recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kālija dihromāts** (K2Cr2O7) ir dihromskābes kālija sāls. Tā ir spilgti oranža kristāliska viela, kas šķīst ūdenī, veidojot oranžu šķīdumu. Kālija dihromāts ir samērā spēcīgs oksidētājs. Tāpat kā visi sešvērtīgā hroma savienojumi, kālija dihromāts ir visai kaitīgs veselībai. Labi šķīst ūdenī, nešķīst spirtā. Kristalizējas triklīnajā singonijā.

Atrašanās dabā
--------------

Kālija dihromāts veido retu minerālu — lopesītu.

Iegūšana
--------

Kālija dihromātu rūpnieciski iegūst, 1000 līdz 1300 °C temperatūrā sakausējot kālija karbonātu ar Cr2O3 vai hroma dzelzsrūdu. Laboratorijas vajadzībām kālija dihromātu var iegūt, izgulsnējot to no nātrija dihromāta šķīduma ar KCl (kālija dihromāts ir ūdenī mazāk šķīstošs nekā nātrija dihromāts).

Īpašības
--------

Kālija dihromāts ir oksidētājs, ko izmanto dažādās ķīmiskās reakcijās. Tas iedarbojas maigāk, nekā kālija permanganāts. Spirtus kālija dihromāts vispirms oksidē līdz aldehīdiem, bet permanganāts dod uzreiz karbonskābes. No sekundārajiem spirtiem ar dihromāta palīdzību var iegūt ketonus, piemēram, no mentona — mentolu. Trešējos spirtus kālija dihromāts nespēj oksidēt.


Stipri karsējot, sadalās, izdalot skābekli:

4K2Cr2O7 → 4K2CrO4 + 2Cr2O3 + 3O2
Sārmainā vidē oranžsarkanais kālija dihromāta šķīdums kļūst dzeltens, jo veidojas kālija hromāts:

K2Cr2O7 + K2CO3 → 2K2CrO4 + CO2
Šī reakcija ir apgriezeniska, t.i. skābā vidē no hromāta rodas dihromāts.

Iedarbojoties uz kālija dihromātu ar atdzesētu sērskābi, rodas sarkani hroma(VI) oksīda (CrO3) kristāli:

K2Cr2O7 + 2H2SO4 → 2CrO3 + 2KHSO4 + H2O
Karstā sērskābē notiek oksidēšanās-reducēšanās reakcija un izdalās skābeklis:

2K2Cr2O7 + 8H2SO4 → 2K2SO4 + 2Cr2(SO4)3 + 8H2O + 3O2

Izmantošana
-----------

Lieto krāsvielu ražošanā, ādu miecēšanā, sērkociņu ražošanā, pirotehnikā, fotogrāfijā, glezniecībā. Kālija dihromāta šķīdumu sērskābē — hroma maisījumu — lieto laboratorijas trauku mazgāšanai.

Kālija dihromāta sērskābu šķīdumu lieto redzamā un ultravioletā diapazona spektrofotometru pārbaudei.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***kālija dihromāts*** |

1. ↑  N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 364. lpp.
2. ↑   L. T. Sandborn, "l-Menthone", Org. Synth.; Coll. Vol. 1: 340

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4366110-5

 |

 |
**Rēzeknes mākslinieku kopa** bija mākslinieku kopa, kas sastāvēja no māksliniekiem, kas, eksistences līdzekļus meklēdami, bija apmetušies perifērijā, šajā pilsētā un māksliniekiem — rēzekniešiem.

Mākslinieku kopai bija liela nozīme vietējo izstāžu rīkošanā, kā arī perifēro muzeju veidošanā, jo šie mākslinieki kļuva par mākslas dzīves rosinātājiem un mākslas tuvinātājiem plašām aprindām.

Rēzeknes mākslinieku kopa izveidojās 1930. gadu sākumā, tās dibinātāji bija gleznotāji Vitālijs Kalvāns un Francisks Varslavāns. Kopa pulcēja un organizēja redzamākos Latgales māksliniekus. Tā bija sarīkojusi izstādes Rēzeknē, Abrenē, Balvos, Kārsavā, Daugavpilī, Ludzā un Rīgā. Šī kopa darbojās līdz 1940. gadam.

Šajā mākslinieku kopā darbojās Vitālijs Kalvāns, Francisks Varslavāns, Arvīds Egle, Nikolajs Breikšs, Jānis Gailis, Alfrēds Švedrēvics, Leons Tomašickis, Arvīds Zirnis, Jūlijs Viļumanis un citi mākslinieki.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 500lpp.
* Siliņš, Jānis. Latvijas māksla. 1915 — 1940. II Stokholma:Daugava, 1990. 433lpp.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Red. Romis Bēms. *Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940.* Rīga:Zinātne, 1986. 248. — 249.lpp.
2. ↑  «Ludzas Novadpētniecības muzejs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 29. martā. Skatīts: 2010. gada 6. novembrī.
3. ↑  Siliņš, Jānis. Latvijas māksla. 1915 — 1940. II Stokholma:Daugava, 1990.84.lpp.
**Nidžats Memmedovs** (azerbaidžāņu: *Nicat Məmmədov*; dzimis 1985. gada 2. aprīlī, Nahčivanā) ir Azerbaidžānas starptautiskais lielmeistars šahā (2006).

Biogrāfija
----------

Pārstāvējis Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. Lielāko panākumu guvis 1999. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. Daudzkārtējais Azerbaidžānas jauniešu šaha čempionātu laureāts dažādās vecuma grupās, tajā skaitā divas reizes uzvarējis šajos turnīros: U16 vecuma grupā (2001) un U20 vecuma grupā (2004). Divas reizes dalījis otro vietu Azerbaidžānas šaha čempionātos (2007, 2008), bet 2011. gadā kļuvis par Azerbaidžānas šaha čempionu. 2021. gada maijā izcīnījis 3. vietu Azerbaidžānas šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Teherānā (2005), Bādviszē (Vācija, 2007), Hastingsas šaha festivālā (Anglija, 2008), Kavalā (Grieķija, 2009), Prāgā (2012), Teplicē (Čehija, 2013).

Pārstāvējis Azerbaidžānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 2000. gadā;
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (2010, 2013).

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Memmedovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2006. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2016. gadā kļuvis arī par FIDE treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  Nidjat Mamedov Wins Azerbaijan Championship 2011
2. ↑
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Nidjat Mamedov
4. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Nidjat Mamedov
5. ↑  77th FIDE Congress, 26 May-4 June 2006, Turin, ITA

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Marjana Kvjatkovska** (ukraiņu: *Мар'яна Василівна Квятковська*; dzimusi 1987. gada 22. oktobrī) ir bijusī ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2008. gada Eiropas čempione, Ukrainas Starptautiskās klases sporta meistare. Ukrainas cīkstoņa, 2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieka Andrija Kvjatkovska māsa.

Biogrāfija
----------

Sava jaunākā brāļa Andrija aicināta, Marjana Kvjatkovska ar cīņas sportu sāka nodarboties 1999. gadā 12 gadu vecumā. Viņa kļuva par Kalušas Bērnu un jaunatnes sporta skolas absolventi. Pēc nepilna pusgada treniņiem viņa uzvarēja turnīrā "Bērna pasaule" Ļvivā, pēc tam gandrīz uzreiz ieguva trešo vietu Ukrainas kadetu čempionātā. 2004. gadā Bulgārijas pilsētā Albenā Eiropas kadetu čempionātā aiz latvietes Lauras Skujiņas un krievietes Marijas Kašinas Marjana ieguva bronzas medaļu. 2007. gadā Belgradā kļuva Eiropas junioru čempione. Viņas pirmie treneri bija Igors Barna un Jurijs Kirilovs. Vēlāk, mācoties Ļvivas sporta internātskolā, trenējās pie Oļega Sazonova. Kopš 2008. gada viņa trenējas Ļvivas sporta klubā "Leader" pie trenera Igora Duha. Kopš 2008. gada viņa pārstāv Ukrainas Dinamo sporta asociāciju.

