recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vladislavs Kovaļovs** (krievu: *Владислав Владимирович Ковалёв*; dzimis 1994. gada 6. janvārī Minskā) ir Baltkrievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2013).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Baltkrievijas junioru šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās, tajā kaitā trīs reizes uzvarējis vecuma grupā līdz 20 gadiem (2009, 2011, 2012). Pārstāvējis Baltkrieviju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījis divas medaļas: sudrabu 2008. gadā Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā un bronzu 2010. gada Eiropas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 

Daudzkārtējais Baltkrievijas šaha čempionātu finālu dalībnieks, kuros divas reizes izcīnījis medaļas: sudraba 2013. gadā un bronzas 2012. gadā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. 2013. gadā Viljandi dalījis pirmo vietu Ilmara Rauda memoriālā. 2017. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" "Open" turnīrā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 81. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Baltkrievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (2012-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2013. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā Kovaļevam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2013. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  78th Belarus Chess Championship
2. ↑  47th Ilmar Raud Memorial 2013
3. ↑  "Open" pirmo reizi uzvar Kovaļovs, Superturnīrā debitēs Meškovs 04.08.2017
4. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Vladislav Kovalev
6. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Vladislav Kovalev
7. ↑  Title Applications (GM): Kovalev, Vladislav

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Džovanni Lavadži** (itāļu: *Giovanni Lavaggi*; dzimis 1958. gada 18. februārī, Augustā, Itālijā) ir bijušais Formula 1 pilots.

Viņš bija pietiekami bagāts, lai deviņdesmito gadu vidū nopirktu iespēju piedalīties 10 F1 sacīkstēs. 1995. gadā viņš četrreiz piedalījās sacīkstēs ar Pacific Racing formulu, bet pēc gada viņš sešas reizes bija redzams padokā pie Minardi. Viņš ne reizi neizcīnīja punktus un nekad nespēja "izspiest" no savas formulas visu, ko tā ir spējīga. Džonatans Palmers viņu nosauca par "bezcerīgi lēnu", bet F1 fani un daži darbinieki viņu iesauca par Jānīti Automazgātavu (angļu: *Johnny Carwash*), kas patiesībā bija viņa vārda tulkojums. Deivids Letermans savā nakts šovā šo iesauku padarīja populāru. Tagad Lavadži ir automašīnu konstruētājs.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Apvienotā Karaliste Pacific Racing |
| --- |
|  |
| Personāls | 
* Valsts karogs: Apvienotā Karaliste Kīts Viginss

 |
|  |
| Piloti | 
* Valsts karogs: Francija Pols Belmondo
* Valsts karogs: Šveice Žans Denī Deletrā
* Valsts karogs: Beļģija Bertrāns Gašo
* Valsts karogs: Itālija Džovanni Lavadži
* Valsts karogs: Itālija Andrea Montermīni

 |
|  |
| Modeļi | 
* PR01
* PR02

 |

 |
**Gžegožs Gžebans** (poļu: *Grzegorz Grzeban*), īstā vārdā **Gžegožs Bagdasarjans** (poļu: *Grzegorz Bagdasarian*; dzimis 1902. gada 28. jūlijā, miris 1991. gada 21. oktobrī), bija armēņu izcelsmes poļu bioķīmijas profesors un šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Pēc otrā pasaules kara pārcēlies no Kišiņevas uz Varšavu un pieņēmis pseidonīmu Gžegožs Gžebans. Nodibinājis poļu šaha žurnālu *Szachy* (Šahs) un 25 gadus bijis tā galvenais redaktors. No 1966. līdz 1976. gadam bijis Polija Šaha savienības šaha kompozīcijas komisijas priekšsēdētājs.

Pirmo šaha kompozīciju publicējis 1927. gadā. Visā mūžā publicējis apmēram 150 kompozīcijas (galvenokārt etīdes), 60 no tām ieguvušas atzinības, tai skaitā 25 godalgas. 

No 1960. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Gžegožs Gžebans**  
 *Trybuna Robotnicza*, 1958**Baltie sāk un uzvar**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. e7 Zf4+ 2. Kh4!** [2. Kg4? Zd5=] **2. ... g5! 3. Kxg5! Ld8! 4. exd8L!!** un uzvar. Kļūdaini būtu 4. exd8Z? Zxd3= un 4. exd8D(T)? Ne6+ 5. Nxe6 pats.

Bibliogrāfija
-------------

* Grzegorz Grzeban, Jan Rusinek. *Studium szachowe w Polsce 1890–1980* (poļu). Warszawa : Sport i Turystyka, 1983.

Atsauces
--------

1. ↑  Gžegoža Gžebana biogrāfija vietnē *Szachy w Polsce* (poliski)
2. ↑  Gžegoža Gžebana īsa darba biogrāfija vietnē *encyklopedia.pwn* (poliski)
3. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 2. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Gžegoža Gžebana šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Gžegoža Gžebana etīdes vietnē *ARVES*
* Gžegoža Gžebana profils vietnē *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 165385445
* ISNI: 0000 0001 1327 8077
* BNF: cb16769008c (data)

 |

 |
**Kārpainie zalkši, kārpaino zalkšu ģints** (*Acrochordus*) ir vienīgā **kārpaino zalkšu dzimtas** (*Acrochordidae*) ģints, kas apvieno 3 sugas. Tās ir izteikti ūdenī dzīvojošas čūskas, kas mājo Dienvidāzijā, Dienvidaustrumāzijā, Jaungvinejā un Austrālijā. Tās atkarībā no sugas sastopamas gan saldūdens tilpnēs, gan piekrastes jūru viegli sāļajos ūdeņos, lagūnās un upju ietekās. Visi kārpainie zalkši ir cilvēkam nekaitīgi (nav indīgi).

Evolūcija
---------

Kārpainajiem zalkšiem ir maisveida āda, kas ir tik brīva un liela it kā būtu čūskai par lielu, attēlā Javas kārpainais zalktis (*Acrochordus javanicus*)
Ģenētiskajos pētījumos noskaidrojies, ka kārpaino zalkšu dzimta ir senākā no augstāko čūsku infrakārtas (*Caenophidia*) un tai piederošās sugas bija sastopamas jau miocēna sākumā. Pārējo augstāko čūsku dzimtu priekštecis atdalījās no kārpainajiem zalkšiem terciāra perioda sākumā, kas nozīmē, ka zalkšu virsdzimta ir māsas taksons kārpainajiem zalkšiem.

Kopīgās īpašības
----------------

Kārpainajiem zalkšiem ir raksturīga maisveidīga āda, kas klāta ar sīkām kārpiņām, kuras savstarpēji nesaskaras. Āda ir tik brīva, ka rodas sajūta, ka tā čūskai ir par lielu. Uz vēdera tām nav vēdera zvīņu, acis mazas un novietotas galvas virspusē. Kā visām augstākajām čūskām tām nav saglabājušies iegurņa un pakaļkāju rudimenti, kuri savukārt ir saglabājušies zemākajām čūskām (*Henophidia*). Kārpainie zalkši ir liela auguma, masīvas čūskas, lielākajiem īpatņiem sasniedzot 2,9 metrus. Barojas galvenokārt ar zivīm. Medības notiek, pasīvi guļot uz ūdenstilpes gultnes un gaidot upuri peldam garām. Visas sugas ir oldzīvdzemdētājas un tām dzimst dzīvi mazuļi (4—40), dzemdībām notiekot ūdenī. Pastāv viedoklis, ka šīs sugas vairojas retāk kā citas čūskas, kā arī, ka reizēm mātītes spēj vairoties partenoģenēzes veidā (olšūnas attīstība par pieaugušu organismu bez apaugļošanās).

