recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Herberts Tepfers** (dzimis 1892. gada 2. jūlijā , miris 1966. gada 6. martā) bija Latvijas armijas virsnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis Iecavas aptiekas provizora Krišjāņa Tepfera un Marijas Hermīnes (dzimušas Valteres) ģimenē. 1911. gadā beidzis Jelgavas reālskolu un uzsācis studijas Rīgas Politehniskajā institūtā.

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada decembrī tika iesaukts Krievijas impērijas armijā. Beidzis Odesas kara skolu un dienējis latviešu strēlnieku pulkā Valmierā. Nokļuvis vācu gūstā. No tā atgriezies 1918. gadā un iestājies studentu rotā. Piedalījies brīvības cīņās. Par varonību 1919. gada 22. marta kaujā pie Bataru mājām Zemgalē apbalvots ar 3. šķiras Lāčpēša Kara ordeni. 1919. gada rudenī bijis Latvijas ārlietu ministra Meierovica adjutants. No 1919. gada 3. decembra Armijas virspavēlnieka štāba komandants. Turpinādams dienestu, vienlaikus studējis Latvijas Universitātes Tautsaimniecības fakultātē, kuru beidzis 1921. gadā. 1924. gada sākumā iecelts par Latvijas kara atašeju Somijā un Igaunijā. 1926. gadā pārgājis civilā darbā. Bijis Armijas Ekonomiskā veikala priekšnieka palīgs.

1944. gadā Tepfers kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur dzīvoja Stokholmā līdz mūža galam. Miris 1966. gada 6. martā 73 gadu vecumā.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša Kara ordenis, 3. šķira.
* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira Nr. 3410.
* Igaunijas Brīvības krusts, 1. šķira, 3. pakāpe.
* Igaunijas Ērgļa krusts, 4. šķira.
* Somijas Baltās Rozes ordenis, 1. šķira.
* Somijas Aizsargu Nopelnu krustu.

Atsauces
--------

1. 1 2  Herberta Tepfera kartīte Latvijas Universitātes studentu datu bāzē.
2. ↑  "Mūsu saimei zuduši". *Daugavas vanagu Mēnešraksts* (Nr. 2): 62. lpp. 1966.
3. 1 2  Lāčplēša kara ordeņa kavaliera Herberta Tepfera biogrāfija
4. ↑  "Ar Triju Zvaigžņu ordeni apbalvoto 17. saraksts". *Valdības Vēstnesis* (Nr.261): 5. lpp. 1934.

Ārējās saites
-------------

* Lāčplēša kara ordeņa kavaliera Herberta Tepfera biogrāfija
Ziemas ceļš šķērso Olbani upi Ontārio ziemeļos
Ziemas ceļš pavasarī
**Ziemas ceļš** ir ceļš, pa kuru satiksme notiek tikai ziemas sezonā, kad temperatūra ir nokritusies zem nulles. Ceļa pamatni veido sasalusi grunts, ledus vai sablīvēts sniegs.

Ziemas ceļus ierīko attālās vietās, kur nav izdevīgi būvēt pastāvīgus ceļus un tiltus purvu, daudzo upju vai ezeru dēļ. Tie izplatīti Krievijas ziemeļos un Sibīrijā, Somijā, Kanādā, Aļaskā u.c. Tos visbiežāk izmanto, lai pārvietotu kravas uz naftas, gāzes ieguves vietām, izvestu kokmateriālus. Atkarībā no reģiona, ziemas ceļi pastāv no dažām nedēļām līdz mēnešiem vai visu gadu (Antarktīdā). Citos gadalaikos transportēšanai šajās vietās izmanto gaisa (kas ir ļoti dārgs) vai ūdens (kas ne visur ir pieejams) transportu.

Ja ledus segas stāvoklis atļauj, ziemas ceļi tiek ierīkoti arī Igaunijā satiksmei starp Igaunijas salām un cietzemi.

Ziemas laikā sniega ceļi tiek ierīkoti, pakāpeniski sablīvējot sniegu, līdz ceļa klājums sasniedz sniega segas biezumu un to neapdraud aizputināšana. Ledus ceļus ierīko virs aizsalušām ūdenstilpēm, nepieciešamības gadījumā uzsaldējot vēl papildu ledus kārtu.

Atsauces
--------
**Margita Gūtmane** (dzimusi 1943. gada 24. oktobrī Jelgavā) ir latviešu rakstniece.

Biogrāfija
----------

1944. gadā Gūtmane gada vecumā kopā ar mātes māsu pēdējā kursējošajā vilcienā dodas bēgļu gaitās uz Vāciju. Viņas māte paliek Jelgavā un pēc kara tiek represēta, tāpēc Gūtmane uzaug šķirti no vecākiem. Viņa beigusi Minsteres latviešu ģimnāziju. No 1966. gada Stokholmas Universitātē studējusi baltu valodas. No 1969. gada Hamburgā studējusi literatūrzinātni un teātra vēsturi. Dzīvojusi Hamburgā, Latviju viņa pirmo reizi atkal apciemo 1988. gadā, bet 1996. gadā pārceļas uz dzīvi Latvijā. Latvijas Rakstnieku savienības biedre kopš 1992. gada.

Pirmā nozīmīgākā literārā publikācija ir dzejoļu kopa žurnāla "Jaunā Gaita" 71. numurā 1968. gadā. Par prozas grāmatas "Tā pati diena" manuskriptu saņēmusi J. Jaunsudrabiņa balvu (1984), par grāmatu "Vēstules mātei" PBLA Kultūras fonda balvu (1998), par Veronikai Strēlertei veltīto grāmatu "Dzīve ir viens vella izgudrojums" saņēmusi Literatūras gada balvas speciālo balvu (2012). Atdzejojusi vācu valodā Māra Čaklā grāmatas "Blūzs alejas galā" (2000) un "Desmit mīlas dziesmas Rīgai" (2001), Aleksandra Čaka, Vizmas Belševicas, Imanta Ziedoņa, Veronikas Strēlertes, Amandas Aizpurietes, Ulža Bērziņa un citu latviešu autoru darbus.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzeja

* *Ēnu spēles*. Imanta, 1971.
* *Kas zinās stāstīt*. Vesterosa: Ziemeļblāzma, 1976.
* *Klusuma robežās*. Stokholma: Atvase, 1981.
* *Dzejas*. Rīga: Teātra anekdotes, 1991.

### Citi darbi

* *Veronika Strēlerte* [rakstu krājums, sastādītāja]. Stokholma: Atvase, 1982.
* *Minkāns* [grāmata bērniem]. Stokholma: Atvase, 1985.
* *Tā pati diena* [proza]. Stokholma: Atvase, 1988.
* *Vēstules mātei* [proza]. Rīga: Preses nams, 1998.
* *Dvīņu zīmē: Vizmas Belševicas nozīme latviešu literatūrā un vēsturē* [rakstu krājums, sastādītāja]. Rīga: Karogs, 2007.
* *Veronika Strēlerte manās atmiņās*. Rīga: Neputns, 2012.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 3. aprīlī.
2. ↑  *Latvijas enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2003. 691. lpp. ISBN 9984-9482-2-6.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19924523
* LCCN: n90695164
* ISNI: 0000 0000 5520 4212
* GND: 13146759X
* BNF: cb14571291z (data)
* NKC: jn20030204028

 |

 |
Holšteinas ģerbonis.
Holšteinas un Šlēsvigas robeža mūsdienu Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes kartē.
**Holšteina** ir vēsturiska zeme mūsdienu Vācijas ziemeļdaļā, daļa no Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes uz dienvidiem no Eideres upes. 
1460.–1864. gadā bija personālūnijā ar Dānijas karaļvalsti, nomināli palikdama Svētās Romas impērijas sastāvā.

