recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Dejo ar Zvaigzni! 4"** ir televīzijas šova "Dejo ar zvaigzni" ceturtā sezona. Šis šovs tika pārraidīts televīzijas kanālā TV3 no 2015. gada 23. februāra. Šo raidījumu vadīja aktieris Jānis Āmanis un televīzijas seja Maija Silova.

Dejoja: Divkārtējā Latvijas čempione 10 deju programmā – Liene Tarane un Dailes teātra aktieris Gints Grāvelis, profesionālais dejotājs, treneris, sporta deju tiesnesis Viktors Haritonovs un dziedātāja Liene Greifāne, Latvijas latīņamerikas deju čempions – Andris Antuzevičs un dziedātāja Lolita Novikova, Latvijas latīņamerikas deju čempione – Ilze Jankovska un Latvijas Lepnums Mārtiņš Oliņš, starptautiskas klases dejotāju, Latvijas vicečempions 10 deju programmā – Raimonds Andersons un aktrise Evija Skulte, prestižā *United Kingdom Open Rising Star Championships* uzvarētāja, Brodvejas šova *Burn The Floor* dalībniece Elza Pole un pavārs, uzņēmējs Elmārs Tannis, Latvijas Republikas *Showdance* čempionāta 2. vietas ieguvējs Jānis Strēlnieks un bijusī televīzijas raidījumu vadītāja Anna Lieckalniņa, Latvijas vicečempione latīņamerikas dejās, daudzkartēja starptautisko sacensību laureāte Lesia Bogačova un "Nekā personīga" žurnālists Ansis Pūpols, finālists Latvijas sporta deju čempionātos gan Latīņamerikas, gan 10 deju programmā – Kārlis Kemlers un modele Diāna Kubasova, divkārtēja Latvijas čempione, starptautisku sporta deju sacensību fināliste Marta Kalēja un fotogrāfs, šova "Sokolovs par seksu" vadītājs Aleksandrs Sokolovs, Latvijas Kausa izcīņas posmu sporta dejās finālists un laureāts jauniešu vecuma grupā un *Salsa Baltic Show Cup 2011* uzvarētājs Mārtiņš Kagainis un uzņēmēja Svetlana Loeva.

Žūrija: baleta pedagogs Vladimirs Ponomarjovs, profesionālo Sporta deju sacensību tiesnese un trenere, deju studijas 7 vadītāja Agita Mironova un mūziklu un muzikālo izrāžu horeogrāfs Alberts Kivlenieks.

Rezultāti
---------

| Pāris | Vieta | 1 | 2 | 1+2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 6+7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Liene & Viktors | 1 | 16 | 17 | 33 | 19 | **24** | **28** | 21 | **29**+**27**=**56** | **77** | **73** | **76** |  |
| Gints & Liene | 2 | 11 | 17 | 28 | 22 | 21 | 25 | *20* | *42* | *62* | 69 | *70* |  |
| Mārtiņš & Ilze | 3 | 16 | **20** | **36** | 18 | 23 | 22 | 23 | 47 | 70 | 71 | 74 |  |
| Evija & Raimonds | 4 | 14 | 17 | 31 | 19 | *17* | 24 | 23 | 51 | 74 | 68 | 73 |  |
| Diāna & Kārlis | 5 | **17** | 15 | 32 | 20 | 18 | *18* | **24** | 43 | 67 | *62* |  |
| Svetlana & Mārtiņš | 6 | 11 | 17 | 28 | *14* | 20 | 20 | 22 | *42* | 64 |  |
| Anna & Jānis | 7 | 14 | 16 | 30 | *14* | 19 | 19 |  |
| Elmārs & Elza | 8 | 11 | 18 | 29 | 17 | 19 | — |  |
| Lolita & Andris | 9 | **17** | 18 | 35 | **24** | 18 |  |
| Aleksandrs & Marta | 10 | 12 | 13 | 25 | *14* |  |
| Ansis & Lesia | 11 | *10* | *10* | *20* |  |

Atsauces
--------
Koordinātas: 59°09′14″N 61°50′40″E﻿ / ﻿59.15389°N 61.84444°E﻿ / 59.15389; 61.84444

Kolonijas mūsdienu attēls.
**Sevurallags** (krievu: *Севураллаг*) jeb **Ziemeļurālu labošanas darbu nometne** (krievu: *Се́веро-Ура́льский исправительно-трудовой лагерь*) bija viena no Lielā terora laikā izveidotajām Gulaga soda nometnēm (1938-1960) Sosvas (*Сосьва*) ciematā tagadējā Sverdlovskas apgabala ziemeļos, kur ieslodzītajiem lika strādāt mežu cirtēs. 

Pēc Baltijas valstu okupācijas Sevurallagā bez tiesas lēmuma ieslodzīja daļu no deportētajiem Baltijas valstu iedzīvotājiem, ieslodzīto skaits tolaik palielinājās no 25 933 1941. gada 1. jūlijā līdz 33 757 1942. gada 1. janvārī,[1] liela daļa no viņiem gāja bojā necilvēcīgo dzīves un darba apstākļu dēļ.

Literatūra
----------

* Гамазин А. Ф. *СевУралЛаг времён застоя. Воспоминания следователя*. 2016. — 88 с.

Atsauces
--------

1. ↑  «Система исправительно-трудовых лагерей в СССР». Составитель М. Б. Смирнов М.: *Звенья*, 1998. (krieviski)
Magdeburgas tiesību privilēģija Polockai.
**Magdeburgas tiesības** (vācu: *Magdeburger Recht*) ir viena no pazīstamākajām pilsētu tiesību sistēmām. Izveidojusies 13. gadsimtā vācu pilsētā Magdeburgā kā feodālās pilsētu tiesības, saskaņā ar kurām tika regulēta pilsētnieku pašpārvalde, ekonomiskā darbība (amatniecība, tirdzniecība un cunftes), īpašumtiesības un šķiriskās attiecības.

Magdeburgas tiesību pamatā ir tā sauktais Saksijas spogulis (*Sachsenspiegel*; vācu feodālo tiesību krājums) un Magdeburgas pilsētas statūti.

Magdeburgas tiesības ieguvušo pilsētu pilsoņi tika atbrīvoti no feodālajām klaušām un vietvalžu varas un tiesas. Uz šo tiesību pamata pilsētās tika veidots vēlēts pašpārvaldes orgāns maģistrāts.

Latvijā Magdeburgas tiesības bijušas piešķirtas Daugavpilij (1582) un Jēkabpilij (1670). Krievijas impērijas teritorijā sakarā ar vietējās pārvaldes reformu Magdeburgas tiesības tika atceltas 1831. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Rīgas pilsētas tiesības». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 1. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 19. janvārī.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Krievu karagājiens notika uz Sakalas zemi (pie Vīlandes, kartē - *Fellin*) un Rēveles zemi (kartē - *Reval*).
**1223. gada krievu karagājiens uz Igauniju** notika 1223. gada beigās. Karagājienu organizēja Suzdaļas kņazs Jurijs (Georgijs) Vsevolodovičs, un to vadīja viņa brālis Novgorodas kņazs Jaroslavs Vsevolodovičs un Pleskavas kņazs Vladimirs Mstislavičs. Krievu karaspēks ar apmēram 20 000 vīriem ieradās Ugaunijas zemē, nometināja savus garnizonus Tērbatas un Otepē pilīs un caur Sakalas zemi devās uz Livoniju, tomēr ceļā sastaptais Sāmsalas karaspēks pārliecināja viņus vispirms doties pret dāņu rokās esošo Rēveles cietoksni. Apvienotais krievu un igauņu karaspēks četras nedēļas aplenca Lindanises pili (tagad - Tallina), bet nespēja to ieņemt. Tajā laikā Zobenbrāļu ordenis savukārt uzbruka Tērbatai un Jervai.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXVII. 3.-4.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 20. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 30. augustā.
Franču glābšanas velkonis *Abeille Bourbon*, kurš kalpo arī kā ārkārtas vilcējs.
USNS *Grapple* — moderna jūras kara flotes glābšanas velkoņa piemērs.
**Glābšanas velkonis** (saukts arī par **vraku velkoni**) ir specializēts velkoņu veids, kuru izmanto, lai glābtu nelaimē esošus kuģus, tajā skaitā tādus, kuriem draud nogrimšana, kā arī, lai glābtu jau nogrimušus vai uz sēkļa esošus kuģus.