Sistemātika
-----------

Mazais kārpainais zalktis (*Acrochordus granulatus*)
**Kārpaino zalkšu dzimta** (*Acrochordidae*)

* **Kārpaino zalkšu ģints** (*Acrochordus*)
	+ Javas kārpainais zalktis (*Acrochordus javanicus*)
	+ Kārpainais zalktis (*Acrochordus arafurae*)
	+ Mazais kārpainais zalktis (*Acrochordus granulatus*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Reptile Database: Acrochordidae
2. 1 2 3 4 5  Robert D. Aldridge,David M. Seve, 2011. Reproductive Biology and Phylogeny of Snakes Archived 2015. gada 20. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
3. 1 2  Fauna of Australia: Acrochordidae
4. ↑  ADW: Acrochordus javanicus
5. ↑  ADW: Acrochordus arafurae
6. ↑  ADW: Acrochordus granulatus
7. ↑  «Snakes of Thailand: Family: Acrochordidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 10. maijā. Skatīts: 2015. gada 16. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kārpainie zalkši***.
* Acrochordidae Archived 2013. gada 31. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
**Dienvidrietumu Āfrika** (angļu: *South-West Africa*, afrikandu: *Suidwes-Afrika*, nīderlandiešu: *Zuidwest-Afrika*, vācu: *Südwestafrika*) bija Dienvidāfrikas Savienības, vēlāk — Dienvidāfrikas Republikas Nāciju Līgas un ANO mandātteritorija bijušās Vācijas kolonijas Vācu Dienvidrietumu Āfrikas teritorijā. Mūsdienās — Namībijas valsts.

Vēsture
-------

1884. gadā Āfrikas dienvidrietumos Namiba tuksneša apvidū tika izveidota Vācijas kolonija. 1915. gadā, sākoties Pirmajam pasaules karam, to ieņēma Dienvidāfrikas karaspēks. Karam beidzoties, Nāciju Līga saskaņā ar Versaļas līgumu to pasludināja par mandātteritoriju un nodeva tolaik Lielbritānijas domīnijas Dienvidāfrikas Savienības pārvaldībā.

Pēc 2. pasaules kara, kad Nāciju Līgas mandātteritorijas pārgāja Apvienoto Nāciju Organizācijai, Dienvidrietumu Āfrika tika pārveidota par ANO aizbildniecības teritoriju. Dienvidāfrika iebilda pret teritorijas pāreju ANO aizbildniecībā un uzskatīja to par savu piekto provinci, kaut arī formāli tā nekad nav tikusi iekļauta DĀR sastāvā.

1960. gados Dienvidrietumu Āfrikā nodibinājās vairākas bruņotas pretošānās kustības, lielākā no kurām bija SWAPO *(South West Africa People's Organisation)*. 1966. gadā ANO Ģenerālā asambleja izdeva rezolūcija, saskaņā ar kuru DĀR mandāts Dienvidrietumu Āfrikas pārvaldei tika izbeigts. 1968. gadā ANO Ģenerālā Asambleja pieņēma lēmumu par teritorijas pārdēvēšanu par Namībiju un SWAPO tika atzīta par šīs teritorijas oficiālajiem pārstāvjiem. Faktisku neatkarību Namībija ieguva 1990. gada 21. martā, bet Volfišbeja un Pingvīnu salas tika atgrieztas Namībijas kontrolē 1994. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  United Nations Organisations and Resolutions: Namibia
**Mirjana Mariča** (serbu: *Мирјана Марићћ*; dzimusi 1970. gada 10. janvārī Ņujorkā) ir Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1991).

Biogrāfija
----------

Piedzimusi ASV, kur viņas tēvs strādājis ANO. 1985. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātā (1991 - kopā ar Suzanu Maksimoviču, 1993). Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros abos nospēlējusi neveiksmīgi. 1991. gadā Suboticā ierindojusies 23. vietā, bet 1993. gadā Džakartā ieņēmusi 21. vietu. 1996. gadā Dienvidslāvijas komandas *Agrouniverzal Zemun* sastāvā uzvarējusi Eiropas šaha klubu komandu sacensībās sievietēm.

Pārstāvējusi Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (1990, 1994-1996);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījusies 1992. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1991. gadā Maričai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Ģimene
------

Mirjanai ir dvīņumāsa Alise, kas ir piedzimusi tikai par 20 minūtēm ātrāk un arī ir šaha lielmeistare. Māsas Maričas ir vienīgās dvīņu māsas pasaulē ar lielmeistares tituliem.

Atsauces
--------

1. ↑  «1991 Subotica Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2017. gada 25. aprīlī.
2. ↑  1993 Jakarta Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: 1st European Chess Club Cup (women), Smederevska Palanka 1996, Agrouniverzal Zemun
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Mirjana Marić
5. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Mirjana Marić

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Nīderlandes polārstacija** (nīderlandiešu: *Nederlands Poolstation*) ir Nīderlandes vasaras polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas ziemeļrietumos Nīolesunnas pētniecības pilsētiņā. Stacija pieder Groningenas universitātei.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1995. gadā, septiņus gadus pēc tam, kad 1989. gadā tika likvidēta iepriekšējā Nīderlandes polārstacija Kaplī Edža salā. Polārstacija izvietojusies tā sauktajos «Londonas namiņos». Kopējā platība ir 114 m² un vienlaicīgi stacija var uzņemt līdz 10 cilvēkiem. Stacijas zinātnisko programmu pārvalda Groningenas universitātes Arktikas centrs, kas ir daļa no Villema Barenca Polārā institūta, bet par stacijas infrastruktūras uzturēšanu atbild Nīolesunnas īpašniece *Kings Bay AS* kompānija.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenie pētījumu virzieni bioloģija (galvenokārt baltvaigu zoss un polārlāču monitorings), kā arī klimata izmaiņas un glacioloģija.

Atsauces
--------

1. ↑  Netherlands Polar Station
2. ↑  Station beheer
3. ↑  NETHERLANDS’ ARCTIC STATION

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polārstacijas Nīolesunnā |
| --- |
|  |
| 
* ARS Valsts karogs: Apvienotā Karaliste
* AWIPEV Valsts karogs: Francija / Valsts karogs: Vācija
* Cepelīna Valsts karogs: Norvēģija
* Dasana Valsts karogs: Dienvidkoreja
* Diridžibile Italia Valsts karogs: Itālija
* Himādri Valsts karogs: Indija
* Huanhe Valsts karogs: Ķīna
* *Kartverket* Valsts karogs: Norvēģija
* Nīderlandes polārstacija Valsts karogs: Nīderlande
* NIPR observatorija Valsts karogs: Japāna
* Sverdrupa Valsts karogs: Norvēģija

 |

 |
**Djego Ramiresa salas** (spāņu: *Islas Diego Ramírez*) ir Čīlei piederošs neliels neapdzīvots vulkānisku salu arhipelāgs Dienvidamerikas dienvidu galā. Administratīvi ietilpst Magaljanesas un Čīles Antarktikas reģiona Čīles Antarktikas provincē. Izvietojies Dreika šaurumā ap 105 km uz dienvidrietumiem no Hornas raga. Arhipelāgs izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā un veidojas no divām salu grupām — mazākās ziemeļu grupas un lielākās dienvidu grupas, ko atdala ap 3 km plats jūrasšaurums. Lielākās salas ir Bartolomes sala un Gonsalo sala (abas dienvidu grupā). Arhipelāga dienvidos esošā Agilas sala faktiski ir Dienvidamerikas galējais dienvidu punkts (nevis Hornas rags).