Vēsture
-------

Agrīnajos viduslaikos Holšteinu apdzīvoja sakši, uz robežas ar dāņu un jitu apdzīvotajām teritorijām mūsdienu Šlēsvigā dāņu vikingi uzcēla aizsargvalni, lai pasargātu savu teritoriju no sakšu iebrukumiem.

Saksijas kara laikā daļa Holšteinas teritorijas nonāca Franku impērijas vasaļa Elbas slāvu oborītu kņaza Drasko kontrolē. 811. gadā tika parakstīts miera līgums, kas noteica, ka Eidere kalpos kā robeža starp Franku impēriju un dāņu apdzīvotajām teritorijām. Laika gaitā Eidere kļuva par simbolisku robežu starp Šlēsvigu un Holšteinu. Vendu krusta karu (1147-1164) laikā sakši izspieda Elbas slāvus no Holšteinas un izveidoja Holšteinas grāfisti (1111).
Kalmāras ūnijas laikā 1448. gadā par Dānijas karali Kristiānu I ievēlēja Oldenburgas dinastijas pārstāvji no Holšteinas, ko tikai 1457. gadā atzina Zviedrijas vasaļi. 1460. gadā Holšteinas un Šlēsvigas iedzīvotāji Kristiānu I ievēlēja par Holšteinas grāfu un Šlēsvigas hercogu, un Holšteina uz vairāk kā 400 gadiem bija personālūnijā ar Dāniju. 1474. gadā Holšteinai tika piešķirts hercogistes statuss. 1627. gadā zviedru karaspēks Trīsdesmitgadu kara laikā izpostīja Holšteinu.

Šlēzvigas-Holšteinas hercoga Frīdriha Kārļa dēls Kārlis Pēteris Ulrihs no Holšteinas-Gotorpas dinastijas 1761. gadā tika kronēts par Krievijas Impērijas ķeizaru Pēteri III, dinastiju vēlāk nodēvēja par Holšteinas-Gotorpas-Romanovu dinastiju.

1864. gadā pēc Otrā Šlēsvigas kara Dānija bija spiesta atdot Holšteinu un Šlēsvigu Prūsijai. 
1946. gada 23. augustā no Šlēsvigas, Holšteinas un Lauenburgas hercogistēm, kā arī no Hanzas pilsētas Lībekas tika izveidota Šlēsvigas-Holšteinas federālā zeme.

Vēsturiskās kartes
------------------

* Obodrītu kņaza Drasko pakļautā teritorija (804–810).Obodrītu kņaza Drasko pakļautā teritorija (804–810).
* Holšteinas grāfiste (ap 1250. gadu)Holšteinas grāfiste (ap 1250. gadu)
* Holšteinas hercogiste ap 1500. gaduHolšteinas hercogiste ap 1500. gadu
* Holšteinas hercogiste pēc pievienošanas Prūsijai (1866)Holšteinas hercogiste pēc pievienošanas Prūsijai (1866)
***Hollywood Roosevelt Hotel*** ir viesnīca Holivudā, Losandželosā.

Viesnīca ir nosaukta par godu 26. ASV prezidentam Teodoram Rūzveltam. Ēkas celtniecība finansēta no Holivudas slavenību personiskajiem ziedojumiem, ziedotāju vidū bija arī Daglass Fērbenkss, Mērija Pikforda un Luijs B. Meiers. 12 stāvu nama celtniecība izmaksāja 2,5 miljonus dolārus. Viesnīcā ir 300 numuriņi ieskaitot luksusa apartamentus.

Pēc 2005. gada rekonstrukcijas *Hollywood Roosevelt Hotel* ir atguvusi kādreizējo popularitāti, pateicoties naktsklubam *Teddy*, kas atrodas viesnīcas pirmajā stāvā.

Vēsture
-------

1927. gada 15. maijā viesnīca vēra durvis klientiem. 1929. gadā viesnīcā norisinājās pirmā Amerikas Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonija. Turpmākās balvas pasniegšanas ceremonijas bija paredzētas vairāk kā 250 viesiem, un tādēļ iespēja, ka balva tiks pasniegta viesnīcā, vairāk netika izskatīta, jo banketu zālē nepietiktu vietas.

Aktrise Frensisa Fārmere 1950. gadu pirmajā pusē pēc piedalīšanās raidījumā *This Is Your Life* bija viesnīcas goda viešņa. Merilina Monro bija viesnīcas pastāvīgā iemītniece divu gadu garumā savas modeles karjeras laikā. Pirmā aktrises fotosesija notika tieši šajā viesnīcā. Viesnīcas atjaunotajā baseinā zemūdens freskas autors ir Deivids Hoknijs.

Klārks Geibls un Kerola Lombarda samaksāja piecus dolārus par nakti penthausā, kopš tā laikā tas tā arī saucas: Geibla un Lombardas penthauss (angļu: *Gable & Lombard Penthouse*). Viesnīcā pieejams arī Merilinas Monro luksa numuriņš.

Iespējamie spoki
----------------

Eksistē daudz baumu un nostāstu par šīs viesnīcas spokiem. Daži no tiem ir saistīti ar Merilinu Monro, Montgomeriju Kliftu un Erolu Flinnu. Savukārt citi ir redzējuši mazu meitenīti zilā kleitā. Tāpat ir bijuši ziņojumi par rēgiem, dažādiem siluetiem un noslēpumainiem telefona zvaniem viesnīcas operatoram.

Atsauces
--------

1. ↑  «*Hollywood Roosevelt: Where Old and New Hollywood Converge in Luxury*». *LosAngeles.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-08-30. Skatīts: 2008-11-01.
2. ↑  «*Sleeping With Ghosts in California*». Skatīts: 2013-09-25.
3. ↑  *Marc Wanamaker, Robert W. Nudelman "Early Hollywood" (2007). 60.lpp. Izdevējs* "Arcadia Publishing" *ISBN 978-0-7385-4792-3*
4. ↑  «*Mobius Awards Site Hosted First "Oscars"*». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 17. maijā. Skatīts: 2013. gada 30. oktobrī.
5. ↑  *Rosemary Lord "Los Angeles: Then and Now"* (2002). 94-95. lpp. Izdevējs *Thunder Bay Press* ISBN 1-57145-794-1
6. ↑  *Stephen Dolainski "Los Angeles: Romantic Diversions in and Around the City Archived 2014. gada 26. jūnijā,* Wayback Machine *vietnē.* (2001). 125. lpp. Izdevējs *Globe Pequot Press* ISBN 978-0-7627-1024-9
7. ↑  Stefan Lovgren *Do Real Haunted Mansions Hold Sway in Hollywood?* *National Geographic News*
8. ↑  *Thomas Dangcil "Hollywood, 1900-1950, in Vintage Postcards"* (2002). 85. lpp. Izdevējs *Arcadia Publishing* ISBN 978-0-7385-2073-5
9. ↑  *Will Kern Hotel has glut of ghosts* (2004) *wilkern.com*
10. ↑  *This old hotel is a Hollywood haunt, in every sense of the word*

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
**Dmitrijs Peskovs** (krievu: *Дмитрий Сергеевич Песков*, dzimis 1967. gada 17. oktobrī Maskavā, PSRS) ir Krievijas valstsvīrs un diplomāts. 