Vislielāko panākumu Kvjatkovska guva 2008. gada Eiropas čempionātā, kas notika Somijas pilsētā Tamperē, kur svara klasē līdz 67 kg viņa kļuva par čempioni. Sportiste guva traumas, tika veiktas divas ceļgala operācijas, plīsa priekšējās krusteniskās saites un menisks, tāpēc 2015. gadā viņa pārtrauca savu profesionālo karjeru.

2010. gadā absolvēja Vasiļa Stefanika Aizkarpatu Nacionālo Universitāti, 2012. gadā — Starpreģionālo personāla vadības akadēmiju. Kopš 2006. gada viņš strādā par treneri-skolotāju Kalušas Bērnu un jaunatnes sporta skolā.

### Galveno sacensību rezultāti

#### Pasaules čempionāti

| Nosaukums | Valsts | Svara kategorija | Vieta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010. gada pasaules čempionāts cīņas sportā | Karogs: Ukraina Ukraina | līdz 63 kg | 27 |
|

#### Eiropas čempionāti

| Nosaukums | Valsts | Svara kategorija | Vieta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā | Karogs: Ukraina Ukraina | līdz 67 kg | 1 ﻿1 |
|

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Ukrainas Starptautiskās klases sporta meistare

Atsauces
--------

1. ↑  «Квятковська Мар’яна Василівна» (ukraiņu). Енциклопедія Сучасної України. Skatīts: 2022-04-12.

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
**Naftols** (hidroksinaftalīns, naftalenols, C10H7ОН) ir naftalīna atvasinājums un pieder pie vienvērtīgajiem fenoliem. Naftolam ir 2 izomēri - 1-naftols jeb α-naftols un 2-naftols jeb β-naftols. Izomēri atšķiras ar hidroksilgrupas savstarpējo novietojumu molekulā. 1-Naftols ir dzelteni monoklīni kristāli. 2-Naftols ir bezkrāsaini, mirdzoši, rombiski vai plāksnīšveida kristāli. Naftoli grūti šķīst ūdenī, bet viegli - organiskos šķīdinātājos.

Atrašanās dabā
--------------

Nelielos daudzumos naftoli atrodami akmeņogļu darvā.

Iegūšana
--------

Iegūst, sakausējot ar sārmu atbilstošās sulfoskābes. Var iegūt arī no naftilamīniem.

Īpašības
--------

Piemīt visas parastās fenolu reakcijas. Naftolu hidroksilgrupa iesaistās reakcijās vieglāk, nekā benzola atvasinājumu hidroksilgrupa.

Izmantošana
-----------

Naftoliem ir liela nozīme sintētisko krāsvielu rūpniecībā. Salicilskābes naftilesterus dažkārt izmanto kā antiseptiskus līdzekļus. 2-Naftola metil- un etilesterus (nerolīnu) izmanto parfimērijā kā smaržvielas.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie fenoli |
| --- |
|  |
|  | 
* Fenols
* Krezoli
* Timols
	+ karvakrols
* Pirokatehīns
* Rezorcīns
* Hidrohinons
* Pirogallols
* Oksihidrohinons
* Floroglucīns
* Heksaoksibenzols
* Naftoli
* Pikrīnskābe
* Stifnīnskābe

 |

 |
Edijs Ērvins 1999. gada Kanādas GP
**Edmunds "Edijs" Ērvins, jaunākais** (angļu: *Edmund Irvine, Jr.*; dzimis 1965. gada 10. novembrī Ņūtaunardā, Lielbritānijā) ir bijušais ziemeļīru sacīkšu pilots, pazīstams pateicoties savai Formula 1 karjerai.

Ērvins savas F1 karjeras sākumā bija Jordan pilots. Edijs debitēja 1993. gada sezonas beigās. Viņa komandas biedrs Rubenšs Barikello vienīgais no komandas togad piedalījās visās sacīkstēs. Neskaitot Ērvinu, viņam bija vēl četri komandas biedri: Ivans Kapelli, Tjerī Butsēns, Marko Apičella un Emanuele Naspeti. Pēdējie divi piedalījās tikai vienā sacīkstē. Savās pirmajās sacensībās Japānā brits izcīnīja vienu punktu, tādēļ Edijs Džordans deva zaļo gaismu tam, lai Ērvins piedalītos arī sezonas noslēdzošajās sacīkstēs Adelaidā. 1994. gadā tika pagarināts līgums gan ar Ērvinu, gan ar Barikello. Pēc pirmās sacīkstes Brazīlijā Ērvins tika diskvalificēts uz trim sacīkstēm sakarā ar viņa izraisīto avāriju 35. aplī. Pirmo reizi togad viņš finišēja sezonas 11. sacīkstē Beļģijā. Sezonas pirmā puse bija maldīga, jo Eiropas un Japānas *Grand Prix* pilots izcīnīja attiecīgi divus un vienu punktu. Tas bija pietiekami, lai viņš paliktu komandā vēl uz vienu gadu. Ērvinam izdevās sagādāt komandas vēsturē otro pjedestālu 1995. gada Kanādas *Grand Prix*. Viņa sniegums bija tik pārliecinošs, ka Ferrari nolīga britu par komandas otro pilotu aiz Mihaela Šūmahera. Edija zvaigžņu stunda pienāca 1999. gadā, kad viņš līdz pat pēdējai sacīkstei cīnījās par čempiona titulu ar Miku Hekinenu, taču Ērvins zaudēja, atpaliekot tikai par diviem punktiem. Kopš 2000. gada Ērvins brauca jaunajā Jaguar komandā. Tāpat kā ar Arrows 1997. un BAR 1999. gadā, tika solītas uzvaras, taču Ērvina labākais rezultāts bija 3. vieta (Monako 2001. gadā un Itālijā 2002. gadā). Pēc 2002. gada sezonas Ērvins pameta sacīkstes.

Atsauces
--------



| Apbalvojumi |
| --- |
| Priekštecis: **Valsts karogs: Skotija Deivids Kulthārds**  |  **Hotorna piemiņas balva** 1999 | Pēctecis: **Valsts karogs: Skotija Deivids Kulthārds**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 50973304
* LCCN: n97060221
* ISNI: 0000 0001 1511 4092
* GND: 121304728
* SBN identifikators RMSV972547 nav derīgs.

 |

 |
**Kālija permanganāts** (KMnO4) ir permangānskābes kālija sāls. Tā ir violeti melna kristāliska viela, kas šķīst ūdenī, veidojot violetu šķīdumu. Kālija permanganāts ir samērā spēcīgs oksidētājs. Kālija permanganāts ir nozīmīgākais permanganāts. Sadzīvē kālija permanganātu dēvē par **zilajiem graudiņiem** vai **lillā graudiņiem**. Nātrija permanganātam ir līdzīgas īpašības un to lielākoties ir iespējams lietot par kālija permanganāta aizstājēju, tomēr tas ir nestabilāks.