Salas 1619. gada 12. februārī atklāja spāņu brāļu Bartolomes un Gonsalo Garsiju de Nodalu ekspedīcija un nosauca par godu ekspedīcijas kosmogrāfam Djego Ramiresam de Areljano Čamasam *(Diego Ramírez de Arellano Chamás)*. Tajā laikā tā bija vistālāk dienvidos sasniegtā sauszeme un saglabāja šo statusu līdz 1775. gadam, kad tika atklātas Dienvidsendviču salas.

Salās nav pastāvīgo iedzīvotāju, 1957. gadā izveidota Čīles kara flotes meteostacija.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315529495

 |

 |
**"Nīderlandiešu sakāmvārdi"** (1559) ir Pītera Brēgela Vecākā glezna. Šajā gleznā viņš attēlo cilvēku muļķību un pārmērības ar vairāk nekā 100 nīderlandiešu sakāmvārdu palīdzību. Sakāmvārdu attēlojums Brēgela daiļradē sastopams bieži, piemēram, zīmējumā "Lielas zivis ēd mazas zivis" (1556) un gleznā "Divpadsmit sakāmvārdi" (1558).

XVI gadsimtā sakāmvārdu vākšana bija diezgan izplatīta parādība. Gadsimta pašā sākumā sakāmvārdu un latīņu autoru spārnoto teicienu krājumu publicēja Roterdamas Erasms; drīz vien tam sekoja arī flāmu un vāciešu krājumi, savukārt 1564. gadā tika izdota pēdējā Fransuā Rablē "Pantagriela" daļa (šajā darbā parādās "sakāmvārdu sala").

Gleznā nav ievērota vienota perspektīva; uzskata, ka šo tehniku Brēgels izmantojis tādēļ, lai radītu lielāka haosa iespaidu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Q21586330; lappuse: 67.
2. ↑  .

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4124632-9

 |

 |
Šis raksts ir par protesta formu. Par kodolfizikas terminu skatīt rakstu Kritiskā masa.
70 000 riteņu gaisā pēc Ungārijas Kritiskās masas Budapeštā, 2007. gada 22. septembrī, ko uzskata par līdz šim lielāko šādu pasākumu.
**Kritiskā masa** ir sabiedriska akcija, kas parasti notiek katra mēneša pēdējā piektdienā, kurā velosipēdisti un retāk skrituļslidotāji, skeitbordisti, vienriteņa braucēji un citu bezmotora transportlīdzekļu lietotāji masveidā dodas ielās. Lai arī akcijas mērķis sākotnēji bija parādīt to, cik velosipēdistiem nedraudzīga ir pilsēta, bez konkrēta organizatora notiekošā pasākuma struktūra padara neiespējamu viena konkrēta mērķa izvirzīšanu. Visbiežāk *Kritiskās masas* mērķis netiek formalizēts tālāk par pulcēšanos konkrētā vietā un laikā un kopīgu došanos uz citu punktu pa pilsētas ielām.

Atsauces
--------

1. ↑  Joe Garofoli. «Critical Mass turns 10» (angļu). San Francisco Chronicle, 2002. gada 28. septembrī. Skatīts: 2008. gada 2. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kritiskā masa***.
* Critical Mass.wikia.com: Vikivietne, ko uztur Wikia
* Kritiskās masas Rīgā *Facebook* konts
* Kritiskās masas Rīgā *Twitter* konts
* Kritiskās masas Rīgā *Instagram* konts
Koordinātas: 47°55′22″N 38°44′25″E﻿ / ﻿47.92278°N 38.74028°E﻿ / 47.92278; 38.74028

**Savurmohila** (ukraiņu: *Савур-могила*, krievu: *Саур-Могила*) ir paugurs Ukrainas austrumos, viena no Doņecas skrausta augstākajām virsotnēm. Izvietojies Luhanskas apgabala dienvidos netālu no Luhanskas apgabala, Doneckas apgabala un Krievijas robežu trijpunkta. Virsotnē 1967. gadā izbūvēts Otrā pasaules kara piemiņas memoriāls.

Savurmohila ir erodēts Doņecas skrausta atzars, lielākoties veidots no smilšakmens, sastopamas arī kalnu kristāla drūzas. Paugura maksimālais augstums ir 277,9 m vjl. Virsotnē 2. gadu tūkstotī p.m.ē. uzbērts 4 m augsts kurgāns 32 m diametrā. Apkārtnes līdzenā reljefa dēļ paugurs redzams no 30—40 km attāluma; no tā virsotnes skaidrā laikā var redzēt 90 km attālu esošo Azovas jūru.

Paugura nosaukums, domājams, cēlies no tjurku *sauyr* — ‘zirga mugura’, vai arī no sarmatu (savromatu) cilts nosaukuma. Arheoloģiski kurgāns pirmoreiz pētīts 1864. gadā. Zem kurgāna atrodas guļbūvju laikmeta kultūras akmens apbedījumu kamera, kas pētīta 1960. gados.

Savurmohila ir militārā ziņā dominējoša virsotne pār plašu apkārtni un ap to norisinājušās sīvas kaujas gan Otrajā pasaules kara laikā, gan arī 2014. gada Ukrainas antiteroristiskās operācijas laikā pret Krievijas atbalstītajiem separātistu grupējumiem par Ukrainas—Krievijas robežas kontroli.

Atsauces
--------

1. ↑  «Легенди Савур-Могили». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 9. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Savurmohila***.
* мемориал Саур-Могила
**Miristīnskābe** (n-tetradekānskābe, С13Н27СООН) pieder pie piesātinātajām taukskābēm. Normālos apstākļos miristīnskābe ir balta kristāliska viela (kristalizējas plāksnīšu veidā). Miristīnskābes sāļus un esterus sauc par **miristātiem**.

Atrašanās dabā
--------------

Glicerīda veidā atrodama kokosriekstu un muskatriekstu eļļā (no latīniskā muskatriekstu nosaukuma *myristica* arī cēlies miristīnskābes nosaukums). Muskatriekstu eļļa ir gandrīz tīrs miristīnskābes triglicerīds.

Iegūšana
--------

Iegūst, pārziepojot muskatriekstu un citu *Myristica* dzimtas augu eļļu un pārdestilējot to vakuumā.

Īpašības
--------

Reducējot miristīnskābi, iegūst miristilspirtu.

