recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Rauma-Repola Oy*** bija Somijas kokapstrādes, metālapstrādes, meža tehnikas un kuģu būves uzņēmums. Dibināts 1952. gadā; 1990. gadā apvienojās ar *Yhtyneet Paperitehtaat*, izveidojot uzņēmumu *Repola*.

Vēsture
-------

*Rauma-Repola Oy* tika dibināts 1952. gadā, apvienojoties *Rauma-Raahe Oy*, *Repola-Viipuri Oy* un *Lahti Oy*. Visus trīs uzņēmumus bija izveidojusi *Kansallis-Osake-Pankki* bankas rūpniecības grupa. Pēc apvienošanās uzņēmums galvenās nozares bija kokrūpniecība (galvenokārt kokzāģētavas) un celulozes rūpniecība. Bez tam uzņēmumam bija metālapstrādes rūpnīca Raumā, kā arī kuģu būvētavas Raumā, Lovisā un Savonlinā.

1970. gadā *Rauma-Repola* ieguva Tamperē bāzēto metālapstrādes uzņēmumu *Lokomo Oy*. Tajā laikā *Lokomo* ražoja ekskavatorus, akmens drupinātājus, greiderus, celtņus un meža tehniku; lokomotīvju ražošana tad jau bija pārtraukta.

1972. gadā *Rauma-Repola* Mentiloto sāka būvēt naftas platformas. 1977. gadā tika nopirkti būvmateriālu ražotāji *Puukeskus Oy* un *Osakeyhtiö Mahogany*.
1982. gadā grupa nopirka papīra fabriku *Lohjan Paperi Oy*.

1983. gadā *Rauma-Repola* izveidoja atsevišķu meža grupu *Forest Machine Group*, kam pamatā bija *Lokomo* meža tehnikas ražotne; tā nopirka Zviedrijas uzņēmuma *Kockums* meža mašīnu operācijas. 1983. gadā tika izveidots meitas uzņēmums *Rauma-Repola Oceanics*, kas plašāk zināms kā PSRS pētniecisko dziļūdens aparātu *MIR* izgatavotājs.

1980. gados tika iegūti ventiļu ražotāji: Somijas *Neles Oy* un ASV *Jamesbury Inc*, ko 1988. gadā apvienoja kā *Neles-Jamesbury*; 1997. gadā tas kļuva par *Neles Controls*.

1987. gadā tika iegūts uzņēmums *Oy W. Rosenlew Ab*, vēlāk pārdodot daļu tā biznesa, paturot meža tehnikas un metālapstrādes operācijas. 
1987. gadā tika nopirkts Eiropas vadošais akmens drupināšanas iekārtu ražotājs *Bergaud*, kā arī *Nordberg UK*.
1988. gadā Pentile kokzāģētava Joensū beidza darbību.
1988. gadā *Rauma-Repola* meža tehnikas grupa tika pārdēvēta par *FGM*; tika iegūts Francijas uzņēmums *Cemet-Agrip*. 
1989. gadā *Rauma-Repola* nopirka ASV meža tehnikas ražotāju *Timberjack*, kā arī uzņēmumus *Nordberg Inc*, *Koehring* un *Peerless*. Laikā no 1988. līdz 1991. gadam tika iegūts Zviedrijas uzņēmums *Sunds Defibrator Industries AB*.
1990. gadā *Rauma-Repola FGM* tika pārdēvēts par *FMG Timberjack*.

1991. gada 1. janvārī *Rauma-Repola* apvienojās ar Somijas koksnes izstrādājumu ražotāju *Yhtyneet Paperitehtaat*, izveidojot uzņēmumu *Repola*, kas tajā laikā kļuva par lielāko uzņēmumu Somijā. 1991. gadā no tā atdalīja uzņēmumu Rauma, kas darbojās metālapstrādes un mašīnbūves jomā, tai skaitā meža tehnikas un kuģu būvē. *Repola* koncentrējās uz koksnes izstrādājumu ražošanu.

1995. gadā *Repola* apvienojās ar *Kymmene*, izveidojot uzņēmumu *UPM-Kymmene*.
Savukārt *Rauma* 1999. gadā apvienojās ar *Valmet*, izveidojot uzņēmumu *Metso*.

Atsauces
--------

1. ↑  The 1980’s - a time of great change and corporate acquisitions Archived 2011. gada 26. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Metso
2. ↑  The late 1990's - Metso is born Archived 2013. gada 3. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. Metso
**Dienvidamerikas īssejas lāči** (latīņu: *Arctotherium*) ir lāču dzimtas (*Ursidae*) izmirusi, aizvēsturiska skrienošo lāču (*Tremarctinae*) ģints. Tie ir tuvi radinieki īssejas lāčiem (*Arctodus*) no Ziemeļamerikas. 
Zinātnieki ir definējuši, ka Ziemeļamerikas īssejas lāčus jeb īssejas lāči (*Arctodus*) un Dienvidamerikas īssejas lāči (*Arctotherium*) kopā veido īssejas lāču cilti. Līdz šim *Arctotherium* fosilijas ir atrastas tikai Dienvidamerikā. Senākie kauli, kas atrasti Argentīnā, ir no pleistocēna, un tie ir apmēram miljons gadus veci. Dienvidamerikas ziemeļu reģionu (Venecuēlas) lāču fosilijas ir jaunākas, tikai no vēlā pleistocēna. Ir pamats domāt, ka Dienvidamerikas centrālās daļas īssejas lāči bija senāki, un no šī reģiona tie izplatījās pa visu Dienvidameriku. Ir zināms, ka visi zvēri, arī plēsēji Dienvidamerikā ienāca no Ziemeļamerikas, tādēļ ir pamats domāt, ka īssejas lāču priekštecis Dienvidamerikā ir ienācis daudz senāk, nekā ir datētas vecākās Dienvidamerikas īssejas lāču fosilijas.

Sistemātika
-----------

* † ģints Dienvidamerikas īssejas lāči (*Arctotherium*)
	+ † suga Argentīnas īssejas lācis (*Arctotherium latidens*)
	+ † suga Brazīlijas īssejas lācis (*Arctotherium (Pararctotherium) brasiliensis*)
	+ † suga Buenosairesas lācis (*Arctotherium bonariensis*)
	+ † suga *Arctotherium vetustum*
	+ † suga *Arctotherium tarijense*

Atsauces
--------

1. ↑  «IngentaConnect A Blancan (Pliocene) short-faced bear from El Salvador and its im». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 4. jūnijā. Skatīts: 2009. gada 21. augustā.
2. ↑  Consejo Nacional De Investigaciones Cientificas Y Tecnicas[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

*
**Francis Ādams Feihtners** (vācu: *Franz Adam Veichtner (Feichtner)*, itāļu: *Adamo Veichtner*, 1741-1822) bija vācu apgaismības perioda vijoļnieks un komponists, Kurzemes hercoga galma kapelmeistars Jelgavā (1765-1795).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1741. gada 10. februārī Rēgensburgā, kur viņa tēvs Johans Georgs Feihtners bija vijoļu izgatavotājs. Mācījās Rēgensburgas jezuītu kolēģijā, pēc tam pie muzikologa Jozefa Rīpela. Turpināja mācīties vijoļspēli pie Franča Bendas (*Franz Benda*) Potsdamā. 