Kopš 2012. gada 22. maija ir Krievijas Federācijas prezidenta administrācijas vadītāja vietnieks − Krievijas Federācijas prezidenta preses sekretārs. Krievijas Federācijas premjerministra preses sekretārs (no 2012. gada 25. aprīļa līdz 22. maijam), Krievijas Federācijas valsts padomnieks, 1. šķira (2005).

Peskovs tiek uzskatīts par vienu no lielākajām korumpētajām amatpersonām Krievijā (pamatojoties uz Alekseja Navaļnija Pretkorupcijas fonda veikto izmeklēšanu rezultātiem). Viņš ir kļuvis par oficiālās liekulības, valsts melu un Krievijas augstāko amatpersonu ciniskas nodevības simbolu. Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā viņam, tāpat kā lielākajai daļai Krievijas politiķu, tika piemērotas Eiropas Savienības, ASV, Apvienotās Karalistes, Kanādas un Japānas personīgās sankcijas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Указ Президента Российской Федерации от 29.01.2005 г. № 101». *Президент России* (krievu). Skatīts: 2023-06-25.
2. ↑  «Навальний розповів про сина прес-секретаря Путіна – DW – 18.08.2017». *dw.com* (ukraiņu). Skatīts: 2023-06-25.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dmitrijs Peskovs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 266146634365841931045
* LCCN: nb2015017920

 |

 |
Siu Samuēls Amerikāņu Zirgs 19. gadsimta beigās ar matu pērlīšu krūšu aizsegu
**Matu caurulīšu pērlītes** ir iegarenas pērlītes, kas kopš 18. gadsimta beigām ir ļoti populāras starp Ziemeļamerikas pamatiedzīvotājiem. Savu nosaukumu ieguvušas pateicoties tam, ka sākumā tās izmantoja kā matu rotājumu.

Vēsture
-------

Baltie tirgotāji Ziemeļamerikas indiāņiem pērlītes sāka pārdot līdz ar kolonizācijas sākumu 17. gadsimta pirmajā pusē. Tās bija stikla pērlītes, kuras dažādās ciltis pieņēma savu tradicionālo ornamentu izšūšanai.

Pirmās ziņas par matu caurulīšu pērlīšu parādīšanos maiņas tirdzniecībā ar indiāņiem ir no Ohaio ielejas 1767. gadā. Tās gatavoja Savienoto Valstu austrumos. Starp Lielo līdzenumu ciltīm parādījās 19. gadsimta sākumā, un gatavotas tika no gliemežnīcām, vara vai sudraba. Taču metāla pērlītes neieguva popularitāti.

19. gadsimta vidū sāka izplatīties no kaula darinātas pērlītes, un no šā laika var runāt par pērlīšu krūšu aizsega ēras sākumu. Šādu aizsega veidoja no vairākām caurulīšu rindām un, līdztekus spalvu galvasrotai vai tomahaukam, tas kļuvis par vienu no Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju simboliem. Aizsegus papildināja parastās pērlītes, un tas pilnībā sedza krūtis, bet vēlāk gatavotie sniedzās līdz jostas vietai, nereti — pat ceļgaliem. Sievietes nēsāja no vertikālās rindās izvietotām caurulītēm darinātas krūšu rotas.

Matu pērlīšu regālijas joprojām tiek plaši izmantotas pauvau svētku laikā, un no tām gatavo arī auskarus, kaklarotas, rokassprādzes un somu jostas.

Galerija
--------

* Līdzenumu anišinabu virsaitis Šakopejs ar četrām matu pērlīšu caurulītēm, 1834. gadsLīdzenumu anišinabu virsaitis Šakopejs ar četrām matu pērlīšu caurulītēm, 1834. gads
* Aiovu virsaitis Baltais Mākonis ar divām auskaru caurulītēm, 1834. gadsAiovu virsaitis Baltais Mākonis ar divām auskaru caurulītēm, 1834. gads
* Četri no pieciem lakotiem ar caurulīšu krūšu aizsegiem, 1877. gadsČetri no pieciem lakotiem ar caurulīšu krūšu aizsegiem, 1877. gads
* Četri no pieciem lakotu virsaišiem ar caurulīšu krūšu aizsegiem, 1910. gadsČetri no pieciem lakotu virsaišiem ar caurulīšu krūšu aizsegiem, 1910. gads
* Lakota Melnā Brieža sieva Nes Baltu ar sieviešu krūšu rotu, 1915. gadsLakota Melnā Brieža sieva Nes Baltu ar sieviešu krūšu rotu, 1915. gads
* Lakotu sieviete Annija Sarkanais Krekls, 1898. gadsLakotu sieviete Annija Sarkanais Krekls, 1898. gads
* Mūsdienās no matu pērlītēm gatavoti krūšu aizsegiMūsdienās no matu pērlītēm gatavoti krūšu aizsegi

Ārējās saites
-------------

* The Substitution of the Bone Hair Pipe
**Krimas tilts** (krievu: *Крымский мост*, Krimas tatāru: *Keriç Köpüri*) jeb **tilts pāri Kerčas šaurumam** (ukraiņu: *Міст через Керченську протоку*) ir apmēram 19 kilometrus garš automobiļu un dzelzceļa satiksmes pārvads, kas savieno Krievijas Federācijas Tamaņas pussalu ar Ukrainas Kerčas pussalu netālu no Kerčas pilsētas. Tilta centrālā daļa ir novietota uz estakādēm un tam ir 227 metrus garš un 35 metrus augsts pacēlums, kas domāts kuģu satiksmes nodrošināšanai pa Kerčas šaurumu. Pārvadu veido uzbrauktuves, dambji, uzbērums uz Tuzlas salas un divi tilti ar kopēju garumu 7,5 km.

Vēsture
-------

Krimas tilts 2019. gada augustā
Pēc Krimas okupācijas Otrā pasaules kara laikā Hitlers 1943. gada 7. martā izdeva pavēli sākt tilta būvi pāri Kerčas šaurumam, celtniecības darbi noritēja no 1943. gada aprīļa līdz septembrim, bet netika pabeigti. 1944. gada vasarā uz vecajiem balstiem PSRS inženieri uzbūvēja 4,5 km garu dzelzceļa tiltu pāri šaurumam, kas 1945. gada februārī ledus spiediena ietekmē sabruka.

Pēc Krimas aneksijas 2014. gada februārī Krimas krīzes laikā 2015. gada janvārī Krievijas valdība noslēdza tilta būves kontraktu ar Krievijas prezidentam Putinam pietuvinātajam uzņēmējam Arkādijam Rotenbergam piederošo *Стройгазмонтаж* kompāniju.
2018. gada 15. maijā prezidents Putins vadīja tilta atklāšanas ceremoniju, bet satiksme pa to tika atklāta 16. maijā.
Ukrainas valdība kritizēja projektu, sakot, ka tā būvniecība nodarījusi kaitējumu dabai un ka lieli kuģi tilta dēļ nevarēs no tās ostām iziet Azovas jūrā.

### Kerčas šauruma incidents

2018. gada 25. novembrī netālu no Krimas tilta notika Kerčas šauruma incidents, kad Krievijas robežapsardzes kuteris atklāja uguni uz Ukrainas Jūras spēku kuģu grupu, kas cauri Kerčas šaurumam devās uz Mariupoles ostu Azovas jūras ziemeļu krastā. Pārkāpjot 2003. gadā noslēgto vienošanos par pieeju Kerčas šaurumam un Azovas jūrai, Krievijas īpašo uzdevumu vienība sagrāba ukraiņu kuģus.

