recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lielais Sālsezers** (angļu: *Great Salt Lake*) ir hipersāļs ezers, kas atrodas ASV, Jūtas štata ziemeļu daļā. Lielākais sālsezers Rietumu puslodē, 33. lielākais pasaules ezers. Ezers vidēji ir ap 4400 km² liels taču tā kā ezers ir ļoti sekls, tas strauji maina izmēru dažādos klimatiskajos apstākļos. 1963. gadā ezers samazinājās līdz 1529 km² platībai, 1987. gadā tas sasniedza 5311 km².

Lielais Sālsezers ir lielākais no agrāk eksistējušā Bonnevilas ezera atlikušajiem ezeriem. Ezeram nav iztekas, tas tikai iztvaiko. Rezultātā Lielajam Sālsezeram raksturīgs ļoti augsts sāļums, kas ievērojami pārsniedz jūras ūdens sāļumu — ezera ūdens satur 5—27% sāls. Vairums cilvēku ezerā tā ūdens augstā blīvuma dēļ var brīvi peldēt, īpaši nekustoties. Sāļu saturs ir ļoti līdzīgs jūras ūdens sāls saturam. Īpaši sāļš ir ezera ziemeļu daļas (Ganisona līcis) ūdens. Ezers ir nozīmīga putnu barošanās un uzturēšanās vieta. Sāļā ūdens dēļ ezerā nav nevienas zivs, taču dzīvo viena nelielu garneļu suga (*Artemia franciscana*).

Ezera dienvidaustrumu un austrumu daļā atrodas Soltleiksitija un tās piepilsētas, savukārt ziemeļu un rietumu krasti ir praktiski neapdzīvoti. Pāri ezera ziemeļu daļai pa uzbērumu iet dzelzceļš, kas atšķeļ no galvenās ezera daļas divus līčus.

Siltais Lielā Sālsezera ūdens izraisa īpašus laika apstākļus. Vēlos rudeņos, ziemas sākumā un pavasarī ezera krastos bieži spēcīgi snieg, jo virs ezera sasilušās gaisa masas krastā strauji atdziest un rada spēcīgus sniega nokrišņus.

Ezera krastos tiek iegūta vārāmā sāls.

1877. gadā, kādas dienas pievakarē, sāls ieguves strādnieku grupa novēroja pie ezera ziemeļu krasta lielu dzīvnieku, kura ķermenis esot bijis līdzīgs krokodila ķermenim, bet galva bijusi kā zirgam. Dzīvnieks esot uzbrucis kādam cilvēkam. Daži uzskata, ka strādnieki sajaukuši šo zvēru ar bizonu, tomēr nostāsti par ezera briesmoni tagad šeit ir populāri.[*nepieciešama atsauce*]

Salas
-----

Mainīgā ūdens līmeņa un neskaidro kritēriju dēļ nav noteicams precīzs salu skaits ezerā. Saskaņā ar ASV Ģeoloģijas dienestu ezerā ir astoņas salas ar saviem nosaukumiem, taču tās visas pie zema ūdens līmeņa ir savienotas ar krastu. Ezerā ir arī citi sēkļi un saliņas, kas visas pie augstāka ūdens līmeņa pazūd.

Vairākas no šīm salām ir ļoti nozīmīgas putnu ligzdošanas un barošanās vietas un vairākās no tām dabas aizsardzības nolūkos pieeja ir liegta.

Atsauces
--------

1. ↑  Britannica.com
2. ↑  Factmonster.com

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lielais Sālsezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Friends of the Great Salt Lake (Lielā Sālsezera draugi) - ezera karte
* Lielā Sālsezera baseina hidroloģiskā observatorija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 1146095140000371430
* LCCN: sh85057006
* GND: 4093916-9
* SUDOC: 030724783
* BNF: cb12208321h (data)
* NDL: 00628462

 |

 |
**Hukera sala** (krievu: *остров Гукера*) ir Krievijas Federācijai piederoša neapdzīvota sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu angļu botāniķim un ceļotājam Džozefam Daltonam Hukeram (*Joseph Dalton Hooker*).

Ģeogrāfija
----------

Hukera sala izvietojusies arhipelāga dienviddaļā, centrālajā salu grupā. De Brijnes šaurums dienvidrietumos to atdala no Nortbruka un Brūsa salas, Britu kanāls ziemeļrietumos — no Georga Zemes, Allena Junga šaurums ziemeļos — no Ketlica salas, bet Smitsona šaurums austrumos — no Lī Smita salas. Krasta līnija izrobota, daudz līču, nozīmīgākie — Tihajas līcis un Makarova līcis. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais ir Džeksona kupols (576 m vjl). Ledus kupols salas ziemeļdaļā nosaukts lietuviešu gleznotāja Čurļoņa vārdā.

Sala atrodas arktiskās tundra joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem, sastopama polārā magone. Sastopami leduslāči. Tihajas līcī uz Rubīni klints putnu kolonija, kurā mīt ap 18 000 kairu, kaiju, alku, vētrasputnu un citu putnu.

Vēsture
-------

Salu 1879. gadā atklāja holandiešu ekspedīcija De Brijnes vadībā ar kuģi *Willem Barentz* un nosauca par godu angļu botāniķim un ceļotājam Džozefam Daltonam Hukeram (*Joseph Dalton Hooker*), kurš piedalījās Džeimsa Rosa 1841. gada Antarktiskajā ekspedīcijā. Detālu salas krastu kartēšanu pirmā veica Džeksona un Hermsvorta ekspedīcija 1894.—1897. gadā.

1913./1914. gadā Tihajas līcī uz ziemošanu apmetās Georgija Sedova ekspedīcija ar kuģi *Svjatoj Mučenik Foma*. 1929. gadā Tihajas līča krastā tika izveidota pirmā polārstacija Franča Jozefa Zemē Buhta Tihaja. 1932. gadā tā tika pārveidota par magnētisko observatoriju un tās pirmais vadītājs bija Ivans Papaņins. 1959. gadā stacija tika slēgta un pārcelta uz Heisa salu (Krenkeļa observatorija). Mūsdienās stacijas infrastruktūra tiek atjaunota kā muzeju komplekss un tūrisma objekts.

Atsauces
--------

1. ↑  Гукер (Hooker) Джозеф Долтон
2. ↑  Реставрация в Арктике самого северного музея в мире

Ārējās saites
-------------

* Hukera salas topogrāfiskās kartes fragments
Šis raksts ir par pilsētu. Par upi skatīt rakstu Ostera (upe).

**Ostera** (ukraiņu: *Остер*) ir pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumu daļā, Čerņihivas apgabala dienvidos, Kozelecas rajona rajonā pie Osteras upes ietekas Desnā.