Pārskats
--------

Pavisam nedaudz velkoņu ir bijuši pilnībā izmantoti glābšanas darbiem. Lielāko daļu laika glābšanas velkoņi tiek ekspluatēti, velkot baržas, platformas, kuģus, vai arī izpildot citus parasta velkoņa uzdevumus.

Velkoņi, kuri aprīkoti glābšanas darbiem, pasaulē sastopami nelielā daudzumā ar augstāku koncentrāciju ap rajoniem, kuros ir gan intensīva kuģu satiksme, gan nelabvēlīgi laikapstākļi.

Glābšanas velkoņus ekspluatē īpaši sagatavotas komandas, kas ir pieredzējušas glābšanas operāciju veikšanā (glābēji). Specifiskais aprīkojums, ar kuru apgādāti kuģi, iekļauj:

* Attīstītu buksēšanas ierīci un papildus vilkšanas tauvas vai troses ar iespējām vilkt objektus gan no priekšgala, gan pakaļgala, kā arī dažādos leņķos;
* Papildus celtņus;
* Ugunsdzēsības sistēmas:
	+ Ūdens izsmidzināšanas sistēmas;
	+ Šļūtenes;
	+ Stobrus.
* Tādu mehānisko aprīkojumu kā:
	+ Rezerves daļas vienkāršiem mehāniskiem remontdarbiem;
	+ Pneimatiskos instrumentus;
	+ Ūdenslīdēju aprīkojumu;
	+ Tēraudu korpusa ielāpiem;
	+ Metināšanas aprīkojumu.
* Sūkņus.

Mūsdienas
---------

Kopējais pieprasījums pēc glābšanas velkoņu pakalpojumiem ir būtiski samazinājies no to pieprasījuma virsotnes, kura bija gados ap otro pasaules karu.

Pieaugošā sabiedrības jūtība un normatīvie akti attiecībā uz apkārtējās vides degradāciju, kā arī kuģu izmēru palielināšanās, zināmā mērā ir kompensējusi veikto glābšanas operāciju skaita samazinājumu. Tādas lielo naftas produktu tankkuģu avārijas kā uzsēšanās uz sēkļa vai nogrimšana, piemēram, *Exxon Valdez* naftas noplūde vai *Amoco Cadiz* un *Torrey Canyon* katastrofas, var prasīt daudzpusīgus glābēju pūliņus, lai mēģinātu samazināt kaitējumu apkārtējai videi.

Televīzijā
----------

*Shipwreck Men* ir 2013. gada dokumentāls TV seriāls, kurā tiek sekots komandām, kuras glābj un paceļ bojā gājušus kuģus.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  Savienoto Valstu jūras kara flotes kuģis (*United States Naval Ship (USNS)* — angļu val.)
2. ↑  ‘Shipwreck Men’ Premiere: Dangerous Job Of Salvaging And Raising Wrecked Ships (VIDEO) The Huffington Post 2013. gada 15. janvāris. Skatīts: 2020. gada 9. novembrī

Ārējās saites
-------------

* Starptautiskā glābšanas apvienība. (angliski)
* Glābšanas uzņēmumi:
	+ Donjon Marine Co. Inc. ASV bāzēts velkoņu un glābšanas uzņēmums; (angliski)
	+ Resolve Marine, Globāls ASV bāzēts uzņēmums, kurš nodarbojas ar jūras avāriju seku likvidāciju; (angliski)
	+ SMIT salvage (angliski)
	+ Svitzer (angliski)
**Magadi ezers** (angļu: *Lake Magadi*, svahili: *Ziwa Magadi*; masaju valodā - ‘sāļš’) ir beznoteces sālsezers Kenijas dienvidu daļā, Lielā Rifta ielejas dienvidos.

Magadi ezers
Ezers atrodas grābenā. Ezera ūdens satur ļoti daudz nātrija karbonāta un izgulsnē īpašu minerālu - tronu. Sausajā periodā 80% ezera virsmas klāj sacietējusi, balta trona, kas pēc sastāva ir tuva sodai. Lietus periodā ezeru klāj līdz 1 metru bieza ļoti sāļa ūdens kārta, taču karstajā klimatā ūdens ātri iztvaiko, atstājot saplaisājušu sāls virsmu. Vietām tronas slāņi ir līdz 40 metrus biezi. Galvenais ūdens pieplūdes avots - līdz 80 °C karsti, sāļus saturoši avoti. Vairums karsto avotu atrodas ezera ziemeļrietumu un dienvidu piekrastē.

Ezera karstajā, sāļajā ūdenī spēj izdzīvot viena zivju suga - *Alcolapia grahami* (*Tilapia grahami*). Putniem, jo sevišķi flamingiem nozīmīga vieta.

Ezera krastā atrodas Magadi pilsētiņa, kurā atrodas Magadi sodas fabrika, kas šeit iegūst sodu jau 80 gadus. Pāri ezeram iet gājēju ceļš.
**Krievu-baškīru draudzības piemineklis** (baškīru: *Урыҫ һәм башҡорт халыҡтар Дуҫлығы Монументы, Uryss ha’m bashqort halyqtar Dusslyg’y Monumenty*) ir piemineklis Baškortostānas galvaspilsētā Ufā. Piemineklis veltīts 400. gadadienai kopš Baškortostānas (Baškīrijas) brīvprātīgās pievienošanās Krievijas impērijai. Piemineklis atrodas kalnā pie Belajas upes. 

Pieminekļa būvniecība tika sākta 1957. gadā par godu 400. gadadienai, kopš Baškortostāna ir Krievijas daļa. Piemineklis tika atklāts 1965. gada 7. augustā ar oficiālu ceremoniju.

Pieminekļa pamatnē ir bronzas skulptūras, kuras veido divas sievietes, kas attēlo Krieviju un Baškortostānu. Abas šīs skulptūras sēž strēlas malās. To rokās ir miera simboli un lauri vainagi. Uz pieminekļa ir izgrebti gadi "1557 - 1957" un uzraksts: 

> **СЛАВА ВЕЛИКОЙ БРАТСКОЙ ДРУЖБЕ РУССКОГО И БАШКИРСКОГО НАРОДОВ   
>  РУС ҺӘМ БАШҠОРТ ХАЛЫҠТАРЫНЫҢ БӨЙӨК ТУҒАНЛЫҠ ДУҪЛЫҒЫНА ДАН**  
> (latviešu: *SLAVA SLAVENAJAI KRIEVU UN BAŠKĪRU TAUTU BRĀLĪBAI*)
> 
>

Galerija
--------

* Krievu-baškīru draudzības piemineklis 2011. gada ziemā.Krievu-baškīru draudzības piemineklis 2011. gada ziemā.
* Skats no Belajas upes.Skats no Belajas upes.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Russia cultural». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. februārī. Skatīts: 2020. gada 25. aprīlī.
**"Krievu balss pret karu"** bija Latvijas krievvalodīgo kopienas protesta akcija, kas notika 2022. gada 23. aprīlī pie Brīvības pieminekļa Rīgā. Uzrunās šajā pasākumā vairāki cilvēki pauda asu nosodījumu Kremļa režīmam un īstenotajai militārajai agresijai Ukrainā.