1763. gadā saņēma uzaicinājumu spēlēt Krievijas impērijas diplomāta Hermaņa Kārļa fon Keizerlinga kapellā Pēterburgā un Kēnigsbergā (1763-1764). 1765. gadā nākamais Kurzemes hercogs Pēteris Bīrons viņu uzaicināja kļūt par galma kapelmeistaru Jelgavā, kur viņš vienlaicīgi bija arī mūzikas skolotājs. 
Šeit tapa ne tikai viņa daudzās dziesmuspēles galma teātra vajadzībām, mielastu mūzika (*Tafelmusiken*), bet arī kantātes, himnas un apmēram 60 simfonijas hercoga orķestrim, no kurām iespieda tikai nedaudzus skaņdarbus (1770. gadā Jelgavā četras simfonijas, 1771. gadā pie Hartknoha Rīgā *Simphonie russienne* un 1775. gadā 1. vijoļkoncertu).

1785. gadā Feihtners kopā ar hercoga galmu, iespējams, devies uz Itāliju, kur koncertējis Milānā un citās pilsētās. Pēc Kurzemes hercogistes pievienošanas Krievijas impērijai viņš devās uz Pēterburgu, kur bija ķeizariskās kapellas kamermūziķis (*Kammermusiker des kais. Kapelle*) un operas koncertmeistars (1798-1820). Mūža nogali pavadīja Jelgavā un pie sava dēla Klīves mežniecībā (*Forstei Kliewenhof*).

Miris 1822. gada 3. martā Klīves muižā (*Klievenhof*), tagadējā Valgundes pagastā.

Darbi
-----

F. Feihtnera divi divertismenti orķestrim (titullapa).
### simfonijas

* *Symphonie Russienne* ("Krievu simfonija", 1771)

### komiskās operas

* *Cephalus und Prokris* (1779)
* *Cyrus und Cassandana* (1784)
* *Scipio* (1778)

### oratorija

* *Erste Feier der Himmelfahrt Jesu (1787)*

### garīgā mūzika

* *Te Deum Laudamus* (1818)
* *Hymne an Gott* (1787)

### kamermūzika

* sonāte vijolei un čellam (1797)
* stīgu kvartets Op. 3 (1802)
* fantāzija vijolei un ģenerālbasam (*violon-basse*) Op. 7 (1815)
* sonāte vijolei un ģenerālbasam Op. 8 (1815)
* *Air Russe Varie et Caprice* Op. 9 (1815)

### koncerti

* koncerts vijolei ar orķestri (1771)
* koncerts obojai ar orķestri

Literatūra
----------

* Helmut Scheunchen. *Franz Adam Veichtner, 1741-1822: Stationen eines Musikerlebens: Regensburg, Potsdam, Königsberg, Mitau, Sankt Petersburg: ein Lebensbild zum 250. Geburtstag*. Esslingen/Burg Stettenfels, 1991

Atsauces
--------

1. ↑  Kulturportal West-Ost[novecojusi saite]
2. 1 2 3  «Literatūra.lv: Francis Ādams Feihtners». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 2. jūnijā. Skatīts: 2021. gada 1. jūnijā.
3. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
4. ↑  Līga Landsberga. Klīves muiža (Klīvmuiža, Klievenhof)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 69731377
* LCCN: n92031525
* ISNI: 0000 0001 0984 550X
* GND: 11908029X
* NKC: xx0192914

 |

 |
Mājas fasāde
**Frīdas Kalo muzejs** (spāniski: *Museo Frida Kahlo*), tā kobaltzilo sienu dēļ pazīstams arī kā **Zilā Māja** (*La Casa Azul*), ir vēsturiska muzejmāja un mākslas muzejs, kas veltīts meksikāņu mākslinieces Frīdas Kalo dzīvei un darbībai. Tas atrodas *Colonia del Carmen*, *Coyoacan* apkaimē Mehiko. Ēka ir Kalo dzimšanas vieta un arī mājas, kur viņa uzauga un daudzus gadus dzīvoja kopā ar vīru Djego Riveru, kā arī vēlāk nomira vienā no augšstāva istabām. 1958. gadā Djego Rivera ziedoja namu un tā saturu muzeja izveidei par godu Frīdai. 

Muzejā atrodas Frīdas Kalo, Djego Riveras un citu mākslinieku mākslas darbu kolekcija, kā arī pāra Meksikas tautas mākslas darbi, spāņu izcelsmes artefakti, fotogrāfijas, piemiņlietas, personīgās mantas u.c. Kolekcija ir izstādīta uz mājas sienām, kuru izskats ir saglabāts tāds, kāds tas bija 1950. gados. Mūsdienās šis ir populārākais muzejs *Coyoacan* apkaimē un visvairāk apmeklētais muzejs Mehiko.
**Lakšadvīpu jūra** (hindi: लक्षद्वीप सागर, tamilu: இலட்சத்தீவுக் கடல்), arī **Lakadivu jūra** (angļu: *Laccadive Sea*), ir Indijas okeānam piederīga jūra Indijas dienvidu piekrastē, starp Indiju, Lakšadvīpu salām, Maldivu salām un Šrilanku. Tālākais dienvidu punkts — Adu atols Maldivu salu dienvidu daļā. Ar Bengālijas līci savieno Polka šaurums.

Vidējais dziļums — 1 929 m, ūdens virsējā slāņa temperatūra 25 - 28 °C. Ūdens virsējā slāņa sāļums 34 - 35,5‰, lielāks sāļums dienvidu daļā. Daudz koraļļu rifu, ļoti bagāta ar zivīm, galvenā Indijas zvejniecības vieta. Indijas Lakšadvīpu jūras piekrasti sauc par Malabaras krastu. Malabaras krasta ziemeļu daļa jau atrodas Arābijas jūras piekrastē.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lakšadvīpu jūra***.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Indijas okeāna jūras |
| --- |
|  |
| 
* Andamanu jūra
* Arābijas jūra
* Bengālijas līcis
* Lakšadvīpu jūra
* Persijas līcis
* Sarkanā jūra
* Timoras jūra

 |
|  |
| Antarktīdas piekraste | 
* Deivisa jūra
* Kosmonautu jūra
* Mosona jūra
* Sadraudzības jūra

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315527272

 |

 |
**Maskarēnu paradīzes mušķērājs** (*Terpsiphone bourbonnensis*) ir monarhmušķērāju dzimtas putns un viena no sešpadsmit sugām paradīzes mušķērāju ģintī.

Maskarēnu paradīzes mušķērājs dzīvo tropu mežos Maurīcijā un Reinjonā.

Izskats
-------

Maskarēnu paradīzes mušķērāja tēviņš
Ķermeņa garums ir 15—20 cm. Tēviņiem galva metāliski zila, spārni rūsgani. Krūtis un pavēdere liegi pelēcīgi. Knābis gaiši zils, tā gals tumšs. Atšķirībā no lielākās daļas citu paradīzes mušķērāju, Maskarēnu sugas tēviņiem iztrūkst izteikti garās centrālās astes spalvas.

Mātītes mazākas, to ķermeņa apspalvojums mazāk spilgts.

Maurīcijas pasuga nedaudz lielāka un tumšāka. Tēviņu zilās galvas mirdzums šai formai izteiktāks par Reinjonas pārstāvjiem un stiepjas līdz pakausim.

Izplatība
---------

Apdzīvo Reinjonu un Maurīciju Indijas okeānā. Reinjonā paradīzes mušķērājs ir diezgan bieži sastopams, kamēr Maurīcijā mītošā pasuga ir daudz retāka.

Barība
------

Pārtiek no dažādiem kukaiņiem, kurus medī vienatnē. Reinjonā barojas arī grupās kopā ar Reinjonas pelēkajiem briļļuputniem.