Vēsture
-------

Pilsētu 1098. gadā dibinājis Vladimirs Monomahs, vēlāk to mantoja viņa dēls Jurijs Dolgorukijs. 1240. gadā to nopostīja mongoļi. Vēlāk apmetne atjaunojās, tā tika saukta par **Veco Ostru** vai **Starogorodku**. 14. gadsimta sākumā apmetne radās mūsdienu atrašanās vietā, mazliet tuvāk Desnas upei. No 1356. gada — Lietuvas lielkņazistes sastāvā, bet pēc Ļubļinas ūnijas noslēgšanas — Žečpospolitā. 1662. gadā Osterai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās, 1654. gadā Ostera iekļāvās Krievijas sastāvā. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada līdz 1943. gadam atradās vācu okupācijā. 1961. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ostera***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čerņihivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Bahmača
* Baturina
* Bobrovicja
* Borzna
* **Čerņihiva**
* Horodņa
* Ičņa
* Korjukivka
* Mena
* Novhoroda-Siverska
* Nosivka
* Ņižina
* Ostera
* Priluki
* Snovska
* Semeņivka

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136232276
* LCCN: n2001096573
* GND: 1243205180

 |

 |
Vidzemes bruņniecības ģerbonis, ko lietoja Landrātu kolēģija.
Vidzemes Landrātu kolēģijas nodokļu zīme (1912).
**Vidzemes Landrātu kolēģija** (vācu: *Landratskollegium Livland*) bija Zviedru Vidzemes, vēlāk Rīgas guberņas, Rīgas vietniecības un Vidzemes guberņas priekšstāvības un pašpārvaldes institūcija. Landrātus uz mūžu ievēlēja Vidzemes landtāgs.

Zviedru Vidzemes laikā
----------------------

Vidzemes landrātu kolēģiju ar 1643. gada 4. jūlija rezolūciju izveidoja Zviedrijas karalienes Kristīnes valdība un vēlēja tā paša gada oktobrī Cēsu landtāgā. Sākumā tajā bija 6 landrāti, bet no 1648. gada 12 landrāti, kas pārstāvēja Rīgas, Cēsu, Tērbatas, Pērnavas apriņķus. Ievēlētos landrātus apstiprināja Vidzemes ģenerālgubernators. Vidzemes landrātu kolēģijai bija katru gadu jāsasauc Vidzemes jātnieku pulks apmācībai un skatei (pulkā ņēma vienu jātnieku no katriem 15 arkliem zemnieku zemes). Trīs landrāti bija pastāvīgi Vidzemes hoftiesas asesori.
1654. gadā Vidzemes landtāgs nolēma, ka divi landrāti pārmaiņus darbosies kā ģenerālgubernatora padomnieki. Strīdu laikā ar Patkulu 1660. gadā Zviedrijas karalis Kārlis IX samazināja landrātu skaitu atkal līdz sešiem, bet 1694. gadā atcēla Vidzemes landrātu kolēģiju.

Krievijas impērijas laikā
-------------------------

Pēc Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas 1711. gadā Vidzemes Landrātu kolēģija atjaunoja savu darbību ar diviem Rīgā rezidējošiem landrātiem. Pēc Lielā Ziemeļu kara beigām 1723. gadā sasauktais Vidzemes landtāgs nolēma, ka būs tikai viens Rīgā rezidējošais landrāts, kas katru mēnesi mainīsies.

Kopš 19. gadsimta sākuma visa landrātu kolēģija ietilpa bruņniecības konventā, bet atsevišķi landrāti ieņēma dažādus bruņniecības amatus. 
Kopš 1827. gada Vidzemes bruņniecības namā rezidējošo landrātu algoja no bruņniecības kases un viņš piedalījās guberņas valdes un palātas sēdēs. No 1875. gada Landrātu kolēģija ievēlēja vienu pastāvīgu priekšstāvi uz trīs gadiem. Viņiem sava darbība bija jākoordinē ar Vidzemes landmaršaliem.

Likvidēšana
-----------

Pēc Februāra revolūcijas Vidzemes landrātu kolēģijas kā valsts varas institūcijas funkcijas pārņēma 1917. gada 26. martā (13. martā pēc VS) ievēlētā Vidzemes Pagaidu zemes padome, kas sākotnēji atbalstīja Latvijas apvienošanās un pašnoteikšanās idejas, bet vēlāk nokļuva lielinieku ietekmē un 1918. gada 2. janvārī nodeva savas funkcijas Iskolatam.
Satversmes sapulce 1920. gada 29. jūnijā atcēla visas Vidzemes bruņniecības privātās un publiskās tiesības un priekšrocības, līdz ar to oficiāli pārtraucot Vidzemes landrātu kolēģijas darbību.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. VII. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 14 082. sleja.
2. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. X. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 19 956 - 19 958. sleja.
Livonijas pilsētnieču (augšā) un laucinieču (apakšā) tērpi. (latīņu: *Diversi habitus foeminarum Livonicarum tam in pagis quam in oppidis degentium*, franču: *Divers habits des femmes du pays de Liveland tant bourgeoises que villageoises*, 1577).
**Ābrams de Bruins** (flāmu: *Abraham de Bruyn*, 1538-1587) bija flāmu mākslinieks un gravieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1538. gadā Antverpenē, Nīderlandes Neatkarības kara (1568-1648) laikā 1577. gadā pārcēlās uz dzīvi Ķelnē. 1577.-1578. gadā viņš Antverpenē izdeva dažādu tautu tērpu attēlu grāmatu *Imperii ac Sacerdotii Ornatus. Diversarum item Gentium peculiaris Vestitus*, kas 1581. gadā pēc Ķelnes arhibīskapa pasūtījuma iznāca papildinātā izdevumā kā *Omnium pene Europae, Asiae, Aphricae atque Americae Gentium Habitus* ("Eiropas, Āzijas, Āfrikas un Amerikas tautu tērpi"). 

Miris 1587. gadā Ķelnē.

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Abraham de Bruyn*** |

* Bruyn, Abraham Leonhard Ennen, Wilhelm Adolf Schmidt, Allgemeine Deutsche Biographie

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 34726681
* LCCN: no2017144767
* ISNI: 0000 0001 2127 6450
* GND: 123467411
* SUDOC: 110789563
* BNF: cb149622116 (data)
* BPN: 59933728
* ULAN: 500008141
* NKC: ola2009531285
* SBN identifikators BVEV036400 nav derīgs.
* KulturNav: id

 |

 |
**Vecvagāres** ir ciems Dobeles novada Penkules pagastā pie Tērvetes — Penkules lielceļa (V1112). Izvietojies pagasta vidusdaļā 22 km no novada centra Dobeles un 89 km no Rīgas.

Vēsture
-------

Ciems savu nosaukumu ir ieguvis no Latvijas Valsts prezidenta Alberta Kvieša vecāku mājām "Vecvagāres", kuras A. Kviesis iegādājās 1926. gadā savam tēvam Jēkabam Kviesim. 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Kvieša sieva no "Vecvagāres" mājām devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas saimniecību atguva Austrālijā dzīvojošais A. Kvieša dēls, vēlāk mantoja Kanādā dzīvojošais mazdēls. 2018. gadā to izpārdošanā iegādājās Penkules pagasta zemnieks Ivars Stanga.