Izmantošana
-----------

Izopropilmiristātu lieto kosmētikā un medicīnā, jo tas labi uzsūcas caur ādu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skudrskābe
* Etiķskābe
* Propionskābe
* Sviestskābe
* Baldriānskābe
* Kapronskābe
* Enantskābe
* Kaprilskābe
* Pelargonskābe
* Kaprīnskābe
* Laurīnskābe
* Miristīnskābe
* Palmitīnskābe
* Margarīnskābe
* Stearīnskābe
* Arahīnskābe
* Eikozānkarbonskābe
* Behenskābe
* Lignocerīnskābe
* Cerotīnskābe
* Montānskābe
* Melisīnskābe
* Tritriakontānskābe

 |

 |
Koordinātas: 68°26′22″S 62°50′51″W﻿ / ﻿68.43944°S 62.84750°W﻿ / -68.43944; -62.84750

Agasi rags
**Agasi rags** (angļu: *Cape Agassiz*, spāņu: *Cabo Agassiz*) ir ar ledu klāts zemesrags Antarktīdā, Holika-Kenjona pussalas galējais austrumu punkts. Iezīmē robežu starp Greiema Zemi ziemeļos un Pālmera Zemi Antarktīdas pussalas dienvidos, kā arī starp Boumena krastu ziemeļos un Vilkinsa krastu dienvidos. Pussalu un zemesragu ieskauj Larsena šelfa ledājs.

Zemesragu 1940. gada decembrī atklāja ASV Antarktiskā dienesta (USAS) ekspedīcija un nosauca to par **Jerga ragu** *(Cape Joerg)* par godu vācu izcelsmes amerikāņu ģeogrāfam un kartogrāfam Volfgangam Jergam *(Wolfgang Louis Gottfried Joerg)*.[1] Pēc paša Jerga pieprasījuma vēlāk rags tika pārdēvēts par Agasi ragu, godinot šveiciešu paleontologu un glaciologu Žanu Luī Agasi *(Jean Louis Rodolphe Agassiz)*.[2][3]

Atsauces
--------

1. ↑  Obituary: W. L. G. Joerg 1885-1952
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Agasi rags
3. ↑  SCAR Composite Gazetteer
***Intellisync*** (agrākais nosaukums ***Pumatech***) bija ASV uzņēmums, kas nodarbojās ar datu sinhronizācijas programmatūras izstrādi mobilajām ierīcēm. Dibināts 1993. gadā. Kopš 2006. gadā *Nokia* sastāvā.

Vēsture
-------

Uzņēmums ***Pumatech*** dibināts 1993. gadā. 1994. gada oktobrī izlaists pirmais produkts *TranXit*. 1996. gadā nosaukums mainīts uz ***Puma Technology, Inc.*** 1996. gada aprīlī iegādāts uzņēmums *IntelliLink*, kas izstrādāja datu apmaiņas sistēmas. Augustā izlaists pirmais *Intellisync* saimes produkts. Decembrī *Puma Technology* akcijas sāktas kotēt *NASDAQ* biržā.
1997. gadā iegādāts uzņēmums *Real World Solutions*, 1998. gadā — *SoftMagic*, 1999. gadā — *ProxiNet*, 2000. gadā — *NetMind Technologies*, *Dry Creek Software* un *The Windward Group*. Uzņēmumi iegādāti, lai iegūtu jaunas tehnoloģijas, risinājumus un patentus.

2000. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz ***Pumatech, Inc.***
2003. gadā iegādāti uzņēmumi *Starfish Software*, *Loudfire*, *Spontaneous Technology*, *Synchrologic*. 2004. gada 18. februārī uzņēmuma nosaukums mainīts uz ***Intellisync Corporation***

2005. gada 16. novembrī tika paziņots, ka Somijas mobilo telefonu ražotājs *Nokia* iegādāsies *Intellisync*. Darījums tika pabeigts 2006. gada 10. februārī. Vēlāk *Intellisync* birojs tika pārcelts uz *Nokia* biroju *Mountain View*.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Pumatech, Inc. Archived 2016. gada 7. martā, *Wayback Machine* vietnē. dchampagne.com
2. 1 2  Edgar Filing: PUMATECH INC - Form 10-K
3. ↑  Pumatech changes name to Intellisync Corporation
4. ↑  Intellisync Corporation to be Acquired by Nokia
**Augusts Muižulis** (1893—1941) bija latviešu strēlnieku virsnieks, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, pulkvežleitnants. Padomju represiju upuris.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1893. gada 17. jūlijā Slokas pagasta Lapmežciema "Tuteņos" Jēkaba Muižuļa un viņa sievas Līzes (dzimušas Kalpiņas) ģimenē. Mācījās Slokas pilsētas skolā un mērnieku kursos, pēc kuru beigšanas strādāja par mērnieka palīgu Voroņežas zemes ierīcības komisijā.

Pirmā pasaules kara laikā 1914. gada novembrī iesaukts Krievijas impērijas armijā un nosūtīts uz 3. Kijivas praporščiku skolu. Piedalījās kaujās 7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljona sastāvā. Kaujā pie Ķekavas 1916. gada 3. jūlijā viņu ievainoja, bet septembrī viņš atgriezās ierindā kā rotas komandieris. Ziemassvētku kaujās 1917. gada janvārī pie Ložmetējkalna kontuzēts. 1917. gada augustā paaugstināts par štabskapitānu un nozīmēts par Rezerves latviešu strēlnieku pulka rotas komandieri.

Latvijas brīvības cīņu laikā cīnījās Padomju Latvijas armijā, tad 1919. gada 13. jūnijā iestājās Latvijas Bruņoto spēkos, no 20. jūnija bataljona komandieris. Ziemeļlatvijas brigādes sastāvā piedalījās Cēsu kaujās pret Baltijas landesvēru. Par varonību kaujās pie Līvāniem 1919. gada 1. septembrī paaugstināts par pulkvedi-leitnantu.

Bermontiādes laikā 1919. gada 9. oktobrī kaujā pie Torņakalna sedza Latvijas armijas atkāpšanos pāri Daugavas tiltiem un ieņēma pozīcijas Daugavas labajā krastā. Pēc Latgales atbrīvošanas un pamiera noslēgšanas viņu 1920. gadā iecēla par Cēsu apriņķa un pilsētas, vēlāk par Jēkabpils apriņķa komandantu, 1922. gadā par Rīgas kara apriņķa priekšnieka palīgu.

1924. gadā viņš pabeidza vecāko virsnieku kursus un 1929. gada septembrī tika iecelts par 2. Vidzemes divīzijas štāba administratīvās nodaļas adjutantu, 1930. gados par Aizputes-Kuldīgas kara apriņķa priekšnieku. 1939. gadā viņš bija Brāļu kapu komitejas Tukuma nodaļas priekšnieks.