Sistemātika
-----------

Maskarēnu paradīzes mušķērājam ir 2 pasugas:

* Reinjonas pasuga (*T. b. bourbonnensis*) — izplatīta Reinjonā;
* Maurīcijas pasuga (*T. b. desolata*) — sastopama Maurīcijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Avibase - the world bird database: Mascarene Paradise-Flycatcher
2. 1 2 3  Handbook of the Birds of the World: Mascarene Paradise-flycatcher
3. ↑  The Native Plants and Animals of Mauritius. The Mauritian Wildlife Foundation. ISBN 978-999493802-5, page 10
4. ↑  «African Bird Club. Working for birds and conservation in Africa: MascareneParadiseFlycatcher». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 22. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 25. aprīlī.
5. ↑  The IUCN Red List of Threatened Species: *Terpsiphone bourbonnensis*
Lalemāna fjords
**Lalemāna fjords** (franču: *Fiord Lallemand*, angļu: *Lallemand Fjord*) ir ap 55 km garš un līdz 23 km plats Belinshauzena jūras līcis Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē Antarktīdā. Līci norobežo Erousmaitas pussala rietumos un Lubē krasts austrumos. Sākas no Šarpa glečera pie Erousmaitas pussalas pamatnes dienvidos un ieplūst Kristela šaurumā ziemeļos. Krasta līnija stipri izrobota, daudz nelielu saliņu. Līcī ieplūst vairāki ledāji.

Līci 1909. gada janvārī atklāja franču antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un nosauca par godu franču ģeogrāfam Šarlam Lalemānam *(Charles Lallemand)*.[1] No 1956. līdz 1959. gadam Detaija salā līča ziemeļu galā darbojās britu polārstacija Detaijailenda.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Lalemāna fjords
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer[novecojusi saite]

Koordinātas: 67°06′S 66°42′W﻿ / ﻿67.100°S 66.700°W﻿ / -67.100; -66.700
**Emīls (Emanuels) Braginskis** (krievu: *Эмиль (Эммануэль) Вениаминович Брагинский*; dzimis 1921. gada 19. novembrī, miris 1998. gada 26. maijā) bija ebreju izcelsmes padomju un krievu dramaturgs un scenārists, Krievijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1976), PSRS Valsts prēmijas ieguvējs (1977).

Kā scenārists debitējis 1955. gadā, sarakstījot scenāriju filmai "Kvadrātā 45". Kopš 1963. gada sadarbojies ar Eldaru Rjazanovu. Viņu pirmais darbs bija filma "Sargies auto!". Kopā ar Rjazanovu sarakstīja scenārijus tādām filmām kā "Neticamie itāļu piedzīvojumi Krievijā", "Veči laupītāji", "Likteņa ironija jeb Vieglu garu!", "Dienesta romāns", "Garāža", "Stacija diviem" un "Aizmirsta melodija flautai". Rakstīja scenārijus Rīgas Kinostudijas filmām "Zvejnieka dēls" un "Kad lietus un vēji sitas logā". Sarakstīja arī vairākas lugas.

Miris 1998. gada 26. maijā, apbedīts Maskavā Vagaņkovas kapsētā.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
**Emīls Fredriks Fiks** (zviedru: *Emil Fredrik Fick*; dzimis 1863. gada 18. jūlijā, miris 1930. gada 20. februārī) bija zviedru paukotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē un 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās.

Fiks 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti, kur piedalījās tikai pirmās kārtas posmā. Savukārt 1906. gada neoficiālajās spēlēs viņš startēja divās paukošanas disciplīnās — paukošanā ar floreti un paukošanā ar špagu. Šajā reizē viņš labāko rezultātu ieguva paukošanā ar špagu, kur aizcīnījās līdz pusfinālam.

Atsauces
--------

1. ↑  «Emil Fick». Olympedia. Skatīts: 2022. gada 14. jūnijs.
2. ↑  «Emil Fick». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 14. jūnijs. Skatīts: 2022. gada 14. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

* Emīls Fiks (*Olympics* profils) (angliski)
* Emīls Fiks (*Olympedia* profils) (angliski)
* Emīls Fiks (*Sports Reference* profils) (angliski)
**Cepļa dolomīta atsegums** ir ģeoloģiskais dabas piemineklis Aizkraukles novadā Daugavas ielejas dabas parka teritorijā. Izvietojies Daugavas labajā krastā 2,5 km lejpus Pļaviņu HES aizsprosta Aizkraukles pagasta un Aizkraukles pilsētas teritorijā. Dabas pieminekli veido divi lielāki un virkne sīkāku dolomīta atsegumu, kā arī avoksnāji un avoti. Galvenais atsegums ir aptuveni 20 m garš un līdz 4 m augsts. Otrs lielāks atsegums atrodas nelielā pamestā karjerā senlejas nogāzes augšdaļā. Atsegumi ir veidojušies leduslaikmeta noslēgumā ledāja kušanas ūdeņiem iegraužoties zem ledāja vāka esošajos iežos un ir Daugavas svītas augšējās pasvītas hipostratotips.

Kopš 1962. gada aizsargājams dabas piemineklis 10,15 ha platībā. Dabas pieminekļa rietumu daļa tiek apsaimniekota kā dabas tūrisma teritorija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Aizkraukles dolomīta atsegums». *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 28. lpp.
2. ↑  Ģeoloģiskais dabas piemineklis Cepļa dolomīta atsegums. MK 175. noteikumu piel. Nr. 1[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Dabas aizsardzības pārvalde, Cepļa dolomīta atsegums
**Cigoriņi** (latīņu: *Cichorium*) ir kurvjziežu dzimtas augu ģints. Tās dabiskais izplatības areāls ir Makaronēzijā, no Āfrikas tropu reģiona ziemeļiem-ziemeļaustrumiem līdz Arābijas pussalai, Eiropā un līdz Vidusāzijai un Himalaju rietumiem. Ģints ietver divas kultivētas sugas, ko tautā parasti sauc par cigoriņiem vai endīvijām, kā arī vairākas savvaļas sugas. Cigoriņi ir viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar veselām līdz šķeltām lapām. Ziedkopas ir gandrīz nosēdušās zaru makstīs. Ziedi ir zili vai violeti, retāk rozā vai balti.

Īstā endīvija (*Cichorium endivia*) tiek audzēta to ēdamo lapu dēļ. Parastais cigoriņš (*Cichorium intybus*) tiek audzēts sakņu dēļ, kuras izmanto kā kafijas aizstājēju, līdzīgi kā pieneņu kafiju.

Cigoriņus uzturā izmanto arī dažu zvīņspārņu kāpuri, tostarp *Xestia c-nigrum*, *Agrotis segetum,* un Diasemia reticularis.