Pasākumā bija sanākuši vairāki simti cilvēku, turot rokās Ukrainas karogus un plakātus ar tādiem uzrakstiem kā "Apturēt genocīdu Ukrainā", "Pilnīgu Krievijas gāzes un naftas embargo".

Mūziķe Katrīna Gupalo izpildīja Latvijas un Ukrainas himnu. Par notiekošo Ukrainā viņa teica: "Mēs nevaram dalīt cilvēkus, kā to dala Putins, mums jānāk kopā, lai uzvarētu šo vājprātu, kas 21. gadsimtā, izrādās, pastāv uz planētas Zeme."

"Šim karam nav valodas, un Ukraina cīnās par Eiropu, Baltiju, Poliju un Somiju. Ja Ukraina kritīs, mēs būsim nākamie, kuriem katru nakti būs jāsēž pagrabos un jāslēpjas no bumbām un kuriem būs jābēg, uz kuru zemes notiks izvarošana un notiks nogalināšana, un būs nāve, jo Putina armija nāk ar nāvi," uzsvēra pianists Andrejs Osokins.

Kara upuri tika pieminēti ar klusuma brīdi.

Kustības "Krievu balss pret karu" nolūks bija parādīt, ka ne visi krievi identificē sevi ar Putina režīmu. To apliecināja arī zili baltais karogs, kas plīvoja blakus Latvijas un Ukrainas simboliem.

Sanākušo vidū bija arī Latvijā dzīvojošie ukraiņi un tie, kuri šurp ieradušies, bēgot no kara.

Kustības "Krievu balss pret karu" sapulcē pie Brīvības pieminekļa piedalījās vairāki simti cilvēku.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas krievvalodīgo kopienas protestā izskan aicinājums beigt karu Ukrainā». lsm.lv. Skatīts: 2022. gada 23. aprīlis.
**Nostoca** (čehu: *Terénní stanice Nostoc*) ir Čehijas vasaras lauka nometne Arktikā, viena no trijām Josefa Svobodas stacijas sastāvdaļām. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas vidienē Billefjorda atzara Petuniabuktas rietumu krastā, 5 km no pamestās krievu apmetnes Piramidenes. Stacija pieder Česke Budejovices Dienvidčehijas universitātei.

Vēsture
-------

Čehoslovākijas zinātnieki pētījumus Svalbārā veikuši jau 1980. gados. Pirmā stacija Petuniabuktas rietumu daļā tika izveidota 2007. gadā, kad Piramidenes piestātnē tika uzstādīti divi konteineri, viens kā noliktava, bet otrs — dzīvošanai. Kā lauka nometne tika izmantota Krievijas uzņēmumam *Arktikugol* piederošais mednieku namiņš 6 km uz ziemeļiem. 2015. gadā tika uzbūvēta jaunā lauka nometne Nostoca. Stacija veidojas no četrām modulārām būvēm, kas savienotas ar lielu nojumi. Stacijā izvietotas dzīvojamās telpas, laboratorija, virtuve, tehniskās telpas ar elektroģeneratoru un niršanas aprīkojums. Stacija var izmitināt līdz 12 cilvēkiem vienlaicīgi. Josefa Svobodas stacijas galvenā mītne ir Juliusa Pajera Māja Longjērbīenē.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenā izpētes joma ir polārā ekoloģija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Centrum polární ekologie. Terénní stanice Nostoc». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. martā. Skatīts: 2019. gada 29. martā.
2. ↑  CZECH ARCTIC STATION OF JOSEF SVOBODA
3. ↑  «Czech Arctic Research Infrastructure „Josef Svoboda Station" (CARS)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. martā. Skatīts: 2019. gada 29. martā.
4. ↑  «Czech Arctric Research Infrastructure. Josef Svoboda Station». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. martā. Skatīts: 2019. gada 29. martā.
**Igbo** (pašnosaukums: *ndị Igbo*), agrāk arī **ibo**, ir viena no Nigērijas tautām. Kompakti apdzīvo valsts dienvidaustrumus, tā saukto Igbolendu Nigēras Deltas reģionā. Igbo ir dominējošā tauta deviņos valsts štatos: Abijā, Anambrā, Benuē, Eboņi, Edo, Enugu, Imo, Deltā un Riversā. Enugu pilsēta tiek uzskatīta par neformālo igbo galvaspilsētu.

1960. gados, pēc Nigērijas neatkarības pasludināšanas, igbo centās izveidot savu neatkarīgo Biafras valsti, kas izraisīja Nigērijas—Biafras karu (1967-1970). Lielākā daļa igbo ir lauku iedzīvotāji un to tradicionālā nodarbošanās ir zemkopība, lopkopība, amatniecība un tirdzniecība. Tradicionālā zemkopības kultūra ir jamss.

Igbo kopā ar tai tuvu radniecīgajām tautām veido 18% no Nigērijas iedzīvotājiem. Tradicionāli igbo iedalās etniskās grupās, kas veidojušās no cilšu klaniem: anioma, aro, eda, ekpeje, eče, eza, ika, ikverre, ikvo, išielu, izi, mbaise, mgbo, ngva, nkalu, nri-igbo, ogba, ohafija, ohuhu, omuma, oniča, orata, ubani un ukvuani. Sadzīvē igbo lieto igbo valodu vai kādu no tās dialektiem, bet lielākā daļa ir bilingvāli angļu valodā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ibo». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 266. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Igbo***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85064199
* SUDOC: 027356663
* BNF: cb11941639m (data)
* NKC: ph323773

 |

 |
Notanga (*Natangen*) starp pārējām prūšu zemēm
Sadalītā Notangas zeme pēc iekļaušanas Vācu ordeņa valsts sastāvā.
**Notanga** (latīņu: *Notangia*, vācu: *Natangen*) bija viena no senprūšu zemēm, kas atradās galvenokārt mūsdienu Kaļiņingradas apgabala Pravdinskas, daļēji Gvardejskas un Bagrationovskas rajona, nedaudz arī Varmijas-Mazūrijas vojevodistes Bartošices apriņķa teritorijā.

Notangas teritorija 13. gadsimtā stiepās no Prēgeles (Pregoļjas) upes līdz Linas upei, robežojās ar Vārmes (rietumos), Bārtas (dienvidos), Sembas (ziemeļos) un Nadruvas (austrumos) zemēm. Šajā teritorijā pēc mūsdienu aplēsēm varēja dzīvot ap 15 000 cilvēku.

Krusta kari
-----------

Notanga un tās iedzīvotāji pirmo reizi minēti 1238. gada līgumā starp Vācu ordeni un Pomerānijas hercogu Sventopolku II. 1255. gadā Vācu ordenis uzcēla Kēnigsbergas pili uz Notangas un Sembas zemju robežas, un šai pilij bija svarīga loma turpmākajā Prūsijas iekarošanā un kristianizēšanā.