Pēc Latvijas okupācijas un inkorporācijas PSRS sastāvā 1940. gadā atlaists no amata, strādāja par Slokas zvejnieku sabiedrības kasieri. Pēc PSRS—Vācijas kara sākuma apcietināts un pēc Latvijas PSR Valsts Drošības Tautas komisāra Simona Šustina 1941. gada 26. jūnija rīkojuma 29. jūnijā nošauts Rīgas Centrālcietuma pagalmā.
Apbedīts Rīgas Meža kapos, kas kļuva pazīstami kā Baltie krusti.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Staņislava ordenis, III šķira
* Sv. Annas ordenis, III šķira
* Sv. Vladimira ordenis, IV šķira
* Sv. Jura zobens
* Triju Zvaigžņu ordenis, V šķira
* Viestura ordenis, III šķira ar šķēpiem

Literatūra
----------

* Latvijas armijas augstākie virsnieki 1918—1940: biogrāfiskā vārdnīca. Latvijas Valsts vēstures arhīvs. Rīga, 1998.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  Valdības Vēstnesis Nr.261 (16.11.1929), 4. lpp..
**Poļesjes zemiene** (baltkrievu: *Пале́ская нізі́на*, ukraiņu: *Полі́ська низовина́*) ir zemiene, kas atrodas Austrumeiropas līdzenuma rietumu daļā, Baltkrievijas—Ukrainas robežas abās pusēs (Baltkrievijas dienvidos, galvenokārt Brestas, Gomeļas un Mogiļevas apgabalos — Baltkrievijas Poļesje un Ukrainas ziemeļos lielā daļā Volīnijas, Rivnes un Žitomiras apgabalu, Kijivas apgabala ziemeļu daļā, Čeņihivas un Sumu apgabalos — Ukrainas Poļesje), nedaudz arī Krievijas teritorijā (Brjanskas apgabalā) un Polijā. Zemienes kopējā platība ir aptuveni 270 tūkstoši km², augstums 100–250 m. Dienvidu daļā virs zemienes (līdz 316 m augstumam) paceļas Slovečanskas-Ovručas grēda.

Klimats ir mērens.

Lielāko daļu Poļesjes zemienes aizņem meži un purvi (Pinskas jeb Pripetes purvi). Meži klāj apmēram 33% platības (priedes ar ozolu, apšu, egļu, skābaržu piejaukumu, upju ieleju purvainajos apgabalos - alkšņu, bērzu, ​​ošu, papeļu meži). Apmēram 25% zemienes platības aizņem pļavas.

Augsnes segumā dominē velēnu podzolētās, kūdras un pļavu augsnes.

Lielākās upes, kas plūst cauri Poļesjes zemienei, ir Dņepra (vidusposmā), Pripjata, Desna. Raksturīgs ir augsts gruntsūdens līmenis. 60. - 80. gados šeit tika veikti nozīmīgi darbi zemes nosusināšanai. Zemienē atrodas daudzi ezeri (Svitjazs utt.)

Svarīgākie derīgie izrakteņi: nafta, brūnogles, kūdra, kālija sāļi.

Galerija
--------

* I. Šiškins. "Poļesjes ainava"I. Šiškins. "Poļesjes ainava"
* Ubortas upe Žitomiras apgabalāUbortas upe Žitomiras apgabalā
* Pripete Poļesjes zemienēPripete Poļesjes zemienē
* I. Šiškins. "Purvs. Poļesje", 1890.I. Šiškins. "Purvs. Poļesje", 1890.

Skatīt arī
----------

* Poļesje

Atsauces
--------

1. ↑  О. М. Маринич, Polesian Lowland (Poliska nizovina) at Ukrainian Soviet Encyclopedia (Internet Archive).
**Intelektuālais attīstības koeficients** jeb **IQ** ir vispārējā intelekta jeb saprātīguma koeficients, ko var noteikt ar intelektuāliem testiem. Šie testi palīdz atspoguļot cilvēka garīgo spēju līmeni, kā arī prasmi izmantot akadēmiskās zināšanas. Vidēji populācijā no IQ koeficients ir līmenī no 50% līdz 100%.

Vēsture
-------

Psihologs Alfrēds Binē
Francūzis Alfreds Binē bija pirmais cilvēks, kas izteica teoriju, ka cilvēku garīgās spējas var izmērīt ar speciālu testu palīdzību. 1905. gadā viņš, kopā ar francūzi Teodoru Simonu izstrādāja pirmo IQ testu. Šis tests sastāvēja no 30 uzdevumiem un tika izstrādāts bērniem, lai novērtētu viņu garīgās spējas. Lai arī bija parādījušies pirmie IQ testi, zinātniekiem nebija un joprojām nav vienota viedokļa par to, kas ir intelekts. Tai laikā pastāvēja uzskats, ka intelekts ir tas, ko mēra intelekta testi.

Vēlāk, uzkrājot plašu materiālu par testu izpildi un veicot to rezultātu analīzi, Čārlzs Spīrmens 1927. gadā izteica apgalvojumu, ka šo dažāda rakstura testu uzdevumu risināšanai ir nepieciešama vispārīga spēja, ko noteica risināmā uzdevuma īpatnības un saturs. Šo faktoru saistīja ar smadzeņu garīgo enerģiju. Jo vairāk cilvēkam piemita šī garīgā enerģija, jo labāk viņš varēja risināt dažāda rakstura problēmsituācijas.

Skatīt arī
----------

* Intelekts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000050421
* LCCN: sh00006347
* GND: 4161955-9
* NKC: ph991138

 |

 |
Šis raksts ir par mosēju Kiprā. Par citām jēdziena **Selima mošeja** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Selima mošeja** (turku: *Selimiye Camii*, grieķu: *Τέμενος Σελιμιγιέ*), vēsturiski pazīstama arī kā **Svētās Sofijas katedrāle** ir mošeja, kas atrodas Kipras pilsētas Nikosijas ziemeļu daļā, ko *de facto* kontrolē starptautiski neatzītā Ziemeļkipra.

Kad Kipru 1196. gadā iekaroja Ričards Lauvassirds, šajā vietā esot atradusies Bizantijas baznīca. Romas katoļu Svētā Sofijas katedrāle tika uzcelta starp 1209. un 1326. gadu un periodiski, kopā ar Svētā Nikolaja katedrāli Famagustā, tā kalpoja kā Kipras karaļu kronēšanas vieta. 15. gadsimtā katedrāle cieta dženoviešu uzbrukumos un zemestrīcēs. Pēc 1491. gada, kad Kipra nonāca Venēcijas kontrolē, katedrāli atjaunoja. 1571. gadā, kad Kipru ieņēma Osmaņu impērija, katedrāle tika pārveidota par mošeju, nosaucot to Selima vārdā un uzbūvējot divus minaretus. Mūsdienās tā ir Kipras galvenā mošeja.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikosijas Selima mošeja***.
**Vērmeļlapu ambrozija** (*Ambrosia artemisiifolia*) ir augu suga kurvjziežu dzimtas Ambroziju ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Ziemeļamerikā, taču suga ir ievazāta arī Eiropā, tostarp, Latvijā.

Morfoloģija
-----------

Vērmeļlapu ambrozija ir viengadīgs 50-100 cm augsts vienmājas lakstaugs ar stāvu, apmatotu un bagātīgi sazarojušu stublāju.

Lapas ir aptuveni 4-20 cm garas un 3-12 cm platas, divkārt plūksnainas un izvietotas uz apmatota kāta. Lapas apveids vairāk vai mazāk trīsstūrains. Lapas plātnes virspuse ir tumši zaļa, apakšpuse pelēcīga un apmatota.

Vīrišķie ziedi ir zaru galos ķekarveida ziedkopās izvietoti ieapaļi kurvīši. Vīrišķo ziedu vainags ir stobrveidīgs un ziedgultnē ir izvietotas matveidīgas pieziedlapas. Sievišķie ziedi ir reducēti, izvietoti zem vīrišķo ziedu kurvīšiem - pa vienam vai mazskaitlīgos pušķos. Sieviešķo ziedu vīkala lapas ir saaugušas.

Auglis ir olveidīgs sēklenis, ko apņem dzeloņains vīkals ar 5-7 dzeloņiem. Ziedēšanas sezona ir no augusta līdz oktobrim.