Sugas
-----

Ģintī ir akceptētas šādas sugas:

* *Cichorium bottae* Deflers
* *Cichorium calvum* Sch.Bip.
* *Cichorium endivia* L.
* *Cichorium glandulosum* Boiss. & A.Huet
* *Cichorium intybus* L. — Parastais cigoriņš
* *Cichorium pumilum* Jacq.
* *Cichorium spinosum* L.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Cichorium L. | Plants of the World Online | Kew Science». *Plants of the World Online* (angļu). Skatīts: 2023-01-08.
2. ↑  «BG Flora.eu». *bgflora.eu*. Skatīts: 2023-01-08.
3. ↑  Robinson, Gaden S.; Ackery, Phillip R.; Kitching, Ian J.; Beccaloni, George W.; Hernández, Luis M. (2010), «CATERPILLAR HOSTPLANTS DATABASE - The natural History Museum». *www.nhm.ac.uk*. Skatīts: 2023-01-08.
***Anthracaris*** ir *Pygocephalomorpha* kārtas un *Pygocephalidae* dzimtas izmirušu augstāko vēžu ģints. Šo ģinti 1962. gadā aprakstīja Harolds Kellijs Bruks, pamatojoties uz Fildinga Mīka un Amosa Vortena aprakstīto sugu *Anthrapalaemon gracilis* no Ilinoisas (ASV) karbona nogulumiem. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, karbona perioda otrajā pusē, Ziemeļamerikā. *Anthracaris* ir monotipiska ģints, kuru pārstāv tikai viena suga *Anthracaris gracilis*.

Apraksts
--------

Karapakss ir ar aknu un kuņģa dzelkšņiem. Kakla rieva vidū strauji noliecas uz aizmuguri. Mātītēm uz pēdējā krūšu sternīta ir liela spermas uzglabāšanas kamera, bet oostegīti nav konstatēti. Anthracaris mutes orgānu izvietojums ir līdzīgs *Mamayocaris jaskoskii*, t.i. aiz lielām gnatopodveidīgām maksillām seko divas žokļkājas. Telsona pamatne ir plata; tā platums strauji samazinās sānu furkālo daivu piestiprināšanās vietās. Telsonam ir tikai viens furkālo daivu pāris.

*Anthracaris*, domājams, vairāk dzīvoja saldūdens fācijā, atšķirībā no *Mamayocaris*, kas vairāk apdzīvoja jūras fāciju.

Atsauces
--------

1. ↑  Schram, Frederick R. The Mazon Creek caridoid Crustacea / Fieldiana. Geology ; v. 30, no. 2, Field Museum of Natural History, 1974. 29-30.lpp.
**Melitskābe** (benzolheksakarbonskābe, C6(COOH)6) ir aromātiskā karbonskābe ar sešām karboksilgrupām. Tīra melitskābe ir bezkrāsaina, kristāliska viela (adatveida kristāli no etanola). Viegli šķīst ūdenī un spirtā.

Vēsture
-------

Melitskābi ieguva vācu ķīmiķis Martins Heinrihs Klaprots 1799. gadā no minerāla melīta jeb medusakmens (melitskābes alumīnija sāls kristālhidrāta Al2[C6(COO)6]·18H2O).

Atrašanās dabā
--------------

Atrodama minerāla melīta veidā.

Iegūšana
--------

Var iegūt no dabiskā melīta, karsējot to kopā ar amonija karbonātu. Radušos melitskābes amonija sāli atdala no alumīnija hidroksīda nogulsnēm un pārvērš par svina sāli, kuru sadala ar sērūdeņradi, iegūstot tīru melitskābi.

Sintētiski iegūst, oksidējot heksametilbenzolu (to savukārt iegūst, trimerizējot dimetilacetilēnu).

Vislabāk melitskābi iegūt no grafīta, kokogles vai amorfā oglekļa), oksidējot tos ar slāpekļskābi vanādijskābes vai sudraba nitrāta klātienē. Kā starpprodukts veidojas dzeltena amorfa viela, ko sauc par **grafītskābi** (tā ir dažādu grafīta šķelšanas produktu maisījums, adsorbēts uz neizmainīta grafīta).

Melitskābes veidošanās, oksidējot grafītu, vēl pirms rentgenstruktūranalīzes pielietošanas bija pierādījums tam, ka oglekļa atomi grafītā izvietoti sešstūra gredzenu veidā.

Īpašības
--------

Melitskābes trianhidrīda struktūrformula
Karsējot melitskābe sadalās par CO2 un piromelitskābes anhidrīdu.

Karsējot kopā ar acetilhlorīdu 120 °C temperatūrā, veidojas melitskābes trianhidrīds - savdabīgs eksotisks oglekļa oksīds ar formulu C12O9.

Ar nātrija amalgamu melitskābi var viegli reducēt līdz heksahidromelitskābei.

Atsauces
--------

1. ↑  Пауль Каррер. *Курс органической химии*. Ленинград: Государственное научно-техническое издательство химической литературы, 1960, 656. lpp. (krieviski)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās aromātiskās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Benzoskābe
* Toluilskābes
* Feniletiķskābe
* Kanēļskābe
* Ftalskābe
* Naftalskābe
* Melitskābe
* Salicilskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4285329-1

 |

 |
**Litlamerika** (angļu: *Little America* — 'mazā Amerika') bija ASV vasaras polārstaciju sērija Antarktīdā uz Rosa šelfa ledāja pie Vaļu līča.

Stacija **Litlamerika I** tika ierīkota 1929. gada janvārī un darbojās 14 mēnešus. Stacija tika ierīkota kā amerikāņu polārpētnieka Ričarda Bērda ekspedīcijas bāzes nometne. Tika veiktas vairākas ekspedīcijas ar lidmašīnām, suņu pajūgiem un sniegamobiļiem. No Litlamerika I stacijas 1929. gada 29. novembrī tika veikts pirmais lidojums uz Dienvidpolu.

Stacija **Litlamerika II** tika ierīkota 1934. gadā virs pirmās stacijas, jo, ekspedīcijai ierodoties, atklājās, ka vecā stacija ir aprakta ar 7 m biezu sniega kārtu. Stacijā tika ierīkota radiostacija, kinoteātris un kūts četrām govīm. Dažām no vecās stacijas ēkām tika ierīkota pieeja ar tuneļu palīdzību. Ledāja fragments, uz kura atradās stacija, uz īsu brīdi atdalījās no šelfa ledāja, bet vēlāk ledāja veselums atjaunojās.

**Litlamerika III** vai **Vestbeisa** (*West Base*; pretēji Īstbeisai Stoningtonas salā) tika ierīkota 1940. gadā 6 jūdzes uz ziemeļiem no vecās bāzu vietas. Ledus gabals, uz kura atradās stacijas paliekas, 1963. gadā atdalījās no šelfa ledāja un tika aiznests jūrā.

**Litlamerika IV** tika ierīkota 1946. gadā. Tā darbojās kā daļa no operācijas "Highjump".

**Litlamerika V** tika ierīkota 1956. gada 3. janvārī 30 jūdzes uz austrumiem Kainana līča krastā Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros. Slēgta 1959. gada 19. janvārī. Stacijas paliekas kopā ar aisbergu B-9 tika aiznestas jūrā 1987. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Eugene Register-Guard*. June 8, 1963
2. ↑  «Ronne Family Antarctic Explorers. East Base, Stonington Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 18. martā.
3. ↑  IGY and the beginning
4. ↑  «South Pole Station--the first 10 years». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 6. martā. Skatīts: 2012. gada 2. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Litlamerika***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Amerikas Savienoto Valstu polārstacijas Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis |
| --- |
|  |
| Vissezonas stacijas | 
* Amundsenskota-Sautpola
* *Bērda*
* *Eitsa*
* *Elsvērta* Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis/Valsts karogs: Argentīna
* *Helita* Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis/Valsts karogs: Jaunzēlande
* *Īstbeisa*
* *Litlamerika*
* Makmerdo
* Pālmera
* *Plato*
* *Saipla*
* *Vilksa* Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis/Valsts karogs: Austrālija

 |
|  |
| Vasaras stacijas un nometnes | 
* AGAP Sautfīlda
* Bērdkampa
* *Broktona*
* Keipširefa
* *Litlrokforda*
* *Neptuna*
* Pīterlenī
* *S2*
* Saipldoma
* WAIS Divaida

 |

 |
**Biopsija** medicīnā ir audu parauga noņemšana diagnostiskos nolūkos. Iegūto materiālu analizē, lai apstiprinātu aizdomas par noteiktu patoloģiju. To veic, izmantojot speciālu aspirācijas adatu, punkcijas adatu, izgriežot vai nokniebjot audu gabaliņus, veicot uztriepes. Šī metode tiek plaši izmantota onkoloģijā, neiroloģijā, hepatoloģijā u.c. 
Biopsija parasti tiek veikta ar vietējo anestēziju vai vispārējo narkozi.

