recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Karo—Kana aizsardzība

**Horeišio Karo** (angļu: *Horatio Caro*; 1862. gada 5. jūlijs Ņūkāsla pie Tainas — 1920. gada 15. decembris Londona) bija Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Anglijā, bet lielāko dzīves daļu pavadījis Berlīnē. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā aktīvi piedalījies dažādos šaha turnīros. 1892. gadā zaudējis maču Šimonam Vinaveram ar 2½:3½ (+2, =1, —3). Vairākkārt uzvarējis nelielos turnīros Berlīnē — 1888. 1891. 1894. 1898. un 1903. gados, tomēr lielākos turnīros viņam bijuši pieticīgāki sasniegumi. 1890. gada Berlīnes turnīrā 14. gājienos sagrāvis nākamo Pasaules čempionu šahā Emanuelu Laskeru, kuram tas bijis visātrākais zaudējums oficiālajos turnīros.

Iegājis vēsturē kā šaha atklātnes autors — 1. e4 c6. 1886. gadā kopā ar austriešu šahistu Markusu Kanu publicējis savas analīzes Vācijas žurnālā *Bruederschaft*, un atklātne vēlāk nosaukta abu šahistu vārdā — Karo—Kana aizsardzība. Mūsdienās tā ir viena no populārākajām un biežāk izmantojamām atklātnēm.

Atsauces
--------

1. ↑  Horatio Caro vs Emanuel Lasker Berlin (1890)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 281839441
* ISNI: 0000 0003 8860 947X

 |

 |
Pirmais Konstantinopoles koncils
**Pirmais Konstantinopoles koncils** tiek atzīts kā otrais kristīgā baznīcas ekumeniskais koncils. Koncilu sasauca Romas imperators Teodosijs I 381. gadā, lai no jauna apstiprinātu Nīkajas ticības apliecību. Koncils notika Sv.Irēnas baznīcā no 381. gada maija līdz jūlijam.

Priekšvēsture
-------------

Nīkajas koncils nepielika punktu ariānismam, lai gan tajā pieņemtā Nīkajas ticības apliecība ariānismu nosodīja. Turpinājās arī strīdi par Svētā Gara dievišķību, jo Nīkajas koncilā netika pieņemts paziņojums šajā sakarā. Bijušā Konstantinopoles bīskapa Maķedonija I sekotāji noliedza Svētā Gara dievišķību.

Koncila gaita
-------------

Koncilā piedalījās 150 bīskapi, taču šoreiz neviens nepārstāvēja impērijas rietumu daļu. Tika ielūgti arī 36 bīskapi, kuri bija maķedonisma piekritēji, taču viņi drīz pameta koncilu. Koncilā izlaboja un papildināja Nīkajas ticības apliecību. Tai tika pievienoti vārdi par Svēto Garu, "kas dzīvu dara, kas no Tēva iziet, kas ar Tēvu un Dēlu vienlīdz pielūdzams un godājams". Tai tika pievienoti arī vārdi par ticību "uz vienu svētu vispārēju un apustulisku Baznīcu".
Koncilā tika pieņemti arī septiņi kanoni, pirmie četri attiecās uz baznīcas doktrīnu, bet nākamie trīs- uz disciplinārām un pārvaldes lietām. Pirmajā kanonā tika nosodīts ariānisms, kā arī maķedonisms, kas noliedza Svētā Gara dievišķību.

Pēc koncila
-----------

Pēc Konstantinopoles koncila sākās ariānisma noriets Romas impērijā, taču turpinājās diskusijas par Trīsvienību, sevišķi par Jēzus Kristus dabu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 242527321
* LCCN: n82249995
* GND: 4032373-0
* BNE: XX23575

 |

 |
Šis raksts ir par salu Klusajā okeānā. Par upi Kubaņā skatīt rakstu Urupa (upe).

**Urupa** (krievu: *Уруп*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota vulkāniska sala, Kuriļu salu arhipelāga ceturtā lielākā sala. Salā nav pastāvīgo iedzīvotāju — 1945. gadā tika izvesti salu apdzīvojušie japāņi, bet jauni pastāvīgie iedzīvotāji neapmetās. Līdz 1991. gadam salā atradās PSRS Kara flotes garnizons. Mūsdienās salā dzīvo divu bāku uzraugu ģimenes, kā arī salas dienvidos darbojas zelta un sudraba raktuves; visu šo objektu apkalpojošais personāls periodiski mainās.

Etimoloģija
-----------

Salas krievu (*Уруп*) un japāņu (得撫島, *Uruppu-tō*) nosaukums cēlies no pamatiedzīvotāju ainu nosaukuma ウルㇷ゚(*Urup*), kas nozīmē ‘sarkanā zivs’ (lasis).

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Kuriļu arhipelāga vidusdaļā starp Iturupu dienvidrietumos un Čornije Bratju salām ziemeļaustrumos. Austrumos tās krastus apskalo Klusais okeāns, bet rietumos — Ohotskas jūra. Sala vulkāniskas izcelsmes, to veido saplūduši četri vulkānu masīvi, tajā skaitā aktīvais Berga vulkāns. Reljefs ir kalnains; augstākais kalns ir Visokaja 1426 m vjl. Sala atrodas uz robežas starp divām klimatiskajām zonām — mēreno musonu piejūras klimata zonu un subarktiskā klimata zonu. Salas augājs ievērojami atšķiras ziemeļu un dienvidu galā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Urupa***.
**Inta Gorodecka** (dzimusi 1957. gada 28. jūlijā, mirusi 2023. gada 5. maijā) bija latviešu televīzijas režisore.

Pabeigusi Kultūras darbinieku tehnikumu un Ļeņingradas Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūtu.

Iestudējusi Ž. Anuī "Pasažieris bez bagāžas", A. Kamī "Pārpratums", Eshila "Prometejs", Ž. P. Sartra "Aiz durvīm", B. Sleida "Nākamgad šai pašā laikā".

Saņēmusi "Zelta Viļņa 2008" balvu kā "Gada režisore".

Režijas darbi televīzijā
------------------------

**Seriāli:**

* "Neprāta cena"
* "Sieva uz pilnu slodzi"
* "UgunsGrēks"
* "Zentas brīvdienas"
* "Ēnu spēles"
* "Bitīt' matos"
* "Bitīt' kapos"
* "Svešā seja"
* "Divi vienā"
* "UgunsGrēks. Atgriešanās."

**Daudzsēriju filmas:**

* "Saplēstā krūze"
* "Saldā indes garša"
* "Liepājas blūzs"
* "Cukura nams"

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 109145424159186790243

 |

 |
**Selija Bodo de Mosčini** (*Celia Baudot de Moschini*; dzimusi 1910. gadā, mirusi 2006. gadā) bija Argentīnas šahiste, starptautiskā meistare šahā (1954).