* Sievišķie ziediSievišķie ziedi
* Vīrišķie ziediVīrišķie ziedi
* Ziedu izvietojums uz kātaZiedu izvietojums uz kāta

Atsauces
--------

1. ↑  «vērmeļlapu ambrozija - Ambrosia artemisiifolia L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vērmeļlapu ambrozija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Lahinguvelja** (igauņu: *Lahinguvälja*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Anijas pagasta Vikipalu ciemā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa. Lahinguveljas pieturas punkts atrodas 15,2 km attālumā no Aegvīdu, 44 km attālumā no Tallinas un tajā pietur piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruta Tallina—Aegvīdu—Tallina vilcieni. Starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni Lahinguveljas pieturas punktā apstāšanos neveic.

2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu Lahinguveljas pieturas punktā tika izbūvētas divas jaunas pasažieru malas platformas. Platformu garums - 30 m, augstums 550 mm. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Vēsture
-------

1939. gadā atklātais dzelzceļa pasažieru pieturas punkts, pieminot Kehras kauju, tika nosaukts par Lahinguvelju (burtiski — ‘Kaujas lauks’). Kehras kauja (1919. gada 4. janvāris) bija nozīmīgs pagrieziena punkts Igaunijas neatkarības cīņu laikā, kurā tika sakauti sarkanās armijas spēki. Kaujas vietu bija iecerēts izveidot par nozīmīgu kara piemiņas vietu ar regulāru skolu mācību ekskursiju un citu interesentu pieplūdumu. No Kehras stacijas piekļuve kaujas vietām bija neizdevīga, tāpēc Tallinas—Tapas dzelzceļa līnijā starp Kehras un Aegvīdu dzelzceļa stacijām tika izveidots pieturas punkts. Kehras kaujas piemiņas vietu tika iecerēts atklāt 1940. gada 23. jūnijā, taču sakarā ar pēkšņo valsts okupāciju tas tā arī nenotika.

Tikai 1957. gada maijā pieturas punktam nosaukumu atņēma, piešķirot 7 km attālumā esošā Vikipalu ciema vārdu.

2009. gadā pēc ilgām diskusijām sākotnējais Lahinguveljas vārds pieturas punktam tika atgriezts.

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑   (igauniski)(angliski)(krieviski)
3. ↑   (igauniski)
4. ↑   Archived 2009. gada 29. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)
5. ↑   Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)
6. ↑   (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Tapu** |
|  Kehra |  **Lahinguvelja** | Mustjē  |
**Arbol** (spāņu: *Árbol*) ir argentīniešu rokmūzikas grupa, kas izveidojās 1994. gadā Aedā, Buenosairesas piepilsētā. Šai grupai ir raksturīga instrumentu un ritmu dažādība, apvienojot stilus sākot ar rokmūziku, smago pankroku, repu, beidzot ar fankmūziku, regeju, kantrimūziku un čakareru.

Grupas vēsture
--------------

1996. gadā tika izdots pirmais grupas albums "Jardín Frenético", kurš saturēja 12 dziesmas, taču popularitāti Argentīnā, kā arī Urugvajā grupa ieguva tikai līdz ar 2002. gadā izdoto albumu "Chapusongs". Šo disku žurnāls "Rolling Stone Argentina" ierindoja 2003. gada labāko disku pieciniekā. Vislielāko popularitāti ieguva šī diska singls *La vida* (tulk. — *Dzīve*).

"Guau!", grupas ceturtais disks, tika izdots 2004. gada oktobrī, un to producēja Toms Beikers no *Precision Mastering*. Disks tika prezentēts publikai koncertā Buenosairesā, izpārdotajā Ovras Sanitarias stadionā, 17. decembrī. Pirmais albuma singls bija *Pequeños sueños* (tulk. — *Mazie sapņi*), otrais — *El fantasma* (tulk. — *Spoks*), trešais — *Trenes, camiones y tractores* (tulk. — *Vilcieni, smagās mašīnas un traktori*).

2006. gada oktobrī no grupas aizgāja Eduardo Šmits, kurš izlēma nodarboties ar solo karjeru.

Diskogrāfija
------------

* 1997 — *Jardín Frenético*
* 1998 — *Árbol*
* 2002 — *Chapusongs*
* 2004 — *Guau!*
* 2006 — *Miau!*
* 2007 — *Hormigas*
**Laidzes ezers** ir caurteces ezers Talsu novada Laidzes pagastā. Pieder pie Grīvas baseina. Ezeram ir garena forma, izstiepts ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Krasti zemi, lēzeni, grūti pieejami, ezerā viena sala (0,4 ha). Ietek Isla (dienvidu galā) un vairāki grāvji. Notece pa Sārceni uz Rīgas līci. Pēc 1967. gada projekta izdarīta pieguļošās platības nosusināšana un ūdens līmeņa pacelšana par 1,2 m. Uz iztekošās upes meniķis.

Makrofīti: niedres, meldri, pameldri, lēpes, glīvenes, raglapes, hāras. Ezerā mīt līdaka, plaudis, plicis, rauda, rudulis, līnis, vīķe, asaris, zutis, karūsa, ausleja, ķīsis, akmeņgrauzis, bārdainais akmeņgrauzis, karpa. Zvejas tiesības pieder valstij. Gar ezera dienvidu krastu iet autoceļš P127. Piekrastē divas apdzīvotās vietas: Laidze dienvidrietumu krastā un Sārcene dienvidaustrumu krastā. Krastā peldvietas, laivu bāze.

Atsauces
--------

1. ↑  Ūdens saimniecisko iecirkņu klasifikators, 2005
2. ↑  ezeri.lv
**Dižā briežvabole** (latīņu: *Lucanus cervus*) — vislielākā Eiropas vabole no briežvaboļu dzimtas. Latvijā šī suga pēc atrašanas 1960. gadu beigās Ieriķu ciemā Gaujas nacionālajā parkā ilgstoši vairs nebija atrasta. 2021. gadā Dobeles apkaimē zem ozola privātmājas pagalmā atrasts miris šīs sugas tēviņš un ir ziņas, ka tās pastāvīgi dzīvo šajā teritorijā. Tā ir oficiāli aizsargājama suga Latvijas teritorijā.

Apraksts
--------

Tā apdzīvo bioloģiski vecus lapkoku mežus, bet kāpuri pārtiek no satrupējušas koksnes, kas atrodas koka celma daļā un saknēs. Lai kāpuri spētu normāli attīstīties, tiem jābarojas vismaz piecus gadus.

Garums: tēviņš no 45 līdz 82 mm, bet mātīte no 25 līdz 57 mm. Vaboles no dažādām vietām atšķiras viena no otras pēc garuma. Dokumentāli apstiprināts rekordgarums (ieskaitot "ragus") ir 95 mm.

* ♂♂
* ♀♀

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Apollo. Pēc vairāk nekā 50 gadu pārtraukuma Latvijā atrasta lielākā vabole Eiropā
2. ↑  Dimitrijs Teļnovs (2004). Latvijas Entomoloģijas biedrība. Latvijas vaboļu (Insecta: Coleoptera) sugu saraksts. ISBN 9984-9768-0-7
3. ↑   Archived 2014. gada 6. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. Slovakia5e]
***Kioxia Holdings Corporation*** jeb ***Kioxia*** (agrākais nosaukums ***Toshiba Memory Corporation***) ir Japānas pusvadītāju elektronikas komponenšu uzņēmums. tas ir dibināts 2018. gadā, atdaloties no *Toshiba*.