Iespējamās biopsijas komplikācijas ir asiņošana, malignizācija (izmeklējamā orgāna šūnu ļaundabīga pārveidošanās, pārtapšana par audzēja šūnām) un vēža šūnu diseminācija
(slimības procesa izplatīšanās pa asinsrites un limfātisko sistēmu) retos gadījumos[1][2]. 

Dažu orgānu (bronhu, zarnu, dzemdes, olnīcu, urīnpūšļa) biopsija tiek veikta endoskopijas laikā. 
Ķirurģiskā (ekscīzijas) jeb vaļējā biopsija notiek diagnostiskas operācijas laikā. Analīze tiek veikta nekavējoties un tās rezultāts nosaka, vai ir vērts turpināt operāciju.

Terminu 'biopsija' pirmo reizi pielietoja franču ārsts Ernests Anrī Benjē (*Ernest Henri Besnier*) 1879. gadā[3][4].

Atsauces
--------

1. ↑  Dissemenation of tumour cells from fine needle biopsy. 1989.
2. ↑  Journal of Cancer Research and Therapeutics. 2005.
3. ↑
4. ↑  Besnier E. Études nouvelles de dermatologie. Gazette hebdomadaire de médecine et chirurgie 1879.
**Povils Tautvaišs** (lietuviešu: *Povilas Tautvaišas*, angļu: *Paul Tautvaisas*; 1916. gada 6. maijs Mažeiķi — 1980. gada novembris Čikāga) bija Lietuvas un ASV šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gadu beigās bijis viens no Lietuvas vadošajiem šahistiem. 1937. un 1938. gadā piedalījies Lietuvas šaha čempionātu finālos, kuros abos ierindojies pirmajā desmitniekā. 1941. gadā dalījis 4.-5. vietu Lietuvas šaha čempionātā.

Pārstāvējis Lietuvas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1939. gadā;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā, Sarkanai armijai tuvojoties Lietuvai, devies uz Vāciju. 1948. gadā piedalījies Vācijas šaha turnīros: Eslingenē dalījis 3.-5. vietu, bet Oldenburgā kļuvis par turnīra uzvarētāju.

1949. gadā pārcēlies uz ASV. Gadu nodzīvojis Bostonā, bet vēlāk pārvācies uz Čikāgu. Bijis daudzkārtējais Čikāgas un Ilinoisas štata šaha čempionātu uzvarētājs. 1956. gadā Detroitā dalījis 2.-3. vietu Savelija Tartakovera piemiņas turnīrā. 1957. gadā Milvoki turnīrā *New Western Open* dalījis 3.-5. vietu, bet 1958. gadā Milvoki turnīrā *North-Central Open* dalījis 2.-3. vietu. ASV šahistu aprindās bijis pazīstams kā *Vecais lapsa* (angļu: *The Old Fox*).

Atsauces
--------

1. ↑  «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Povilas Tautvaišas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 9. martā.
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Povilas Tautvaišas

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Kurzemes ģerbonis Ketleru dzimtas valdīšanas laikā (no Zībmahera kataloga, 1605).Ketleru dzimtas ģerboņa mūsdienu variants.
**Ketleru dzimtas ģerbonis** ir ģerbonis, kas simbolizēja piederību Ketleru dinastijai (katla kāsis), tās statusu, un ko kā savu simbolu izmantoja šai dzimtai piederīgie Kurzemes un Zemgales hercogi līdz 1737. gadam.

Ģerboņa apraksts un vēsture
---------------------------

1564. gadā Polijas un Lietuvas valdnieks Sigismunds Augusts piešķīra pirmajam Kurzemes un Zemgales hercogam Gothardam Ketleram ģerboni: četrdalīts lauks (sudrabs-zils-zils-sudrabs), kurā zilajos laukumos (otrais-trešais) katrā uz labo pusi pavērsies viens zelta alnis, bet sudraba laukumos (pirmais-ceturtais) katrā uz labo pusi pavērsies sarkans Sigismunda lauva ar šķeltu asti. Vairoga sirdī mazāks "sirds vairogs" (zelta), kurā ar sarkanu krāsu attēlota Ketleru dzimtu simbolizējoša ģerboņa figūra - katla kāsis (zobains rīks, kas ļāva regulēt katla pakāršanas augstumu virs uguns), - „senais" karaļa kronis un Sigismunda Augusta monogramma „AS". Vairogu vainago trīs kronētas hercoga *stīpķiveres*. Labās puses ķiverei ir *kleinods* ar hercoga kroni kronēta sarkana brieža torsa veidā; kreisās puses ķiverei ir *kleinods* ar karaļa kroni kronēta sarkana lauvas torsa veidā. Vidus ķiveres *kleinodā* ir divas zelta pāva spalvas un sarkans katla kāsis. Ģerboni ieskauj dalīts *lambrekens*, kurš labajā (galvenajā) pusē ir zelta un zils, bet kreisajā pusē — sudraba un sarkans.

Izmaiņas ģerbonī vēstures gaitā
-------------------------------

Stefana Batorija ģerbonis
1579. gadā Polijas karalis Stefans Batorijs hercoga Gotharda ģerboni mainīja, un piešķīra tam sirds vairogā papildu elementu no sava ģerboņa: vilka žokli ar trim zobiem. Bez tam vairogā pirmā un trešā lauka figūras tika pavērstas ar seju pret vairoga viduslīniju (ģeboņa diplomā lielākais elements tiek dēvēts par „aļņa priekšējo daļu").

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Visos oficiālajos ģerboņa aprakstos (tieši tas, nevis zīmējums, heraldikā ir noteicošais) heraldiskais dzīvnieks dēvēts par alni (vācu: *Elch*). Tomēr vēsturiski ģerboņa dažādos attēlojumos, ko lietojuši tā īpašnieki, biežāk tas zīmēts kā briedis ar tieviem, nevis alnim raksturīgajiem platajiem ragiem. 1903. gada *Heraldikas izstādē* anotācijā par Jelgavas "Academia Petrina" lielo zīmogu rakstīts, ka tajā „attēlots Zemgales alnis (*Elch*), kuru sauc arī par briedi (vācu: *Hirsch*)".
2. ↑  Gan katla kāsis, gan vilka žoklis ir "runājošie" ģerboņa elementi — heraldikas vēsturē bieži sastopamā uzvārdu «burtiskā vizualizācija» (Ketleru gadījumā katls, Batorija — vilks)

Literatūra
----------

* Lancmanis I. Heraldika. - Neputns, Rīga, 2007.