Biogrāfija
----------

20. gadsimta 50. un 60. gados Selija Mosčini bijusi viena no labākajām argentīniešu šahistēm. Sešas reizes uzvarējusi Argentīnas sieviešu šaha čempionātos (1953. 1957. 1958. 1962. 1963. un 1968. gada). 1954. gadā uzvarējusi Dienvidamerikas zonālajā čempionātā un ieguvusi starptautiskās meistares titulu un ceļazīmi uz 1955. gada pretendentu turnīru Maskavā, kurā starp 20 dalībniecēm ieņēma 18. vietu. 1963. gadā Fortalezā Mosčini otrreiz uzvarēja Dienvidamerikas zonālajā turnīrā. Tam sekojošajā 1964. gada pretendentu turnīrā Suhumi viņa ieņēma pēdējo 18. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Celia Teresa Baudot» (spāņu). Skatīts: 2019-07-01.
2. ↑  Гл. ред. Л. Я. Абрамов (redaktors). *Шахматный словарь* (krievu). М. : Физкультура и спорт, 1964. 292. lpp.
3. ↑  «Argentine Chess Championship» (angļu). wikivividly. Skatīts: 2018-07-09.[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Selija Bodo de Mosčini***.
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Beringovska** (krievu: *Беринговский*, čukču: *Гачгатагын* — ‘putnu baru beigas’) ir pilsētciemats Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidū Anadiras rajonā. Izvietojies rajona dienvidaustrumos 10 km no Beringa jūras Ugoļnajas līča piekrastes un 200 km no rajona un autonomā apvidus centra Anadiras.

Vēsture
-------

1886. gadā līča piekrastē tika atklātas bagātīgas akmeņogļu iegulas. Vēlākos gados to kā kurināmo izmantoja līcī ienākošie kuģi un līci nodēvēja par Ogļu līci (*Угольная бухта*). 1941. gada martā tika nodibināta pirmā rūpnieciskās ieguves šahta Buhtugoļ, bet tā paša gada augustā no Vladivostokas ieradās pirmie 176 celtnieki un kalnrači, kas sākotnēji mitinājās piekrastē zemnīcās. 1946. gadā nodibināts **Ugoļnijas** ciemats.

1957. gadā Čukču nacionālā apvidus sastāvā tika izveidots Beringovskas rajons, par tā centru kļuva Ugoļnija, kam piešķīra pilsētciemata statusu un pārdēvēja par Beringovsku. 1975. gadā rajona centru pārnesa uz Nagornijas pilsētciematu 5 km uz rietumiem no Beringovskas. 2000. gadā Nagornija tika pievienota Beringovskai, pēc tam Beringovska tika pamesta, visi iedzīvotāji pārcelti uz Nagorniju. 2008. gadā Beringovskas rajons likvidēts, to pievienojot Anadiras rajonam.

1989. gadā Beringovskā bija 3004 iedzīvotāji, bet Nagornijā — 4149. Pēc akmeņogļu ieguves samazināšanās iedzīvotāju skaits strauji samazinājās un pēc pēdējās šahtas slēgšanas 2015. gadā tas samazinājies līdz 800 cilvēkiem.

Infrastruktūra
--------------

Ciematā ir slimnīca, vidusskola, bērnudārzs, divas bibliotēkas, pasts, viesnīca, aptieka. Dienvidos no ciemata līča krastā lidosta.

Atsauces
--------

1. ↑  Меновщиков Г. А. Местные названия на карте Чукотки. Краткий топонимический словарь
2. ↑  Администрация городского поселения Беринговский. Краткая справка

Ārējās saites
-------------

* Беринговский: снег, собаки и небо
* Австралийская Чукотка
**Berijs Trocs** (angļu: *Barry Trotz*, dzimis 1962. gada 15. jūlijā) ir Kanādas hokeja treneris un bijušais hokejists. Pašlaik (2021) Trocs ir NHL kluba Ņujorkas "Islanders" galvenais treneris.

Trenera karjeras sākumā Trocs bija Amerikas hokeja līgas komandu Baltimoras "Skipjacks" un Portlendas "Pirates" treneris. Ar Portlendas komandu Trocs 1994. gadā uzvarēja Kaldera kausa izcīņā. No 1998. gada līdz 2014. gadam Trocs bija Našvilas "Predators" galvenais treneris. 2013. gadā viņš kļuva par visilgāk ar vienu komandu strādājošo treneri NHL. 2014. gadā viņš kļuva par Vašingtonas "Capitals" galveno treneri. 2017—18. gada sezonā Trocs ar Vašingtonas komandu izcīnīja savu pirmo Stenlija kausu. Kopš 2018.gada Trocs bija Ņujorkas "Islanders" galvenais treneris, bet 2022. gadā pēc regulārā čempionāta beigām tika atbrīvots no galvenā trenera pienākumiem.

Trīs reizes bijis Kanādas hokeja izlases trenera asistents. 2003. gada Pasaules čempionātā ieguva zelta medaļas.

Atsauces
--------

1. ↑  The Washington Times. «Caps hire Trotz as coach, make MacLellan new GM». *The Washington Times* (en-US). Skatīts: 2021-01-19.
2. ↑  «Trotz Named Head Coach». *NHL.com* (en-US). Skatīts: 2021-01-19.
3. ↑

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
**Marcins Janušs Gortats** (poļu: *Marcin Janusz Gortat*; dzimis 1984. gada 17. februārī Lodzā, Polijā) ir bijušais poļu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā, Polijas basketbola izlases dalībnieks. Nozīmīgāko karjeras daļu pārstāvēja NBA klubu Vašingtonas "Wizards".

Karjera
-------

### NBA

Pēc pāris sezonām Vācijas basketbola Bundeslīgas klubā Ķelnes "RheinEnergie" M. Gortatu Fīniksas "Suns" izvēlējās 2005. gada NBA drafta otrajā kārtā ar kopējo 57. numuru un uzreiz aizmainīja uz Orlando "Magic". Spēlētājs arī pēc drafta turpināja spēlēt Vācijas klubā, līdz 2007. gadā pārcēlās uz ASV, kur sākotnēji spēlēja Attīstības līgā, bet decembrī debitēja "Magic" sastāvā. Ar "Magic" viņš sasniedza NBA finālsēriju, kļūdams par pirmo Polijas basketbolistu, kas to paveicis.

2010. gada 18. decembrī M. Gortats tika aizmainīts uz viņu savulaik draftējušo Fīniksas "Suns" plašā maiņas darījumā kopā ar Vinsu Kārteru, Mikelu Pjetrusu, nākotnes drafta izvēli un naudas kompensāciju pret Džeisonu Ričardsonu, Īrlu Klārku un Hedo Turkoglu. 2011.—2012. gada NBA sezonā viņš bija vienīgais "Suns" spēlētājs, kas piedalījās visās 66 spēlēs (sezona bija lokauta dēļ īsāka), devās tajās sākuma pieciniekā, gūstot vidēji 15,4 punktus un 10 atlēkušās bumbas spēlē, kas ir viņa karjeras augstākie rādītāji.

2013. gada 25. oktobrī M. Gortats tika aizmainīts kopā ar Šenonu Braunu, Malkolmu Lī un Kendalu Māršalu uz Vašingtonas "Wizards" pret Emeku Okaforu un nākamās sezonas pirmās kārtas drafta izvēles tiesībām. 2014. gada vasarā viņš noslēdza jaunu līgumu ar "Wizards" uz piecām sezonām par 60 miljoniem dolāru. "Wizards" sastāvā M. Gortats bija vadošais centra spēlētājs, komanda šajā laika posmā bija viena no vadošajām Austrumu konferencē.

2018. gada jūnijā M. Gortats tika aizmainīts uz Losandželosas "Clippers" pret Ostinu Riversu. 2019. gada februārī komanda atbrīvoja spēlētāju, bet vēl pēc gada M. Gortats oficiāli paziņoja par profesionālā sportista karjeras beigām.