Vēsture
-------

Pirmo reizi kālija permanganātu ieguva 1659. gadā, sakausējot kālija karbonātu ar mangāna dioksīdu, izšķīdinot iegūto kālija manganātu ūdenī un ļaujot tam oksidēties ar gaisa skābekli par permanganātu.

Iegūšana
--------

Kālija permanganātu iegūst, sakausējot mangāna oksīdu (MnO2) ar kālija sārmu. Šajā procesā veidojas kālija manganāts, kuru tālāk bāziskā vidē elektrolītiski oksidē par kālija permanganātu. Permanganātus var iegūt arī, oksidējot Mn2+ jonus saturošus šķīdumus ar spēcīgiem oksidētājiem, piemēram, PbO2.

Īpašības
--------

Kālija permanganāta atšķaidīts šķīdums
Kālija permanganāts, reaģējot ar sērskābi, veido permangānskābes anhidrīdu (Mn2O7), kas ir nestabila, eksplozīva viela. Kālija permanganāts, reaģējot ar sālsskābi, veido brīvu hloru. Mangānu saturošie reducēšanās produkti ir atkarīgi no vides pH. Skābā vidē permanganāts reducējas līdz Mn2+, neitrālā vidē mangāns reducējas līdz MnO2 un bāziskā vidē — līdz manganātam MnO42−.

Izmantošana
-----------

Kāliju permanganātu dažreiz lieto par katalizatoru ūdeņraža peroksīda sadalīšanai raķešdzinējiem ar šķidro degvielu, kā arī pirotehniskos sastāvos par oksidētāju (maisījumos ar reducētāju). Kālija permanganāta reakciju ar glicerīnu var lietot aizdedzinošos sastāvos.

Kālija permanganāts ir spēcīgs oksidētājs un tas ir tā galvenais pielietojums. Kālija permanganāta vāju šķīdumu medicīnā lieto par dezinfekcijas līdzekli. Sadzīvē to plaši izmanto ūdens filtrēšanas sistēmu reģenerācijai.

Kālija permanganātu lieto par oksidētāju organiskajā ķīmijā, tas oksidē alkēnus par dioliem. Šo reakciju dažreiz lieto kvalitatīvai dubultsaišu noteikšanai (kvantitatīviem mērījumiem tas ir mazāk piemērots, jo reaģē ar daudziem piemaisījumiem). Kālija permanganāts oksidē metilgrupas aromātiskajos savienojumos. Piemēram, koncentrēts kālija permanganāta šķīdums oksidē toluolu par benzoskābi.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kālija permanganāts*** |

Ārējās saites
-------------

* Kālija permanganāts| Medicīnas termins (latviski)
* Kālija permanganāta reakcija ar glicerīnu (video)
Nadruva (*Nadrauen*) starp pārējām prūšu zemēm.
Sadalītā Nadruvas zeme pēc iekļaušanas Vācu ordeņa valsts sastāvā.
**Nadruva** (latīņu: *Nadrowia*) jeb **Nadrava** (vācu: *Nadrauen*) bija viena no senprūšu zemēm, kas atradās Prēgeles (Pregoļjas) upes augštecē, robežojās ar Sembas un Notangas (rietumos), Bārtas (dienvidos), Skalvas (ziemeļos) un Sudavas (austrumos) zemēm.

Nadruvas teritorijas pamatdaļā mūsdienās ir Kaļiņingradas apgabala Gusevas, Čerņahovskas un Ozjorskas rajoni.

Krusta kari
-----------

1253. gadā Lietuvas karalis Mindaugs dāvināja Vācu ordenim Livonijā par solīto palīdzību cīņā pret žemaišu kunigaiti Vikintu viņa pārvaldīto Žemaitijas daļu un jātvingu apdzīvotās Dainavas, kā arī visu *Nederavu* (Nadruvu?), Vizaini un Vangu abos Nemunas lejteces krastos.
Vācu ordenis Nadruvu iekaroja un kristianizēja tikai pēc Lielās prūšu sacelšanās apspiešanas 1276. gadā.

Turpmākajos gadsimtos Nadruvā notika vietējo iedzīvotāju pakāpeniska pārtautošana. Pēc Vācu ordeņa sakāves 15. gadsimtā šeit ieceļoja žemaiši un lietuvieši, bet pēc 1710. gada Lielā mēra epidēmijas to no jauna kolonizēja vācu ieceļotāji.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Senās Prūsijas zemes |
| --- |
|  |
| 
* Bārta
* Galinda
* Lubava
* Kulma
* Nadruva
* Notanga
* Pagude
* Pamede
* Sasna
* Semba
* Vārme

 |

 |
***MEASAT-3*** bija Malaizijas uzņēmuma *MEASAT Satellite Systems Sdn. Bhd.* sakaru pavadonis. Tas tika palaists 2006. gada decembrī un darbojās līdz 2021. gada septembrim.. 
Ģeostacionārajā orbītā 91,5° austrumu garuma tas nodrošināja sakarus klientiem Āzijā, Āfrikā un Austrumeiropā.

Līgums par *MEASAT-3* izgatavošanu ar ASV uzņēmumu *Boeing Satellite Development Center* tika noslēgts 2003. gada martā. Līgums arī paredzēja zemes stacijas Lankavi salā modernizēšanu un personāla apmācīšanu. Pavadoņa palaišanu nodrošināja *International Launch Services*.

Kosmiskais aparāts tika izgatavots uz *Boeing* platformas *601 HP* bāzes. Tam bija 24 C joslas, 24 Ku joslas raidītāji. Garantētas darbības laiks pavadonim bija paredzēts 15 gadi.

Lidojuma gaita
--------------

*MEASAT-3* tika palaists 2006. gada 11. decembrī 23:28:43 *UTC* ar nesējraķeti *Proton-M / Briz-M* no Baikonuras kosmodroma. Sākotnēji to ievadīja ģeostacionārajā pārejas orbītā, bet ģeostacionāro orbītu pavadonis sasniedza ar saviem dzinējiem.

Pēc izmēģinājumiem un pārbaudēm 2007. gada beigās *MEASAT-3* tika pārvietots uz punktu 91,5° austrumu garuma, līdzās *MEASAT-1*.
2007. gada 19. februārī pavadonis tika nodots pasūtītājam un sāka aktīvu darbību. No aprīļa līdz oktobra beigām no *MEASAT-1* uz *MEASAT-3* tika pārslēgti visi kanāli, un *MEASAT-1* tika pārvietots uz punktu 46,0° A.

2021. gada 21. jūnijā *MEASAT-3* neparedzēti atstāja savu pozīciju, izraisot pakalpojumu pārtraukumu televīzijas operatora *Astro* klientiem visā Malaizijā. Lai gan *MEASAT* joprojām kontrolēja pavadoni, tas nevarēja apturēt kosmiskā aparāt dreifēšanu. Šī iemesla dēļ visi raiduztvērēji tika izslēgti, un pakalpojumus migrēja uz citiem *MEASAT* un trešo pušu pavadoņiem. 2021. gada 9. decembrī *MEASAT-3* tika dekomisionēts.