Ārējās saites
-------------

* Zībmahera ģerboņu katalogs (1605.)
Koordinātas: 54°45′21″N 163°58′03″W﻿ / ﻿54.75583°N 163.96750°W﻿ / 54.75583; -163.96750

**Šišaldins** (angļu: *Mount Shishaldin*, aleutu: *Sisagux̂*) ir vidēji aktīvs stratovulkāns ASV, Aļaskā. Atrodas Aleutu salu lielākās salas Unimakas vidienē, ir salas un visa arhipelāga augstākā virsotne. Vulkāna nosaukums cēlies no krieviskotas aleutu valodas nosaukuma *Sisagux̂* — ‘kalns, kas norādīja virzienu, kad apmaldījos’ formas *вулкан Шишалдина*. Vulkāna virsotni un nogāzes klāj sniegs un ledāji.

Izvirdumi
---------

Šišaldins ir viens no aktīvākajiem vulkāniem Aleutu salās, kur kopumā ir 57 vulkāni. Izvirdumi regulāri tiek novēroti kopš 19. gadsimta, bet ir ziņas par agrākiem izvirdumiem. Pēdējais izvirdums reģistrēts 2020. gada janvārī, kad pelnu mākonis pacēlās 8 km augstumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. Shishaldin

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šišaldins***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315165262
* LCCN: sh2008009111

 |

 |
**Ronalds Briedis** (dzimis 1980. gada 25. augustā Aizkrauklē) ir latviešu dzejnieks.

Biogrāfija
----------

R. Briedis uzaudzis Jēkabpilī, 1998. gadā beidzis Jēkabpils Valsts ģimnāziju. Latvijas Kultūras akadēmijā ieguvis bakalaura un maģistra grādu, studējis tās doktorantūrā. Strādājis par bibliotekāru Latvijas Kultūras akadēmijā, veidojis raidījumu "Bron-hīts" radio "NABA". Kopš 2001. gada viņš organizē Jauno autoru semināru, kopš 2003. gada vada Latvijas Rakstnieku savienības kultūras programmu "Literārā akadēmija". Latvijas Rakstnieku savienības un Latvijas Dramaturgu ģildes biedrs.

No 2004. līdz 2022. gadam izdoti četri R. Brieža dzejoļu krājumi. 2022. gadā pēc krājuma "Nulles summa" iznākšanas dzejnieks paziņo, ka viņa grāmatas uzskatāmas par tetraloģija "Oroboro" daļām. 

Dzejas publikācijas kopš 1997. gada. Par debijas dzejoļu krājumu saņēmis Dzejas dienu balvu (2004). Saņēmis arī Literatūras gada balvu par 2004. gada labāko debiju. Par dzejoļu krājumu "Karaoke" 2008. gadā saņēmis Ojāra Vācieša prēmiju. 
Ungārijā iznākusi R. Brieža dzejoļu izlase (2005). Atdzejojis no krievu un angļu valodas.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzeja

* *Asaru gāze* [dzeja]. Rīga: Neputns, 2004.
* *Karaoke* [dzeja]. Rīga: Neputns, 2008.
* *Zāles pret nemirstību* [dzeja]. Rīga: Neputns, 2016.
* *Nulles summa* [dzeja]. Rīga: Neputns, 2022.

### Dramaturģija

* *Lielās paslēpes* [luga]. Rīga: Zvaigzne ABC, 2004.

### Citās valodās

* *Slēptā kamera / Rejtett kamera*. Ungāru valodā atdzejojusi Liene Jūrmale. Szombathely: Nyugat-magyarországi Egyetem Uralisztikai Tanszék, 2005.

Atsauces
--------

1. ↑
**Viļkicka šaurums** (krievu: *пролив Вилькицкого*) ir jūras šaurums Ziemeļu Ledus okeānā Krievijā. Tas atdala Severnaja Zemļas arhipelāga Boļševikas salu ziemeļos no Taimiras pussalas dienvidos un savieno Karas jūru rietumos un Laptevu jūru austrumos. Šaurums ir ap 130 km garš un šaurākajā vietā 56 km plats, kuģojams. Viļkicka šaurums ir Ziemeļu jūras ceļa vistālāk ziemeļos esošais posms.

Šaurumā izvietojušās nelielās Heiberga salas, bet tā dienvidos atrodas Eirāzijas galējais ziemeļu punkts Čeļuskina rags.

Šaurumu pirmais caurkuģoja Ādolfs Nordenšelds 1878. gadā, bet viņš nezināja par Severnaja Zemļas esamību. Kā jūrasšaurumu to 1913. gadā atklāja Krievijas hidrogrāfiskā ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem *Taimir* un *Vaigač*. Šaurumam 1916. gadā tika piešķirts Krievijas troņmantinieka vārds un tas nosaukts par **Cesareviča Alekseja šaurumu** (*пролив Цесаревича Алексея*). 1918. gadā tas tika pārdēvēts ekspedīcijas vadītāja vārdā par **Borisa Viļkicka šaurumu** (*пролива Бориса Вилькицкого*), bet kopš 1954. gada tas tiek dēvēts tagadējā vārdā (kontradmirālis Boriss Viļkickis 1920. gadā emigrēja no Padomju Krievijas).

Šauruma dienvidos izvietojusies Misčeļuskinas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  ТОПОНИМИКА МОРЕЙ СОВЕТСКОЙ АРКТИКИ. 11. ОТ ТАЙМЫРСКОГО ЗАЛИВА ДО МЫСА ЧЕЛЮСКИН

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Viļkicka šaurums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Serhijs Hlaņs** (ukraiņu: *Сергій Володимирович Хлань*, dzimis 1972. gada 29. jūnijā Sņihurivkā, Mikolajivas apgabalā Ukrainā) ir ukraiņu politiķis, Hersonas apgabala radas deputāts, apgabala gubernatora padomnieks un bijušais Augstākās Radas deputāts. Petro Porošenko partijas "Eiropas Solidaritāte" (*Європейська солідарність*) biedrs.

Karjera
-------

No 1993. līdz 2004. gadam viņš strādāja par matemātikas skolotāju Mikolajivas 57. vidusskolā. Kopš 2000. gada viņš sāka nodarboties ar uzņēmējdarbību, nodibināja vairākus lauksaimniecības uzņēmumus, kurus 2010. gadā apvienoja agroindustriālajā kompleksā "ZlatoDar" ar centru Kahovkā, Hersonas apgabalā.

Darbība politikā
----------------

Augstākajā Radā viņš bija Agrārās politikas un zemes attiecību komitejas loceklis, galveno uzmanību pievērš meliorācijas sistēmu attīstībai. Ar pirmo likumprojektu izdevās aizliegt Kahovskas galvenā kanāla privatizāciju.

2015. gadā Kahovkā jaunievēlētās pilsētas domes sēdē Ukrainas tautas deputāts no Petro Porošenko bloka Serhijs Hlaņs ar desas luņķi meta partijas "Opozīcijas bloks" (*Опозиційний блок*) pilsētas domes deputātam Pavlo Fiļipčukam.

Viņš aģitēja pret prezidenta vēlēšanu uzvarētāju Volodimiru Zelenski, solot viņam impīčmentu.

Uzturoties Augstākajā Radā, viņa bagātība pieauga 300 reizes, ko Serhijs Hlaņs skaidroja ar papīra un elektroniskās deklarācijas atšķirību.

Izglītība
---------

1994. gadā absolvējis Mikolajivas Pedagoģisko institūtu kā matemātikas un fizikas skolotāju, 2012. gadā — Admirāļa Makarova Nacionālo Kuģubūves universitāti ar specialitāti organizāciju vadībā.