Lielās prūšu sacelšanās laikā notangieši par savu vadoni ievēlēja Herkusu Mantu, kas bija mācījies Vācijā un pārzināja krustnešu militāro taktiku un bruņojumu. Lai arī viņš izrādījās spējīgs karavadonis un tika gūtas vairākas nozīmīgas uzvaras pār ordeņa spēkiem sacelšanās tika apspiesta un pats Herkus Mants 1273. gadā pakārts. Pēc sacelšanās apspiešanas Notangas dižciltīgie piekrita kristīties un padevās ordenim, jo tiem tika apsolītas dažādas privilēģijas tai skaitā īpašumu saglabāšana. Tomēr 1295. gadā divi notangieši Sabīns un Stanta vēlreiz mēģināja sacelties pret ordeņa virsvaru.

Turpmākajos gadsimtos Notangā tāpat kā citās prūšu zemēs notika vācu kolonizēšana un vietējo iedzīvotāju pakāpeniska asimilācija. Tomēr Notangā vietējie prūšu iedzīvotāji līdz pat 17. gadsimtam saglabāja savu valodu un kultūru. 18. gadsimta sākumā līdz ar lielo mēri izzuda prūšu valoda, tomēr reģiona iedzīvotāji saglabāja savdabīgu, vietēju prūsisko identitāti un līdz pat 1945. gadam sevi sauca par *notangiešiem*. Arī viena no apgabala lielākās pilsētas Landsbergas avīzēm no 1919 līdz 1945. gadam saucās *Natanger Zeitung* (Notangiešu avīze).

Izmantotā literatūra
--------------------

* Simas Sužiedėlis, ed. (1970–1978). "Notanga". Encyclopedia Lituanica. IV. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius
* Urban, William (2000). The Prussian Crusade (2nd ed.). Chicago, Illinois: Lithuanian Research and Studies Center

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Senās Prūsijas zemes |
| --- |
|  |
| 
* Bārta
* Galinda
* Lubava
* Kulma
* Nadruva
* Notanga
* Pagude
* Pamede
* Sasna
* Semba
* Vārme

 |

 |
***AS Eesti Raudtee*** jeb ***EVR*** ir Igaunijas valsts dzelzceļa uzņēmums. Tas nodarbojas ar dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu un dzelzceļa kravas pārvadājumiem.

Igaunijas dzelzceļa tīkls. Sarkanā krāsā ir *Eesti Raudtee* piederošās līnijas
Uzņēmumam pieder 691 km dzelzceļa līniju ar sliežu ceļa platumu 1520 mm Igaunijas ziemeļu, austrumu un dienvidu daļā, tai skaitā 192 km elektrificētas līnijas. Citam uzņēmumam *Edelaraudtee* pieder dienvidrietumu daļas līnijas. *Eesti Raudtee* infrastruktūru uztur meitas uzņēmums *EVR Infra*. *Eesti Raudtee* dzelzceļa līnijas izmanto tā meitas uzņēmums *EVR Cargo* (kravas pārvadājumi), *Elron* (pasažieru pārvadāšana Igaunijas teritorijā), *GoRail* (pasažieru pārvadāšana uz Krieviju), Krievijas dzelzceļš (pasažieru pārvadāšana uz Krieviju), privātie kravu pārvadātāji *E.R.S. AS* un *Spacecom*.

Vēsture
-------

*Eesti Raudtee* dibināts 1992. gada 1. janvārī kā valsts uzņēmums uz PSRS laikā izveidotā Baltijas dzelzceļa Igaunijas infrastruktūras un ritošā sastāva bāzes.
1997. gadā sākts Igaunijas dzelzceļa privatizācijas proces. Valsts uzņēmums reorganizēts par akciju sabiedrību. Valsts iekšēju dīzeļvilcienu pārvadājumi atdalīti uzņēmumā *AS Edelaraudtee*.
1998. gadā elektrisko vilcienu pasažieru pārvadāšanas struktūrvienība reorganizēta par akciju sabiedrību *Elektriraudtee*. Tālo pārvadājumu (uz Krieviju) apkalpošanai uzveidots uzņēmums *EVR-Ekspress* (2004. gadā tas privatizēts un pārdēvēts par *GoRail*).

2000. gada 15. novembrī *Elektriraudtee* atdalīts no *Eesti Raudtee*, valstij paturot tā kapitāldaļas.
2000. gadā Igaunijas privatizācijas aģentūra izsludināja starptautisku konkursu par 66 % *Eesti Raudtee* akciju privatizāciju.
2001. gada 31. augustā *Eesti Raudtee* 66 % kapitāldaļu iegādājās uzņēmums *Baltic Rail Services*, kas pārstāvēja *Rail world Inc.* (25,5 %, ASV), *Jarvis PLC* (25,5 %, Apvienotā Karaliste), *RDC* (5 %, ASV) un *OÜ Ganiger Invest* (44 %, Igaunija).

Pēc 2003. gada vēlēšanām jaunā valdība mainīja noteikumus par brīvas piekļuves tiesībām un noteica sliežu ceļa nodevas maksimālo līmeni, kas samazināja dzelzceļa dzīvotspēju. 2007. gada janvārī Igaunijas valdība atpirka 66 % *Eesti Raudtee* akciju.

2009. gada 14. janvārī dibināti divi meitas uzņēmumi: *EVR Infra*, kas atbild par dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu, un *EVR Cargo*, kas pārņēma mātes uzņēmuma kravas pārvadājumus.

Atsauces
--------

1. ↑  EVR's private interlude is over Railwaygazette.com, 2007-02-01

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
Kurzemes un Zemgales hercogistes un Lietuvas dižkunigaitijas robeža pa Sventājas upi (iezīmēta ar burtu a) 1747. gadā. Zviedru aizbērtās Sventājas ostas vieta (iezīmēta ar burtu b) atradās Kurzemes daļā.
**Sventājas osta** atrodas Sventājas upes grīvā Sventājā.

Vēsture
-------

Sventāja (vācu: *Heiligenau*) uz G. Celijusa veidotās kartes attēlota jau 1542. gadā. 
1685. gadā karalis Sigismunds III Vāsa Sventājas ciemam deva atļauju attīstīt tirdzniecību un jūrniecību. Sventājas osta bija nopietns konkurents Klaipēdas un Liepājas ostām, īpaši pēc tam, kad angļu tirgotāji ieguva privilēģiju atvērt ostu, kurā varētu ienākt lielāki kuģi. 1701. gadā, Ziemeļu kara laikā ostu sagrāva un grīvu aizbēra ar laukakmeņiem. Pēc pievienošanas Kurzemes guberņai tā attīstījās kā Būtiņģes zvejnieku osta. 

Pēc Latvijas-Lietuvas robežas nospraušanas un Palangas pagasta pievienošanas Lietuvas Republikai no 1923. līdz 1925. gadam sākās Sventājas ostas atjaunošanas darbi. 
Kad Vācija 1939. gadā anektēja Klaipēdu, izveidoja ostas vārtus ar ziemeļu un dienvidu moliem, tomēr jūras straumes tajos sanesa smiltis un lielie kuģi ienākt ostā nevarēja. 

Pēc Otrā pasaules kara osta piederēja zvejnieku saimniecībai „Pajūris".