### 2022. gada sprādziens

Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā laikā 2022. gada 8. oktobrī tilts cieta nopietnā sprādzienā, kas sagrāva divus autoceļa tilta laidumus. Aizdegušās arī degvielas cisternas uz dzelzceļa tilta.

* Tilts pirms sprādziena (2019)Tilts pirms sprādziena (2019)
* Degošās degvielas cisternas 2022. gada 8. oktobrīDegošās degvielas cisternas 2022. gada 8. oktobrī

Atsauces
--------

1. ↑  Putins atklāj strīdīgi vērtēto Krievijas-Krimas tiltu tvnet.lv 2018. gada 16. maijā
2. ↑  ES un ASV nosoda Krievijas agresiju Azovas jūrā; Putinam «bažas» par karastāvokli Ukrainā lsm.lv 2018. gada 27. novembrī
3. ↑  Sprādzienā nopietni cietis tilts starp Krimu un Krieviju: Maskava sākusi izmeklēšanu, Ukraina gandarīta par notikušo

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krimas tilts***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
Krimas apgabals Ukrainas PSR kartē
**Krimas apgabals** (ukraiņu: *Кримска область*) bija PSRS administratīva vienība, kas pastāvēja no 1945. līdz 1991. gadam. No 1945. līdz 1954. gadam tā ietilpa KPFSR sastāvā, bet no 1954. līdz 1991. gadam — Ukrainas PSR sastāvā. Administratīvais centrs bija Simferopole.

Vēsture
-------

Pēc krimas tatāru deportācijas 1944. gada 18.-20. maijā, 1945. gadā tika likvidēta Krimas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika. 1945. gada 30. jūnijā autonomijas vietā tika izveidots Krimas apgabals.

1954. gada 19. februārī PSRS Augstākās Padomes prezidijs izdeva dekrētu par Krimas apgabalu nodošanu no KPFSR Ukrainas PSR.

1991. gada 20. janvārī Krimas apgabalā notika referendums par Krimas APSR atjaunošanu, kas bija pirmais plebiscīts PSRS vēsturē. Par Krimas Autonomās Padomju Sociālistiskās Republikas atjaunošanu nobalsoja 1 343 855 cilvēki jeb 93,26 % no visiem balsstiesīgajiem.

1991. gada 2. februārī Ukrainas PSR Augstākā padome pieņēma likumu "par Krimas ASR atjaunošanu Ukrainas PSR sastāvā, tika atjaunota Krimas APSR.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Hovda** (mongoļu: *Ховд*) ir pilsēta Mongolijas rietumos, Hovdas aimaka administratīvais centrs. Izvietojusies Hovdas upes krastos 24 km no Harusnūra ezera krasta un 1470 km no valsts galvaspilsētas Ulanbatoras. Reģionāls saimniecības, izglītības, kultūras un transporta centrs.

Vēsture
-------

**Galdanas** (*Галдан*) pilsētu 17. gadsimtā dibinājis Džungārijas valdnieks Galdanbogišthans 60 km uz ziemeļiem no tagadējās pilsētas atrašanās vietas Erdenburenas sumā. Pakāpeniski pilsēta kļuva par Mongolijas rietumu daļas ekonomisko, tirdzniecības un reliģisko centru. 1757. gadā tā nonāca Cjinu impērijas sastāvā, kas to 1762. gadā pārcēla uz tagadējo vietu ar nosaukumu **Sana** (*Сангийн хот*). 1912. gadā pilsētu ieņēma mongoļu karaspēks, padzenot Cjinu administrāciju. 1940. gadā pilsēta kļuva par aimaka centru. 1952. gadā pārdēvēja par **Džargalantu** (*Жаргалант хот*), bet 1961. gadā — tagadējā vārdā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kobdo». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 364. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hovda***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Slaidkāji, slaidkāju ģints** (*Pedetes*) ir vienīgā slaidkāju dzimtas (*Pedetidae*) ģints, kas apvieno gan mūdienās dzīvojošas sugas (2 sugas), gan aizvēsturiskas sugas (3 sugas). Visas pārējās slaidkāju dzimtas ģintis ir izmirušas. Nesenā pagātnē abas mūsdienu sugas tika sistematizētas kā vienas sugas pasugas. Slaidkāji galvenokārt apdzīvo sausos Dienvidāfrikas reģionus, sastopami arī Kenijā, Tanzānijā un Ugandā.

Kopīgās īpašības
----------------

Slaidkāji atgādina gan trusi, gan ķenguru, attēlā Kāpzemes slaidkājis (*Pedetes capensis*)
Slaidkāji ir liela auguma, īpatnēja izskata grauzēji, kas atgādina gan trusi, gan ķenguru. Tiem ir ļoti garas un spēcīgas pakaļkājas, gara, pūkaina aste un garas ausis. Pārvietojas, lecot uz pakaļkājām un līdzsvaru turot ar asti, līdzīgi kā ķenguri. Lēni pārvietojoties, izmanto visas četras kājas.

Priekškājas īsas ar 5 pirkstiem ar asiem, gariem, līkiem nagiem, kas piemēroti zemes rakšanai. Pakaļkājām 4 pirksti, no tiem otrais pirksts daudz garāks kā pārējie. Pakaļkāju nagi visiem pirkstiem plati, nodrošinot lēcienam spēcīgu atspērienu. Tie atgādina nelielus zirga nagus. Galva īsa, bet plata, acis un nāsis lielas, kakls muskuļains. Vibrisi jeb taustes mati un skropstas garas. Zobi kā grauzējiem aug visu mūžu. Kažoka matojums ļoti mīksts, smalks un plāns (bez pavilnas). Krāsa mugurpusē sārti brūna vai pelēkbrūna, apakšpusē brūngani balta, kuplā aste ar melnu galu.

Abas sugas apmēram vienādi lielas. Ķermeņa garums (bez astes) 27—42 cm, astes garums 30—47 cm, svars līdz 4 kg.

Uzvedība
--------

Slaidkāji pārvietojas, lecot uz pakaļkājām un līdzsvaru turot ar asti, līdzīgi kā ķenguri
Slaidkāji galvenokārt uzturas savannā ar smilšainām augsnēm, kuras viegli rakt. Aktīvi nakts laikā, gaišajā diennakts laikā slēpjoties un atpūšoties pašraktās alās, kas veidotas kā sarežģīta tuneļu sistēma ar vairākām izejām. Rokot alu, garās ausis noslēdzas, neļaujot smiltīm iekļūt auss kanālos. Katrā alu labirintā mājo pa vienam īpatnim vai mātīte ar saviem mazuļiem. Slaidkāju alu sistēmas var atrasties samērā tuvu viena otrai, tādēļ barošanās laikā tos var novērot nelielās grupās. Slaidkāji ir augēdāji. Barojas ar zālaugiem, graudiem, sēklām, augļiem, ogām, saknēm un augu sīpoliem.