Agrākā Valsts prezidenta vasaras māja šobrīd ir tūrisma apskates objekts, pie mājām aug dižkoks, goba ar apkārtmēru 3,44 metri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Penkules pagasts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 29. septembrī.
2. ↑  youtube.com "Aculiecinieks": Zemnieks nopērk prezidenta māju, pirmizrādes datums: 2020. gada 26. septembrī

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Penkules pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Ābeles
* Ālave
* Baldonas
* Ezeriņi
* **Penkule**
* Sējas
* Skujaine
* Vecvagāres

 |

 |
***Nikkei 225*** (Nikkei 225, tock Average, japāņu val. 日経平均株価', 日経225) ir viens no Japānas svarīgākajiem fondu indeksiem. Pirmoreiz to publicēja Tokijas fondu birža 1950. gada 7. septembrī ar nosaukumu *TSE Adjusted, stock Price Average*.

Kopš 1970. gada indeksu aprēķina Japānas laikraksts *The Nihon Keizai, himbun*.

2021. gada 15. februārī indekss *Nikkei 225* pārsniedza 30 000 punktu atzīmi, sasniedzot visaugstāko līmeni pēdējo 30 gadu laikā. Šis indeksa vērtības pieaugums bija saistīts ar Japānas Bankas īstenoto monetārās stimulēšanas programmu Covid-19 pandēmijas finansiālo seku mazināšanai.

2022. gada sākumā indeksu visvairāk ietekmē uzņēmums *Tokyo Electron* (TYO: 8035).

Indeksa aprēķināšana
--------------------

Indeksu aprēķina, nosakot "akciju koriģēto cenu" summu un dalot šo summu ar "dalītāju". Akcijas "koriģētā cena" ir tās cena, kas reizināta ar cenas korekcijas koeficientu. Cenas korekcijas koeficients lielākai daļai akciju ir 1, bet akcijām ar relatīvi augstu cenu tas ir zemāks. "Dalītājs" tiek koriģēts, mainoties akciju grozam, kā arī akciju sadalīšanas vai reversās akciju sadalīšanas laikā, lai novērstu indeksa krasas izmaiņas šo ārpustirgus notikumu dēļ.

Nikkei 225 indekss sastāv no uzņēmumu akcijām. Tajā neiekļauj kopfondu akcijas, biržu fondus, nekustamā īpašuma fondus un priviliģētās akcijas. Iekļaušanai indeksā atlasa visvairāk tirgotās akcijas. Ja kāds indeksā iekļautais uzņēmums apvienojas ar kādu citu uzņēmumu vai bankrotē, tad to aizstāj ar citu uzņēmumu, kas darbojas tajā pašā tirgus sektorā.
Kopš 2010. gada janvāra indekss tiek atjaunināts ik pēc 15 sekundēm tirdzniecības sesiju laikā. Vienlaikus Nikkei 225 iekļauto uzņēmumu saraksts tiek pārskatīts reizi gadā, oktobrī.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nikkei». *investopedia.com*. Skatīts: 2022. gada 7. februāris.
2. ↑  «Nikkei index hits 30,000 for first time in three decades». *asia.nikkei.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 15. Februāris. Skatīts: 2022. gada 7. februāris.
3. ↑  «Nikkei Stock Average Index Guidebook». *indexes.nikkei.co.jp*. Skatīts: 2022. gada 7. februāris.
4. ↑  «Trading indices». *comparebrokers.co*. Skatīts: 2022. gada 7. februāris.
5. ↑  «Nikkei to calculate 225 average every 15 seconds». *reuters.com*. Skatīts: 2022. gada 7. februāris.
6. ↑  «FAQ (Nikkei Stock Average)». *indexes.nikkei.co.jp*. Skatīts: 2022. gada 7. februāris.
**Gagauzi** ir viena no lielākajām mazākumtautībām Moldovā. Galvenokārt tie dzīvo Moldovas dienvidos, it īpaši Gagauzijas autonomajā teritorijā. Gagauzi ir ap 5% no Moldovas iedzīvotāju skaita. Dzīvesveids pārsvarā lauciniecisks.

Pēc 1806.—1812. gada krievu-turku kara Krievijas Impērija anektēja Moldāvijas austrumu daļu līdz Prutas upei, izveidojot Besarābijas guberņu. Lai nodrošinātu kontroli pār jauniegūto teritoriju, no tās tika padzīti vairākus gadsimtus šeit dzīvojušie Nogaju turki, kurus piespieda pārcelties uz Krimu, Azovu un Stavropoli. Viņu vietā no 1812. līdz 1846. gadam šeit tika nomitināti tūkstošiem gagauzu un bulgāru no Bulgārijas austrumiem.

Populācija
----------

Gagauzu izplatība Moldovā
Gagauzu īpatsvars valsts etniskajā sastāvā pakāpeniski palielinās. Gagauzi sastāda lielāko daļu Gagauzjias iedzīvotāju (83,8%), savukārt Taraklijas rajonā, kurā dzīvo galvenokārt bulgāri, ar kuriem gagauziem bijušas ilgstoši pastāvīgas etnokultūras saites, gagauzi veido 9,0% no visiem iedzīvotājiem. Basarabjaskas rajonā tie sastāda 7,4% rajona iedzīvotāju, taču šī attiecība pamazām samazinās. Kahulas rajonā gagauzu ir maz (2,7% no rajona iedzīvotājiem). Citos rajonos to ir mazāk par 1%. Gagauzu iekšējā migrācija Moldovā ir neliela. Gagauzi, kas pamet Gagauziju, lielākoties migrē uz Krieviju.

Etnolingvistiskās iezīmes
-------------------------

Sakarā ar lielo koncentrēšanos savā teritorijā un Moldovas un Ukrainas pierobežas reģionos, mūsdienās gagauzi reti slēdz starpnacionālas laulības un tāpēc saglabā augstu etnisko noturību. Tomēr nesenā pagātnē situācija bija nedaudz atšķirīga. 20. gadsimta sākumā gagauzu un bulgāru attiecība uz Komratas iedzīvotājiem bija aptuveni 2: 1. Līdz 20. gadsimta beigām uz 14 gagauziem bija tikai 1 bulgārs. Etniskais līdzsvars starp šīm abām tautām saglabājies tikai tajos ciematos, kur gagauzi un bulgāri sākotnēji apmetās aptuveni vienādi. Praktisku apsvērumu dēļ mūsdienās Moldovas gagauzi parasti runā vismaz divās valodās. Ikdienā viņi lieto gagauzu un krievu valodu, taču daudzi prot arī rumāņu valodu.

