giharro piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2013. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «2015 World Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 22. novembrī. Skatīts: 2017. gada 17. martā.
2. ↑  Tata Steel Chess Tournament 2021
3. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
4. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: David Antón Guijarro». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 26. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 17. martā.
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: David Antón Guijarro
6. ↑  Title Applications (GM): Anton Guijarro, David

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Manuels Petrosjans** (armēņu: Մանուէլ Պետրոսյան; dzimis 1998. gada 6. maijā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2017).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Armēnijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās: U12 (2010), U14 (2011, 2012), U16 (2013, 2014).

Sekmīgi pārstāvējis Armēnijas Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2016. gadā Prāgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2017. gadā izcīnījis sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

2018. gada augustā izcīnījis 2. vietu "RTU Open" "A" turnīrā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 17. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Armēnijas komandu Pasaules šaha olimpiādē un 2022. gadā izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā Petrosjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2017. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Armenian Boy's Championship U-12 2010
2. ↑  Armenian Boy's Champ. U-14 2011
3. ↑  ARM B&G Ch-2012. Boys U-14
4. ↑  Armenian Youth Chess Championship-2013 Under-16 Boys
5. ↑  Armenian Youth Championship-2014. B-16
6. ↑  European Youth Chess Championship B18 Prague 2016 - Boys Under 18
7. ↑  World Youth Chess Championship 2016 O16
8. ↑  World Junior under 20 Championship 2017
9. ↑  Riga Technical University Open 2018 - Tournament A
10. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
11. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Open
12. ↑  4th quarter Presidential Board Meeting, 7-10 November 2014, Sochi, RUS
13. ↑  88th FIDE Congress 2017, Goynuk, Antalya, Turkey

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Alans Pičots** (spāņu: *Alan Pichot*; dzimis 1998. gada 13. augustā Buenosairesā) ir Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (2016).

Biogrāfija
----------

Uzvarējis Argentīnas jauniešu šaha čempionātos U10, U12, U14 un U18 vecuma grupās, turklāt beidzamo uzvaru guvis 12 gadu vecumā. Pārstāvējis Argentīnu Pasaules un Panamerikas jauniešu un junioru šaha čempionātos. 2008. gadā uzvarējis Panamerikas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2014. gadā dalījis pirmo vietu Amerikas kontinenta individuālajā šaha čempionātā, bet pēc papildu rādītājiem palicis sestais. 2019. gadā izcīnījis piekto vietu Amerikas kontinenta individuālajā šaha čempionātā un kvalificējies FIDE Pasaules kausa izcīņai pēc izslēgšanas sistēmas. Pārstāvējis Argentīnu Pasaules šaha olimpiādēs (2016, 2018).

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 76. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2016. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Alan Pichot
2. ↑  Pichot, el conquistador
3. ↑  IX American Continental Classical Championship 2014
4. ↑  42nd Chess Olympiad: Baku 2016
5. ↑  43rd Chess Olympiad: Batumi 2018
6. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Raunaks Sadhvani** (marathu: रौनक साधवानी; dzimis 2005. gada 22. decembrī, Nāgpurā) ir Indijas starptautiskais lielmeistars šahā (2019).

Biogrāfija
----------

2015. gadā uzvarējis Nāciju Sadraudzības valstu jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējis Mumbajas jauniešu šaha čempionātā U13 vecuma grupā, bijis otrais Āzijas jauniešu šaha ātrspēles čempionātā U12 vecuma grupā un trešais Indijas jauniešu šaha čempionātā U19 vecuma grupā. 2018. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Rumānijā *Felix Cup*.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 57. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Indijas komandu Pasaules šaha olimpiādē un 2022. gadā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā.

2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 60. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2019. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Kļuvis par lielmeistaru 13 gadu, 9 mēnešu un 27 dienu vecumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Four Nagpur masters claim gold in Commonwealth Chess
2. ↑  Raunak Sadhwani: Mature beyond his years
3. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
4. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Open
5. ↑  2023 FIDE Grand Swiss
6. ↑  Raunak Sadhwani becomes India's 65th Grandmaster

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Kristobals Giljermo Enrikess Viljagra** (spāņu: *Cristóbal Guillermo Henríquez Villagra*; dzimis 1996. gada 7. augustā, Santjago) ir Čīles starptautiskais lielmeistars šahā (2017).