2022. gada oktobrī M. Gortats atgriezās "Wizards" kā pagaidu trenera asistents.

Privātā dzīve
-------------

M. Gortata tēvs Janušs Gortats ir bijušais bokseris, 1972. un 1976. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs, savukārt māte Alicja Gortata spēlējusi volejbolu un pārstāvējusi Polijas izlasi.

Atsauces
--------

1. ↑  Former Wizard Marcin Gortat announces retirement NBC Sports
2. ↑  «Gortat joins Wizards as temporary assistant coach». *RSN* (angļu). Skatīts: 2023-03-25.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Marcins Gortats***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *Basketball Reference* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)
* Eirolīgas profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2494152381762701950007

 |

 |
**Huaiaņa** (ķīniešu: 淮安, piņjiņs: *Huái'ān*) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjansu provincē Ķīnas austrumos. Līdz 2001. gadam tika dēvēta par **Huaijiņu** (淮阴, *Huáiyīn*). Izvietojusies provinces vidusdaļā pie Huaihe upes. Robežojas ziemeļrietumos ar Sucjaņu, ziemeļos — ar Liaņjuņganu, austrumos — ar Jaņčenu un Jandžou, bet dienvidos — ar Aņhui provinci. Bijušā Ķīnas premjerministra Džou Eņlaja un rakstnieka U Čeneņa dzimtā pilsēta.

Vēsture
-------

Huaiaņa izvietojusies Dzjanhuai līdzenumā Huaihes krastā, kuras biežie un neprognozējami pali ietekmējuši pilsētas vēsturi. Municipalitātes teritorijā ir divi lieli ezeri — Hundzehu un Gaojouhu, kas izveidojušies, upei pārplūstot un mainot gultni.

486. gadā cauri šim apvidum tika izrakts kanāls, kas savienoja Huanhe un Jandzi un vēlāk attīstījās par Lielo Ķīnas kanālu. Kanāls deva impulsu reģiona attīstībai, bet atsevišķa Huaiaņas administrācija tika izveidota tikai Minu dinastijas laikā. 1941. gadā tika izveidots Huaijiņas speciālais rajons, kurā ietilpa 10 apriņķi. 1950. gadā blīvi apbūvētajā teritorijā tika izveidota Cjindzjanas (清江, *Qīngjiāng*) pilsēta. Vēlākos gados pilsētai augot vairāku administratīvo pārkārtojumu rezultātā tika izveidota Huaiaņas municipalitāte, kuras urbanizētajā centrā dzīvo vairāk par 1,5—2 miljoni iedzīvotāju.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  «Huai’an Municipal Governmen. Qingjiangpu District». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. augustā. Skatīts: 2020. gada 16. martā.
3. ↑  行政区划网

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Huaiaņa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzjansu prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Čandžou
* Džeņdzjana
* Huaiaņa
* Jaņčena
* Jandžou
* Liaņjuņgana
* **Naņdzjina**
* Naņtuna
* Usji
* Sjuidžou
* Sucjaņa
* Sudžou
* Taidžou

 |

 |
**Marakaibo ezers** (spāņu: *Lago de Maracaibo*) ir liels iesāļūdens ezers Venecuēlā. Eiropieši (Alonso de Oheda) ezeru atklāja 1499. gadā, ceļojumā kopā ar Amerigo Vespuči. Ezeru ar Venecuēlas līci saista 55 km garš šaurums, kurš sākas ezera ziemeļu daļā. Ezerā ieplūst daudzas upes, no kurām lielākā ir Katatumbo upe. Marakaibo ezeru var uzskatīt par lielāko Dienvidamerikā, kaut gan daļa ģeogrāfu to uzskata par jūras līci - pēdējā gadījumā lielākais ir Titikakas ezers. Marakaibo ezers uzskatāms arī par vienu no pasaules vecākajiem ezeriem.

Ezers kalpo kā nozīmīgs jūras ceļš Marakaibo un Kabimasas pilsētām - savienojums ar jūru ir mākslīgi padziļināts. Zem ap ezeru esošā Marakaibo baseina atrodas nozīmīgas naftas iegulas (ieguve uzsākta 1914. gadā), kas ezera apkaimi padara par Venecuēlai ļoti nozīmīgu teritoriju. 1962. gadā pāri ezera ziemeļu daļai uzcelts 8 km garais ģenerāļa Rafaela Urdanetas tilts.

Ezera dienvidu un dienvidrietumu daļā vēl ir saglabājušies arī vairāki ciemati uz pāļiem — *palafitos*.

2004. gadā notika strauja ūdenszāļu vairošanās un pat 18% no ezera virsmas klāja ūdenszāles. Venecuēla ik mēnesi iztērēja 2 miljonus dolāru ezera attīrīšanai, taču šie pasākumi nav bijuši veiksmīgi un augs lēnām pārņem ezeru. Nav droši zināms, vai šī ūdenszāle ir vietēja vai invazīva suga. Auga lielo izplatību visdrīzāk veicina ezera piesārņojums ar barības vielām un šī aizaugšana ir likumsakarīgs ezera eitrofikācijas process.

Atsauces
--------

1. ↑  «Maracaibo, Lake». *Columbia Encyclopedia* (en-US) (第六版 izd.). ISBN 0-7876-5015-3. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006-12-21. Skatīts: 2006-12-02.
2. 1 2  «Lake Maracaibo | Facts & Oil | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). Skatīts: 2023-06-26.
3. ↑  John P. Rafferty. *Lakes and Wetlands: A "Juvenile Nonfiction Book"* (angļu). britannica Publishing, 2010-10-01. 192. lpp. ISBN 978-1-61530-403-5.
4. ↑  «Maracaibo | lex.dk». *Den Store Danske* (dāņu). 2021-02-28. Skatīts: 2023-06-26.
5. ↑  «Duckweed Invasion in Lake Maracaibo». *earthobservatory.nasa.gov* (angļu). 2004-07-13. Skatīts: 2023-06-26.

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 235904523
* LCCN: sh85080889
* GND: 4037437-3
* NKC: ge831945

 |

 |
**Bergmaņa lācis** (*Ursus arctos piscator*) ir lāču dzimtas (*Ursidae*) viena no brūno lāču (*Ursus arctos*) pasugām. Bergmaņa lācis, iespējams, ir izmirusi pasuga un tas dzīvoja Kamčatkas pussalā. Šo pasugu identificēja zviedru zoologs Stens Bergmans 1920. gadā.

Bergmaņa lācis tika klasificēts kā atsevišķa pasuga, jo to kažoka krāsa bija atšķirīga no pārējiem Kamčatkas brūnajiem lāčiem, kažoks tiem bija absolūti melns, kā arī pēdu nospiedumi zemē bija milzīgi, 36 x 25 cm. Bergmaņa lāča pēdu nospiedumi bija izteikti lielāki nekā pārējiem lāčiem. Kopš 1936. gada šie lāči vairs netika novēroti. Daudzi entuziasti uzskata, ka aukstā kara laikā, laikā, kad Padomju vara šo teritoriju bija slēgusi jebkādām aktivitātēm, lācis ir varējis atjaunot savu populāciju.