Galerija
--------

* Tautas dejaTautas deja
* Gagauzu amatniekiGagauzu amatnieki
* Dejojošas gagauzu sievietesDejojošas gagauzu sievietes
* Tautas tērpiTautas tērpi

Atsauces
--------

1. ↑  Национальное Бюро Статистики. «// Новости». *www.statistica.md* (Russian), 2017-03-31. Skatīts: 2018-08-06.
2. ↑  Национальное Бюро Статистики // Новости
3. ↑  «Вы точно человек?». *КиберЛенинка*. Skatīts: 2018-08-06.
4. ↑  Этнодемографические процессы среди болгар Молдовы и Украины в середине XVIII—XX В.
**Abū Abdallāhs Muhameds XII** (arābu: أبو عبد الله محمد الثاني عشر‎‎, *Abū ‘Abd Allāh Muḥammad al-thānī ‘ashar*; dzimis ap 1460. gadu Alhambrā, Granadā, miris 1533. gadā Fēsā, Marokā), Eiropā saukts par **Boabdilu**, bija pēdējais Granadas emīrs, Nasrīdu dinastijas pārstāvis. 1492. gadā viņš bija spiests pamest Granadu un pēc tam arī Spāniju, izbeidzot vairākus gadsimtus ilgušo mauru valdīšanu tajā un kristiešu Rekonkistu. Granādas Emirāts kļuva par apvienotās Spānijas daļu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Granadas Emirāta valdnieku pilī Alhambrā, emīra Abulhasana Alī dēls.

1482. gadā gāza no troņa savu tēvu un pats ieņēma emīra vietu. Emirāts šai laikā karoja ar kristīgo spāņu Kastīlijas un Leonas karalisti, kas pārvaldīja lielāko Pireneju pussalas daļu. 1483. gadā spāņi emīru Boabdilu sagūstīja, un varu emirātā atguva viņa tēvs. Tikai 1485. gadā, jau pēc tēva nāves, Boabdils izkļuva no spāņu gūsta. 1487. gadā Boabdils atguva emīra tirulu, bet iekšējās cīņas par varu turpinājās. Tikmēr nozīmīgo pilsētu Malagu bija iekarojuši spāņi, 1489. gadā viņu rokās krita arī Almerija un 1491. gadā sākās galvaspilsētas Granadas aplenkums.

1492. gada 2. janvārī Boabdils padevās un nodeva varu pilsētā kristīgajiem spāņu valdniekiem Kastīlijas Izabellai un Aragonas Ferdinandam. Ar šo notikumu noslēdzās mauru valdīšana Pireneju pussalā un kristiešu Rekonkista, faktiski izveidojās vienota Spānijas valsts.

Pēc padzīšanas no Granadas Boabdils līdz 1494. gadam dzīvoja Spānijā, bet tad pārcēlās uz Fēsu Marokā. Emīra šķiršanās no valdnieku pils Alhambras attēlota literatūrā un mākslas darbos; leģenda vēsta, ka Boabdils, dodoties prom, apstājās tālākājā vietā, no kuras vēl varēja saskatīt Alhambras pili, lai pēdējo reizi aplūkotu savu valsti. Kalnu pāreja, kur tas notika, šodien saucas *Suspiro del Moro*, kas tulkojumā nozīmē "Maura nopūta". Kritis kaujā, cīnoties Fēsas karaspēka vadībā pret Marokas imperatoru 1533. (pēc citiem avotiem 1527.) gadā.

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Boabdils***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 41494347
* LCCN: no2001063339
* ISNI: 0000 0000 4648 5526
* GND: 119179989
* SUDOC: 035053720
* BNE: XX1268180

 |

 |
**Āris Žīgurs** (dzimis 1965. gada 8. septembrī) ir latviešu inženieris un uzņēmējs. Viņš no 1995. līdz 2010. gadam bija AS «Rīgas Siltums» prezidents, un no 2010. līdz 2020. gadam — VAS «Latvenergo» valdes priekšsēdētājs.

Dzīvesgājums
------------

1983. gadā Āris Žīgurs pabeidza Rīgas 4. vidusskolu. 1988. gadā viņš absolvēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju inženiera-mehāniķa specialitātē. 2004. gadā Rīgas Tehniskajā universitātē viņš ieguva maģistra grādu biznesa vadībā, bet 2009. gadā — inženierzinātņu doktora grādu enerģētikas nozarē.

No augstskolas beigšanas 1988. gadā līdz 1991. gadam Žīgurs strādāja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā par prorektora vietnieku un galveno inženieri. No 1991. līdz 1992. gadam viņš bija Jelgavas domes Komunālās saimniecības nodaļas galvenais inženieris. No 1992. līdz 1995. gadam viņš bija Rīgas Centra rajona pašvaldības daļas vadītājs, izpilddirektora pirmais vietnieks. Pēc tam viņš īsu laiku bija VAS «Latvenergo» Termofikācijas pārvaldes komercdirektors. 1995. gada septembrī Žīgurs tika ievēlēts par AS «Rīgas Siltums» prezidentu. 2010. gada 15. novembrī Āris Žīgurs kļuva par «Latvenergo» valdes priekšsēdētāju.

2020. gada septembrī «Latvenergo» padome uzsāka pārbaudi par to, vai uzņēmums izrādīja labvēlīgu attieksmi pret Māri Martinsonu un ar viņu saistītiem uzņēmumiem un personām. Žīgurs vispirms, neitralitātes nodrošināšanai, devās atvaļinājumā līdz 30. oktobrim, un atvaļinājuma beigās iesniedza atlūgumu.

Privātā dzīve
-------------

Āris Žīgurs ir dzimis 1965. gada 8. septembrī. Viņam ir četri bērni — dēls un meita no pirmās laulības, kā arī dēls un meita no otrās laulības.

Atsauces
--------

1. 1 2  Līva Melbārzde. «Žīgurs atgriežas Latvenergo». Dienas Bizness, 2010. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 21. oktobrī.[novecojusi saite]
2. 1 2 3 4  Uldis Graudiņš. «Žīgurs atgriežas Latvenergo». Latvijas Avīze, 2010. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 21. oktobrī.[novecojusi saite]
3. ↑  «Žīgurs sāk vadīt "Latvenergo"». Ir. 2010. gada 15. novembrī. Skatīts: 2020. gada 31. oktobrī.
4. ↑  «Skaidros, vai 'Latvenergo' darījumos bijusi labvēlīga attieksme pret Martinsonu». Delfi. 2020. gada 29. septembrī. Skatīts: 2020. gada 31. oktobrī.
5. ↑  «Žīgurs pamet ‘Latvenergo’ valdes priekšsēdētāja amatu». Delfi. 2020. gada 30. oktobrī. Skatīts: 2020. gada 31. oktobrī.

| Uzņēmējdarbība |
| --- |
| Priekštecis: **Uldis Bariss (p.i.)**  |  **«Latvenergo» valdes priekšsēdētājs** 2010—2020 | Pēctecis: **Guntars Baļčūns (p.i.)**  |
**Anri Rinks** (franču: *Henri Rinck*; 1870. gada 10. janvāris, Liona — 1952. gada 17. februāris, Badalona) bija Francijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis franču alus darītāju ģimenē. Absolvējis Minhenes tehnoloģiju institūtu kā ķīmijas inženieris, vēlāk strādājis kā asistents Lionas universitātē. 1897. gadā atklājis jaunu rafinēšanas procesu olīveļļas izstrādē. 1900. gadā izveidojis olīveļļas fabriku Spānijas pilsētā Badalonā un pārvācies tur dzīvot kopā ar ģimeni. Spānijas pilsoņu kara laikā bijis spiests pārcelties uz Marseļu, taču vēlāk atgriezies Spānijā.