*MEASAT-3* aizstājējs *MEASAT-3d* tika palaists 2022. gada 22. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Boeing On-Orbit Handover of MEASAT-3 Satellite a Succes
2. ↑  Measat to De-Orbit Measat-3 After Confirming Total Loss of Satellite Jeffrey Hill, satellitetoday.com, 2021-08-06

Ārējās saites
-------------

* MEASAT-3 MEASAT (angliski)
* Measat 3 at 91.5°E lyngsat.com
* MEASAT 3 Gunter's Space Page, (angliski)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
*MEASAT* pavadoņi |
| --- |
|  |
| MEASAT | 
* *1*
* 2
* 3
* 3a
* 3b
* 3d
* 5

 |
|  |
| AFRICASAT | 
* *1*
* 1a
* *2*

 |

 |
**Ādams Kadmons** - garīgais pirmcilvēks Kabalas mācībā, pirmo reizi minēts Īzaka Lurias atklāsmēs. Plašākā nozīmē tiek saprasts kā cilvēka arhetips, kura līdzinieki šajā pasaulē ir cilvēki, kas tomēr ir zaudējuši trīs sākotnējās īpašības - dievišķo gudrību, daili un nemirstību. Cilvēkos ir ielikta neapzināta tieksme šo zaudēto stāvokli atkal atgūt.

 Simboliskās kāpnes uz dievišķo pilnību (Miķeļa Lūkasa Leopolda Vilmaņa (1630-1706) gleznā)

Ādams Kadmons kā Dzīvības koks
------------------------------

Ādama Kadmona galvu veido trīs augstāko garīgo sfēru (*sefirot*) trīsvienība - "Griba" (*keter*), kas vainago "Izpratni" (*binah*) un "Gudrību" (*hohmah*). Viņa krūtis veido "Skaistums" (*tiferet*), kas ir vienotas ar labo roku - "Mīlestību" (*hesed*) un kreiso roku - "Varu" (*geburah*). Ādama Kadmona apakšdaļa sastāv no citas trīsvienības, ko veido "Pamats" (*jesod*), kas simbolizē dzimumorgānus, kas saistīti ar labo kāju - "Pastāvību" (*necah*) un kreiso kāju - "Krāšņumu" (*hod*). Viņa apakšdaļa balstās uz "Esamības" (*malkut* jeb *šekinah*) valsti. Dzīvības koka attēlu skaitīt lapā Kabala.

Ādams Kadmons kā radīšanas akta sastāvdaļa
------------------------------------------

Radīšanas akts sākas ar bezgalīgās dievišķās esības *Ein Sof* ierobežošanos jeb koncentrēšanos (*cimcum*). Pašierobežošanās rada sākotnējo telpu, kurā rodas visa esošā pirmtēls Ādama Kadmona veidā, kas pats kļūst par radītāju tālākajam radīšanas procesam. 
Radīšanas nakamajā fāzē notiek katastrofa, jo pasaule nav bijusi spējīga uz ņemt dievišķo gaismu visā tās pilnībā. Tā sašķīst milzīgā daudzumā dzirksteļu, kas dzīvo neatkarīgu dzīvi. 
Lai savaldītu šo kosmisko katastrofu, no Ādama Kadmona pieres izlaužas jauna gaisma, kas ievada radīšanas trešo fāzi - restitūciju (*tikkun*), kurā mēs šobrīd atrodamies. Šajā atjaunošanās un attīrīšanās fāzē var piedalīties jebkura būtne, ja tā varas un tiesāšanas spēkus, ko simbolizē *geburah* sfēra, spēj līdzsvarot ar mīlestības un žēlsirdības spēkiem, ko simbolizē *hesed* sfēra.

Literatūra
----------

* Geršoms Šolems: *Zur Kabbala und ihrer Symbolik*, Suhrkamp, 1981 (vāciski par Kabalu un tās simboliem)

Ārējās saites
-------------

* Ādams Kadmons pirmcilvēks (angliski)
* Ādams Rišons (krieviski)
* *Radīšanas vienotnes izpratne* (vāciski)
**Ni Šicjuņa** (ķīniešu: 倪诗群, piņjiņs: *Ni Shiqun*; dzimusi 1997. gada 26. februārī Šanhajā) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2015).

Biogrāfija
----------

2015. gada jūlijā Ķīnas zonas turnīrā dalījusi 2.-3. vietu ar Džai Mo (uzvarējusi Taņa Džunji) un iekļuvusi 2017. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. Tā paša gada oktobrī Pekinā uzvarējusi pirmajā Āzijas universitāšu šaha čempionātā. 2016. gadā Abū Dabī uzvarējusi Pasaules universitāšu šaha čempionātā.

2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Lilitu Mkrtčjanu, 2. kārtā uzvarējusi Valentīnu Guņinu, 3. kārtā uzvarējusi Natāliju Pogoņinu, bet ceturtdaļfinālā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Natālijai Žukovai, bet 2. kārtā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai.

2022. gada novembrī Dzjansu izcīnījusi 6. vietu Ķīnas sieviešu šaha čempionātā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Šicjuņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2015. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  WGM Zhongyi Tan wins 2015 FIDE Zonal 3.5
2. ↑  Megaranto, Ni Shiqun dominate Asian University Ch.
3. ↑  Gabuzyan, Ni Shiqun top World University Chess
4. ↑  «FIDE Women's World Chess Championship 2017». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. februārī. Skatīts: 2017. gada 22. februārī.
5. ↑  Women’s World Championship 2018
6. ↑  Chinese Championship 2022: Dai Changren and Tan Zhongyi win titles
7. ↑  1st quarter PB 2013, Yerevan, ARM, 18-20 January 2013
8. ↑  1st quarter Presidential Board Meeting, 26-29 April 2015, Chengdu, CHN

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Ādams Kuligovskis** (poļu: *Adam Kuligowski*; dzimis 1955. gada 24. decembrī Varšavā) ir Polijas starptautiskais lielmeistars šahā (1980).

Biogrāfija
----------

Bijis viens no Varšavas šaha kluba *Polonia* talantīgākajiem jauniešiem. 1973. gadā uzvarējis Polijas junioru šaha čempionātā un ieņēmis trešo vietu Eiropas junioru šaha čempionātā Groningenā. Divas reizes (1974, 1975) piedalījies Pasaules junioru šaha čempionātos, kur 1975. gadā ierindojies 6. vietā. 1978. gadā Krakovā dalījis 1.-2. vietu Polijas šaha čempionātā, bet pēc papildu mača izcīnījis čempiona nosaukumu. 1980. gadā Lodzā Polijas šaha čempionātā izcīnījis bronzas medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā Kuligovskim piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Paralēli savām šahista gaitām beidzis Varšavas universitātes matemātikas fakultāti.

Pārstāvējis Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1978-1982). 1978. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu;
* Pasaules studentu šaha čempionātā piedalījies 1976. gadā.

1983. gadā piedalījies spēcīgā starptautiskā turnīrā Nīderlandes pilsētā Veikanzē, kurā, neraugoties uz uzvarām pār Viktoru Korčnoju un Džonatanu Spīlmenu, nospēlējis neveiksmīgi un palicis pēdējā vietā. Pēc šīs neveiksmes sācis retāk piedalīties šaha turnīros un pievērsies personīgajam biznesam. 1997. gadā izdevis šaha atklātņu teorijas grāmatu, kas veltīta franču aizsardzībai.