Biogrāfija
----------

2013. gadā uzvarējis Panamerikas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā un bijis trešais Pasaules junioru šaha čempionātā. Trīs reizes uzvarējis Čīles šaha čempionātos (2015, 2017, 2018). 2015. gadā izcīnījis 2. vietu Dienvidamerikas zonas turnīrā un kvalificējies FIDE Pasaules kausam pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā uzvarējis Borisu Gelfandu ar 2,5:1,5, bet 2. kārtā zaudējis Hulio Grandam ar 0:2. 2019. gadā atkārtoti piedalījies FIDE Pasaules kausā pēc izslēgšanas sistēmas un 1. kārtā zaudējis Janam Kšištofam Dudam ar 0,5:1,5.

Pārstāvējis Čīles komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (2014-2018);

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 43. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2017. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  The Week In Chess 1038
2. ↑  The Week In Chess 1008
3. ↑  Sandro Mareco and Cristobal Henriquez Villagra qualify for FIDE World Cup
4. ↑  OlimpBase :: FIDE World Cup :: Henriquez Villagra, Cristóbal
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Cristóbal Henriquez Villagra
6. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
7. ↑  List of titles approved by the Presidential Board by written resolution

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Varužans Akopjans** (angļu: *Varuzhan Akobian*, armēņu: Վարուժան Հակոբյան; dzimis 1983. gada 19. novembrī Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2004), kas no 2002. gada pārstāv ASV.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. Četras reizes uzvarējis Armēnijas junioru šaha čempionātos (1993, 1995, 1998, 1999). Vairākkārt pārstāvējis Armēniju Pasaules un Eiropas junioru šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 1999. gadā, kad Eiropas junioru šaha čempionātā izcīnījis bronzas medaļu U16 vecuma grupā. 1995. gadā Parīzē ieguvis bronzas medaļu Pasaules junioru čempionātā ātrajā šahā U12 vecuma grupā.

2001. gadā pārcēlies uz dzīvi Losandželosā un no nākamā gada šaha turnīros pārstāvējis ASV. 2003. gadā Maiami uzvarējis ASV junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2007. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā zaudējis 1. kārtā. 2007. gadā Kali izcīnījis bronzas medaļu Amerikas valstu individuālajā šaha čempionātā. 2014. gadā Sentluisā kļuvis par sudraba laureātu ASV šaha čempionātā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Losandželosā (2001, 2003), Sanfrancisko (2002), Filadelfijas *World Open* (2004, 2007), Maiami (2007), Kanberā (2008), Čikāgā (2008). 2017. gada aprīlī Sentluisā kopā ar Fabiano Karuanu un Hikaru Nakamuru dalījis 3.-5. vietu ASV šaha čempionātā (uzvarējis Veslijs So).

Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (2006-2008, 2012-2014). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (2006, 2008) medaļas;
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (2010, 2013-2015). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (2010) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2013) medaļu;
* Panamerikas komandu šaha čempionātā piedalījies 2013. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta medaļu, bet individuālajā vērtējumā sudraba medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Akopjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2004. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE: Transfers in 2002
2. ↑  «2007 World Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 9. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 11. novembrī.
3. ↑  US-Ch 2014: You were expecting someone else?
4. ↑  «2017 U.S. Championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 15. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 11. aprīlī.
5. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Varuzhan Akobian». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 11. novembrī.
6. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Varuzhan Akobian
7. ↑  OlimpBase :: Panamerican Team Chess Championship :: Varuzhan Akobian