1902. gadā vācu žurnālā *Deutsche Schachzeitung* publicējis savus pirmos šaha galotņu pētījumus. 1909. gadā publicējis savu pirmo šaha kompozīciju apkopojumu *150 fins de partie* ("150 partiju fināli"), kurai sekojis otrais izdevums 1913. gadā, bet 1919. gadā iznācis papildināts trešais izdevums (*300 fins de partie*) un 1927. gadā jau papildināts ceturtais izdevums (*700 fins de partie*). 1947. gadā Rinks publicējis darbu *Las sorpresas de la teoría* ("Teorijas pārsteigumi"), kurā bija 111 šaha galotnes par dažādām tēmām. Bijis viens no ražīgākajiem šaha problēmistiem, kurš savas dzīves laikā sastādījis vairāk nekā 1670 šaha kompozīcijas, no kurām 58 ir guvušas uzvaras dažādos konkursos.

Sešas dienas pirms savas nāves saņēmis savas pēdējās grāmatas *1414 fins de partie* ("1414 partiju fināli") pirmo eksemplāru, ar kuru pēc savas beidzamās gribas ticis apglabāts.

Atsauces
--------

1. ↑  RINCK Henri

Ārējās saites
-------------

* Anri Rinks šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 256737398
* LCCN: no2017147777
* ISNI: 0000 0003 7881 6037
* GND: 1075090598
* BNF: cb16725441h (data)
* NKC: mzk2012716893

 |

 |
**Čemuru neļķe** (latīņu: *Dianthus barbatus*) ir augu suga neļķu ģintī. Tās pamatareāls ir Dienvideiropā, taču suga tiek kultivēta kā krāšņumaugs un daudzviet Eiropā ir pārgājusi savvaļā. Sugu Latvijā bieži audzē dārzos, apstādījumos un kapsētās, un šo vietu tuvumā tā mēdz būt sastopama kā dārzbēglis.

Apraksts
--------

Čemuru neļķe ir divgadīgs vai daudzgadīgs, 20—60 cm lakstaugs ar stāvu, stīvu un vienkārši stublāju. Lapas uz stublāja ir novietotas pretēji, tās ir lancetiskas, 4—7 cm garas un 0,5—1 cm platas, tās pa pāriem saaugušas neizteiktā makstī. Lapas mala ir gluda un gals nosmailots. Augam ir daudz ziedu, kas ir izvietoti vairogveida ziedkopā stublāja galotnē. Katra zieda kauss ir zaļš, tam ir 4 seglapas, kas ir aptuveni kausa stobriņa garumā. Vainaglapas ir no rožainām līdz tumši sarkanām, tās ir otrādi olveida un plātnes mala ir sīkzobaina. Auglis ir cilindriska pogaļa, kas ir aptuveni tik gara, cik kauss. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «čemuru neļķe - Dianthus barbatus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-04-29.
**Laukirbes**, **laukirbju ģints** (*Perdix*) ir viena no fazānu dzimtas (*Phasianidae*) ģintīm, kas apvieno trīs sugas. Laukirbes ir tradicionāli medību putni. 

Laukirbes vēsturiski mājo Eiropas un Āzijas mērenā klimata joslā, bet viena suga laukirbe (*Perdix perdix*) ir introducēta arī Ziemeļamerikā (ASV un Kanādā). Laukirbju ģintas sugas ir tipiskas nometnieces. Latvijā ir sastopama viena laukirbju ģints suga — laukirbe. Tā lauksaimniecības teritorijās sastopama visu gadu.

Izskats un īpašības
-------------------

Laukirbes ir vidēji lieli irbju apakšdzimtas (*Perdicinae*) putni. Tām ir raksturīgas proporcionāli mazas galvas un noapaļotas, kompaktas ķermeņa formas. Apspalvojums ir pelēkbrūni raibumains, kājas un knābis pelēki. Laukirbēm atšķirībā no citiem fazānu dzimtas putniem abi dzimumi ir samērā līdzīgi. Mātītes, salīdzinot ar tēviņiem, ir mazākas un to apspalvojums pelēkāks. Ārēji laukirbe un Daurijas laukirbe ir ļoti līdzīgas, kā arī tās ir tuvu radniecīgas. Tibetas laukirbei ir kontrastains melnbalts sejas apspalvojums, un astē tai ir 16 spalvas, nevis 18, kā tas ir pārējām divām sugām. Laukirbes pamatā barojas ar dažādām sēklām, bet nelielos apjomos arī ar kukaiņiem.

Laukirbei (*Perdix perdix*) ir ļoti liels olu skaits dējumā — 10 līdz 20 olas. Iespējams, tas ir viens no lielākajiem no visiem putniem pasaulē.

Klasifikācija
-------------

* **Laukirbju ģints** (*Perdix*)
	+ Daurijas laukirbe (*Perdix dauurica*)
	+ Laukirbe (*Perdix perdix*)
	+ Tibetas laukirbe (*Perdix hodgsoniae*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Pheasants, partridges, francolins, 2018
2. ↑  «Laukirbe Perdix perdix». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 26. augustā. Skatīts: 2011. gada 25. martā.
3. ↑  «Grey partridge (Perdix perdix)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 23. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 25. martā. Archived 2011. gada 23. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  Madge, Steve; McGowan, Philip J. K. & Kirwan, Guy M. (2002): Pheasants, partidges and grouse : a guide to the pheasants, partridges, quails, grouse, guineafowl, buttonquails and sandgrouse of the world. Christopher Helm, London. ISBN 0-7136-3966-0
5. ↑  Grey Partridge (Perdix perdix)[novecojusi saite]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Laukirbes*** |
**Lauka drudzenīte** (latīņu: *Gentianella campestris*) ir mainīga izskata augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī, kurā nodala vairākas pasugas. Savvaļā tā ir nevienmērīgi sastopama Eiropā — reti Eiropas dienvidu un centrālajā daļā, taču salīdzinoši biežāk ziemeļrietumu daļā, pļavās un piejūrās. Baltijas jūras austrumu piekrastē ir sastopama ļoti reti — galvenokārt pasuga *G.c. ssp. baltica (Murb.) Á. et D.Löve (syn. G. baltica (Murb.) Börner).*

Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.

Morfoloģija
-----------

Lauka drudzenīte ir divgadīgs, 3—25 cm garš, tumši zaļš un drukns lakstaugs. Stublājs ir taisns, kails, tas pie pamata vai stublāja lejasdaļā zaro. Auga zari ir īsi un stāvi. Pie stublāja pamata nereti ir iepriekšējā gada rozetes lapu paliekas.

Apakšējās lapas rozetē ir otrādi olveidīgas vai lāpstveidīgas, aptuveni 1,2—3 cm garas un 0,5—1 cm platas, to gals ir strups vai noapaļots, tās ir visplatākās lapu augšdaļā. Stublāja apakšējās lapas ir iegarenas, strupas, aptuveni 1,3—2 cm garas un ap 0,5 cm platas. Augšējās lapas ir iegarenas vai lancetiskas, to mala ir sīki dziedzeraini skropstaina.