Atsauces
--------

1. ↑  XXXV Szachowe Mistrzostwa Polski Kraków 1978[novecojusi saite]
2. ↑  XXXV Szachowe Mistrzostwa Polski Kraków/Warszawa play off 1978[novecojusi saite]
3. ↑  «XXXVII Szachowe Mistrzostwa Polski Łódź 1980». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 11. novembrī. Skatīts: 2016. gada 30. jūnijā.
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Adam Kuligowski
5. ↑  OlimpBase :: World Student Team Chess Championship :: Adam Kuligowski
6. ↑  Wijk aan Zee 1983

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7001873
* LCCN: no97068459
* ISNI: 0000 0000 5358 3861

 |

 |
Halkēdonas koncils
**Halkēdonas koncils** bija ceturtais kristīgās baznīcas ekumeniskais koncils, kuru par tādu atzīst Romas Katoļu Baznīca, Pareizticīgā baznīca un lielākā daļa protestantu baznīcu.
Tas notika no 451. gada 8. oktobra līdz 1. novembrim Halkēdonā (pāri Bosfora šaurumam pretī Konstantinopolei). Tajā piedalījās apmēram 370 Romas impērijas austrumu daļas bīskapu, kā arī Romas pāvesta sūtņi.

Koncila gaita
-------------

Koncilā tika nosodīts monofizītisms — mācība, ka Kristum ir tikai viena daba, dievišķā.
Koncilā pieņēma jaunu kristoloģisku ticības apliecību, kuru galvenokārt izveidoja no Aleksandrijas Kirila un Leona darbiem un 433. gadā pieņemtas formulas (kuras pirmais uzmetums savukārt bija tapis Efesas koncilā). Tajā tika aprakstīts, ka Kristus ir "vienlaikus pilnīgs dievišķumā un pilnīgs cilvēciskumā, patiess Dievs un patiess cilvēks". Tādējādi tika noraidīts gan monofizītisms, gan nestoriānisms.
Koncils pieņēma apkopojošu definīciju, kura ietvēra Nīkajas 325. un Konstantinopoles 381. gada ticības apliecības, divas Aleksandrijas Kirila vēstules, kas atspēkoja Nestorija mācību, un Leona darbu ‘’*Tome*’’. 
Koncilā tika pieņemti arī vismaz 28 kanoni. Lielākā daļa no tiem bija noteikumi par garīdzniecību, klosteriem un mūku dzīvi. 28. kanons (par Konstantinopoles vienlīdzību ar Romu) neapmierināja Romas pāvestu Leonu, un viņš uz vairākiem gadiem novilcināja šī koncila lēmumu atzīšanu un 28. kanonu neatzina.

Pēc koncila
-----------

Koncila lēmumi neapmierināja arī vairākas Austrumu baznīcas, kuras atzina monofizītismu. Šo uzskatu paudēji bija vairākumā Ēģiptē un Sīrijā. Pēc koncila šīs baznīcas atšķēlās no pārējās baznīcas. 6. gadsimtā Ēģiptes, sīriešu jakobītu un Etiopijas baznīcas, kas darbojās Aleksandrijas pakļautībā, apvienojās autonomās Monofizītu baznīcās. Šajā laikā monofizītismu pieņēma arī Armēnija.

Atsauces
--------

1. ↑  Kristietības vēsture. Zvaigzne ABC. Rīga. 2005. ISBN 9984-22-821-5 186.lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 153263073
* LCCN: n79100865
* ISNI: 0000 0001 0945 5819
* GND: 2047219-5
* SUDOC: 027506193
* BNF: cb118691680 (data)
* BIBSYS: 90278742
* NLA: 36505938
* NKC: kn20030117001
* BNE: XX10973
* CiNii: DA10126628

 |

 |
Hāgas parks vasarā
**Hāgas parks** ir viens no karaliskajiem nacionālajiem pilsētas parkiem.Tas atrodas Stokholmas pilsētas pievārtē, ziemeļu pusē, administratīvā atrašanās vieta ir Stokholmas lēnī, Solnas komūnā. Viņš ir To stokholmieši mēdz arī saukt vienkārši par Hāgu, cits nosaukums ir Gustaviānisks parks par godu tā radītājam karalim Gustavam III, pēc kura iniciatīvas parks tika radīts laika posmā no 1780. līdz 1797. gadam. Parku un tajā atrodošās celtnes ir veidojuši tādi arhitekti kā Frederiks Magnuss Pīpers, Luīzs Žans Desprezs, Kārlis Kristofers Gjorvels un Ulofs Tempelmans. Parks ir veidots, ietekmējoties no angļu parku stila veidošanas principiem. Hāgas parkam ir raksturīgas lielas zālāju platības, pusatvērti aploki, kas mijās ar apmežotām platībām.
Šo parku ir apdziedājis un dievinājis Zviedrijas dziesminieks, trubadūrs Kārlis Mikaels Belmans, kura patrons bija pats karalis Gustavs III.

Būvniecības objekti parkā
-------------------------

* Hāgas pils

Hāgas pils, agrāk saukta par Karalienes paviljonu, ir viena no Zviedrijas karaliskās ģimenes pilīm,būvēta 1802.-1805. gadā. Pili pēc karaļa Gustava IV Ādolfa pasūtījuma radījis arhitekts Kārlis Kristofers Gjorvels. Tā atrodas ziemeļu pusē no Gustava III paviljona.Tā ir būvēta klasicisma stilā. Virs parādes ieejas atrodas plašs balkons, kurš balstās uz četrām somu marmora kolonnām..Hāgas pils ir valsts arhitektūras piemineklis.Apskatei pils nav pieejama.
Pašlaik pils ir kroņprinceses Viktorijas ģimenes rezidence.

* Ekotemplis
* Pilsdrupas (mākslīgi veidotas)
* Vara telts
* Gustava III paviljons
* Vecākā celtne parkā- Finnstugan (zviedru valodā)
* Vārti
* 1800. gadu villas
* Turku kiosks
* Ķīnas namiņš-paviljons
* Vecā Hāga- pirmā karaļa Gustava III dzīves vieta

Citi apskates objekti
---------------------

* Zviedrijas karaliskās ģimenes Karaliskā apbedījumu vieta Brunnsviken(zviedru valodā) līcī uz Karlsborga salas .

Karaliskā apbedījumu vieta ir kapsēta kopš 1922.gada Bernadotu dzimtas Zviedrijas karaliskās ģimenes locekļiem.Atrodas uz Karlsborga salas.Apbedījumi kapsētā kopš 1922. gada. Atvērta apskatei vasaras mēnešos ceturtdienās.

* Taureņu nams (darbojas kā muzejs)

Taureņu nams radīts 1989. gadā, ir viens no Stokholmas muzejiem, kurā var apskatīt vairākus tūkstošus dzīvu taureņu, ka arī putnus,Āzijas dārzu un Stokholmā vecāko ziemas dārzu.

Ārējās saites
-------------

* Hāgas parks
* Būves Hāgas parkā
* www.gardenvisit.com

Attēlu galerija
---------------

* Ķīnas paviljons
* Gustava III paviljons
* Eko templis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316880872
* SELIBR: 387319

 |

 |
**Pogainie roņi, pogaino roņu ģints** (*Pusa*) ir viena no roņu dzimtas (*Phocidae*) ģintīm, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Atkarībā no sugas izplatīti ziemeļu puslodes Arktikas un mērenās joslas reģionos, kā arī Kaspijas jūrā.

Izplatība
---------

Baltijas pogainais ronis (*Pusa hispida botnica*)
Divas sugas endēmas un sastopamas salīdzinoši nelielos reģionos: Baikāla ronis (*Pusa sibirica*) tikai Baikāla ezerā, bet Kaspijas ronis (*Pusa caspica*) — Kaspijas jūrā.