Interese par Bergmaņa lāci atjaunojās 1960.
gados. Vietējais mednieks Rodions Sivolobovs ziņoja, ka reizēm var sastapt neparasti lielus lāčus. Vietējie tos sauc par "dieva lāčiem", jo tie ir ļoti lieli. Balstoties uz Sivolobova apraksta, biologs N.K. Vereščagins izteica minējumu, ka *dieva lāči* varētu būt izmirušie milzu īssejas lāči (*Arctodus simus*). Pārējie zinātnieki nepieņēma krievu biologa versiju, jo milzu īssejas lāča fosilijas nekad nav atrastas ārpus Amerikas, lai gan cilvēkiem patīk ieklausīties krievu biologa teiktajā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Cryptozoology.com
2. ↑  «Mystery Bears | BioFortean Review». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 17. septembrī. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.
3. ↑  Cryptid bears
Šis raksts ir par vēsturnieku. Par citām jēdziena **Leonards Latkovskis** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Leonards Latkovskis jaunākais** (dzimis 1943. gada 9. jūnijā Kārsavā; miris 2015. gada 13. jūnijā Luisvilā, ASV) bija ASV latviešu vēsturnieks un cilvēktiesību aizstāvis, skolotāja un latgaliešu valodnieka Leonarda Latkovska (1905—1991) dēls.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tad 1950. gadā uz ASV, kur viņa tēvs kļuva par Belarmines koledžas (*Bellarmine College*) profesoru Luisvilā. 1961. gadā beidza Luisvilas Sv. Ksavjēra vidusskolu (*St. Xavier High School*), studēja vēsturi Belarmines koledžā, kuru beidza 1964. gadā. Turpināja vēstures studijas Vašingtonas Džordžtaunas Universitātē, iegūstot maģistra (*Master of Arts*, 1967) un filozofijas doktora (PhD, 1973) Krievijas un Austrumeiropas vēsturē.
Kopš 1969. gada bija vēstures un starptautisko pētījumu profesors Hūda koledžā (*Hood College*) Mērilendas štatā. Vairākkārt devās uz PSRS, kur intervēja katoļu priesterus par reliģiskajām vajāšanām. Līdztekus bija arī tenisa treneris. Bija precējies ar Patrīciju Hannigenu (*Patricia Hannigan Latkovski*), viņu laulībā piedzima četri bērni.

Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas viņš nodibināja Latgales Pētniecības Centru Rēzeknē un Latgales Renesanses Fondu.

Darbi
-----

* Aglona: a history of the church and monastery. Rēzekne: Publishing House of the Latgalian Culture Centre, 2009. — 144 lpp.

Ārējās saites
-------------

* PAR AGLONU ANGĻU VALODĀ "Jaunā Gaita" Nr. 261. (2010)

Atsauces
--------

1. ↑  latgalesdati.du.lv
2. ↑  Latgale Renascence Fund Archived 2016. gada 1. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. WordPress.com
3. ↑  Leonard Latkovski Jr. no *fredericknewspost.com*, Jun 17, 2015

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 304146340
* LNB: 000181783
* LCCN: n2013035704
* ISNI: 0000 0004 0995 4708
* GND: 1037030818

 |

 |
Talismans — Zabivaka
**Zabivaka** (krievu: *Забива́ка*) ir oficiālais 2018. gada FIFA Pasaules kausa talismans. 2018. gada FIFA Pasaules kauss notika 11 Krievijas pilsētās. Talismans oficiāli tika paziņots 2016. gada 21. oktobrī. Antropomorfais vilks tiek attēlots ar brūnas un baltas krāsas matojumu, T-kreklu ar vārdiem *RUSSIA 2018* un oranžas krāsas sporta brillēm. Balti zilais T-krekls kombinācijā ar sarkanajiem šortiem ir Krievijas futbola komandas nacionālās krāsas.

Talismana dizainers ir studente Jekaterina Bočarova, un talismans tika izraudzīts interneta balsojumā.

Talismana izvēle
----------------

2016. gada septembrī FIFA mājaslapā notika interneta balsojums talismana izvēlei, kurā piedalījās vairāk nekā miljons cilvēku. Balsojuma rezultāti tika paziņoti 2016. gada 22. oktobrī Pirmajā Baltijas kanālā raidījumā "Vakara Urgants" (*Вечерний Ургант*) laikā. Vilks, vārdā Zabivaka, ieguva 53% balsu, apsteidzot tīģeri (27%) un kaķi (20%).

Skatīt arī
----------

* 2018. gada FIFA Pasaules kauss
* FIFA Pasaules kausa talismani

Atsauces
--------

1. ↑   Wolf chosen as 2018 FIFA World Cup Official Mascot and named Zabivaka. FIFA. 21 October 2016. Atjaunināts: 21 October 2016.
2. ↑  Gatis Druvietis. «Vilks "Zabivaka" triumfē Pasaules kausa talismanu konkursā». sportacentrs.com, 2016. gada 22. oktobris. Skatīts: 2016. gada 22. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zabivaka*** |

* Zabivaka oficiālā lapa FIFA tīmekļa vietnē
**Kuņšaņa** (ķīniešu: 昆山, piņjiņs: *Kūnshān*) ir apriņķa līmeņa municipalitāte Ķīnas dienvidaustrumos. Ietilpst Dzjansu provinces Sudžou prefektūras līmeņa municipalitātē. Kuņšaņa ir subprefektūras administratīvā līmeņa pilsēta un pēc pilsētas iedzīvotāju skaita ir otra lielākā valsts apriņķa līmeņa municipalitāte. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos. Robežojas rietumos ar Sudžou pilsētas rajoniem, ziemeļos — ar Čanšu un Taicanas pilsētām, rietumos un dienvidos — ar Šanhaju.

Vēsture
-------

Ciņu dinastijas laikā 221. gadā p.m.ē. tika izveidots Liusjaņas (疁县, *Liúxiàn*) apriņķis, kuru 207. gadā p.m.ē. pārdēvēja par Lousjaņas (娄县, *Lóuxiàn*) apriņķi. Ziemeļu un Dienvidu dinastiju laikā 536. gadā apriņķi pārdēvēja tagadējā vārdā. 1953. gadā Kuņšaņu iekļāva Sudžu sastāvā. 1989. gadā Kuņšaņu reorganizēja par apriņķa pilsētu.

Kuņšaņā dzimuši vairākas vēsturiskas un mūslaiku prominences: domātājs Gu Jaņvu (1613-1682), zinātnieks Džu Bailu (1627-1698), rakstnieks Gui Juguans (1507-1571), datorinženieris Aņs Vans un kosmonauts Fei Dzjuņluns.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  行政区划网
3. ↑  «About Kunshan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 13. augustā. Skatīts: 2020. gada 14. aprīlī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 243206429
* GND: 4758262-5

 |

 |
Datora veidots *Global Surveyor* kosmosa kuģa attēls
**Mars Global Surveyor** jeb **MGS** — ASV starpplanētu zonde, kas 1996. gadā tika sūtīta uz Marsu, lai fotografētu un kartētu Marsa virsmu. Tā bija pirmā ASV Marsa misija pēc 20 gadu pārtraukuma. Kosmiskais aparāts darbojās līdz 2006. gada novembrim. *Mars Global Surveyor* bija uzstādījis ilgdzīvošanas rekordu — vairāk nekā 9 gadi Marsa orbītā. Uz Zemi pārraidīti aptuveni 240 000 Mēness virsmas attēlu.