Uzņēmums ražo datoratmiņas mikroshēmas un moduļus, zibatmiņas, atmiņas kartes, pusvadītāju cietos diskus un citas komponentes.

*Kioxia* īpašnieki ir *Toshiba* (40,64 %), *Hoya Corporation* (3,13 %) un konsorcijs *BCPE Pangea Cayman*, kurā apvienojušies uzņēmumi *SK Hynix*, *Apple*, *Dell* un *Seagate Technology*.

Vēsture
-------

2017. gada 20. septembrī uzņēmuma *Toshiba*, kas piedzīvoja lielus zaudējumus, padome apstiprināja vienošanos par 18 miljardiem ASV dolāru pārdot savu atmiņas mikroshēmu biznesu konsorcijam, ko vadīja ASV investīciju uzņēmums *Bain Capital* un kurā ietilpa uzņēmumi *Apple*, *Dell Technologies*, *Hoya Corporation*, *Kingston Technology*, *Seagate Technology* un *SK Hynix*. 2018. gada 1. jūnijā *NAND* zibatmiņas un pusvadītāju disku nodaļas pārdošana tika pabeigta, un atdalītais uzņēmums ieguva nosaukumu *Toshiba Memory Corporation*. 2019. gada 1. martā tas kļuva par jaundibinātā *Toshiba Memory Holdings Corporation* meitas uzņēmumu. *Toshiba* tajā paturēja 40,2 % kapitāldaļu.

2019. gada 30. augustā tika paraksta galīgā vienošanās par Taivānas elektronikas ražotāja *Lite-On* pusvadītāju disku biznesa iegādi par 165 miljoniem ASV dolāru; darījums tika pabeigts 2020. gada 1. jūlijā.
2019. gada 1. oktobrī *Toshiba Memory Holdings Corporation* tika pārdēvēts par *Kioxia Holdings Corporation*, un *Toshiba Memory Corporation* tika pārdēvēts par *Kioxia Corporation*. Šī pārdēvēšana ietvēra arī uzņēmumus, kas saistīti ar *Toshiba* pusvadītāju disku zīmolu *OCZ*.

Atsauces
--------

1. ↑  Company Outline of KIOXIA Holdings KIOXIA

Ārējās saites
-------------

* *Kioxia* korporatīvā informācija
* *Kioxia* produktu informācija
**Entonijs Deniss Deividsons** (angļu: *Anthony Denis Davidson*; dzimis 1979. gada 18. aprīlī, Hemelhempstedā, Apvienotajā Karalistē) ir angļu autosportists, pazīstams kā bijušais Formula 1 pilots.

Karjera
-------

Savas pirmās divas sacīkstes britu pilots aizvadīja *Minardi* komandā, aizvietojot Aleksu Jongu, kuram vairākas sacīkstes bija problēmas ar iekļaušanos 107% no līdera laika, tādējādi nevarot piedalīties sacīkstēs. Abās viņš izstājās un atkal atgriezās pie *British American Racing* testēšanas.

2005. gadā, kad Takuma Sato saslima, viņš vienu sacīksti aizvietoja japāni, taču jau otrajā aplī izstājās sakarā ar viņa formulas dzinēja defektu. Pirmo sezonu kā pamatsastāva pilots Deividsons aizvadīja 2007. gadā, būdams *Aguri* komandas pilots. 2007. gada 30. decembrī komandas menedžeris Daniele Audeto, atbildot uz jautājumu par to, vai Deividsons brauks komandā arī 2008. gadā atbildēja: "Noteikti, 100 procenti." Deividsona karjera F1 pagaidām ir beigusies sakarā ar *Aguri* komandas bankrotu, tomēr kopš tā viņš kopš tā laika ir testējis *Honda* komandas formulas. 2009. gada sezonā Deividsons bija Brawn GP komandas rezerves pilots.

Entonijs Deividsons ir *BBC Radio 5 Live* Formula 1 sacīkšu komentētājs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Audeto: Deividsons ar 100% iespējamību brauks komandā (angliski)». ITV F1. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 3. janvārī. Skatīts: 2008. gada 2. janvārī.
2. ↑  «Anthony Davidson joins Radio 5 Live's Formula One commentary team». BBC. 2009-02-13. Skatīts: 2009-02-13.
**Daina Avotiņa** (dzimusi **Lejiņa** 1926. gada 4. novembrī Valmierā) ir latviešu rakstniece, dzejniece un tulkotāja. Tulkojusi un atdzejojusi no lietuviešu valodas.

Biogrāfija
----------

Dzimusi mežsarga ģimenē. Mācījusies Bejas, Ingažu, Augšgaujas pamatskolā, kā arī Gaujienas vidusskolā. Absolvējusi Rīgas 3. vidusskolu (1947). Studējusi Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā (1947—1951).

No 1951. līdz 1964. gadam bijusi Latvijas Valsts izdevniecības redaktore, no 1964. līdz 1967. gadam Oriģināldaiļliteratūras redakcijas vadītāja. 1967—1968. gadā laikraksta "Literatūra un Māksla" galvenā redaktora vietniece. 1965. gadā uzņemta Latvijas Rakstnieku savienībā, 1968—1972. gadā bija tās Literatūras propagandas biroja vadītāja un Dzejas dienu organizētāja, no 1976. līdz 1980. gadam valdes sekretāre. Bijusi Komunistiskās partijas biedre (1955—1990).

1986. gadā saņēmusi Latvijas PSR, bet gadu vēlāk Lietuvas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieces titulu..

D. Avotiņa apbalvota ar Lietuvas ordeņa "Par nopelniem Lietuvas labā" Virsnieka krustu, kā arī saņēmusi Triju Zvaigžņu ordeni (2015). 2022. gadā D. Avotiņai piešķirta Latvijas Literatūras gada balva par mūža ieguldījumu literatūrā.

Daiļrade
--------

Izdoti dzejas krājumi "Magoņu vasara" (1965), "Vērmeļu vīns" (1967), "Akmens ziedēšana" (1969), "Delnā kā bezdelīdzēns" (1971), "Mazās ostas" (1974), "Caunas pēdu raksts" (1979), "Dadžu vijoles" (1981, izlase), "Ērģeles naktī" (1986, izlase), "Zem cīruļspārna..." (1992) un "Tikšanās" (2012, izlase ar jauniem dzejoļiem). Sarakstījusi prozas grāmatas "Nenogaliniet stirnu..." (1970), "Zuze" (1973), "Saksiņu vējos. Akmens enkurs" (kopā ar Alfrēdu Šliseru, 1976), romānu triloģiju ("Celmi pie upes", 1978; "Pāri akacim", 1983; "Nāk diena pēc dienas", 1990), "Nesalauztā" (1999), "Vīramāte" (2011), "Ceļā" (2020) un citus. Sarakstījusi Lietuvas ceļojumu aprakstu grāmatu "Vakaru valodas" (1968). Kopā ar Jāni Peteru sarakstījusi aprakstu grāmatu "Baltijas toverī sālīti..." (1973). Izdoti arī literāru portretu, atmiņu un vēstuļu krājumi. Krievu valodā iznākušas dzejas izlases (Maskava, 1973, 1982), kā arī romāns "Akmens enkurs" (Maskava, 1979), garstāsti "Bārenis" un "Taka" (Rīga, 1988). Lietuviešu valodā tulkots stāsts "Zuze" (Viļņa, 1978) un romāns "Vīramāte" (Viļņa, 2018). Tulkojusi lietuviešu autoru dzeju un prozu (Alfons Maldonis, Justīns Marcinkevičs, Vītauts Bubnis, Salomeja Nēris, Aļģimants Baltaķis, Alvids Šlepiks u.c.).