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Radžu akmens** jeb **Brodu karjera akmens** ir vislielākais dižakmens Augšzemē un Zemgalē, kā arī otrs lielākais Latvijā. Tā apkārtmērs ir 19 m, garums — 6,1 m, platums — 6 m, augstums — 4,6 m (virs ūdens redzamā daļa 3,1 m), tilpums — virs 100 m3 (pēc A. Opmaņa datiem). Akmens svars novērtēts uz 220 tonnām. Tas atrodas Jēkabpilī, Brodu karjera ūdenskrātuvē, ap 40-70 metrus no krasta, blakus Jēkabpils Meža parkam. Akmens tika atklāts 1970. gadu otrajā pusē, dolomīta karjerā, norokot virsējo morēnas slāni. Ap akmeni tika izveidota neliela dolomīta saliņa. Pēc karjera appludināšanas saliņa vēl bija redzama ap 1990. gadu. Pašlaik akmens apakšējā daļa atrodas zem ūdens. Tā kā starp dolomīta pamatni un akmeni atrodas mālaina starpkārta, tad pastāv risks, ka akmens var noripot no saliņas zem ūdens. Pirmos akmens mērījumus 1995. gadā veica Dabas retumu krātuves pētnieki, kas konstatēja, ka šis ir otrais lielākais akmens Latvijā. 1997. gadā par Radžu akmeni tika uzrakstīta pirmā publikācija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Aizsargājamie ģeoloģiskie objekti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 8. janvārī. Skatīts: 2015. gada 20. martā.
**Gunārs Asaris** (dzimis 1934. gada 23. jūnijā, miris 2023. gada 21. februārī) bija latviešu arhitekts, Rīgas pilsētas galvenais arhitekts (1971–1998), vēlāk Rīgas Politehniskā institūta docētājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1934. gadā Rīgā Konstantīna Asara un viņa sievas Hildas, dzimušas Vassermanes, ģimenē.

1959. gadā beidza studijas RPI Celtniecības fakultātes Arhitektūras nodaļā. Strādāja par rajona arhitektu un galvenā arhitekta vietnieku (1959-1971) Rīgas pilsētas Galvenajā arhitektūras plānošanas pārvaldē, piedalījās Salaspils memoriāla izveidē (1961-1967). 1971. gadā viņu iecēla par Rīgas pilsētas galvenais arhitektu un viņš piedalījās Rīgas pilsētas attīstības ģenerālplānu un atsevišķu rajonu plānojumu detaļprojektu izstrādāšanā.
1979. gadā Asari ievēlēja par Latvijas Arhitektu Savienības valdes priekšsēdētāju.
1998. gadā viņš atstāja Rīgas pilsētas galvenā arhitekta amatu un pēc doktora disertācijas *Dr. arch.* aizstāvēšanas tika ievēlēts par RTU arhitektūras fakultātes asociēto profesoru.

Darbi
-----

* Salaspils memoriāls (1961-1967), līdzautori: arhitekti Oļģerts Ostenbergs, Ivars Strautmanis un Oļegs Zakamennijs; tēlnieki Ļevs Bukovskis, Jānis Zariņš, Oļegs Skarainis
* Rīgas pilsētas attīstības plāns 1995.-2005. gadam (līdzautors)
* Atsevišķu vasarnīcu un dzīvojamo ēku rekonstrukcijas projekti Jūrmalā no 1997. gada līdz 2001. gadam

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Ļeņina prēmija (1970) par Salaspils memoriālā ansambļa izveidi

Publikācijas
------------

* Rīgas pilsētbūvnieciskā attīstība 20.-21. gs. mija (zinātņu doktora disertācija, 1999)
* Rīgas attīstības aktualitātes. Žurnāls "Latvijas arhitektūra" (1997)
* *Demography and housing* AMBIO, Zviedrija (1996)

Atsauces
--------

1. ↑  «In Memoriam. Dr. arch. LZA goda loceklis Gunārs Asaris | Arhitektūras fakultāte».  (latviešu). Skatīts: 2023-03-05.
2. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 402. lpp.
3. ↑  World Biographical Encyclopedia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 60479280
* ISNI: 0000 0000 2346 7536

 |

 |
Attēls:Viktors Lazdiņš.jpgViktors Lazdiņš.
**Viktors Lazdiņš** (1881—1941) bija latviešu advokāts, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1881. gada 14. jūlijā Rīgā koktirgotāja Jāņa Lazdiņa un viņa sievas Amālijas, dzimušas Grīnbergas, ģimenē. Mācījās
Rīgas Aleksandra ģimnāzijā. No 1903. līdz 1910. gadam studēja tieslietas Maskavas Universitātē. 1915. gada 13. novembrī viņš kļuva par Rīgas apgabaltiesas zvērināto advokātu.