Misijas norise
--------------

Aparāts startēja 1996. gada 7. novembrī, un pēc 10 mēnešus gara ceļa 1997. gada 12. septembrī veiksmīgi iegāja sākotnējajā orbītā ap Marsu. Nākamo 16 mēnešu laikā, izmantojot īpašu aerobremzēšanas tehniku, *Mars Global Surveyor* iegāja nepeiciešamajā orbītā, lai 1999. gada martā uzsāktu Marsa kartogrāfēšanu. Pēc pamatmisijas uzdevumu izpildīšanas 2001. gada janvārī tā darbības laiku pagarināja līdz 2008. gadam. *Mars Global Surveyor* noderēja arī nākamajās ASV Marsa misijās kā sakaru retranslācijas pavadonis. Aparāts turpināja fotografēt Marsa virsmu, kā arī novērot Marsa atmosfēru.

MGS zaudēšana
-------------

2006. gada novembrī sakari ar MGS tika zaudēti. Tas notika parastas operācijas laikā, kad tika pārorientēti saules bateriju paneļi. Uz 2007. gada janvāri ir vairākas versijas par kosmiskā aparāta zaudēšanas iemasliem, bet par ticamāko tiek uzkatīta kļūme programmatūrā. Ir aizdomas, ka nepareizas komandas programmā, kas tika uzlikta jau jūnijā, noveda pie tā, ka pārkarsa saules baterijas. Tas savukārt izraisīja aparāta pāreju drošajā režīmā (*safe mode*); tajā nevarēja nodrošināt nepieciešamo elektroenerģijas daudzumu, un *Mars Global Surveyor* pārstāja darboties.

Ārējās saites
-------------

* "Mars Global Surveyor" misijas mājas lapa
**Persijas līcis** (persiešu: خلیج فارس, *Xalij-e Fârs*) vai **Arābu līcis** (arābu: الخليج العربي, *Al-Khalīj al-ˁArabī*) ir iekšējā jūra Indijas okeāna ziemeļrietumos. Tā atrodas Tuvajos Austrumos starp Arābijas pussalu un Āzijas kontinenta pamatdaļu. Hormuza šaurums to savieno ar Omānas līci, Arābijas jūru un Indijas okeānu. Persijas līča piekrastē atrodas Omāna, Saūda Arābija, Apvienotie Arābu Emirāti, Katara, Bahreina, Kuveita, Irāka un Irāna. Tajā ietek Tigras un Eifratas satekupe Šatelarāba. Persijas līča maksimālais garums ir 989 km, bet platums vidēji svārstās no 180 līdz 320 km; šaurākā vieta ir 56 km plata. Platība ir 251 000 km², vidējais dziļums ir 50 m, bet lielākais — 90 m. Persijas līcī ir lieli naftas lauki.

Nosaukums
---------

Persijas līča reģions lielo naftas krājumu dēļ ir ģeopolitiski ļoti svarīgs. Acīmredzot, tāpēc kopš 1960. gadiem arābu valstīs to sauc par Arābu līci vai vienkārši par Līci. Tomēr starptautiski atzītais nosaukums ir Persijas līcis. Starptautiskā Hidrogrāfijas organizācija lieto nosaukumu Irānas līcis (Persijas līcis) (*Gulf of Iran* (*Persian Gulf*)).

Vēsture
-------

No 1980. līdz 1989. gadam Persijas līcis bija Irānas—Irākas kara kaujaslauks, kurā katra no karojošajām pusēm uzbruka pretinieku tankkuģiem. 1990. un 1991. gadā norisinājās Līča karš starp Irāku un Kuveitu.

Saimniecība
-----------

Persijas līča reģionā tiek iegūti aptuveni 40% no visas pasaules jēlnaftas. Nafta tiek arī pārstrādāta citos nafta produktos, kas veido 15% no visas pasaules naftas produktiem. Caur Persijas līci nafta un naftas produkti galvenokārt tālāk tiek transportēti ar tankkuģiem. Tiek izmantoti arī naftas cauruļvadi uz Vidusjūras un Sarkanās jūras ostām. Persijas līča valstīm saimniecība galvenokārt ir atkarīga no naftas ieguves.

Atsauces
--------

1. ↑  «Limits of Oceans and Seas, 3rd edition». International Hydrographic Organization. 1953. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 8. oktobrī. Skatīts: 2010. gada 7. februāris.
2. 1 2  «The transport importance of the Arabian (Persian) Gulf» (en \ accessdate= 2021. gada 8. jūnijā). tandfonline.com.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Persijas līcis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Indijas okeāna jūras |
| --- |
|  |
| 
* Andamanu jūra
* Arābijas jūra
* Bengālijas līcis
* Lakšadvīpu jūra
* Persijas līcis
* Sarkanā jūra
* Timoras jūra

 |
|  |
| Antarktīdas piekraste | 
* Deivisa jūra
* Kosmonautu jūra
* Mosona jūra
* Sadraudzības jūra

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 200680658
* GND: 4075992-1
* BNF: cb15345105d (data)
* HDS: 016576
* NDL: 00629206
* NKC: ge987823

 |

 |
Sv. Donāta baznīca un romiešu forums Zadarā
**Zadara** (horvātu: *Zadar*) ir ostas pilsēta Horvātijā, Dalmācijā pie Adrijas jūras. Saglabājušies romiešu un viduslaiku arhitektūras pieminekļi.

Vēsture
-------

Kopš IX gadsimta p. m. ē. šeit atradās ilīriešu cilts liburnu (*liburni*) apmetne Jadera (*Iadera*). 59. gadā p.m.ē. tā kļuva par romiešu municipu, bet 48. gadā p.m.ē. — par koloniju. Līdz ar Rietumromas impērijas krišanu, Jadera iekļāvās Bizantijas impērijā.

IX gadsimta sākumā karalis Tomislavs to iekļāva agrīnajā Horvātijas valstī. Viduslaikos pilsēta bija pazīstama ar vārdu Zara, un tā bija autonoma pilsēta te Venēcijas republikas, te Ungārijas sastāvā.

1202. gadā Ceturtā krusta kara laikā krustneši Zaru ieņēma un izpostīja. Tā kā Zara bija kristiešu pilsēta, pāvests Inokentijs III ekskomunicēja uzbrukuma dalībniekus.

No 1409. gada līdz 1797. gadam Zara ietilpa Venēcijas republikā, kalpodama kā atbalsta punkts venēciešiem, sevišķi pēc osmaņu iekarojumiem.

Zara līdz ar Venēciju 1797. gadā nonāca Hābsburgu impērijas sastāvā, un, izņemot 1805.—1813. gadus, kad to kontrolēja franči, atradās tās sastāvā līdz 1918. gadam. Hābsburgu impērijas laikā Zara bija Dalmācijas galvenā pilsēta. Franču valdīšanas laikā Zarā tika publicēta pirmā avīze horvātu valodā — *Il Regio Dalmata-Kraglski Dalmatin* (1806—1810), bet XIX gadsimta beigās tā kļuva par ievērojamu horvātu kultūras centru.

Starp pasaules kariem Zara, atšķirībā no pārējās Dalmācijas, bija Itālijas sastāvā. 2. pasaules kara laikā Sabiedrotie to bombardēja 72 reizes, gandrīz pilnībā nopostot pilsētu. Pēc kara tā iekļāvās Dienvidslāvijā, bet pilsētas itāliešu iedzīvotāji aizbēga vai tika padzīti uz Itāliju.