Ziedu ir nedaudz — parasti 5—15. Tie ir skarveidīgā ziedkopā stublāja un zaru galā un augšējo lapu žāklēs. Kauss ir zvanveidīgs, aptuveni 1—2 cm garš. Divi no kausa zobiņiem ir smaili un plati olveidīgi, pārsedzas ar diviem pamīšus šauri lineāriem un smailākiem zobiņiem. Zieda vainags ir četrdaļīgs, stobrveida un tumšzils. Tas ir aptuveni 1,5—3 cm garš un ap pusotru reizi garāks nekā kauss, vainaga daivas ovālas. Auglis ir divvāršņu pogaļa ar īsu kātiņu.

Pēc ziedēšanas laika un stublāja posmu skaita nodala 2 pasugas:

* ar 3—5 posmiem, zied no maija līdz jūlijam; vai
* ar 4-11 posmiem, zied vēlu rudenī — no jūlija beigām līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «lauka drudzenīte - Gentianella campestris (L.) Börner - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lauka drudzenīte***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Isaks Keždens** (angļu: *Isaac Kashdan*; 1905. gada 19. novembris Ņujorka — 1985. gada 20. februāris Losandželosa) bija ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1954).

Biogrāfija
----------

No 1920. gadu beigām līdz 1940. gadiem bijis viens no vadošajiem ASV šahistiem. Divas reizes uzvarējis Manhatanas šaha kluba čempionātos (1930, 1931). Tāpat divas reizes uzvarējis ASV atklātajos šaha čempionātos (1938, 1947). 1942. gadā kopā ar Semjuelu Reševski dalījis pirmo vietu ASV šaha čempionātā, taču zaudējis papildu maču ar 3½:7½. Piecas reizes ASV komandas sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (1928-1933, 1937). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 zelta (1931, 1933, 1937) un sudraba (1928) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1928, 1937), sudraba (1933) un 2 bronzas (1930, 1931) medaļas. Uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Stokholmā (1930), Berlīnē (1930), Mehiko (1932), Bostonā (1938), Ņujorkā (1946, 1948). 1932. gadā Londonas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 3.-4. vietu ar Miru Sultanu Hanu aiz Aleksandra Aļehina un Salo Flora.

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Keždenam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1954. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 1960. gadā kļuvis arī starptautisko arbitru.

Bijis pazīstams arī kā šaha žurnālists. Izraela Horovica nodibinātā šaha žurnāla *The Chess Review* pirmais redaktors (1932—1934), vēlāk ilgus gadus vadījis šaha nodaļu laikrakstā *Los Angeles Times*.

Keždenu kā šahistu raksturoja laba pozicionālā izpratne, māksla izspēlēt vienkāršas pozīcijas un galotnes. Par savu spēles stilu bieži tika dēvēts par "mazo Kapablanku". Pilnībā attīstīt savu šahista karjeru Keždenam liedza materiālie apstākļi, jo viņa lielākie turnīru panākumi sakrita ar "Lielās depresijas" laiku. Ikdienā strādājis par apdrošināšanas aģentu un administratoru.

Atsauces
--------

1. ↑  «4th US Championship; 1942». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 30. maijā.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Isaac Kashdan
3. ↑  London (1932)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 91931224
* LCCN: no2008172864
* ISNI: 0000 0000 6783 4430
* BNF: cb170597875 (data)
* NKC: mzk2015857669

 |

 |
**Bindžai** (indonēziešu: *Kota Binjai*) ir pilsēta Indonēzijā, Sumatras salas ziemeļos. Administratīvi ietilpst Ziemeļsumatras provincē kā apriņķa līmeņa pilsēta. Atrodas 20 km uz rietumiem no provinces galvaspilsētas Medanas un ietilpst tās aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši, javieši, karo un bataki. 83% iedzīvotāju ir musulmaņi, 10% — kristieši, bet 6% — budisti.

Vēsture
-------

Pilsētas izvietojusies Sumatras austrumu piekrastes līdzenumā Binai upes un tās pietekas Menčirimas satekā. Pilsēta izaugusi no maza ciema upes krastā; tās nosaukums aizgūts no vietējās mango pasugas *Mangifera caesia*, ko malajiešu valodā dēvē par bindžai. Kopš 1956. gada pilsētai ir apriņķa līmeņa pašvaldības statuss. Iedzīvotāji nodarbināti galvenokārt tirdzniecībā un pārtikas rūpniecībā; pilsētas apkārtnē nozīmīgas rambutāna plantācijas.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bindžai***.
**Isabela de Senmalo de Alvarado** (*Isabel de Saint Malo de Alvarado*; dzimusi 1968. gada 27. jūnijā) ir Panamas politiķe. Viņa ir bijusi pirmā sieviete Panamas vēsturē, kas ieņēmusi viceprezidentes amatu. Viņa ir bijusi arī ārlietu ministre.

Biogrāfija
----------

Senmalo dzimusi valsts galvaspilsētā Panamā. Viņa 1989. gadā Sentdžozefa Universitātē ASV ieguva bakalaura grādu starptautiskajās attiecībās. 1995. gadā viņa ieguva maģistra grādu Novas Dienvidaustrumu universitātē biznesa administrācijas specialitātē.

1988. gadā Senmalo stažējās Panamas vēstniecībā Vašingtonā. Nākamajā gadā viņa vēstniecībā strādāja Demokrātijas centrā. No 1990. līdz 1992. gadam viņa strādāja Panamas vēstniecībā Apvienoto Nāciju Organizācijā. No 1992. līdz 1994. gadam Senmalo bija ārlietu ministra vietnieka palīdze. No 1994. līdz 2008. gadam Isabela Senmalo strādāja ANO Attīstības programmā Panamā.

Pēc tam viņa bija neatkarīga konsultante starptautiskās organizācijās, kā arī valsts iestādēs un privātajā sektorā. Bija vairāku privātu un nekomerciālu sabiedrību padomju locekle. 2011. gadā pēc prezidenta Rikardo Martinelli lūguma Senmalo piedalījās konstitūcijas reformas izstrādē.

2014. gada prezidenta vēlēšanās kandidāts Huans Karloss Varela kā viceprezidentu izvēlējās Isabelu Senmalo. Vēlēšanās uzvarēja Varela, un Senmalo kļuva par viceprezidenti un ārlietu ministri. 2019. gada 1. jūlijā Senmalo viceprezidenta amatā nomainīja Gabrjels Kariso un par ārlietu ministru kļuva Alehandro Ferers Lopess.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Isabela Senmalo*** |

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:Huans Karloss Varela | **Panamas viceprezidents**kopš 2014. gada | Pēctecis:**Gabriels Karizo** |
| Priekštecis:Fransisko Alvares se Soto | **Panamas ārlietu ministrs**kopš 2014. gada | Pēctecis:**Alehandro Ferers Lopess** |
**Konodonti** (latīņu: *Conodonta*, no sengrieķu: *κώνος* — 'konuss' un *ὀδούς* — 'zobs') ir izmirušu hordaiņu klase, kas ārēji atgādināja mūsdienu nēģus.