Sistemātika
-----------

* **Slaidkāju ģints** (*Pedetes*)
	+ Austrumāfrikas slaidkājis (*Pedetes surdaster*)
	+ Kāpzemes slaidkājis (*Pedetes capensis*)
	+ †*Pedetes gracilis*
	+ †*Pedetes hagenstadti*
	+ †*Pedetes laetoliensis*

Atsauces
--------

1. ↑  Mammal Species of the World: Family Pedetidae
2. 1 2 3  M. Pickford and P. Mein (2011). "New Pedetidae (Rodentia: Mammalia) from the Mio-Pliocene of Africa". *Estudios Geológicos* 67 (2): 455–469. doi:10.3989/egeol.40714.202.
3. 1 2 3  Encyclopedia: Springhares (Pedetidae)
4. 1 2 3 4  «Rodents: Family Pedetidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 13. maijā. Skatīts: 2019. gada 13. maijā.
5. 1 2 3 4  ADW: Pedetidae
6. 1 2  «Namibia's kangaroo». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 13. maijā. Skatīts: 2019. gada 22. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Britannica: Pedetidae
* iNaturalist: Springhares Genus Pedetes
**Vasīlijs Kļimenko** (ukraiņu: *Василь Клименко*, dzimis 1868. gada 13. aprīlī, miris 1941. gada 19. oktobrī) bija ukraiņu izcelsmes internists un infekcionists, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1868. gada 13. aprīlī Odesā kara inženiera Nikolaja Kļimenko ģimenē. Studēja Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā (līdz 1893. gadam). Strādāja par kara ārstu (1893—1900), 1895. gadā aizstāvēja *Dr. med.* grādu. Papildinājās Cīrihes Pedagoģiskajā institūtā (1901—1903) un Bernes bakterioloģiskajā institūtā (1904). 
Sākoties krievu—japāņu karam, V. Kļimenko 1904. gadā atgriezās Krievijas impērijā, vadīja Čitas Sarkanā Krusta lazareti. Pēc kara beigām bija Pēterburgas eksperimentālās medicīnas institūta asistents (1905—1913), vēlāk nodaļas vadītājs (1913—1918). Līdztekus privātdocents Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā (1908) un Nikolaja bērnu slimnīcas nodaļas vadītājs (1909—1915). 
Krievijas pilsoņu kara laikā medicīniskās bakterioloģijas profesors Samaras Universitātē (1919). 

1920. gadā V. Kļimenko emigrēja uz Latviju, 1921. gada 15. augustā tika ievēlēts par LU iekšķīgo un lipīgo slimību profesoru un Latvijas Universitātes medicīnas fakultātes Iekšķīgo slimību diagnostikas un propedeitikas katedras vadītāju. Pensionējās 1938. gadā. 

Miris 1941. gada 19. oktobrī, apglabāts Pokrova kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info
2. ↑  russkije.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 75144648408780246271

 |

 |
**Slančevbrjaga** jeb **Saulainais krasts** (bulgāru: *Слънчев бряг*) ir lielākais piejūras kūrorts Bulgārijā starp Varnas (90 km) un Burgasas (36 km) pilsētām un ir daļa no Nesebaras pilsētas.

Atrodas pie Melnās jūras līča ar 10 km garu un līdz 100 m platu pludmali centrālajā daļā.

Mūsdienās
---------

Pludmale
Pēc Padomju Savienības sabrukuma kūrorts sāka intensīvi attīstīties. Tā kā centrālā daļa bija apbūvēta, galvenā apbūves zona tika pārvietota uz ziemeļiem. Tas ir noteicis kūrorta mūsdienīgo izskatu: pilsētas centrālajā daļā ir lētākas, padomju laika viesnīcas, bet ziemeļu daļā ir vairāk jaunu, modernu un dārgāku viesnīcu. Pēdējos gados veco ēku vietā ir uzbūvētas modernas viesnīcas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sunny Beach before and now ... and we. .. somewhere in history, in the present and in the future ... | Sunny beach Bulgaria | aquamarine.bg». *www.aquamarine.bg* (angļu). Skatīts: 2023-04-24.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Slančevbrjaga***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 137242647
* GND: 4657466-9
* NKC: xx0090164

 |

 |
**Džons Noubls** (angļu: *John Noble*, dzimis 1948. gada 20. augustā) ir austrāliešu aktieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1948. gada 20. augustā Port Pirie, Dienvidaustrālijā. Piedalījies vairāk nekā 80 teātra uzvedumos un kinofilmās. Dzimtenē Džons Noubls strādāja par dramaturģijas mākslas pasniedzēju un kādas Dienvidaustrālijas teātra kompānijas māksliniecisko vadītāju.

Līdz filmas "Gredzenu pavēlnieks: Karaļa atgriešanās" iznākšanai Noubls Eiropā un ASV bija mazpazīstams aktieris, taču pēc Denetora lomas atveidošanas viss mainījās. 2004. gadā par dalību triloģijā "Gredzenu pavēlnieks" Noubls saņēma uzreiz vairākus apbalvojumus, tai skaitā *National Board of Review USA*, *Screen Actors Guild Award* un *Broadcast Film Critics Association USA Award*.

2005. gadā viņš filmējās vienā no seriāla "Zvaigžņu Vārti" (*Stargate SG1*) epizodēm. No 2008. līdz 2013. gadam Džons Noubls atveidoja doktoru Volteru Bišopu, vienu no galvenajiem varoņiem Dž.Dž.Eibramsa teleseriālā "Viņpus".

Filmogrāfija (izlase)
---------------------

* *The Dreaming*, 1988 — doktors Ričardss
* *The Nostradamus Kid*, 1993 — ģenerālis Buts
* *The Monkey’s Mask*, 2000 — ministrs Noriss
* Gredzenu pavēlnieks: Divi torņi (*The Lord of the Rings: The Two Towers*), 2002 — Denetors
* Gredzenu pavēlnieks: Karaļa atgriešanās (*The Lord of the Rings: The Return of the King*), 2003 — Denetors
* *Running Scared*, 2006
* "Viņpus" (*Fringe*), 2008—2013 — doktors Volters Bišops
* *Sleepy Hollow*, 2013 — Džeremijs Kreins / Henrijs Perišs
* *Batman: Arkham Knight*, 2015 - personāža Pugalo balss
* *Elementary*, 2015 — Morlands Holmss, Šerloka Holmsa tēvs
* *Salvation*, 2017 — Nikolass Tancs

Atsauces
--------

1. ↑  Джон Ноубл в IMDB

Ārējās saites
-------------

* Официальный сайт(angliski)
* *IMDb* profils (angliski)

* *AllMovie* profils (angliski)
Ouena aizsardzība

**Džons Ouens** (angļu: *John Owen*; 1827. gada 8. aprīlis, Stefordšīra — 1901. gada 24. novembris, Londona) bija Lielbritānijas šahists un garīdznieks.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Mārčingtonas ciemā Stefordšīras grāfistē. 1851. gadā ordinēts par mācītāju. No 1862. gada līdz 1900. gadam Češīras grāfistē kalpojis kā vikārs.

Bijis labs šahists un piedalījies daudzos šaha turnīros. 1857. gadā Birmingemā dalījis 3.—4. vietu 2. Britu šaha asociācijas kongresā. 1860. gadā Mančestrā nospēlējis neizšķirti maču ar Ignacu Kolišu — 4:4 (+4, =0, -4). 1862. gadā Londonā ieņēmis augsto 3. vietu 1. Britu šaha federācijas kongresā aiz Ādolfa Andersena un Lūisa Paulsena. 1878. gadā zaudējis maču Johannesam Cukertortam ar 1½:9½ (+0, =3, -8).

Plaši pazīstams kā netradicionālas atklātnes izgudrotājs, kas nosaukta viņa vārdā par Ouena aizsardzību: 1. e4 b6. Savā atklātnē spējis uzvarēt arī tādu izcilu tā laika šahistu kā Pols Morfijs.