* Sventājas ostas dienvidu molsSventājas ostas dienvidu mols
* Zem ziemeļu mola ievadītais Būtiņģes naftas termināļa carules galsZem ziemeļu mola ievadītais Būtiņģes naftas termināļa carules gals
* Skulptūra "Zvejnieka meitas" (Zuzana Pranaitytė, 1982)Skulptūra "Zvejnieka meitas" (*Zuzana Pranaitytė*, 1982)
* Sventājas laivu ostaSventājas laivu osta
**Sverdrupa sala** (krievu: *остров Свердрупа*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Karas jūras dienvidos 120 km uz ziemeļiem no Diksonas. Tuvākā cietzeme ir 90 km uz ziemeļaustrumiem esošās Arktikas Institūta salas. Salas virsma ir viegli viļņots paugurlīdzenums, augstākais punkts ir 33 m vjl salas vidienē. Salas piekrastē smilšu līdzenums. Ziemeļrietumos smilšu strēles ieskauj plašu lagūnu.

Sala atrodas arktiskās tundras dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Arhipelāgs ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

Vēsture
-------

Salu 1893. gada 18. augustā atklāja norvēģu ekspedīcija ar kuģi *Fram*. Salu kuģa kapteiņa Oto Sverdrupa vārdā nosauca ekspedīcijas vadītājs Fritjofs Nansens.

1970. gados salā strādāja hidrogrāfiskās un ģeoloģiskās ekspedīcijas, kas tās dienvidaustrumu piekrastē izbūvēja ziemošanas bāzi ar dzīvojamo baraku, ēdnīcu un sporta zāli, kā arī pirti un vairākām palīgēkām. Mūsdienās pamesta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Большой Арктический государственный природный заповедник». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 12. jūlijā. Skatīts: 2022. gada 14. janvārī.
2. ↑  «ТОПОНИМИКА МОРЕЙ СОВЕТСКОЙ АРКТИКИ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 25. janvārī. Skatīts: 2020. gada 2. februārī.
3. ↑  ИСТОРИЯ ОТКРЫТИЯ И ИССЛЕДОВАНИЯ АРХИПЕЛАГА ИЗВЕСТИЙ ЦИК И ОСТРОВА СВЕРДРУП
**Katažina Adamoviča** (poļu: *Katarzyna Adamowicz*; dzimusi 1993. gada 7. janvārī Košalinā) ir Polijas FIDE meistare šahā (2009).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējā Polijas jauniešu šaha čempionātu laureāte dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi sešas medaļas: divas zelta (2005. gadā U12 vecuma grupā, 2007. gadā U14 vecuma grupā), trīs sudraba (2006. gadā U14 vecuma grupā, 2009. gadā U16 vecuma grupā, 2011. gadā U18 vecuma grupā) un bronzas (2007. gadā U20 vecuma grupā). Košalinas šaha kluba *Hetman-Politechnika Koszalińska* sastāvā divas reizes uzvarējusi Polijas komandu čempionātā šaha ātrspēlē (2007, 2009).

Sekmīgi pārstāvējusi savu valsti starptautiskajos jauniešu šaha turnīros. 2009. gadā Fermo uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un par šo panākumu saņēmusi FIDE sieviešu meistares (WFM) nosaukumu. Eiropas meiteņu komandu šaha čempionātā U18 vecuma grupā piedalījusies 3 reizes (2009-2011). Komandu vērtējumā izcīnījusi divas zelta (2009, 2010) medaļas, bet individuālajā vērtējumā - sudraba (2010) medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: European Girls' U18 Team Chess Championship :: Katarzyna Adamowicz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Sverdrupa salas** (angļu: *Sverdrup Islands*; norvēģu: *Sverdrupøyene*) ir Kanādai piederoša neapdzīvotu salu grupa Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam. Vienīgā apdzīvotā vieta salās ir Makgilas polārā pētniecības stacija.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Kanādas Arktiskā arhipelāga ziemeļos. Ietilpst Karalienes Elizabetes salu grupā. Grupā ietilpst sešas galvenās salas (Aksela Heiberga sala, Ellefa Ringnesa sala, Amunda Ringnesa sala, Mīena sala, Karaļa Kristiana sala un Stūra) un vairākas nelielas saliņas un klintis. Valda arktiska tuksneša klimats ar sausu aukstu ziemu un vēsu vasaru.

Vēsture
-------

Pirmie no eiropiešiem salas atklāja norvēģa Oto Sverdrupa ekspedīcija no 1898. gada līdz 1902. gadam. Nosauktas par godu ekspedīcijas vadītājam, kurš salas pasludināja par Norvēģijas īpašumu. Līdz 1928. gadam Norvēģijas valdība neizrādīja interesi par atklātajām salām, līdz 1930. gadā pretenzijas uz Sverdrupa salām tika iemainītas pret Norvēģijas suverenitātes atzīšanu no Apvienotās Karalistes puses uz Jana Majena salu un Buvē salu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 668. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sverdrupa salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**"Nosferatu, šausmu simfonija"** (vācu: *Nosferatu, eine Symphonie des Grauens*) ir 1922. gada Vācijas ekspresionisma šausmu filma, kuras režisors ir F. V. Murnavs. "Nosferatu" uzskata par vienu no nozīmīgākajām 20. gadsimta sākuma filmām, par vienu no pirmajām šausmu filmām, kā arī par izcilu vācu ekspresionisma kino paraugu. Tās pamatā ir Brema Stokera romāns "Drakula".

Vārds "Nosferatu" nāk no grieķu valodas vārda *νοσοφορος*, kas nozīmē ‘slimības nesējs’.

Sižets
------

Kadrs no filmas "Nosferatu"
**Uzmanību!** Turpmākajā tekstā var tikt atklātas nozīmīgas detaļas par filmas saturu!
1838. gadā Brēmenē nekustamo īpašumu aģentam Johanesam Huteram (*Johannes Hutter*) tiek piedāvāta iespēja doties uz Transilvāniju un pārdot lielu īpašumu grāfam Orlokam. Johaness turp arī dodas, bet grāfs Orloks padara viņu par savu gūstekni un barojas no viņa asinīm. Ieraudzījis Hutera sievas attēlu, Orloks ar kuģi dodas uz Brēmeni, kur līdz ar viņa ierašanos sākas mēris.

Vēsture
-------

Murnavam neizdevās iegūt tiesības ekranizēt Brema Stokera romānu "Drakula". Viņš nolēma filmu tomēr uzņemt, Stokera sižetu nedaudz izmainot (piemēram, Drakula jeb grāfs Drakula kļuva par Nosferatu jeb grāfu Orloku). Brema Stokera sieva Florensa Stokera Murnavu iesūdzēja par autortiesību pārkāpšanu un prāvā uzvarēja. Tiesa pavēlēja iznīcināt visus filmas eksemplārus. Daudzi tomēr jau bija izplatīti un netika iznīcināti.

Filmas daļas, kurās darbība risinās Transilvānijā, filmētas Slovākijā (piemēram, Nosferatu pils ir Oravas pils un Vecā pils Ziemeļslovākijā).

Ietekme
-------

"Nosferatu" iedibināja vienu no klasiskajiem vampīru attēlojumiem kino — atdzīvojušos mironi ar gariem nagiem un pagarinātiem priekšzobiem. Šis vampīra tēls (pretstatā Drakulas tipa tēlam — elegantam aristokrātam) saistās ar žurkām un mēri, nav erotisks, bet gan atbaidošs.

Pēc filmas uzņemti vairāki jauni ekranizējumi, no kuriem par mākslinieciski augstvērtīgāko uzskata Vernera Hercoga 1979. gada filmu "Nosferatu – nakts fantoms". Hercogs reizē nofilmēja divas versijas — vienu vācu un vienu angļu valodā, liekot aktieriem ierunāt tekstu divreiz. Hercogs filmā izmantoja Stokera romāna tēlu vārdus, jo filmas uzņemšanas laikā uz to vairs neattiecās autortiesības.