Kā deputāta aizvietotājs (substitūts) kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Republikāņu partijas.
1920. gadā viņu ievēlēja par Rīgas domes deputātu.
1936. gadā Lazdiņš kļuva par Rīgas Jūrmalas pilsētas domes un bāriņtiesas priekšsēdētāju. 

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 30. decembrī Lazdiņš pārtrauca darboties kā advokāts un strādāja par rūpnīcas kasieri. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu apcietināja un ieslodzīja Usoļlagā, kur viņš mira 1941. gada 2. decembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑
**Staņislavs Kerbedzis** (lietuviešu: *Stanislovas Kerbedis*, poļu: *Stanisław Kierbedź*; 1810–1899) bija lietuviešu cilmes inženieris, tiltu būves speciālists, Pēterburgas Universitātes profesors (1842), Krievijas Impērijas armijas ģenerālmajors (1850), Pēterburgas Zinātņu akadēmijas goda loceklis (1858). Lūznavas un Riebiņu muižu īpašnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1810. gadā Naudvaru muižā (lietuviešu: *Naudvaris*, poļu: *Nowy Dwór*) uz rietumiem no Panevēžas, tolaik Viļņas guberņā, tās īpašnieka Valeriāna Kerbedža ģimenē.
Mācījās Panevēžas Piaristu ordeņa skolā, pēc tam Kauņas klasiskajā ģimnāzijā. Studēja Viļņas Universitātē (1826–1828), pēc tam līdz 1831. gadam Pēterburgas Ceļu inženieru korpusa institūtā (*Институт корпуса инженеров путей сообщения*). Studiju laikā 1830. gadā piedalījās tilta projektēšanā pār Ventas-Dubīsas kanālu.
Šajā laikā agrākās Polijas-Lietuvas kopvalsts teritorijā notika Novembra sacelšanās (1830—1831).

1837. un 1838. gadā viņš kopā ar profesoru D. Meļņikovu apceļoja daudzu Eiropas valstu universitātes, pēc tam darbojās kā mācībspēks Varšavas un Pēterburgas augstskolās. 1842. gadā tika ievēlēts par Pēterburgas Universitātes vispārīgās mehānikas profesoru. 
No 1841. līdz 1850. gadam viņš strādāja pie tilta būves pāri Ņevas upei Pēterburgā. Pēc tā pabeigšanas viņam piešķīra ģenerālmajora militāro pakāpi un ievēlēja par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli.

1852. gadā viņu iecēla par dzelzceļa līnijas Pēterburga—Varšava būvniecības direktora vietnieku un viņš devās uz Austriju, Beļģiju, vācu valstīm un Angliju apgūt pieredzi dzelzs tiltu celšanā. 1853.-1857. gadā viņš vadīja lielo dzelzceļa tiltu būvi pāri Lugas upei un Daugavai Daugavpilī. 1859.-1864. gadā viņš vadīja dzelzceļa tilta būvi pāri Vislas upei Varšavā.

No 1863. gada viņš strādāja Krievijas Impērijas Transporta ministrijā, no 1872. gada vadīja Kronštates un Pēterburgas ostu izbūvi. 1870. gadā viņš nopirka Laizēnu muižu (*Lajziny*) no brāļiem Pētera un Jūlija Dlužņevskiem, bet 1874. gadā Riebiņu muižu. 1881. gadā viņu iecēla par īsteno slepenpadomnieku. 1891. gadā viņš pensionējās un apmetās uz dzīvi Varšavā, vasaras pavadīja Latgalē.

Miris 1899. gadā Varšavā, apglabāts Povonzku (*Powązki*) kapsētā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16634766
* LCCN: n2005047039
* ISNI: 0000 0000 4015 6633
* GND: 1112271031

 |

 |