Visplašākais izplatības areāls ir pogainajam ronim (*Pusa hispida*), kurš sastopams gan Eirāzijā, gan Ziemeļamerikā, Grenlandi ieskaitot. No ģints trim sugām apdraudēta ir viena — Kaspijas ronis.

Baltijas jūrā un Latvijā
------------------------

Baltijas jūrā mājo ģeogrāfiski izolētā pogainā roņa pasugas — *Pusa hispida botnica* — populācija, kurā ir apmēram 20 000 īpatņu. Pārsvarā izplatīts jūras ziemeļos, centrālajā daļā sastopams mazākā skaitā, bet pastāvīgi. Rīgas līcī uzturas galvenokārt ziemeļaustrumu daļā. Latvijā suga sastopama reti, galvenokārt Vidzemes piekrastē.

Saldūdens roņu sugas
--------------------

Pogaino roņu ģintī ir gandrīz vienīgās roņu sugas pasaulē, kas dzīvo saldūdens tilpēs: Baikāla ronis un divas pogainā roņa pasugas — Lādogas pogainais ronis (*Pusa hispida ladogensis*) un Saimā pogainais ronis (*Pusa hispida saimensis*). Pirmais mājo Lādogas ezerā, otrais Saimā ezerā. Kanādas austrumu saldūdens ezeros dzīvo arī Ungavas ronis (*Phoca vitulina mellonae*), kas ir plankumaino roņu ģints pārstāvis.

Sistemātika
-----------

**Pogaino roņu ģints** (*Pusa*) 

* Baikāla ronis (*Pusa sibirica*)
* Kaspijas ronis (*Pusa caspica*)
* Pogainais ronis (*Pusa hispida*)
	+ Arktikas pogainais ronis (*Pusa hispida hispida*)
	+ Baltijas pogainais ronis (*Pusa hispida botnica*)
	+ Lādogas pogainais ronis (*Pusa hispida ladogensis*)
	+ Ohotskas pogainais ronis (*Pusa hispida ochotensis*)
	+ Saimā pogainais ronis (*Pusa hispida saimensis*)

Atsauces
--------

1. ↑  Mammal Species of the World: Genus Pusa
2. ↑  Berta, A.; Churchill, M. (2012). "Pinniped taxonomy: Review of currently recognized species and subspecies, and evidence used for their description". Mammal Review. 42 (3): 207–34. doi:10.1111/j.1365-2907.2011.00193.x.
3. ↑  IUCN: Baikal Seal
4. 1 2  IUCN: Caspian Seal
5. ↑  IUCN: Ringed Seal
6. ↑  «WWF: The Baltic ringed seal». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 21. martā. Skatīts: 2019. gada 21. martā.
7. ↑  «Latvijas Daba: Pogainais ronis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 21. septembrī. Skatīts: 2019. gada 12. martā.
8. ↑  ADW: Pusa sibirica
9. ↑  The Saimaa Ringed Seal
10. ↑  Status of the Lacs des Loups Marins Harbour Seal, Phoca vitulina mellonae, in Canada

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Pusa
* IUCN: Genus Pusa
**Vērši**, **vēršu ģints** (*Bos*) ir viena no dobradžu dzimtas (*Bovidae*) ģintīm, kas pieder vēršu apakšdzimtai (*Bovinae*). Vēršu ģintī ir 5 mūsdienās dzīvojošas sugas. Pazīstamākās ir gaurs, jaks un bantengs. Lai arī liellops (govs) bieži tiek sistematizēts kā suga, tomēr tā ir izmirušā savvaļas taura pasuga.

Pasaulē dzīvo apmēram 1,3 miljardi liellopu, tādējādi tā ir viena no daudzskaitlīgākajām populācijām pasaulē. Vēršu ģints savvaļas sugas dzīvo Āfrikā, Āzijā un Eiropā. Tās ir sastopamas gan prērijās, gan lietus mežos, pārplūdušās, mitrās pļavās, savannā un mērenā klimata mežos.

Eiropas savvaļas vērši
----------------------

Eiropā līdz 17. gadsimta sākumam dzīvoja mūsdienu liellopa priekštecis savvaļas taurs (*Bos primigenius*), kura pēdējā govs nomira Polijā 1627. gadā. Līdz tam lielā daļā Eiropas, Latviju ieskaitot, tauri bija plaši izplatīti. Par to klātbūtni Latvijā liecina arheoloģiskie atradumi vairākās vietās, piemēram, Embūtē. Par to liecina arī latviešu tautasdziesmas, iespējams, ka no vārda "taurs" ir radušies apdzīvoto vietu nosaukumi Taurupe, Taurene un Taurkalne. Latvija ir iesaistījusies Pasaules Dabas Fonda programmā, no mājlopiem selekcionējot savvaļas taurus. Kopš 2004. gada Papes ezera dabas parkā dzīvo mūsdienu savvaļas taurgovis.

Uzvedība un dzīves veids
------------------------

Vēršu dzīves ilgums ir 18 - 25 gadi, bet nebrīvē tie dzīvo ilgāk. To grūsnības periods ilgst 9 - 11 mēneši, atkarībā no sugas. Parasti piedzimst viens telēns, bet reizēm divi. Lielākā daļa sugu veido barus, šākot ar 10 īpatņiem, bet lielākajos baros ir vairāk kā 100 dzīvnieku. Parasti barā ir 1 bullis, bet pārējās ir govis. Barā valda stingra hierarhija. Jaunie dzīvnieki parasti ieņem mātes hierarhijas pozīciju.

Vērši ganās dienas laikā no rīta un vakarā, atpūšoties dienas vidū, kad ir viskarstākais dienas laiks. Reģionos, kuros dienas laikā noris dažādas cilvēku saimnieciskās aktivitātes, dzīvnieki kļūst par nakts dzīvniekiem. Dažas sugas migrē, piemērojoties ūdens un barības resursiem. Visas vēršu sugas pamatā barojas ar zāli.

Klasifikācija
-------------

* **Vēršu ģints** (*Bos*)
	+ Bantengs (*Bos javanicus*)
	+ Gaurs (*Bos gaurus*)
	+ Indoķīnas pelēkais vērsis (*Bos sauveli*)
	+ Jaks (*Bos mutus*)
	+ Mājas gaurs (*Bos frontalis*)
	+ †Taurs (*Bos primigenius*)
		- Liellops (*Bos primigenius taurus*)
		- Zebu (*Bos primigenius indicus*)
	+ †*Bos palaesondaicus*

Atsauces
--------

1. ↑  Taurs[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vērši*** |

* Bos (genus)
* Vēršu ģints foto galerija (ADW)
* Cow Pictures
* Identification of species within the cattle monobaramin (kind)
**Pēteris Feders** (krievu: *Пётр Александрович Фе́ддерс*; dzimis 1868. gada 17. jūlijā, miris 1936. gada 8. novembrī) bija Kazaņā dzimis latviešu arhitekts. Pēterburgas Mākslas akadēmijas akadēmiķis (no 1910. gada). Viens no Latvijas Mākslas akadēmijas dibinātājiem, tās prorektors no 1921. līdz 1935. gadam. Brāļu kapu arhitekts. Daudzu Latvijas dzelzceļa staciju ēku autors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1868. gadā Kazaņā gleznotāja Jūlija Federa brāļa Aleksandra Federa ģimenē. No 1888. līdz 1894. gadam studēja Ķeizariskajā Mākslas akadēmijā Sanktpēterburgā. Pēc akadēmijas beigšanas strādāja par arhitektu Sestroreckas ieroču rūpnīcā. 1898. gadā pēc Leontija Benuā uzaicinājuma devās uz Varšavu, kur piedalījās Varšavas pareizticīgo katedrāles (nojaukta pēc Pirmā pasaules kara) projektēšanā. 1901. gadā kļuva par Varšavas politehniskā institūta arhitektūras pasniedzēju, vēlāk profesoru. No 1906. līdz 1914. gadam — Varšavas ģenerālgubernatora arhitekts. No 1913. līdz 1917. gadam — Varšavas galma ministrijas arhitekts.