Atsauces
--------

1. ↑  Martin Votruba. «Nosferatu (1922) Slovak Locations». *Slovak Studies Program*. University of Pittsburgh.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nosferatu, šausmu simfonija***.
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Turner Classic Movies* profils (angliski)
* *TV.com* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
* Filma

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316753491
* LCCN: no98088808
* GND: 4228455-7
* SUDOC: 027383997
* BNF: cb11943761j (data)

 |

 |
Sadauzīts Ļeņina piemineklis Kijivā (2013)
**Dekomunizācija** ir pasākumu un darbību kopums valsts un sabiedrības atbrīvošanai no komunistiskās ideoloģijas ietekmes un sekām visās dzīves jomās pēc valdošo komunistisko režīmu sabrukuma.

Dekomunizācijas veidi:

* Padomju pieminekļu un cita veida simbolikas demontāža;
* Vēsturisku nosaukumu atjaunošana pilsētām (Stučka→Aizkraukle, Artjomovska→Bahmuta, Ļeņingrada→Sanktpēterburga), kā arī ielu un laukumu pārdēvēšana (Ļeņina iela→Brīvības iela);
* Komunistisko partiju un komunistiskās propagandas aizliegums.

Latvijā
-------

*Pamatraksts: Padomju un nacistisko režīmu slavinošo objektu nojaukšana Latvijā* 
Dekomunizācija Latvijā sākās uzreiz pēc neatkarības atgūšanas. Lielākā daļa padomju politisko darbinieku pieminekļu tika nojaukti, bet viņu vārdā nosauktās ielas — pārdēvētas. Ar likumu tika aizliegta komunistiskā simbolika un komunistisko ideju propaganda.

2021. gada tika aizliegta Georga lentītes izmantošana publiskos pasākumos.

Ukrainā
-------

Ļeņina pieminekļa nogāšana Hmeļnickā (2014)
Dekomunizācija Ukrainā sākās Padomju Savienības sabrukuma laikā 1991. gadā un turpinājās arī pēc tam. Pēc 2014. gada "Pašcieņas revolūcijas" un Krievijas—Ukrainas kara sākuma Ukrainas valdība pieņēma likumus, kas aizliedza komunistisko simboliku, kā arī nacisma simboliku.

Līdz 2016. gadam tika pārdēvētas 51 493 ielas, kā arī 987 pilsētas un ciemi (vai nu atjaunojot to vēsturiskos nosaukumus, vai piešķirot jaunus nosaukumus). Demontēti 1320 Ļeņina pieminekļi un 1069 citu komunistisko darbinieku pieminekļi.

Pēc 2022. gada 24. februāra Krievijas iebrukuma Ukrainā dēļ dekomunizācija pastiprinājās. 2023. gada aprīlī Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis parakstīja likumu par Ukrainas vietvārdu "dekolonizāciju", kas aizliedz ar Krieviju saistītos ģeogrāfiskos nosaukumus.

Skatīt vēl
----------

* Destaļinizācija

Atsauces
--------

1. ↑  lvportals.lv. «Georga lentītes publiskos pasākumos: aizliegta arī to izmantošana stilizētā veidā - LV portāls». *lvportals.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-06-05.
2. ↑  «Decommunization reform: 25 districts and 987 populated areas in Ukraine renamed in 2016». *www.ukrinform.net* (angļu). 2016-12-27. Skatīts: 2023-06-05.
3. ↑  «Зеленский подписал закон о запрете географических названий, связанных с Россией». *Новая газета Европа*. 2037-12-31. Skatīts: 2023-06-05.

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* LNB: 000060102
* NKC: ph832283

 |

 |
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Lietuvas karaspēks devās karagājienā uz Latgali.
Šis raksts ir par 1275. gada kauju pie Daugavpils. Par citām jēdziena **Daugavpils kaujas** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Kauja pie Dinaburgas pils (Vecdaugavpils)** notika Lietuvas-Livonijas kara (1262—1282) laikā. 

Pēc lietuviešu karagājieniem pāri Daugavai un Dubnas kaujas Livonijas ordeņa mestrs Ernests no Raceburgas izplānoja jauna cietokšņa celšanu Lotigolā pie latgaļu Naujenes (*Novene*) pils. Tam bija jākļūst par jaunu karabāzi papildus jau esošajam Volkenbergas cietoksnim pie Rāznas ezera. Dinaburgas pils celšanas gads nav precīzi zināms, bet pieņem, ka tas varējis notikt ap 1275. gadu, taču ne vēlāk par 1277. gadu. Pēc cita uzskata pils uzcelta jau 1273. - 1274. gadā.

Lietuvas dižkunigaitis Traidens ar lielu karaspēku, kurā bija arī loka šāvēji no viņa sabiedroto Polockas, Vitebskas un Smoļenskas kņazu zemēm. Apvienotais karaspēks četras nedēļas aplenca Dinaburgas pili, bet nespēja to ieņemt un nodedzināt.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Ordeņa mestrs Ernests no Raceburgas, kas bija iecelts amatā 1274. gadā, pavēstīja ordeņa komturiem par nodomu celt jaunu pili. Ordeņa karaspēks nodrošinājās ar pārtikas krājumiem un no Rīgas gar Daugavas upi devās tad augšup uz Daugavas pili (*Duneburc*), kur mestrs izvēlējas vietu jaunā cietokšņa būvei, "kas būtu bieds gan pagāniem, gan ķēniņam Traidenam (*kunic Thoreiden*)." 
Pēc pils uzcelšanas tajā nogādāja stopus, bultas, pārtiku un prāvu mantu krājumu. Jaunās pils aizsardzībai tajā nometināja garnizonu, kurā bija gan ordeņa bruņinieki un to karakalpi, gan arī "zemes ļaudis" (*lantman*). Mestrs ar pārējo karaspēku atgriezās Rīgā. 

To uzzinot, ķēniņš Traidens savāca karaspēku no lietuviešu un rutēņu zemēm un devās uzbrukumā Dinaburgas cietoksnim. Pils ieņemšanai ķēniņš pavēlēja būvēt četrus lielus akmeņmešus (*blîde* no *Gegenwichtsblide*). 
Pils aplencēji to ilgstoši apšaudīja ar bultām, bet pils sargātāji šāva pretī. Tad ar akmeņmešiem pils dienu un nakti tika apšaudīta ar akmeņiem. Kauja bez apstājas turpinājās četras nedēļas, līdz ķēniņš Traidens saprata, ka pili ieņemt nespēs ar visu savu lielo karaspēku un sacīja: *Ko nu lai daru? Man sāpes sirdi grauž un plēš un pušu lauž. Šī pils man sirdij virsū celta, man visu mūžu sirds būs šķelta, tā tagad dien' un nakti skums. Ko palīdz vairs šis pasākums? Šķiet, saites, kas mūs sien, par vājām, iet ļaudis atpakaļ uz mājām. Nu akmeņmešus sacērtiet, es arī gribu mājās iet.* 
Lietuvieši saskaldīja akmeņmešus un atgriezās mājās.

Atsauces
--------

1. ↑  Löwis of Menar K. Burgenlexicon für Alt-Livland. Rīga, 1922. - 53 lpp.
2. ↑  Gudavičius E. Kryžiaus karai Pabaltijyje ir Lietuva XIII amžiuje. Vilnius, 1989. - 161 lpp.
3. ↑  «Atskaņu hronika (08168. - 08281.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 7. februārī. Skatīts: 2012. gada 19. februārī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Dekoratīvās žurkas** ir žurkas (galvenokārt pelēko žurku šķirnes), kas paredzētas turēšanai mājas apstākļos un ir ļoti atšķirīgas no savvaļas žurkām. Šīs žurkas tiek speciāli vairotas un audzētas ar mērķi nodot tās kā mājdzīvniekus grauzēju mīļotājiem. Dekoratīvo jeb mājas žurku dzīves ilgums ir aptuveni 2-3 gadi.