Cilvēki
-------

Zadarā dzimuši:

* Luka Modričs (*Luka Modrić*; 1985) — futbolists;
* Dado Pršo (*Dado Pršo*; 1974) — futbolists;
* Fēlikss Veingartners (*Felix Weingartner*; 1863—1942) — diriģents.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zadara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144237547
* LCCN: n79125138
* GND: 1222247-1
* SUDOC: 027749827
* NKC: pv1013501
* SBN identifikators BVEV055149 nav derīgs.

 |

 |
Biznesa uzziņu portāla logo
***ZL Hotline*** ir informācijas grupai "Latvijas Tālrunis" piederošs uzziņu dienests, kas sastāv no informatīvā uzziņu dienesta (tālruņa numurs 177) un biznesa uzziņu portāla.

Vēsture
-------

1996. gadā SIA "Latvijas Tālrunis" no Igaunijas mediju magnāta Hansa Luika nopirka uzziņu dienestu *Ekspress Hotline*. 1997. gada 29. jūnijā darbu uzsāka *ZL Hotline* diennakts uzziņu dienests ar numuru 7770777. Uzziņu dienestā strādāja 23 operatori, kas sniedza uzziņas četrās valodās: latviešu, krievu, angļu un vācu. Maksa par pakalpojumu bija Ls 0,0354 par pirmo sarunas minūti (Ls 0,0118 par savienojumu, Ls 0,0236 par sarunas minūti). Tika atklāts arī biznesa uzziņu portāls. 2003. gada 1. augustā beidzoties Lattelekom monopolstāvoklim fiksētajās telekomunikācijās, arī citiem tirgus dalībniekiem tika dota iespēja attīstīt savu biznesu un pāriet uz īso tālruņa numuru, kā rezultātā *ZL Hotline* pārgāja uz trīsciparu uzziņu numuru 117. Maksa par pakalpojumu tika fiksēta: Ls 0,12. 2006. gada 12. aprīlī uzziņu dienesta tālruņa numurs 117 pārgāja uz četrzīmju — 1180. Numura maiņa notika saskaņā ar Eiropas Savienības sakaru organizāciju un Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas prasībām, kas nosaka, ka uzziņu dienestiem jāpāriet uz četrzīmju tālruņa numuriem, kas sākas ar 118X. 2007. gada 26. novembrī uzziņu dienests tika vērsts uz krievvalodīgo auditoriju, uzsākta mērķtiecīga sadarbība ar Krievijas un Baltkrievijas medijiem un vēstniecībām. 2008. gadā *ZL Hotline* grupa ietvēra 3 produktus:

* biznesa uzziņu portālu *zl.lv*
* interneta meklētāju *mama.lv*
* *ZL Hotline* uzziņu dienestu 1180

*ZL Hotline* grupa realizē daudzkanālu stratēģiju. Katram grupas produktam ir precīzi fokusēta auditorija.

Atsauces
--------

1. ↑  ES direktīvu spiediena rezultātā ZL HOTLINE maina numuru

Skatīt arī
----------

* Zaļās lapas

Ārējās saites
-------------

* Biznesa uzziņu portāls zl.lv
* Interneta meklētājs mama.lv
**Hidrometeoroloģiskā observatorija «Misšmita»** (krievu: *Гидрометеорологическая обсерватория «Мыс Шмидта»*) ir bijusī Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā observatorija Arktikā. Izvietota Misšmitas pilsētciemata austrumu daļā netālu no Misšmmitas lidlauka. Stacija administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.

Vēsture
-------

Hidrometeoroloģiskā stacija dibināta 1932. gadā 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros un sākotnēji dēvēta par **Misseverniju** (*Мыс Северный*) pēc netālā zemesraga Nordkapa (Severnija raga) nosaukuma. 1934. gadā, pēc ledlauža *Čeļuskin* glābšanas operācijas, kuru vadīja Oto Šmits un kuras operāciju štābs atradās Missevernijas polārstacijā, zemesragu un arī polārstaciju pārdēvēja viņa vārdā. Sākotnēji polārstacija atradās netālu no zemesraga pie Rirkaipijas čukču ciema Severnija līča krastā.

Stacijā regulāri meteoroloģiskie novērojumi veikti kopš 1932. gada 11. septembra. Hidroloģiskie novērojumi sākti 1934. gadā, aeroloģiskie novērojumi un radiozondēšana — 1936. gadā. 1940. gadā līdzās lidlaukam izveidots radiometeoroloģiskais centrs, kurā paralēli veikti arī meteoroloģiskie novērojumi. 1951. gadā stacijā izveidota ģeofiziskā observatorija. 1954. gadā meteoroloģikie novērojumi pārcelti uz tagadējo vietu pie radiometeoroloģiskā centra. No 1957. gada Amguemas upes grīvā ar Misšmitas stacijas resursiem izveidota sezonāla stacija Kosadvuhpilotova, kas darbojās jūras navigācijas laikā. 1973. gada 26. martā radiometeoroloģiskais centrs tiek reorganizēts par 3. kategorijas hidrometeoroloģisko observatoriju. 1980. gados observatorijā vienlaikus strādāja ap 120 cilvēku, tajā bija savs kultūras nams un bērnudārzs.

Hidrometeoroloģiskā observatorija slēgta 1995. gadā. Meteoroloģiskā stacija 2011. gadā nodota *Aviamettelekom* pakļautībā un pārcelta līdzās lidlaukam. Turpina darboties ģeofiziskā observatorija.

Atsauces
--------

1. ↑  Средние месячные и годовые температуры воздуха на Мысе Шмидта
2. ↑  Полярная Почта. Мыс Шмидта
3. ↑  Людмила Зыбцева. Ледяной синевы притяженье
4. ↑  «Авиационная метеорологическая станция ШМИДТА, МЫС». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 2. decembrī. Skatīts: 2021. gada 2. decembrī.
5. ↑  Геофизическая обсерватория "Мыс Шмидта"

Ārējās saites
-------------

* Геофизическая обсерватория «Мыс Шмидта» - история, настоящее и надежды на будущее (180º 32¨ вд, 68° 55¨ сш).
**Provideņijas līcis** (krievu: *бухта Провидения*) ir fjords Čukču pussalas dienvidu krastā Beringa jūras Anadiras līča piekrastē. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Provideņijas rajonā. Līča austrumu krastā atrodas rajona centrs un osta Provideņija. Tradicionāls Sibīrijas eskimosu tautas juitu apdzīvotības areāls.

Ģeogrāfija
----------

Līcis stiepjas 34 km garumā dienvidu—ziemeļu virzienā. Pie ieejas starp Lisaja Golovas un Ļesovska zemesragiem tā platums ir 8 km, tālāk uz ziemeļiem tas pakāpeniski sašaurinās līdz 2 km. Dziļums pie ieejas ir ap 20 m , dziļākajā vietā — 150 m. Krasti stāvi, klinšaini, ap 600—800 m augsti. Līcī ietek vairākas nelielas upītes, lielākā no kurām ir Annguvāma. Līča austrumu krastā atzarojas vairāki mazāki līči — Plovera līcis, Emmas līcis, Heda līcis. Līča krastam ziemeļos un dienvidaustrumos piekļaujas Beringijas nacionālais parks.