Līdz ar Pirmā pasaules kara sākšanos evakuējās uz Rīgu. Tā kā bija uzaudzis un lielu daļu no mūža pavadījis ārpus Latvijas, Pēteris Feders vāji pārvaldīja latviešu valodu.
No 1920. līdz 1921. gadam bija Latvijas Dzelzceļu virsvaldes arhitekts. Projektēja daudzas dzelzceļa staciju ēkas, to starpā Asaru, Bēnes, Dobeles, Gulbenes, Saldus dzelzceļa stacijas. Līdz mūsdienām nav saglabājušās Pētera Federa projektētās greznās Inčukalna, Piebalgas un Siguldas staciju ēkas, bet Babītes stacijas ēka saglabājusies pārbūvētā veidā.
1921. gadā piedalījās Latvijas Mākslas akadēmijas dibināšanā. No 1921. līdz 1932. gadam bija akadēmijas prorektors, līdz 1935. gadam akadēmijā veica pedagoģisko darbu. Izstrādāja Brāļu kapu arhitektonisko risinājumu, no 1930. gada bija Brāļu kapu komitejas vadītājs. 1935. gadā pārcēlās uz Jelgavu, vadīja pilsētas rekonstrukcijas nodaļu.

Apglabāts Meža kapos, kapa pieminekļa autori — Kārlis Zāle un Aleksandrs Birzenieks.

Celtnes ārpus Latvijas
----------------------

Federa projektētās celtnes atrodamas arī Krievijā (Astrahaņā, Ņižņijnovgorodā, Sestroreckā), Polijā (Cehocinekā, Radomsko, Varšavā), Ukrainā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas avīze, Laidiens: 22.10.1999. Nr. 348/350 (1808/1810), Viegli tas nav—latviski runāt[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pēteris Feders***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 75077147
* ISNI: 0000 0000 2000 6427
* GND: 135753678

 |

 |
**rel-tag** ir elementārs mikroformāts, kas ļauj piesaistīt atzīmes tīmekļa lappusei. Ievietojot tīmekļa lappusē saiti ar rel="tag" atribūtu, tiek norādīts, ka mērķa lappuse ir šīs lappuses atzīmes lappuse.

Šo standartu savā programmatūrā ir ieviesušas daudzas tīmekļa žurnālu sistēmas, ļaujot lietotājam vienkārši izvēlēties rakstam piesaistāmās atzīmes, pašam nerakstot atbilstošo HTML kodu. No Latvijas tīmekļa žurnālu pakalpojumiem rel-tag mikroformātu atbalsta Blogiem.lv un Sviesta Ciba.

Izmantot rel-tag mikroformātu pierakstīto informāciju par atzīmēm prot *Technorati* un citi tīmekļa žurnālu meklētāji.

Piemērs
-------

Piemēram, ja vēlaties tīmekļa lappusei piesaistīt atzīmi "vikipēdija", varat lietot šādu kodu:

<a href="http://www.technorati.com/tag/vikipēdija" rel="tag">vikipēdija</a>

Nav svarīgi, uz kuru tīmekļa serveri norāda saite. To, kāda atzīmi tiks piesaistīta rakstam, nosaka pēdējā vienotā resursu vietrāža komponente (šai gadījumā "vikipēdija").

Ārējās saites
-------------

* rel-tag mikroformāta apraksts
**Pēteris Grave** (1921. gada 11. septembris - 2003. gada 3. decembris) bija Latvijas psihiatrs un šahists.

Biogrāfija
----------

Līdz 1953. gadam dzīvojis Ļeņingradā un Karēlijā, kur ieguvis medicīnisko izglītību. 1950. gadu vidū bijis Jelgavas psihiatriskās slimnīcas "Ģintermuiža" galvenais ārsts, kurš garīgo slimību ārstēšanā sācis lietot pirmos neiroleptiskos līdzekļus. No 1960. gada līdz darba gaitu beigām strādājis Strenču psihoneiroloģiskajā slimnīcā.

Šahu iemācījies spēlēt 1930. gados Ļeņingradā un visu mūžu to saglabājis kā savu vaļasprieku. 1940. gadu beigās ieņēmis godalgotas vietas Karēļu-somu PSR šaha čempionātos. 1948. gada PSRS komandu čempionāta pusfinālā Rīgā pārstāvējis Karēļu-somu PSR pie 3. galdiņa. 
Pēc pārcelšanās uz Latviju bijis vispirms viens no Jelgavas (1957. un 1960. gada pilsētas čempions), pēc tam Valkas rajona un lauku sporta biedrības "Vārpa" spēcīgākajiem šahistiem. Divas reizes iekļuvis Latvijas šaha čempionātu finālos. 1965.-1966. gados piedalījies arī Latvijas 5. korespondencšaha čempionātā. No 1961. gada vairākkārt pārstāvējis Valkas rajona komandu Latvijas komandu šaha čempionātos. Augstākajā līgā 1984. gadā izcīnījis pirmo vietu pie 4. galdiņa ar 5½ punktiem no 8 iespējamajiem. Pirmajā Latvijas komandu čempionātā korespondencšahā (1962.-1964.) Valkas rajona komandas sastāvā izcīnījis 3. vietu. Astoņas reizes (1976, 1981, 1982, 1985, 1987, 1990, 1993, 2002) piedalījies Latvijas - Igaunijas komandu tradicionālajos mačos pie 100 galdiņiem.

Kopš 2004. gada, atzīmējot Pētera Graves lielos nopelnus šaha attīstībā, Strenčos regulāri notiek viņa atceres turnīri.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1958. gads - 17.-18. vieta.
* 1965. gads - 15. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Vēsture: "Ģintermuiža"
2. 1 2  Šahs visām gaumēm
3. ↑  Semifinal of 1 Team Championship of USSR - Riga 1948
4. ↑  Laikraksts "Zemgales komunists" Nr. 81 /1960, 4. lpp.
5. ↑  «Šahs: 52. čempionāts ir noslēdzies». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. martā. Skatīts: 2015. gada 24. aprīlī.
6. ↑  Latvijas 5. korespondencšaha čempionāts
7. ↑  žurnāls "Šahs", Nr. 6, 1985
8. ↑  «Latvijas korespondencšaha komandu čempionāti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 24. aprīlī.
9. ↑  «Šahisti sacenšas Pētera Graves atceres turnīrā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. martā. Skatīts: 2015. gada 24. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Pēteris Grave. Atjaunināts: 2015. gada 24. aprīlī biogrāfija Strenču pilsētas bibliotēkā
Slokas kauju apvidus (1915).
**1915. gada Slokas kaujas** bija vienas no pirmajām latviešu strēlnieku kaujām Pirmā pasaules kara laikā pret Vācijas armijas uzbrukumu Rīgas frontē, kas notika no 1915. gada 31. (18. pēc v.s.) oktobra līdz 11. novembrim (29. oktobrim) Lielupes kreisā krasta purvos uz dienvidiem no Slokas pie Vidzemes un Kurzemes guberņu robežas.
Vācu vienības nespēja ieņemt Slokas pilsētu un atkāpās uz Smārdes pozīcijām.