Privātā dzīve
-------------

Šķīries, audzina piecus bērnus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Хлань Сергій Володимирович — Біографія, Балотування, Фракції, Політична Агітація | ПолітХаб». *www.chesno.org* (ukraiņu). Skatīts: 2022-10-28.
2. ↑  «2015 у публічних бійках: кулаком, з ноги, водою». *BBC News Україна* (ukraiņu). 2015-12-25. Skatīts: 2022-10-28.
3. ↑   Якщо Зеленський стане президентом, то за два роки йому оголосять імпічмент - Хлань. Atjaunināts: 2022-10-28
4. ↑  «За час перебування у ВР Хлань збільшив свої статки майже у 300 разів». *Інформаційне агентство Українські Національні Новини (УНН). Всі онлайн новини дня в Україні за сьогодні - найсвіжіші, останні, головні.* (ukraiņu). Skatīts: 2022-10-28.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālais Facebook konts
* Oficiālais YouTube konts
**Atraugas** (latīņu: *eructatio*) ir kuņģa satura atvemšana mutē. To rašanās iemesls ir kuņģa slēdzējmuskuļu nepietiekamība kuņģa muskulatūras tonusa pazemināšanās dēļ. Nervozi cilvēki bieži vien maltītes laikā norij daudz gaisa, pēc kuras seko skaļas, reizēm pat nepārtrauktas gaisa atraugas. Parasti par atraugām samērā bieži sūdzas slimnieki ar gastrītu un kuņģa čūlu. Parasti atraugas pavada nepatīkama sajūta aiz krūšu kaula. Atraugas var izraisīt arī gāzētie dzērieni.

Atraugu diagnostiskā nozīme
---------------------------

Atraugu piegaršai arī ir diagnostiska nozīme, kas norāda uz kādu saslimšanu. Piemēram, atraugas ar vecu olu garšu mēdz būt pie pilorostenozes un kuņģa vēža, ar sviesta piegaršu mēdz būt pie gastrīta ar pazeminātu sekrēciju vai tumora, skābas atraugas pie hiperacīda gastrīta vai divpadsmitpirkstu zarnas čūlas. Diagnostikā svarīgs ir arī laiks, kad parādās atraugas pēc ēšanas. Visnozīmīgākās ir atraugas, kas rodas 8—12 stundas pēc ēšanas, tas norāda uz kuņģa iztukšošanās traucējumiem – pilora stenozi (spazmas vai audzēja dēļ).[1]

Atsauces
--------

1. ↑  Anatolijs Bļugers. *Populārā medicīnas enciklopēdija*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1984. 623. lpp.
**Džons Fedorovičs** (angļu: *John Fedorowicz*; dzimis 1958. gada 27. septembrī Ņujorkā) ir ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1986).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt 1972. gadā, kad televīzijas ekrānā vērojis Roberta Fišera un Borisa Spaska maču par Pasaules čempiona nosaukumu. Drīzumā sasniedzis savus pirmos panākumus, kad divas reizes pēc kārtas (1977, 1978) uzvarējis ASV junioru šaha čempionātos. 1980. gadā dalījis 1. vietu ASV atklātajā šaha čempionātā. 1984. gadā dalījis 3. vietu ASV šaha čempionātā. Šo panākumu atkārtojis arī 1987. gadā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Kannas (1987), Sesimbra (Portugāle, 1987), Ņujorkas atklātais šaha čempionāts (1989), Veikanzē (Nīderlande, 1990). 2003. gadā Sietlā dalījis 2. vietu ASV šaha čempionātā, kurā uzvarējis Aleksandrs Šabalovs.

Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1986, 1990). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1990) un bronzas (1986) medaļas;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 1989. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1979. gadā Fedorovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1986. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Pazīstams arī kā šaha žurnālists un šaha grāmatu autors par atklātņu teoriju.

Atsauces
--------

1. ↑  30th US Championship and World Championship Zonal; 1984
2. ↑  33rd US Championship; 1987
3. ↑  48th US Championship and US Women's Championship; January 9-18, 2003
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: John Fedorowicz
5. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: John Fedorowicz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16802285
* LCCN: no94020979
* ISNI: 0000 0000 4293 2528

 |

 |
**Sergejs Šedejs** (ukraiņu: *Сергій Олександрович Шедей*; dzimis 1940. gada 9. jūnijā, miris 2012. gada 26. novembrī) bija ukraiņu, agrāk padomju, šaha problēmists.

Pēc profesijas ģeofiziķis. No 1975. gada šaha treneris sporta skolā.

Šaha kompozīcija
----------------

Vairāku šaha kompozīcijai veltītu rakstu autors. Kopš 1955. gada bija publicējis apmēram 300 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 80 godalgas, tai skaitā 40 pirmās. Piecu PSRS individuālo čempionātu dalībnieks: 9. čempionāts (1969) — 2, 13. čempionāts (1981) — 3. vieta. No 1984. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Sergejs Šedejs**  
 *Medijs*, gggg**Mats 2 gājienos**
**Maldinājums:**

1. Lf2? (gājiena spaids)
1. ... Kc7[a] 2. De7#[A]
1. ... e5[b] 2. Dd8#[B]
bet 1. ...Kd7!
**Uzdevuma risinājums:**
1. Lh4! (gājiena spaids)
1. ... Kc7[a] 2. Dd8#[B]
1. ... e5 [b] 2. De7#[A]
1. ... Kd7 2. De7#/Dd8#

Bibliogrāfija
-------------

Сергей Шедей, Семен Губницкий, Михаил Хануков. *Полный курс шахмат. 64 урока для новичков и не очень опытных игроков* (krievu). Фолио, 2006. ISBN 966-03-0567-2.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 493. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  «Умер Шедей Сергей Александрович» (krievu). Шаховий клуб «Пішак». 2012-11-26. Skatīts: 2018-02-01.
3. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 1. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Sergeja Šedeja šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
|  |
| --- |
|  BA-10 |
| BA-10 |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 4 clv. |
| Garums | 4,45 m |
| Platums | 2,10 m |
| Augstums | 2,47 m |
| Masa | 5,1 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas | 4 – 10 mm |
| Pamatbruņojums | 45 mm lielgabals (20K)(49 lādiņi) |
| Sekundārais bruņojums | 2x 7,62mm DT-29 ložmetējs (2079 patronas) |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | GAZ-MM 50 zs (37 kW) |
| Ātrums uz ceļa | 52 km/h |
| Jauda/masa | 9,8 zs/t |
| Maks. attālums | 260 km (pa ceļiem),200 km (pa beczeļiem) |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***BA-10*** |

**BA-10** bija 1930. gadu Padomju Savienības vidējās klases bruņuautomobilis. 

Bruņuautomobilis tika veidots uzlabojot bruņuautomobili BA-3. Izveide notika 1938. gadā Ižorskas rūpnīcas konstruktoru birojā. BA-10 komplektācijā ietilpa ātri uzliekamas "Overoll" tipa kāpurķēdes. Sērijveida ražošana tika uzsākta 1938. gadā un turpinājās līdz 1944. gada septembrim. Ražošana tika pārtraukta sakarā ar bruņuautomobiļa vājajām kaujas spējām. Kopā tika izgatavoti 3291 bruņuautomobiļi BA-10, kas padarīja to par visvairāk izgatavoto vidējo bruņuautomobili un visvairāk izgatavoto Padomju Savienības bruņuautomobili laikā pirms Otrā pasaules kara. BA-10 tika izmantots Halhingolas kaujās, Ziemas karā un visa Otrā pasaules kara garumā. Zināmu daudzumu BA-10 bruņuautomobiļu eksportēja uz MTR, turklāt vairāki desmiti šo bruņuatomobiļu nonāca Somijas (vismaz 24), Vācijas un citu Ass valstu rīcībā kā kaujas trofejas.