Daudzus gadu desmitus līdz 1980. gadu sākumam tie bija zināmi tikai pēc mikroskopisku (0,1—1 mm) zobveida fosiliju atradumiem dažāda ģeoloģiskā vecuma jūras nogulumos (no vēlā kembrija līdz triasa beigām). Šīs fosilijas arī tika sauktas par konodontiem (mūsdienās tos sauc par konodontu elementiem). Turklāt tika konstatēts, ka konodonti apvieno fosilos skeleta elementus no dažādām dzīvnieku grupām: prokonodonti, parakonodonti un eukonodonti. Pašus dzīvniekus pašlaik sauc arī par konodontnesējiem (*Conodontophora*), lai izvairītos no jēdzienu sajaukšanās.

Pateicoties konodontu zobu morfoloģijas ātrai evolucionārai mainībai tie plaši tiek izmantoti biostratigrāfijā un ģeoloģiskajā kartēšanā. Latvijā konodonti ir atrasti ordovika, silūra un vietumis arī devona nogulumos.

Apraksts
--------

*Manticolepis subrecta* mutes aparātu veidojošie konodontu elementi.
Pēc vienpadsmit zināmiem konodontnesēju fosiliem nospiedumiem var secināt, ka tie ārēji atgādināja nēģus. Viņi mutes aparāts sastāvēja no 15 (retāk 19) elementiem un radikāli atšķīrās no mūsdienu dzīvnieku žokļiem. Elementu forma ir zobveidīga, ķemmjveidīga, lapveidīga, un tie sastāvēja no kalcija fosfāta.

Konodontnesēju izmēri variēja no pavisam sīkiem (līdz 1 cm gariem) līdz diezgan lieliem (piemēram, *Promissum* garums sasniedza 40 cm). Pašlaik paleontologi ir vienisprātis, ka konodontnesējiem raksturīgas lielas acis, peldspuras ar peldspuru stariem, muguras stiegra un spēcīgi attīstīta šķērssvītrotā muskulatūra.

Dzīvesveids
-----------

Pēc pētnieku domām dažu konodontu "zobi" pildīja filtrējošu elementu funkcijas, izfiltrējot no ūdens planktonu un pārvietojot barību uz rīkli. Citi zobi, spriežot pēc uzbūves, pēc viņu domām, bija paredzēti satvert un saplosīt miesu.

Saglabājušies muskulatūras nospiedumi liek domāt, ka daži konodonti (piemēram, promisumas) bija izveicīgi peldētaji, taču tie nespēja veikt straujus izrāvienus.

Sistemātika
-----------

Pašlaik konodontus pieskaita hordaiņiem pateicoties peldspurām ar peldspuru stariem, muguras stiegrai un attīstītai šķērssvītrotajai muskulatūrai. Bez to arī konodontu elementu ķīmiskais sastāvs ir tāds pats, kā zivju zobiem.

Daži pētnieki attiecina konodontus pie mugurkaulniekiem. Pēc izskata tie ir līdzīgi apaļmutniekiem — miksīnām un nēģiem.

2000. gada filoģenētiskā analīze liecina, ka eukonodonti visdrīzāk bija mugurkaulnieki. Un tajā pat laikā šī analīze rada pretrunas: konodontu agrīnās formas, prokonodonti, veido atsevišķu filoģenētisko zaru attiecībā pret vēlāk dzīvojošajiem parakonodontiem un eukonodontiem. Iespējams, ka prokonodonti ir saistīti ar grupu, kas iekļauj mūsdienu saržokļaiņus, un būtībā nav radniecīgi konodontiem.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 3. sējums. Rīga : Preses nams. 1995. 11. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Konodonti***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ļevs Alburts** (angļu: *Lev Alburt*; krievu: *Лев Осипович Альбурт*; dzimis 1945. gada 21. augustā Čkalovā) ir ebreju izcelsmes PSRS un ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1977).

Biogrāfija
----------

Līdz savai emigrācijai dzīvojis Ukrainas pilsētā Odesā. No 1972. līdz 1974. gadam trīs reizes pēc kārtas uzvarējis Ukrainas šaha čempionātos. No 1967. līdz 1977. gadam piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, labāko rezultātu sasniedzot 1974. gadā Ļeņingradā, kad kopā ar Oļegu Romaņišinu un Marku Dvorecki dalījis 5.-7. vietu. Komandas *Burevestnik* sastāvā 1976. gadā uzvarējis PSRS komandu kausā šahā (1971, 1974, 1976). 1978. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Bukarestē, apsteidzot Volfgangu Ūlmanu. Par panākumiem turnīros FIDE 1976. gadā Alburtam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1977. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

1979. gadā Rietumvācijā starptautiskā šaha turnīra laikā lūdzis politisko patvērumu, pēc tam pārcēlies uz dzīvi ASV. Trīs reizes uzvarējis ASV šaha čempionātos (1984, 1985, 1990). 1982. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā. Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas starpzonu turnīros, kuros 1985. gadā ieņēmis 8. vietu, bet 1987. gadā palicis 13. vietā. Divas reizes uzvarējis ASV atklātajos šaha čempionātos (1987, 1989).

Pārstāvējis ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1980-1984). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (1982, 1984) medaļas.

Beidzis Odesas Valsts universitātes fiziskās kultūras fakultāti. Pazīstams kā šaha atklātņu teorētiķis, sarakstījis grāmatas par atklātņu teoriju. FIDE vecākais treneris kopš 2004. gada.

Atsauces
--------

1. ↑  41 Championship of Ukraine - Odessa 6-28.5.1972
2. ↑  Championship of Ukraine - Dnepropetrovsk 1973
3. ↑  Championship of Ukraine - Lvov 11-26.3.1974
4. ↑  42 Championship of USSR Leningrad 30.11-23.12.1974
5. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Cup :: Lev Alburt
6. ↑  30th US Championship and World Championship Zonal; 1984
7. ↑  31st US Championship; 1985
8. ↑  36th US Championship; 1990
9. ↑  1985 Taxco Interzonal Tournament
10. ↑  1987 Subotica Interzonal Tournament
11. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Lev Alburt

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 4002374
* LCCN: n87900257
* ISNI: 0000 0000 7397 9222
* NKC: mzk20221140464

 |

 |
**Anatols Dinbergs** (1911—1993) bija Latvijas diplomāts. Latvijas Republikas pilnvarotais lietvedis un sūtniecības vadītājs ASV un Latvijas Republikas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs (1970—1991).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgā 1911. gada 3. martā inženiera Alfrēda Dinberga ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā ar vecākiem bēgļu gaitās Vitebskā. 

Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinību fakultātēs (beidza 1937. gadā), Rīgas Finanšu institūtā (beidza 1931. gadā). Bija latviešu studentu korporācijas Fraternitas Lettica biedrs.
Līdztekus no 1932. gada darbojās Ārlietu ministrijā, sākumā bija praktikants (1932), ārštata darbvedis Latvijas goda konsulātā Lodzā (1933-1934), korespondents Rietumu nodaļā un Juridiskajā nodaļā (1934-1935).
No 1937. gada jūnija sekretāra palīgs Latvijas konsulātā Ņujorkā, no septembra - atašejs.