 Dekoratīvā žurka

Turēšana
--------

Iegādājoties žurku kā mājdzīvnieku, ir jāparūpējas par to, lai dzīvniekam tiktu nodrošināti nepieciešamie dzīves apstākļi un komforts. Ieteicams žurku turēt grauzējiem speciāli paredzētos būros, kurus var iegādāties zooveikalos. Būri vēlams aprīkot arī ar mājiņu, dzeramtrauku un ēdiena trauciņu. Svarīgi atcerēties, ka būrim jābūt aprīkotam ar automātisko dzirdītavu, nevis šķīvīti vai citiem objektiem, kuri pildīti ar ūdeni. Improvizētās ūdenstilpnes, žurkas bieži mēdz izmantot, kā tualeti, nevis dzirdītavu.

Kopšana
-------

Mājdzīvnieka būri ieteicams izklāt ar pakaišiem, kas pieejami zooveikalos. Pakaiši maināmi vismaz reizi 4 dienās, jo nevajadzētu pieļaut, ka tie kļūst mitri, tas veicina nepatīkama aromāta izplatīšanos. Žurkai var dot arī sienu, lapiņas, pļavas puķes (pienene, āboliņš), lai padarītu būri līdzīgāku dabai aiz loga. Tāpat vienmēr jābūt svaigam ūdenim dzirdītavā, tam jābūt istabas temperatūrā un dzirdītavai novietotai tā, lai tā būtu brīvi un ērti aizsniedzama. Būri ieteicams mazgāt vismaz reizi nedēļā.

Barošana
--------

Žurkas, tāpat kā daudzi citi grauzēji, ir slavenas ar to, ka ēd gandrīz visu. Mājas žurkas vajadzētu barot ar veikalos nopērkamajiem barības maisījumiem, kuri parasti satur graudus un žāvētus augļus. Tomēr, vajadzētu dot arī parastus augļus un dārzeņus. Siers žurkai nav veselīgs, cilvēku pārtika bieži ir pārāk trekna un garšvielām bagāta, kas var saīsināt dekoratīvās žurkas mūžu.

Atsauces
--------

1. ↑  Vilkāja, D.(05.12.2010 *Par mīlīgajām dekoratīvajām žurciņām.* Skatīts:27.11.2013[novecojusi saite]
2. ↑  «Parker, L. *Life expectancy of a Store-bought rat.* Skatīts: 27.11.2013». Arhivēts no oriģināla, laiks: 16.01.2014. Skatīts: 27.11.2013.
3. ↑  «Dino ZOO, *Žurkas.* Skatīts: 27.11.2013». Arhivēts no oriģināla, laiks: 05.12.2013. Skatīts: 27.11.2013.
4. ↑  Cālis.lv *Dekoratīvās mājas žurkas.* Skatīts: 27.11.2013
5. ↑  Jakušenoka, L. (8.02.2008) *Inteliģentai žurkai nepieciešama uzmanība.* Skatīts: 27.11.2013
6. ↑  «Burgess, B. *How often do I have to change my pet rat's bottled water.* Skatīts: 27.11.2013». Arhivēts no oriģināla, laiks: 11.08.2013. Skatīts: 27.11.2013.
7. ↑  «Quarers, C. *The best way to clean a pet rat's cage.* Skatīts: 27.11.2013». Arhivēts no oriģināla, laiks: 28.08.2013. Skatīts: 27.11.2013.
8. ↑  Cālis.lv *Žurkas.* Skatīts:27.11.2013
**Kauja par Vīni** notika 1683. gada 11.-12. septembrī, pēc divus mēnešus Osmaņu impērijas karaspēka pilsētas aplenkšanas. Osmaņu impērijas karaspēks šajā kaujā tika sagrauts. Tas iezīmēja šīs impērijas ekspansijas beigu sākumu Eiropā, kā arī tās varenības norietu. Savukārt Eiropā tas ļāva nostiprināties Hābsburgu dinastijai.

Kaujā par Vīni pretī osmaņu karaspēkam stājās apvienotais poļu, austriešu, vācu karaspēks Polijas-Lietuvas karaļa Jana III Sobeska vadībā. Osmaņu armiju vadīja lielvezīrs Merzifonlu Kara-Mustafa pašā.

Karaļa Sobeska karaspēka uzbrukums sākās 12. septembra pēcpusdienā ar huzāru kavalērijas triecienu osmaņu armijas nometnes pašā centrā. Pievakarē ap pussešiem karalis pats jau zirga mugurā jāja pa osmaņu nometni, vērojot paniku, apjukumu un notiekošo osmaņu karotāju apkaušanu.

Plašākā nozīmē kaujas par Vīni iznākums nozīmēja Eiropas valstu uzvaru pār Osmaņu impēriju ap 300 gadu ilgajā cīņā. Tiesa, arī pēc uzvaras kaujā par Vīni Hābsburgu Austrijai bija nepieciešami vēl 16 gadi, lai atbrīvotu no Osmaņu impērijas spēkiem Ungāriju, Transilvāniju un citas teritorijas. Taču lielākā daļa Balkānu joprojām palika Osmaņu impērijas ietekmes sfērā.

Kaujas nozīme
-------------

Uzvara Vīnē radīja priekšnoteikumus Ungārijas un (īslaicīgi) dažu Balkānu zemju atkarošanai turpmākajos gados, ko veica Ludvigs Vilhelms no Bādenas, Maksimiliāns II Emanuels no Bavārijas un Savojas princis Eižens. Osmaņi cīnījās vēl 16 gadus, zaudējot kontroli pār Ungāriju un Transilvāniju. Svētā Romas impērija parakstīja Karlovicas līgumu ar Osmaņu impēriju 1699. gadā. Kauja iezīmēja Osmaņu impērijas ekspansijas vēstures beigas Eiropā.

Atsauces
--------

1. ↑  *A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East*, 2. sējums, Spencer Tucker, ABC-CLIO, 2010
2. ↑  Davies Norman. Europe. A History. Pimlico, 1997. p.643.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kauja par Vīni***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Vīnes kauja (angliski)
* Džihāds pret austriešiem 1550-1683 (angliski)
**Karību suns** (latīņu: *Indocyon caribensis*) ir izmiris suņu dzimtas plēsējs. Tā ir **Karību suņu ģints** (*Indocyon*) vienīgā suga, kas bija sastopama gan Mazajās Antiļu salās, gan Lielajās Antiļu salās.

Karību suņa fosilie kauli pirmo reizi tika atrasti 1956. gadā. Tie netika klasificēti kā jaunas ģints dzīvnieki līdz 1981. gadam (Arredondo, 1981). Līdz 1981. gadam tos sauca par *Paracyon caribensis*, bet tā kā zinātniskais vārds *Paracyon* 1827. gadā tika lietots Tasmānijas vilka apzīmējumam, tad zinātnieks O. Arrendondo nosauca Karību jūras Antiļu salu izmirušos dzīvniekus par *Indocyon caribensis*. 

Zinātnieki ir atraduši vairāku dzīvnieku kaulu fragmentus (lielākā daļa no tiem apakšžokļi). No apakšžokļa izmēra var spriest, ka dzīvnieki ir bijuši maza auguma, lapsām līdzīgi, bet to izcelsme un izmiršanas iemesli nav zināmi.