Atsauces
--------

1. ↑  London 1862
2. ↑  Paul Morphy vs John Owen (0—1), London 1858

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Tunikāti**, **kāpurhordaiņi** (*Tunicata*, *Urochordata*) — hordaiņu apakštips, kuru ķermeņa uzbūve stipri atšķiras no tipisko hordaiņu ķermeņa uzbūves. Visiem šiem dzīvniekiem raksturīgs tas, ka ķermeni apņem īpatnējs apvalks - tunika. Tunika daļēji ir ādas epitēlija izdalījums, daļēji - tajā esošo mezenhīmas šūnu izdalītais produkts. Pēc ķīmiskā sastāva tā ir tuva augu celulozei, un tas ir gandrīz vienīgais piemērs, kur šī viela (tunicīns) sastopama dzīvnieku ķermenī. 

Tunikātus varētu uzskatīt par hordaiņu sānzaru, kas ir regresējis, pielāgojoties mazkustīgam, pasīvam dzīvesveidam. Tipiskās hordaiņu pazīmes skaidri ir izteiktas tikai kāpura stadijā. Tie sastopami vienīgi jūrās. Daļai sugu ir sēdošs dzīvesveids, citas lēnām pārvietojas ūdenī. Barojas pasīvi, izfiltrējot lielas ūdens masas. Asinsrites sistēma vaļēja, lakunāra tipa. Hermafrodīti, vairums sugu ir spējīgas vairoties arī bezdzimumiski, pumpurojoties.

Sistemātika
-----------

Tunikātus parasti dala 3 klasēs (rezēm arī 4 vai 5). Pasaulē zināmas ap 2000 tunikātu sugu.

**Apakštips** Tunikāti (*Tunicata*) (Kāpurhordaiņi (*Urochordata*))

* klase Ascīdijas (*Ascidiacae*)
* klase Salpu klase (*Thaliacea*)
* klase Apendikulārijas (*Appendicularia*)
* klase *Sorberacea*
|  |
| --- |
| 

 |

**Edvarda VII pussala** (angļu: *Edward VII Peninsula*) ir ap 350 gara un vidēji 160 km plata pussala Mērijas Bērdas Zemē Antarktīdā. Atrodas starp Rosa jūru un Rosa šelfa ledāju. Pussalas ziemeļu piekraste pieder pie Sondersa krasta un tam piekļaujas Svinbērna šelfa ledājs. Tālākais ziemeļu punkts ir Kolbeka rags. Rietumu krastu apskalo Okumas līcis. Dienvidu piekraste ar Prestruda līci pieder pie Širases krasta. Pussalas augstākais punkts ir 1174 m augstā Lagorsa smaile.

Pussalu 1902. gada 30. janvārī atklāja britu polārpētnieka Roberta Skota ekspedīcija un nosauca par **Karaļa Edvarda VII Zemi** (*King Edward VII Land*) par godu tā laika Lielbritānijas karalim Eduardam VII. Pirmo izkāpšanu krastā veica japāņa Nobu Širases ekspedīcija 1912. gadā. Pēc 20. gadsimta 30. gadu amerikāņu polārpētnieka Bērda ekspedīcijām, kas noteica, ka zemei ir pussalas raksturs, to pārdēvēja par Edvarda VII pussalu.

Lielākā daļa pussalas ietilpst Jaunzēlandes pretenzijā Rosa Teritorijā.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Edvarda VII pussala

Koordinātas: 77°40′S 155°00′W﻿ / ﻿77.667°S 155.000°W﻿ / -77.667; -155.000
**Sipunkuli (*Sipuncula*)** (no latīņu val. *siphunculus* — stabulīte) ir jūras tārpveidīgu organismu tips. Sākotnēji tika uzskatīts, ka sipunkuli ir posmtārpu pēcteči, kas rokoša dzīvesveida dēļ ir zaudējuši ķermeņa segmentāciju. Tomēr vēlākie dati liecina, ka ne pieaugušiem sipunkuliem, ne arī to attīstības gaitā nekādas metamērijas pazīmes netiek konstatētas. Līdzīgi ehiūriem tie ir primāri nesegmentēti celomiski dzīvnieki un ieņem starpstāvokli starp posmtārpiem un moluskiem.

Morfoloģija
-----------

Ķermenis plats, nesegmentēts, garumā no 1 līdz 50 cm. Tas dalās rumpī un šaurā snuķveidīgā galā ar muti un īsu taustekļu vainagu, kas spēj ievilkties rumpī. Tā kā sipunkuli ierokas dūņās, to garais, cilpveidīgais zarnu kanāls caur anālo atveri atveras ķermeņa muguras puses augšdaļā aiz mutes. Tas ļauj tiem brīvi izvadīt vidē indīgos vielmaiņas produktus. Sipunkuliem ir labi attīstīts ādas - muskuļu maiss. To ķermenī ir celoms, un atsevišķi celomiski dobumi aizpilda taustekļus, ļaujot pārnest uz ķermeņa dobumu ar taustekļu virsmu apsorbēto skābekli. Elpošanas un asinsrites sistēmu nav. Izvadorgānu sistēmu veido 1—3 metanefrīdiju pāri. Sipunkuliem ir nervu sistēma. Tie ir šķirtdzimuma organismi. Gonādas izteikti parādās tikai vairošanās periodā. Oliņas drostalojas spirālveidīgi. No tām izšķiļas kāpuri — trohofori.

Sipunkula kāpurs — trohofors.

Ekoloģija
---------

Sipunkuli ir sastopami gandrīz visas jūrās, izņemot dažas iekšējās jūras ar vairāk vai mazāk atsāļotu ūdeni (piemēram, Baltijas jūra, Melnā jūra). Tie dzīvo piekrastē, ierokoties gruntī vai patveroties klinšu plaisās, citu tārpu alās, tukšos gliemežvākos u.c. Barojas ar sīkiem organismiem un to paliekām.

Paleontoloģija
--------------

Sipunkulu fosilijas, tāpat, kā citiem bezskeleta organismiem, ir retas. Ir izteikts pieņēmums, ka pie tiem attiecināmi paleozoja hiolīti, organismi ar konisku čaulu, kuras atvere tika noslēgta ar vāciņu — operkulumu. Neskatoties uz līdzību ar molusku čaulām, spriežot pēc nospiedumiem, hiolītu zarnu trakts bija cilpveidīgs, līdzīgi mūsdienu sipunkuliem. Dažām mūsdienu sipunkulu sugām vēl joprojām ir nepārkaļķota plāksnīte, t.s. anālais vairogs; iespējams, to senči spēja sekretēt īstas kaļķa čaulas.

Sistemātika
-----------

Sipunkulu tips tiek dalīts 2 klasēs, 4 kārtās un 6 dzimtās. Ir zināmas 144 līdz 320 sipunkulu sugas. Atsevišķās klasifikācijās vēl joprojām sipunkuli tiek pieskaitīti posmtārpu tipam.

* tips: **Sipunkuli (*Sipuncula*)**

* klase: Phascolosomatidea

* kārta: Aspidosiphoniformes

* dzimta: Aspidosiphonidae

* kārta: Phascolosomatiformes

* dzimta: Phascolosomatidae

* klase: Sipunculidea

* kārta: Golfingiiformes

* dzimta: Golfingiidae
* dzimta: Phascolionidae
* dzimta: Themistidae

* kārta: Sipunculiformes

* dzimta: Sipunculidae
**Aksi** (igauņu: *Aksi* vai *Väike-Prangli* — ‘Mazā Prangli’, zviedru: *Lilla Wrangelsö*, vācu: *Klein-Wrangelsholm*) ir Igaunijai piederīga neapdzīvota sala Somu līcī, dienvidaustrumos no lielākās Prangli. Pieder Harju apriņķa Vīmsi pagastam.