Norise
------

Vācijas Nemunas armijas 60. korpusa (Jelgavas grupas) uzbrukums Slokas virzienā sākās 16.(3.) oktobrī, taču Krievijas armijas vienības uzbrukumu uz laiku apturēja pie Vidzemes guberņas Slokas pagasta robežas līnijā Ragaciems-Ķemeri-Lieltīrelis.
Otrais uzbrukums sākās 31. (18.) oktobrī, kad kaujā pret vācu 28. landvēra kājnieku pulka daļām pie Odiņu un Zelberu mājām 20. Somijas dragūna pulka sastāvā iesaistījās 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljons. Bataljons zaudēja vienu kritušu un trīs ievainotus strēlniekus un atkāpās uz Pavasara muižu Lielupes krastā, bet nākamajā dienā Krievijas armijas vienības atkāpās līdz aizsardzības līnijai gar Slocenes upi (Ragaciems-Bigauņciems-Slokas ezers-Braņķu ciems).
Vācijas armijas vienības ieņēma Ķemerus un Slokas muižu.

4. novembrī kaujā Lielupes kreisā krasta palienēs iesaistījās arī 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljons, kas no Pavasaru muižas uzbruka un Zelberu māju virzienā. 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonam neizdevās ieņemt Mežbeltes, bet 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljons ieņēma Zelbju mājas (Meža kaktu). 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljons šajā dienā zaudēja deviņus kritušus un 39 ievainotus strēlniekus, bet 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljons 4 virsniekus un 314 strēlniekus.

7. novembrī vācu 28. landvēra kājnieku pulks atstāja Pavasara muižu, Odiņus un Mežbelti, bet 11. novembrī atkāpās arī no Ķemeriem.

Literatūra
----------

* Līgotņu Jēkabs. *Latweeschu Strehlneeku Bataljoni. Skizes un episodes ar walstsdomneeka J. Goldmana autografu un dauds fotografiskeem usnehmumeem no bataljonu dsihwes*. Pēterpils: J. A. Kukurs, 1916.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XX. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 39438. sleja.
**Vilhelms Roberts Karls Andersons** (*Wilhelm Robert Karl Anderson*; dzimis 1880. gada 28. oktobris [v.s. 16. oktobrī], miris 1940. gada 26. martā) bija vācbaltu izcelsmes Igaunijas astrofiziķis.

Vilhelms Andersons piedzima Minskā vācu ģimenē. Viņa jaunākie brāļi bija matemātiķis Oskars Andersons (1887—1960) un etnologs Valters Andersons (1885—1962). Vilhelms bērnību pavadīja Kazaņā, kur viņa tēvs Nikolajs Andersons (1845—1905) bija profesors Kazaņas universitātē un nodarbojās ar somugru valodām.

1909. gadā Vilhelms Andersons absolvēja Kazaņas universitātes matemātikas un zinātnes fakultāti. 1910. gadā viņš sāka strādāt Samarā par fizikas skolotāju. 1918. gadā pārcēlās uz Minsku, kur strādāja par fizikas skolotāju.
1920. gadā Vilhelms ar brāli Valteru pārcēlās uz Igaunijas pilsētu Tartu. 1923. gadā viņš Tartu universitātē ieguva maģistra grādu astronomijā. 1927. gadā Andersons ieguva doktora grādu; disertācijas tēma bija saistīta ar Saules vainaga fiziku. 1934. gadā Vilhelms Andersons pabeidza habilitācijas procedūru, un 1936. gadā viņš ieguva asistējoša profesora vietu Tartu universitātē. 

1939. gada beigās viņam kopā ar citiem vācbaltiešiem bija jāatstāj Igaunija un jādodas uz Vāciju. Drīz viņš saslima, un Mēzericas-Obravaldes sanatorijā mira.

Plašāk pazīstamais Vilhelma Andersona zinātniskais darbs bija saistīts ar balto punduru masas augšējās robežas noteikšanu. Tas tika publicēts 1929. gadā Tartu. Tālāk šo sakarību neatkarīgi attīstīja Edmunds Stoners un Subrahmanjans Čandrasekars. Tagad šī robeža pazīstama kā Čandrasekara robeža. Andersona vārdā nosaukts Stonera — Andersona stāvokļu vienādojums, kas radās sarakstē ar Edmundu Stoneru.

Ārējās saites
-------------

* Wilhelm Robert Karl Anderson Tartu Observatooriumi Virtuaalne Muuseum
Slovjanoserbijas karte
Slovjanoserbijas izvietojums
**Slovjanoserbija** bija Krievijas impērijas izveidota administratīvā teritorija Balkānu pareizticīgo kolonistu izvietošanai mūsdienu Ukrainas Luhanskas apgabala un Doneckas apgabala teritorijās. Pastāvēja no 1753. līdz 1764. gadam. Administratīvais centrs Bahmutā.

1755. gadā šeit dzīvoja 1513 cilvēki. 1763. gadā iedzīvotāju skaits pieauga un šeit dzīvoja 3992 vīrieši (sievietes netika uzskaitītas), no kuriem 378 bija serbi.

1753. gada 29. maijā Krievijas impērijas Senāts mazapdzīvotajās stepju zemēs aicināja apmesties pareizticīgos serbus, rumāņus, moldāvus, bulgārus, grieķus no Osmaņu impērijas kontrolētajiem Balkāniem. Slovjanoserbija atradās starp Krievijas sastāvā esošo Slobodas Ukrainu un pusautonomo Zaporižjas Siču.

Jaunizveidoto apgabalu kontrolēja impērijas Senāts un Kara kolēģija. Jaunie kolonisti 1764. gadā izveidoja Bahmutas huzāru brigādi. Teritorijas militārie vadītāji bija pulkveži Rajko Depreradovičs un Jovans Ševičs.

1764. gadā Slovjanoserbiju pārveidoja par Jekaterinoslavas guberņas Doneckas ujezdu.
**Reliģiskais nacionālisms** ir nacionālisms kurš saistīts ar noteiktu reliģisko pārliecību, dogmu vai piederību reliģijai. Šīs attiecības var iedalīt divos aspektos: reliģijas politizācija un reliģijas ietekme uz politiku.

Iepriekšējā aspektā var uzskatīt, ka kopīga reliģija veicina nacionālās vienotības sajūtu, kopīgu saikni starp valsts pilsoņiem. Vēl viens reliģijas politiskais aspekts ir nacionālās identitātes atbalsts, kas ir līdzīgs kopīgai etniskajai piederībai, valodai vai kultūrai. Reliģijas ietekme uz politiku ir parasti ideoloģiska, kur pašreizējās reliģisko ideju interpretācijas iedvesmo politisko aktivitāti un rīcību; piemēram, tiek pieņemti likumi, lai veicinātu stingrāku reliģijas ievērošanu vai citu reliģiju apspiešana.

Atsauces
--------

1. ↑  Xypolia, Ilia (2011). "Cypriot Muslims among Ottomans, Turks and British". *Bogazici Journal* 25 (2): 109–120. doi:10.21773/boun.25.2.6.
2. ↑  Juergensmeyer, Mark. "The Worldwide Rise of Religious Nationalism", *Journal of International Affairs*, Summer 1996, 50, 1.