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Avotiņa, Daina | Valmieras Bibliotēka». *biblioteka.valmiera.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023-04-03. Skatīts: 2023-04-03.
2. 1 2 3  - Literatura.lv — Personas — Daina Avotiņa.
3. ↑  «Dzejniece Daina Avotiņa apbalvota ar ordeņa "Par nopelniem Lietuvai" Virsnieka krustu». Latvijas reitingi. 2008. gada 18. februāris. Skatīts: 2023-07-11.
4. ↑  Dod spēku, mierina, saviļņo. Diena, 2022, 30. marts.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 67889959
* LNB: 000025231
* LCCN: n85058659
* ISNI: 0000 0000 5562 5156
* GND: 1047960621
* SUDOC: 188708979
* NKC: jx20050708003

 |

 |
**Agata Petšika** (poļu: *Agata Pietrzyk*; dzimusi 1988. gada 27. jūlijā) ir bijusī poļu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija
----------

2008. gada pasaules čempionātā, cīnoties svara kategorijā līdz 59 kg, Agata Petšika izcīnīja bronzas medaļu. Turnīra gaitā viņa otrajā kārtā viņa zaudēja krievu cīkstonei Nataļjai Goļcai, kas uzvarot arī divas nākamās cīņas, iekļuva finālā un nodrošināja Agatai iespēju piedalīties gandarījuma cīņās. Poļu cīkstone uzvarēja visas trīs cīņas, tai skaitā arī cīņu par bronzu medaļu pret itālieti Sabrini Espozito.

2009. gada pasaules čempionātā Agata Petšika uzvarēja pirmās četras cīņas pēc kārtas un iekļuva finālā. Tur viņa zaudēja Azerbaidžānas pārstāvei Jūlijai Ratkevičai un ieguva sudraba medaļu.

2010. gada Eiropas čempionātā poliete aiz Anastasijas Grigorjevas (Latvija) un Nataļjas Goļcas ierindojās trešajā vietā un ieguva vienu no divām bronzas medaļām.

2013. gadā viņa paziņoja, ka, baidoties no iespējamās turpmākās traumas iespējamām sekām, plāno pabeigt savu sporta karjeru. Pēdējoreiz viņa uz starptautiskās skatuves parādījās 2012. gada februārī.

Atsauces
--------

1. ↑  «Wicemistrzyni świata z Polski chce zakończyć karierę» (poļu). onet.pl. Skatīts: 2020-05-23.
2. ↑  «Pietrzyk, Agata (POL)» (angļu). iat.uni-leipzig.de. Skatīts: 2020-05-23.

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
**Pleznveida grīslis** (latīņu: *Carex ornithopoda*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir nevienmērīgi sastopama Eiropā — vietām centrālajos un ziemeļu apgabalos, tostarp reti visā Latvijas teritorijā.

Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Pleznveida grīslis ir daudzgadīgs, 5-20 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir īss knābītis.

Augs veido blīvu ceru. Vienam augam ir daudz stublāju — tie ir plakani un raupji. Auga lapas ir 0,2-0,4 cm platas, zaļas, satuvinātas pie pamata, aptuveni stublāja garumā vai garākas. Lapu makstis pie pamata ir brūnas. Ziedkopā ir viena vīrišķo ziedu vārpiņa, tā ir īsa un atrodas ziedkopas sānos. Parasti tā ir īsāka nekā divas vai trīs ļoti tuvu blakus esošās, starainās sievišķās vārpiņas. Kopumā vārpiņā ir 3—5 ziedi. Seglapa ir ļoti īsa, makstveidīga, ar sarainu piedevu galā. Augļu pūslītis ir iegarens, apakšdaļā manāmi šaurāks, zaļganbrūns, apmatots, garāks nekā brūnā, strupā segplēksne ar noapaļotu galu. Knābītis ir īss, gandrīz vesels. Zied maijā un jūnija sākumā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pleznveida grīslis - Carex ornithopoda Willd. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-23.
Agasi ezera izplatība
**Agasi ezers** (angļu: *Lake Agassiz*) bija pēcleduslaikmeta ledāju kušanas ezers tagadējā Kanādas teritorijā. Pastāvējis apmēram pirms 10—12 tūkstošiem gadu un eksistējis ap 1000 gadu. Nosaukts 1923. gadā par godu šveiciešu dabaszinātniekam Žanam Luī Agasi.

Ezera lielākās izplatības periodā tā platība bijusi ap 440 000 km² un pēc izmēriem bijis lielāks par visiem mūsdienu saldūdens ezeriem. Tā garums ziemeļu—dienvidu virzienā bijis ap 1100 km, austrumu—rietumu — ap 400 km, lielākais dziļums — ap 200 m. Dažādos laikos ezeram bijusi notece uz dienvidiem pa mūsdienu Minesotas upi uz Misisipi,[1] uz austrumiem caur mūsdienu Nipigona ezeru uz Augšezeru[2] un uz ziemeļrietumiem pa Makenzi upi uz Ziemeļu Ledus okeānu.[3] Beigu stadijā ezers noplūdis pa tagadējo Nelsonas upi uz Hudzona līci. Ezera iedobēs mūsdienās pastāv vairāki lieli ezeri: Vinipegs, Vinipegosiss, Vudsu ezers, Manitobas ezers.

Atsauces
--------

1. ↑  Fisher (2003), pp. 271–72
2. ↑  Leverington (2003)
3. ↑  Perkins (2002)

Koordinātas: 51°0′0″N 98°0′0″W﻿ / ﻿51.00000°N 98.00000°W﻿ / 51.00000; -98.00000
**Dienvidrietumu raidorganizācija** (vācu: *Südwestrundfunk*; **SWR**) ir Vācijas sabiedriskais plašsaziņas līdzeklis, kas pamatā darbojas Vācijas Bādenes-Virtembergas un Reinzemes-Pfalcas federālo zemju teritorijā. Galvenā mītne atrodas Štutgartē ar centriem Bādenbādenē un Maincā. Ietilpst Vācijas sabiedrisko mediju apvienībā *ARD*. Dienvidrietumu raidorganizācija uztur vairākus televīzijas kanālus - *Das Erste*, *SWR Fernsehen*, *phoenix*, *KiKa*, *Arte*, *3sat*, *EinsPlus*, kā arī daudzas radiostacijas. Potenciālā auditorija ir 14,7 miljoni cilvēku 55 600 km2 teritorijā. Tā nodarbina vairāk nekā 3500 darbinieku.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dienvidrietumu raidorganizācija***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 159093244
* LCCN: n99027904
* ISNI: 0000 0001 1554 6389
* GND: 5295938-7
* SUDOC: 087587459
* BNF: cb120434363 (data)

 |

 |