Versijas
--------

* BA-10
* BA-10M — papildus degvielas tvertnes, novietotas uz riteņu arku plauktiem.

Līdz mūsdienām saglabājušies
----------------------------

Vienīgais BA-10 eksemplārs, kurš saglabājies līdz mūsdienām atrodas Somijā, Parolas Tanku muzejā.
**Lakūna** (no latīņu: *lacūna* — ‘dobums, caurums’) valodniecībā ir apzīmējums izlaidumam, kas mērķvalodas tekstā radies avottekstā lietotā vārda atbilsmes trūkuma dēļ.[1]

Terminoloģija
-------------

Lietuviešu filoloģe Regīna Kvašīte (*Regina Kvašytė*) salīdzina lietuviešu terminus *neekvivalentine leksika*, *beekvivalentė leksika* ar latviešu *lakūna* un *kultūraizguvums* un krievu *лакуны*, *безэквивалентная лексика*.[2] Autore iztirzā dažādu tautu atšķirīgās reālijas un šo atšķirību nesavietojamību tulkošanā. Piemēram, vārds "Jāņu siers" lietuviski tiktu "tulkots" kā *sūris su kmynais* ("siers ar ķimenēm").

Atsauces
--------

1. ↑  «Akadēmiskā terminu datubāze AkadTerm». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2011. gada 3. novembrī.
2. ↑  Kvašytė, Regina (2008). Tautinių realijų pavadinimai lietuvių ir latvių kalbose. Факультет филологии и искусств
Санкт-Петербургского государственного университета. 27.—28. lpp.. lpp. Arhivēts no oriģināla 2016. gada 5. Marts. Atjaunināts: 2011. gada 3. novembrī.
**Georgs Reinholds Gustavs fon Engelharts** (vācu: *Georg Rheingold Gustav von Engelhardt*, krievu: *Егор Антонович Энгельгардт*; dzimis 1775. gada 12. augustā, miris 1862. gada 15. janvārī) bija Rīgā dzimis Krievijas Impērijas valsts un pedagoģiskais darbinieks. Bija Carskoje Selo liceja direktors (no 1816. līdz 1823. gadam) t.i. laikā, kad liceju absolvēja Aleksandrs Puškins.

Skolā gāja privātā pansijā Sanktpēterburgā. No 16 gadu vecuma dienēja armijā. Strādāja pie Grigorija Potjomkina, vēlāk Platona Zubova kancelejā. No 1796. gada darbā arlietu kolēģijā. No 1801. gada valsts sekretāra palīgs Valsts padomē. 1811. gadā tika iecelts par Pēterburgas pedagoģijas institūta direktoru. No 1816. līdz 1823. gadam bija Carskoje Selo liceja direktors. Bija labi ieredzēts audzēkņu vidū, pēc mācībām ar viņiem satikās, tomēr Engelhartam neizveidojās kontakts ar slavenāko liceja audzēkni - Puškinu, kuru Engelharts uzskatīja par "vieglprātīgu" (krievu: *повеса*).

Engelharts publicēja apcerējumus par ekonomiskiem un lauksaimniecības jautājumiem, kā arī publicēja Ferdinanda Vrangeļa ceļojuma pa Sibīriju piezīmes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Л.А. Черейский. Современники Пушкина. Документальные очерки. М. 1999, с. 21-22.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 8. novembrī. Skatīts: 2018. gada 1. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Baltisches Biographisches Lexikon digital[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 5683928
* LCCN: n85815979
* ISNI: 0000 0000 8353 2651
* GND: 116489146
* SELIBR: 392748
* NKC: js20221162988

 |

 |
**Lalas Mustafa pašā mošeja** (turku: *Lala Mustafa Paşa Camii*, grieķu: *Τέμενος Λαλά Μουσταφά Πασά*) ir mošeja, kas atrodas Kipras pilsētas Famagustas vecpilsētā. Famagustu *de facto* kontrolē starptautiski neatzītā Ziemeļkipra.

Mošeja līdz 1571. gadam bija pazīstama kā Romas katoļu **Svētā Nikolaja katedrāle**. To sāka būvēt 1298. gadā, kad sala ietilpa krustnešu nodibinātās Kipras karalistes sastāvā. Konsekrēta 1328. gadā. Katedrālē Kipras karaļi tika kronēti par Jeruzalemes karaļiem. 1571. gadā Famagustu ieņēma Osmaņu impērija un katedrāle tika pārvērsta par **Ajasofas (*Ayasofya*) Magusas Mošeju**. Katedrāle cieta osmaņu bombardēšanā un pilnībā netika atjaunota. 1954. gadā to nosauca Kipras iekarotāja, Osmaņu impērijas lielvezīra, bosnieša Lalas Mustafa pašā vārdā.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lalas Mustafa pašā mošeja***.
**Apaļmutnieki** (*Cyclostomata*) — bezžokļaiņu infratipa pārstāvji. Tie ir visprimitīvākie mugurkaulnieki; tiem vēl nav pilnībā izveidojies mugurkauls. Apaļmutnieki ir ūdens dzīvnieki ar čūskveidīgu vai zušveidīgu ķermeņa formu, bez ekstremitātēm. Lielākie apaļmutnieku eksemplāri sasniedz 1 m, mazākie — ap 13 cm. Nepāra peldspura atrodas uz muguras un vēdera viduslīnijas ķermeņa aizmugurējā daļā. Apaļmutniekiem ir kaila un gļotaina āda ar daudziem gļotu dziedzeriem. Mutei ir piltuvveida piesūcekņa forma, to balsta gredzenveidīgs skrimslis. Mutē ir ragvielas zobi, kas paredzēti mīksto audu apskrubināšanai. Apaļmutniekiem ir arī spēcīga, urbjoša mēle. Žaunas ir maisveidīgas (5—16 pāri entodermālu žaunu maisu), kas cauraustas ar biezu asinsvadu tīklu. Žaunu skelets ir ažūra režģa veidā, kas nav sadalīts atsevišķos žaunu lokos. Apaļmutnieku skelets veidots no skrimšļa un saistaudiem, kaula šūnu skeletā nav. Ass skeletu veido muguras stiegra. Muguras stiegru un muguras smadzenes apņem biezs saistaudu apvalks. Ožas orgāns atšķirībā no citiem mūsdienu mugurkaulniekiem ir tikai viens (nepāra). Tas atveras purna priekšējā daļā ar vienu nāsi, kas ved uz ožas kapsulu. Ir divkameru sirds.

Ekoloģija
---------

Dzīvo jūrās, upju deltu rajonos un upēs. Peld čūskveidīgi, izlokot visu ķermeni. Vairums sugu ir savdabīgi parazīti un plēsēji; tie piesūcas pie ūdensdzīvniekiem, galvenokārt pie zivīm. Uzturā lieto arī beigtas zivis. Dzīves ciklā veic ar nārstu saistītu migrāciju.

Sistemātika
-----------

Apaļmutnieku klase dalās divās apakšklasēs: miksīnās un nēģos (miksīnas reizēm top izdalītas atsevišķā klasē). Pavisam ir zināmas 38—46 apaļmutnieku sugas.

**Klase** Apaļmutnieki (*Cyclostomata*)

* apakšklase Nēģi (*Petromyzones*) (Cephalaspidomorphi)
	+ kārta *Petromyzontiformes*
* apakšklase Miksīnas (*Myxini*)
	+ kārta *Myxiniformes*