Pēc Latvijas okupācijas ar sūtņa Vašingtonā A. Bīlmaņa lēmumu 1940. gada septembrī iecelts par vicekonsulu, konsula pienākumu izpildītāju. Pēc Ņujorkas konsulāta likvidēšanas 1941. gada janvārī pārcelts par atašeju sūtniecībā Vašingtonā, bija pagaidu pilnvarotais lietvedis (1948-1949), no 1949. gada jūnija vēstniecības 1. sekretārs.
Līdztekus darbam vēstniecībā papildinājās politiskajās zinātnēs Džordžtaunas universitātē Vašingtonā (1943—1946), kur 1953. gadā ieguva doktora grādu politoloģijā par disertāciju *The Incorporation of Latvia into the Soviet Union in 1940-41* (Latvijas inkorporācija Padomju Savienībā 1940-1941). No 1954. gada novembra sūtniecības padomnieks.

1970. - 1991. gadā bija Latvijas pilnvarotais lietvedis un sūtniecības vadītājs ASV un visa Latvijas Republikas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs rietumu pasaulē. Iecēla Latvijas pārstāvjus Anglijā, Austrālijā, Francijā, Kanādā un Vācijā. 

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. - 1992. gadā bija Latvijas vēstnieks ASV, 1991. gadā Latvijas pastāvīgais pārstāvis un vēstnieks ANO. 

Miris 1993. gada 9. novembrī Vašingtonā.

Apbalvojumi
-----------

1993. gadā apbalvots ar Latvijas Republikas Ministru padomes Goda rakstu.

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Arnolds Spekke**  |  **Latvijas sūtnis ASV** 1970—1992 | Pēctecis: **Ojārs Ēriks Kalniņš**  |
| Priekštecis: **Arnolds Spekke**  |  **Latvijas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs trimdā** 1970—1991 | Pēctecis: |
**Anatolijs Ņikitins** (1928—2022) bija Latvijas krievu ķirurgs un Rīgas pilsētas 1. slimnīcas Ķirurģijas klīnikas vadītājs (1957—2000).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1928. gada 1. jūlijā Istras pagasta Cucuru sādžā zemnieka Aņisima Ņikitina (1894—1976) un viņa sievas Annas, dzimušas Vorkuļas (1894—1966), ģimenē. Mācījās Istras pamatskolā un Zilupes vidusskolā, kuru absolvēja 1948. gadā un sāka studijas LVU Medicīnas fakultātē, kuru 1950. gadā pārveidoja par Rīgas Medicīnas institūtu (RMI).
Turpināja ķirurģijas studijas aspirantūrā (1954—1958), 1957. gadā viņu iecēla par Rīgas pilsētas 1. slimnīcas Ķirurģijas klīnikas vadītāju.
1969. gadā Ņikitins aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju, apkopojot savu pieredzi par 218 sirds operācijām.

2000. gadā pensionējās, taču vēl 5 gadus strādāja par Rīgas 1. slimnīcas Ķirurģijas klīnikas vadītāja vietnieku.
Bija mācību grāmatas "Ķirurģija" līdzautors (2001).

Miris 2022. gada 23. decembrī Rīgā.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais ārsts (1975)
* 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīme
* Triju Zvaigžņu ordenis (1998)
* Latvijas Ārstu biedrības un Latvijas Ķirurgu asociācijas goda loceklis (2008)

Literatūra
----------

* Populārā medicīnas enciklopēdija. Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1985

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 259. lpp.
2. ↑  russkije.lv
**Reinis Uzulnieks** (dzimis 1986. gada 28. jūlijā Talsos) ir Latvijas valsts pārvaldes darbinieks un politiķis. Bijušais Labklājības ministrijas parlamentārais sekretārs (2015—2016).

Biogrāfija
----------

Dzimis 1986. gadā Talsos. Mācījās Talsu Valsts ģimnāzijā, studēja Latvijas Policijas akadēmijā (absolvēja 2009. gadā) un Biznesa augstskolā "Turība" (absolvēja 2012. gadā).

2016. gadā kļuva par Satiksmes ministra Ulda Auguļa padomnieku ceļu infrastruktūras un pašvaldību jautājumos. Ir Ķekavas novada Uzņēmēju Padomes (ĶNUP) loceklis.

Sporta sasniegumi
-----------------

Startējot skolas basketbola komandā, 2001. gadā ieguva zelta medaļa vidusskolas grupā, bet 1999./2000. gada sezonā kļuva par Latvijas Jaunatnes basketbola līgas čempionu, pārstāvot Talsu sporta skolu, kā arī turpmākajos gados gūstot godalgotas vietas valsts mēroga sacensībās futbolā, volejbolā, florbolā, badmintonā u.c. sporta veidos.

Politiķa karjera
----------------

2012. gadā iestājās Latvijas Zemnieku savienībā (LZS). Vairākus gadus vadīja LZS Jaunatnes nodaļu, divas reizes ievēlēts LZS valdē.

Strādājot Labklājības ministrijā, sekmēja un virzīja Brīvprātīgā darba likuma (2016) pieņemšanu Saeimā. R.Uzulnieks, būdams Labklājības ministrijas (LM) parlamentārais sekretārs, kā Latvijas prezidentūras Eiropas Savienības (ES) Padomē pārstāvis Ņujorkā (ASV) piedalījās ANO Ģenerālās Asamblejas Prezidenta organizētajās augsta līmeņa tematiskajās debatēs par dzimumu līdztiesības veicināšanu.

Privātā dzīve
-------------

R. Uzulnieks ir precējies, viņa sieva Fatima Cgojeva-Uzulniece ir ārste. Ģimenē aug divi dēli.

Atsauces
--------

1. ↑  «Talsi - Talsu novadā – jau divi elektromobiļu ātrās uzlādes punkti». *www.talsi.lv*. Skatīts: 2018-08-22.[novecojusi saite]
2. ↑  «Ķekavas novada uzņēmēju padomei jauna Valde - Ķekavas Novada Uzņēmēju Padome». *Ķekavas Novada Uzņēmēju Padome* (lv-LV). 2018-04-10. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-08-22. Skatīts: 2018-08-22.
3. ↑  «LJP piedalās paneļdiskusijā "Aktualitātes brīvprātīgā darba likumā Latvijā" | LJP». *ljp.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-08-22.[novecojusi saite]
4. ↑  vestnesis.lv. «Latvijas Republikas 12.Saeimas ziemas sesijas… - Latvijas Vēstnesis». *www.vestnesis.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-08-22.[novecojusi saite]
5. ↑  lvportals.lv. «Mārīte Seile vadīs Latvijas delegāciju Ņujorkā notiekošajā ikgadējā ANO Sieviešu statusa komisijas sesijā - LV portāls» (latviešu). Skatīts: 2018-08-22.[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Reinis Uzulnieks — Facebook