Vēsture
-------

Pirmie no eiropiešiem līci 1660. gadā atklāja Kurbata Ivanova ekspedīcija, bet atsevišķu nosaukumu nepiešķīra. 1848.—1849. gadā līcī veiksmīgi pārziemoja britu kuģis *Plover* kapteiņa Tomasa Mūra vadībā, kurš līci nodēvēja par Dieva gādības — Providences līci (*Provedence Bay*). 19. gadsimta otrajā pusē un 20. gadsimta sākumā līcis bija populāra satikšanās un pārziemošanas vieta vaļu mednieku un dažādu ekspedīciju kuģiem. No 1903. līdz 1910. gadam Plovera līča krastā darbojās Ziemeļaustrumu Sibīrijas kompānijas faktorija, bet no 1913. gada Emmas līča krastā bija Kamčatkas apriņķa pārvaldnieka rezidence. 1940. gadā Emmas līča krastā uzsākta Provideņijas ostas un pilsētciemata būvniecība.

Atsauces
--------

1. ↑  Лист карты Q-2-XXXI,XXXII Масштаб: 1 : 200 000
2. ↑  Определение "Провидения бухта" в Большой Советской Энциклопедии
**Globālais individuālā aktīva identifikators** (GIAI) ir daļa no GS1 standartu sistēmas. Tas ir vienkāršs rīks, kas paredzēts aktīvu identificēšanai pēc to veida un nepieciešamības gadījumā var unikāli identificēt aktīvus. "GS1 identifikācijas atslēga, ko izmanto atsevišķu aktīvu identificēšanai. Atslēgu veido GS1 uzņēmuma prefikss un individuālā aktīva atsauce."

GIAI ir viena no divām GS1 atslēgām, kas paredzēta aktīvu identifikācijai. GIAI izmanto pamatlīdzekļu identificēšanai, tas, piemēram, var būt dators, galds vai lidmašīnas sastāvdaļa. Tas dod iespēju katru aktīvu reģistrēt atsevišķi kā daļu no pamatlīdzekļu krājumu kontroles sistēmas, vienkāršāk izsakoties — jebkuru atsevišķu aktīvu uzņēmumā ar jebkādu vērtību, kas ir unikāli jāidentificē.

GIAI ir unikāla identifikācijas atslēga, kuru var globāli izmantot aktīvu identificēšanai. Detalizēta informācija par aktīvu tiek ierakstīta datu bāzē un GIAI ir atslēga, kas nodrošina saiti uz šo informāciju. To var attēlot ar GS1-128 svītrkodu, glabāt GS1 EPC etiķetē vai izmantot datu bāzē. GIAI uzdevums ir nodrošināt identifikācijas punktu, ko var izmantot ar konkrēto aktīvu saistītās datubāzē esošās informācijas izgūšanai.

Ārējās saites
-------------

* Globālais individuālā aktīva identifikators GS1 vietnē

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Anonymous. «Global Individual Asset Identifier (GIAI)». *www.gs1.org* (angļu), 2014-12-05. Skatīts: 2017-04-06.
**Glioksilskābe** (oksoetānskābe, formilskudrskābe, OCH−СООН) ir vienkāršākā aldehīdkarbonskābe. Bezūdens glioksilskābe ir bezkrāsains, higroskopisks sīrupveida šķidrums. Glikolskābes sāļus un esterus sauc par **glioksilātiem**.

Atrašanās dabā
--------------

Glioksilskābe atrodama negatavos augļos. Augļiem nogatavojoties, tā pakāpeniski izzūd. Tā rodas no glikolskābes īpaša oksidējoša fermenta iedarbībā.

Iegūšana
--------

Var iegūt, oksidējot ar slāpekļskābi etilēnglikolu, glikolskābi, vai etilspirtu.

Glioksilskābe rodas, vārot hlorāla vai dihloretiķskābes ūdens šķīdumus:

OCHCCl3 → OCHC(OH)3 → OCHCOOH + H2O

Iegūst, arī elektroķīmiski reducējot skābeņskābi uz dzīvsudraba vai svina katoda.

Bezūdens glioksilskābi iegūst, ietvaicējot vakuumā virs sērskābes vai fosfora pentoksīda tās ūdens šķīdumus.

Īpašības
--------

Glioksilskābes molekula viegli saista ūdens molekulu, veidojot stabilu aldehīdhidrātu (HO)2CH−COOH.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās ketokarbonskābes un aldehīdkarbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Glioksilskābe
* Pirovīnogskābe
* Acetoetiķskābe
* Levulīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4246754-8

 |

 |
**Globālā finanšu sistēma** ir juridisko līgumu, iestāžu un gan formālu, gan neoficiālu ekonomikas dalībnieku pasaules mēroga sistēma, kas kopā veicina starptautiskās finanšu kapitāla plūsmas investīciju un tirdzniecības finansēšanas nolūkos. Tā kā 19. gadsimta beigās parādījās pirmais mūsdienu ekonomiskās globalizācijas vilnis, tās attīstība iezīmējas ar centrālo banku, daudzpusēju līgumu un starpvaldību organizāciju izveidi, kuras mērķis ir uzlabot starptautisko tirgu pārredzamību, regulējumu un efektivitāti.[1][2][3] Pasaules migrācijas un sakaru tehnoloģijas attīstība 20. gadsimta beigās veicināja starptautiskās tirdzniecības un investīciju nepieredzētu pieaugumu. Pirmā pasaules kara sākumā tirdzniecības apjomi samazinājās, jo valūtas tirgus kļuva paralizēts naudas tirgus nelikviditātes dēļ. 1933. gadā valstis centās aizstāvēt pret ārējiem satricinājumiem ar protekcionisma politiku un tirdzniecību, kas 1933. gadā faktiski tika apturēta, pastiprinoties pasaules Lielās depresijas sekām, līdz virkne abpusēju tirdzniecības līgumu lēni samazināja tarifus visā pasaulē. Centieni atjaunot starptautisko monetāro sistēmu pēc Otrā pasaules kara uzlaboja valūtas kursa stabilitāti, veicinot globālo finanšu rādītāju pieaugumu.

Atsauces
--------

1. ↑  ed. by Paul James, Robert O'Brien. *Globalization and economy*. Los Angeles : SAGE, 2007. ISBN 978-1-4129-1952-4.
2. ↑  Youssef Cassis ; translated by Jacqueline Collier. *Capitals of capital a history of international financial centres, 1780-2005*. Cambridge : Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-511-33522-8. Jāpārbauda `|isbn=` vērtība.
3. ↑  edited by Marc Flandreau, Carl-Ludwig Holtfrerich, Harold James. *International Financial History in the Twentieth Century System and Anarchy*. Cambridge : Cambridge University Press, 2003. ISBN 978-0-511-07011-2. Jāpārbauda `|isbn=` vērtība.
Pleohroisms uz kordierīta.
Slīpēts un košākas krāsas iegūšanai visdrīzāk arī karsēts tanzanīts — šim dārgakmenim raksturīgs pleohroisms.

**Pleohroisms** ir optiska vielas īpašība — krāsainā kristālā notiek divkārša gaismas laušana un gaismas stars tiek sadalīts divos staros, kuri ir polarizēti 90° grādu leņķī viens pret otru. Tā kā sadalītie gaismas stari kristālā iet nedaudz atšķirīgu ceļu nedaudz atšķirīgos ātrumos, katram no tiem notiek nedaudz atšķirīga selektīvā absorbcija. Tajā brīdī, kad šie stari atstāj kristālu, tiem jau ir atšķirīgas krāsas, kā rezultātā rodas iespaids, ka kristāls, to pagriežot dažādos virzienos, maina krāsu.