Sala ir ar smilšu augsnēm, to klāj kadiķi un priežu meži. Vietām aug arī bērzi. Iekļauta Prangli ainavu aizsardzības teritorijā.

Aksi bija apdzīvota laikaposmā no 1790. gada līdz 1953. gadam, kad pēdējos salas iedzīvotājus aiziet spieda PSRS robežapsardze.

1986. gadā celta maza bāka. Salā saglabājušies akmens žogi, ēku atliekas un pamati.

Akmens labirinti
----------------

Interesantākais piemineklis salā ir divi akmens labirinti kas veidoti no rindās izvietotiem laukakmeņiem. Arī citās agrāk zviedru apdzīvotajās Igaunijas salās ir šādi labirinti un tie saistāmi ar senām zvejnieku un jūrasbraucēju tradīcijām, kuru mērķis bija nodrošināt drošu braucienu.

Saskaņā ar nostāstiem vecāko labirintu (*Türgi linn* - ‘turku pilsēta’) 1849. gadā veidojis kāds zviedru virsnieks Dāvids Vekmans. Pie ieejas labirintā akmenī iekalti viņa iniciāļi "DW" un gadaskaitlis "1849".

Otrs labirints atrodas salas ziemeļrietumu daļā. Ziemeļos no tā atrodas akmens, kurā iekalts "EKA 1914". Novadpētnieki uzskata, ka labirintu 1914. gadā veidojis Ēvalds Konstantīns Aksbergs. Citas ziņas liecina, ka labirints celts 1915. gadā un tajā mīlējuši spēlēties salinieku bērni.

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aksi***.
* Igaunijas akmens labirintu apraksti, angliski
**"'Ģimenes melodrāma"** (krievu: *Семейная мелодрама*) ir 1976. gada Latvijas PSR spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisors ir Boriss Frumins.

Šajā filmā ir filmējies "Parex bankas" dibinātājs un bijušais īpašnieks Valērijs Kargins.

Sižets
------

Pusaudža Vladimira Barabanova ar iesauku Barabans vecāki ir šķīrušies. Tēvs nav atradis laimi jaunajā ģimenē, bet māte slēpjas no uzveltajām rūpēm atmiņās par savu mākslinieces jaunību.

Vladimirs ļoti pārdzīvo par notikušo, bet savus pārdzīvojumus slēpj zem skolas jokdara maskas.

Atgriezies mājās no deju vakara, Vladimirs no kaimiņu meitenes uzzina, ka pēc kārtējās sarunas ar bijušo vīru, viņa māte ir aizvesta uz slimnīcu. Aizmirstot par visu, viņš steidzas to satikt.

Lomās
-----

* Ludmila Gurčenko — *Valentīna Barabanova*
* Valērijs Kargins — *Vladimirs Barabanovs*
* Ļevs Kruglijs — *Pāvels Barabanovs*
* Marina Putilova — *Odziņa*
* Ludmila Krjačuna — *Marina*
* Alla Pokrovska — *Irina Nikolajevna*

Filmēšanas grupa
----------------

* Scenārija autors: Vladimirs Lobanovs
* Režisors: Boriss Frumins
* Operators: Zigurds Dūdiņš
* Komponists: Pēteris Plakidis

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* Kino muzejs[novecojusi saite]
* Kino-teatr.ru (krieviski)

Video
-----

* "Ģimenes melodrāma" (krievu valodā) *YouTube*
**Būla funkcija** ir funkcija, kuras visi argumenti ir no kopas {0; 1} un arī vērtība ir no kopas {0; 1}. Tāpēc var rakstīt, ka *ƒ* : **B***k* → **B**, kur **B** = {0; 1} un *k* ir funkcijas argumentu skaits, kas ir jebkurš vesels nenegatīvs skaitlis. Ja *k* = 0, tad tiek uzskatīts, ka funkcija ir konstantes funkcija, kuras vērtība ir no kopas **B**.

Katru *k*-argumentu Būla formulu var izteikt kā loģikas formulu no *k* mainīgajiem *x*1, ... *x**k*, divas loģikas formulas ir loģiski ekvivalentas tad un tikai tad kad tās izsaka vienu un to pašu Būla funkciju. Pavisam ir 22*k* dažādas *k*-argumentu Būla funkcijas katram *k*.

Būla funkciju nosaukums cēlies no angļu matemātiķa un filozofa Džordža Būla vārda.

Būla funkciju pielietojums
--------------------------

Būla funkcijas lieto, lai aprakstītu datoros notiekošus procesus ar datiem, jo dators operē ar skaitļiem 0 un 1. Šādām funkcijām ir svarīga loma sarežģītības teorijas jautājumos kā arī veidojot slēgumus un mikroshēmas ciparierīcēs. Būla funkciju īpašībām ir liela nozīme arī kriptogrāfijā un citur.

Skatīt arī
----------

* Loģiskais elements
**Pētermuiža** ir ciems Bauskas novada Valles pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos 6 km no pagasta centra Valles, 43 km no novada centra Bauskas un 68 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Pētermuižas *(Peterhof)* muižas centru. Mūsdienās ciemā vairs nav pastāvīgu iedzīvotāju.

Bijusī Pētermuižas skola ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis. Atklāta 1878. gadā, skola darbojusies līdz 1964. gadam. Šajā laikā apkārtnē vienīgā skola, Vallē skola nav bijusi. Vēlāk ēka tikusi pārbūvēta un īslaicīgi izmantota kā tekstilrūpniecības fabrikas ēka. Mūsdienās pamesta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Pētermuižu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.

  

Pētermuižas kapsētas vārti

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valles pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Krīči
* Liepkalni
* Mazvalle
* Mežmuiža
* Penderi
* Pētermuiža
* Reizeni
* Salas
* Taurkalne
* Tenteni
* **Valle**

 |

 |
**Kupana** (indonēziešu: *Kota Kupang*) ir pilsēta un nozīmīga osta Indonēzijā, Austrumu Nusa Tengaras provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Izvietojusies Timoras salas dienvidu galā Savu jūras krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši (protestanti 64,0%, katoļi 21,1%), bet 14,3% — musulmaņi.

Vēsture
-------

Kupana ir nozīmīga osta un tirdzniecības centrs kopš Portugāles un Nīderlandes koloniālā laika. Dibināta 1653. gadā kā holandiešu **Fortkonkordijas** (*Fort Concordia*) cietoksnis, pie kura līdz 17. gadsimta beigām sāka apmesties holandiešu sabiedrotie no kaimiņu salām. 1752. gadā Kupanā dzīvoja 827 kristieši un nenoteikts skaits iezemiešu, un pilsēta bija Timoras holandiešu daļas administratīvais un ekonomiskais centrs. 1866. gadā Kupana tika pasludināta par brīvostu.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kupana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 157113976
* LCCN: n81039867
* GND: 4653822-7

 |

 |
Nikaragvas ezers
**Nikaragvas ezers** (spāņu: *Gran Lago de Nicaragua*), arī **Kosivolkas ezers** (*Lago Cocibolca*) vai **Granadas ezers** (*Lago de Granada*), ir liels tektoniskas izcelsmes saldūdens ezers Nikaragvā. Ezers ir viens no 40 lielākajiem pasaulē un otrais vai trešais lielākais Latīņamerikā. Ar otru lielo Nikaragvas ezeru — Managvas ezeru to savieno Tipitapas upe.