Karību suņa pētījumi joprojām tiek veikti, un zinātnieku grupa uzskata, ka suņi uzturēja līdzsvaru salu savvaļas faunā, jo tie medīja grauzējus, mērkaķus un citus sīkus dzīvniekus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Extinct Cuban canids and Darwin's fox : Tetrapod Zoology». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 11. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 28. martā.
2. ↑  «SAPE Newsletter 1998 no.12». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 15. jūnijā. Skatīts: 2009. gada 28. martā.

Ārējās saites
-------------

* 

*
**Mērija Beina** (angļu: *Mary Bain*; dzimusi **Veizere** (angļu: *Weiser*); 1904. gada 8. jūnijs — 1972. gada 26. oktobris Ņujorka) bija ASV starptautiskā meistare šahā (1952), ASV sieviešu šaha čempione (1951).

Biogrāfija
----------

Piedzimusi Ungārijas Karalistē, taču pārcēlusies uz dzīvi ASV. 1937. gadā Stokholmā kļuvusi par pirmo ASV šahisti, kas piedalījusies Pasaules čempionātā šahā sievietēm, kurā ieņēmusi augsto 5. vietu aiz Veras Menčikas, Klaričes Benini, Mildas Laubertes un Soņas Grafas.

1940. gados un 1950. gadu sākumā kopā ar Monu Meju Karfu un Gizelu Greseri bijusi viena no vadošajām amerikāņu šahistēm. 1951. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. Divas reizes kļuvusi par ASV atklātā sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju (1965, 1966). 1952. gadā Maskavā piedalījusies pretendentu turnīrā, kurā palikusi 14. vietā. 1963. gadā Splitā pārstāvējusi ASV komandu 2. sieviešu šaha olimpiādē.

Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  World Chess Championship (women): 1952 Candidates Tournament
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Mary Bain

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Edīte Vitkovska** (poļu: *Edyta Witkowska*; dzimusi 1979. gada 24. jūlijā) ir bijusī poļu brīvās cīņas un sumo cīkstone.

Biogrāfija
----------

### Brīvā cīņa

20. gadsimta deviņdesmito gadu beigās un 21. gadsimta pirmajā desmitgadē Edīte Vitkovska bija vadošā poļu cīkstone. Savu karjeru viņa sāka 1994. gadā. Viņa apmeklēja Borkovices sporta klubu *"Platan"*, kur viņu trenēja Juzefs Macejčaks. Viņa sacentās 75 kg svara kategorijā. 1997. gadā viņa pirmo reizi piedalījās Eiropas junioru čempionātā, izcīnot bronzas medaļu. Gadu vēlāk viņa bija Eiropas junioru čempione, viņa arī izcīnīja bronzas medaļas pasaules junioru un pieaugušo čempionātos. 1999. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni un pasaules junioru čempioni, un pieaugušo čempionātā viņa ieguva 5. vietu. 2000. gadā viņa ieguva pasaules un Eiropas vicečempiones titulus, bet 2001. gadā ieguva savus visvērtīgākos titulus karjerā - kļuva par pasaules un Eiropas čempioni. 2002. gada viņa pārgāja 72 kg svara kategorijā, kurā iepriekšējos panākumus vairs nesasniedza, bet 2002. gadā izcīnīja pasaules čempionāta bronzas medaļu, bet 2003. gadā šajās sacensībās bija septītā.

Viņa bija arī vairākkārtēja Polijas medaļniece brīvajā cīņā. 1998. un 2001. gadā tā ieņēma pirmo vietu, 1996. un 1999. gadā - otro vietu.

### Sumo

No 2000. gada vienlaicīgi ar brīvo cīņu viņa sāka trenēties arī sumo un jau 2000. gadā kļuva par Eiropas čempioni 80 kg kategorijā, bet 2002. gadā uzvarēja arī pasaules čempionātā. 2004. un 2005. gadā viņa kļuva par pasaules čempionāta sudraba medaļnieci, 2008. gadā par bronzas medaļnieci.

Eiropas čempionātos individuāli viņa ieguva arī vienu sudraba (2009) un astoņas bronzas medaļas (2005. 2006. 2007. 2008. gadā +80 kg kategorijā, 2005. 2008. 2010. gadā atklātajā kategorijā). 2005. gadā viņa triumfēja Pasaules spēļu sacensībās, bet 2009. gadā šajās sacensībās ieņēma trešo vietu. Viņa ir arī daudzkārtēja Polijas čempione šajā sporta veidā.

Viņa absolvēja Staņislava Stašica vārdā nosaukto Lauksaimniecības skolu Borkovicē un Fiziskās audzināšanas akadēmiju Gožovā Velkopolskā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Edyta Witkowska mistrzynią świata» (poļu). sport.pl. 2001. gada 25. novembris. Skatīts: 2020-05-02.
2. ↑  Poļu cīņas sporta medaļnieki olimpiskajās spēlēs, Pasaules un Eiropas čempionātos. Archived 2019. gada 7. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. (poliski)
3. ↑  «Sumo - Edyta Witkowska» (angļu). the-sports.org. Skatīts: 2020-05-01.

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
* Poļu cīņas sporta medaļnieki olimpiskajās spēlēs, Pasaules un Eiropas čempionātos. (poliski)
Šis raksts ir par salu Indonēzijā. Par pilsētu skatīt rakstu Ternate (pilsēta).

**Ternate** (indonēziešu: *Pulau Ternate*) ir sala Indonēzijā, Moluku salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, kopā ar piekrastes saliņām veido Ternates pilsētu.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā Halmaheras rietumu piekrastē 13 km no tās krasta. Ap 2 km plati šaurumi salu atdala no Hiri saliņas ziemeļos un Tidores un Maitaras dienvidos. Rietumu krastu apskalo Moluku jūra.

Salu veido aktīvs stratovulkāns Gamalama (1715 m vjl). 1840. gada izvirdumā nopostītas lielākā daļa salas ēku. 20. un 21. gadsimtā vulkāns izvirdis 1980. 1983. 1994. 2011. 2012. 2014. un 2016. gadā.

Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži. Vulkāna nogāzēs krustnagliņu birzis.

Vēsture
-------

Ternates sultāna pils mūsdienās
Vēsturiski Ternate un blakus esošā Tidore ir bijuši galvenie krustnagliņu un citu garšvielu audzētāji pasaulē, kas nodrošināja vietējiem valdniekiem lielu ietekmi reģionā. Ternates karaliste nodibināta 1257. gadā un pakāpeniski paplašināja savu ietekmi. Sultāna Babullas (1570-1583) Ternate sasniedza savu lielāko ietekmi, pārvaldot ievērojami teritoriju reģionā — Mindanao, Sulavesi ziemeļdaļu, Jaungvinejas rietumus, Mazās Zunda salas, Seramu, Ambonu, Buru un citas mazākas salas. 16. un 17. gadsimtā par ietekmi salās cīnījās Portugāle, Spānija un Nīderlande. 1683. gadā Ternates Sultanāts kļuva par Nīderlandes vasaļvalsti, bet pilnībā Nīderlande to anektēja tikai 1914. gadā. Pēc Indonēzijas nodibināšanās Ternates sultanāts iekļāvās tās sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  GLOBAL VOLCANISM PROGRAM. Gamalama
2. ↑  Hans Hägerdal. Trajectories of the early-modern kingdoms in eastern Indonesia: Comparative perspectives

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ternate***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315132124
* LCCN: n82114914

 |

 |