Pleohroisma īpatnības nosaka dažādu minerālu atšķirīgā kristāliskā struktūra. Dažu minerālu kristāliem ir divas krāsas vai nokrāsas — tādus kristālus sauc par **dihroiskiem**. Dihroisks pleohroisms biežāk novērojams minerāliem, kas pieder tetragonālajai, trigonālajai un heksagonālajai singonijām (sk. singonija). Dažiem kristāliem savukārt ir trīs krāsas — tie ir **trihroiski** kristāli. Trihroisks pleohroisms var būt novērojams ortorombiskās, monoklīnās un triklīnās singonijas minerāliem. Dārgakmeņus nereti cenšas slīpēt un veidot gan lai izceltu pleohroismu, gan arī lai slēptu to — atkarībā no krāsām un to pievilcības.

Pleohroisms ir ļoti noderīga īpašība minerālu noteikšanā — nereti tādi minerāli, kas citādi savā starpā ir ļoti līdzīgi, ir ar atšķirīgām pleohroisma shēmām. Šādos gadījumos izmanto minerāla plānslīpējumu, kuru mikroskopā pēta zem intensīva apgaismojuma.

Kaut neliels pleohroisms piemīt lielākajai daļai minerālu kristālu, taču tikai dažiem tas ir izteikts tādā pakāpē, lai būtu redzams ar neapbruņotu aci. Lai to novērotu, ir nepieciešams pēc iespējas liels caurspīdīgs kristāls.

Izcilākais pleohroisms novērojams šādiem minerāliem un dārgakmeņiem:

* Andaluzīts — grozot kristālu krāsa mainās no dzeltenzaļas līdz sarkanbrūnai;
* Elbaīts — no bālas līdz tumšākai krāsai;
* Kuncīts — bāli sārts līdz tumši sārts;
* Tanzanīts — bezkrāsas līdz zils vai violets.
**Padula** (igauņu: *Padula*) ir pieturas punkts Tallinas - Keilas dzelzceļa līnijā Harju apriņķa Saues pagastā un atrodas 15 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Padulā apstājas lielākā daļa Keilas, Paldiski, Rīsiperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošo elektrovilcienu (izņemot Keilas ekspresi). 
Padula ir viens no jaunākajiem dzelzceļa pieturas punktiem Igaunijā, kas līdztekus ar Urdu Eiropas reģionālā attīstības fonda projekta ietvaros izbūvēts 2008. gadā.  Padulas pieturas punktā ir divas pasažieru platformas ar augstuma atzīmi 550 mm.  Platformu garums - 30 m. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana pieturas punktā tiek veikta no vilciena sastāva pirmā vagona.

Vēsture
-------

Iecere veidot pieturas punktu starp Lāgri un Saues stacijām radās jau padomju laikos, kad no Tallinas netālā teritorija attīstības plānos tika iezīmēta kā dārzkopības kooperatīvu zona. Tomēr ieceres netika realizētas. Mūsdienu dzelzceļa pieturas punkts apkalpo galvenokārt *Alliku* ciemata iedzīvotājus. Nākotnes perspektīvā pastāv iespēja dzelzceļa pasažieru transportam piesaistīt arī biroju darbiniekus no plānotā biroju kompleksa Pērnavas šosejā (igauņu: *Pärnu maantee*).

Atsauces
--------

1. ↑  «Pealeht > Euroopa Liidu struktuuritoetus> Struktuurifondid». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 3. augustā. Skatīts: 2012. gada 7. septembrī.
2. ↑  «Eesti Raudtee - www.evr.ee». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2012. gada 7. septembrī.
3. ↑  «Padula». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2012. gada 7. septembrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Keilu** |
|  Urda |  **Padula** | Saue  |
|
**Beriks Anetbajevs** (kazahu: *Берик Анетбаев*; dzimis 1952. gada 12. janvārī) ir Kazahstānas nacionālais meistars šahā.

Biogrāfija
----------

1970. gadu pirmajā pusē bijis viens no vadošajiem Kazahstānas šahistiem. Dienesta laikā Padomju armijā kļuvis par divkārtējo Tadžikistānas šaha čempionātā uzvarētāju. 1972. gadā piedalījies PSRS šaha čempionāta pusfinālā Odesā. 1973. gadā piedalījies Taškentas šaha turnīrā. Tajā pašā gadā kļuvis par pirmo kazahu šahistu, kas saņēmis PSRS sporta meistara nosaukumu šahā. Divas reizes piedalījies PSRS komandu šaha čempionātā, kurā 1972. gadā Tadžikistānas komandas sastāvā uzvarējis individuālajā vērtējumā pie sava galdiņa. Piedalījies arī 1975. gada Latvijas šaha čempionātā, kurā ieņēmis 12. vietu.

Pēdējos gados vairāk pazīstams kā šaha treneris, kurš turnīros spēlē reti, tomēr 2015. gadā Almati piedalījies Centrālās Āzijas kausa izcīņā šahā.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of Tadzhikistan - 1972
2. ↑  Championship of Tadzhikistan - 1973
3. ↑  Semifinal of USSR's Championship - Odessa 10.8-6.9.1972
4. ↑  Memorial A.Khodzhaev- Tashkent 21.11-13.12.1973
5. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Championship :: Berik Anetbaev
6. ↑  Central Asia Cup 2015

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Polārā stacija «Misšalaurova»** (krievu: *Полярная станция «Мыс Шалаурова»*) ir slēgta Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāgā, Lielās Ļahova salas dienvidaustrumos Dmitrija Lapteva šauruma krastā 15 km no salas galējā austrumu punkta Šalaurova raga (nosaukts par godu Ustjugas tirgotājam Ņikitam Šalaurovam, kas pirmais atzīmēja salas krastus kartē). Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

Vēsture
-------

1928. gadā PSRS Zinātņu Akadēmija izveidoja **Ļahovskajas** ģeofizisko staciju Arktikas pētnieka un vēlākā rakstnieka Nikolaja Piņegina vadībā. Nākamajā gadā kuģis *Poļarnaja Zvezda*, ar kuru stacijai vajadzēja piegādāt pārtiku un jauno apkalpi, avarēja pie Buorhajas raga un Piņeginam ar pārējiem stacijas darbiniekiem ziemas laikā nācās patstāvīgi tikt līdz Jakutskai. Ekspedīcija vēlāk aprakstīta grāmatā «Polarlapsu zemē» (*В стране песцов*). Kopš 1934. gada stacija tiek saukta tagadējā vārdā. 1948. gada 19. maijā polārstacijas darbiniecei Fainai Kožurinai piedzima meita Anna, un tās tiek uzskatītas par Krievijā vistālāk ziemeļos notikušajām dzemdībām. Stacija slēgta 2004. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Полярная Почта. мыс Шалаурова
2. ↑  ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Пинегин Николай Васильевич
3. ↑  Слободянюк Игорь Юрьевич, Сухановский Алексей. Арктическая Россия: Росгидромет в высоких широтах[novecojusi saite]
4. ↑  «Книга рекордов России». Самые северные роды в России
5. ↑  «ОПИСАНИЕ МОРСКИХ ГИДРОМЕТСТАНЦИЙ И ПОСТОВ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 4. februārī. Skatīts: 2021. gada 4. februārī.