Nikaragvieši ezeru bieži dēvē par Saldo jūru (*Mar Dulce*) ezera lielo izmēru dēļ. Vēji, kas pūš uz rietumiem, ezerā var sacelt ļoti lielus viļņus. Ezerā atrodas vairākas salu grupas, šeit dzīvo arī saldūdens haizivis — tagad gan biežāk sastopamas Sanhuanas upē.

Ezeru ar Karību jūru savieno kuģojamā Sanhuanas upe. Tādējādi ezera krastā esošā Granadas pilsēta ir uzskatāma par Atlantijas okeāna ostu, kaut gan tā atrodas tuvu Klusajam okeānam. Kluso okeānu var pat redzēt no ezerā esošās Ometepes salas.

Ometepes salā atrodas divi vulkāni — Konsepsjons (1610 m) un Maderass (1340 m). Salā atrodas arī aizvēsturiskas akmens statujas un petroglifi.

Savulaik bija plāns izbūvēt Nikaragvas kanālu pāri Rivas zemesšaurumam, taču Panamas kanāls tika uzcelts ātrāk. Lai nodrošinātu Panamas kanāla monopolu, ASV ir noslēgusi ar reģiona valstīm īpašu līgumu, tomēr ik pa laikam Nikaragvā tomēr parādās plāni būvēt savu kanālu.

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikaragvas ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Ezera apraksts, attēli (spāniski)
* Pamatinformācija par ezeru

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 239178174
* LCCN: no2005051056
* GND: 4404128-7
* BNE: XX4916467

 |

 |
**Pētermaņa sala** (vācu: *Petermann-Insel*, angļu: *Petermann Island*, spāņu: *Isla Petermann*) ir neliela saliņa Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē Antarktīdā. Penolas šaurums to atdala no Greiema krasta. Mazāk kā 2 km garajā saliņā ir pasaulē vistālāk dienvidos esošā Džentū pingvīnu kolonija.

Salu 1873. gadā atklāja vācu vaļu mednieku ekspedīcija Eduarda Dalmaņa vadībā un nosauca par godu vācu ģeogrāfam un kartogrāfam Augustam Pētermanim. Salu 1898. gada 12. februārī atkārtoti kā jaunatklātu nokartēja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija un nosauca par **Lunda salu** *(Île Lund)* par godu ekspedīcijas atbalstītājam dānim Lundam. 1904. gada februārī salu atkārtoti pētīja Francijas antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un identificēja to ka vācu atklāto Pētermaņa salu un beļģu nodēvēto Lunda salu. 20. gadsimta pirmajā pusē salu kartēs pārsvarā dēvēja par **Pētermaņa-Lunda salu**.

Nelielā līcītī salas dienvidaustrumu piekrastē no 1909. gada 3. februāra līdz 26. novembrim pārziemoja Francijas antarktiskā ekspedīcija Šarko vadībā. Uz netālā Megalestres kalna tika ierīkota meteoroloģisko novērojumu observatorija, kuras vietā tika ierīkots kerns un piemiņas plāksne. Kalnam piešķirts speciāli aizsargājama vēstures pieminekļa statuss (Nr.27). Oriģinālā piemiņas zīme 194. gadā tika pārvesta uz Nacionālo Dabas vēstures muzeju Parīzē, bet tās vietā uzstādīta precīza replika.

1955. gada 6. februārī salā tika ierīkots argentīniešu patvērums Grusaka *(Refugio Naval Groussac)*, sākotnēji saukts par Ipolitobušāru *(Refugio Naval Hipólito Bouchard)*. 1982. gadā pārgājienā no Faradejas polārstacijas uz Pētermaņa salu gāja bojā trīs polārpētnieku grupa un par piemiņu viņiem salā uzstādīts piemiņas krusts.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer
2. ↑  International Polar Heritage Comitee
3. ↑  «British Antarctic Survey. Petermann Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2012. gada 1. jūlijā.
4. ↑  «Antarctic Treaty visitors site guide. Petermann Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2012. gada 1. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pētermaņa sala***.
* Refuge Hut, Petermann Island, Antarctica - Antarctic Points of Interest on Waymarking.com
**Pakete "Gatavi mērķrādītājam 55%"** (zināms arī kā "ES zaļās pārkārtošanās plāns") ir Eiropas Savienības **priekšlikumu kopums** ES tiesību aktu pārskatīšanai un atjaunināšanai, kas iekļauj arī līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu neto emisijas par 55%. Šo paketi 2021. gada jūlijā ierosināja Eiropas Komisija. Pasākumi ietver papildu atbalstu un regulējumus energoefektivitātei, atjaunīgai enerģijai, CO2 emisiju standartiem vieglajiem automobiļiem un furgoniem u.c. kā arī visaptverošu izmaiņu kopuma ieviešanu pašreizējā ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ES ETS). EK ierosinājusi paplašināt emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, iekļaujot tajā transportu un siltumu. Pretēji Starptautiskās Enerģētikas aģentūras neto emisiju nulles scenārijam, EK plānā iekļauti tādi pasākumi, kas nodrošinātu, ka enerģija Eiropas Savienībā vēl joprojām būtu pieejama par pieņemamu cenu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Gatavi mērķrādītājam 55 %». *Eiropas zaļais kurss* (ES Padomes Ģenerālsekretariāts). 2021. gada 21. decembris. Skatīts: 2022. gada 2. februāris.
2. ↑  «Q&A: How ‘Fit for 55’ reforms will help EU meet its climate goals». *Carbon Brief* (angļu). 2021. gada 20. jūlijs. Skatīts: 2021. gada 27. novembris.
3. ↑  Ivan Pavlovic. «Comparing the EU’s ‘Fit for 55’ roadmap and the IEA’s net-zero scenario». *www.euractiv.com*, 2021. gada 12. novembris.
**Bilingsa rags** (krievu: *мыс Биллингса*) vai **Valkarans** (čukču: *Валӄаран*) ir zīmīgs zemesrags Krievijas ziemeļaustrumos Longa šauruma krastā Austrumsibīrijas jūras dienvidaustrumos. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā. Veido Čaunas līča ziemeļaustrumu robežu.

Ģeogrāfija
----------

Zemesrags izvietojies uz 0,4 līdz 1,8 km platas zemes strēles, kas atdala Valkakinmanki lagūnu no jūras. Apvidus vietējiem čukčiem bija zināms kā Valkarana (*Валӄаран*) — ‘mājoklis no vaļa žokļiem’; domājams, ka apvidū kādreiz mituši eskimosi, kuru tradīcijās ir kā būvmateriālus izmantot Grenlandes vaļa kaulus. Mūsdienu nosaukums piešķirts par godu angļu jūrasbraucējam Krievijas dienestā Džozefam Bilingsam (*Joseph Billings*), kura vadītā ekspedīcija 1785.—1793. gadā pētīja un aprakstīja Čukču pussalu un tās piekrasti.

13 km uz rietumiem no zemesraga atrodas Bilingsas ciems, bet 60 km uz dienvidaustrumiem — Jakana rags, kas atdala Austrumsibīrijas jūru no Čukču jūras.

Atsauces
--------

1. ↑  Определение "Биллингса мыс" в Большой Советской Энциклопедии
2. ↑  Леонтьев В. В. Новикова К. А. Топонимический словарь Северо-Востока СССР