recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kārļumuižas pils (pirms 1905).
**Aleksandrs fon Zīverss**  (vācu: *Alexander von Sievers*, krievu: *Александр Эммануилович Сиверс*, 1851—1935) bija vācbaltiešu dārznieks, Kārļumuižas īpašnieks un dārzniecības skolas izveidotājs. Krievijas impērijas ķeizariskās dārzkopības biedrības valdes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Grāfa Zīversa Kārļumuižas ābeļdārza un kokskolas katalogs (1911/1912).
Dzimis 1851. gada 30. jūlijā Emanuela fon Zīversa (1817—1909) un viņa sievas Elīzas, dzimušas Koskulas, ģimenē.
1855. gadā viņa māte mantoja Kārļumuižu, bet tēvs Cēsu pilsmuižu. Viņa tēvs līdz 1877. gadam bija Krievijas impērijas Iekšlietu ministrijas Ārvalstu ticību galvenās pārvaldes direktors, un ģimene dzīvoja Pēterburgā, kur Aleksandrs apguva dārzkopības specialitāti. Mātei piederošajā Kārļumuižā viņš izveidoja dārzniecību dekoratīvo stādu audzēšanai, kuru vadīja vecākais dārznieks J. Vīgants.

1871. gadā muižas krogus ēkā iekārtoja dārznieku meistaru skolu, kuru 1890. gadā Krievijas impērijas lauksaimniecības ministrija apstiprināja par divgadīgo dārzniecības skolu un tās beidzēji saņēma dārzkopības meistara nosaukumu. Skola saņēma dotācijas no valsts kases un bija pirmā dārzkopības skola Baltijas provincēs.
Pēc mātes nāves 1901. gadā Aleksandrs fon Zīverss mantoja Kārļumuižu, kuras kungu māju 1905. gada revolūcijas laikā nodedzināja, bet 1909. gadā Zīverss to atjaunoja. Ziemas mēnešos Aleksandrs fon Zīverss kopā ar kalponi Mariju Eglīti (1869—1907) dzīvoja Suvorova ielā 13/15 Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā viņš kopā ar kalpones meitu Mariju Eglīti (dzimusi 1893. gadā) devās uz ārzemēm, kur viņi apprecējās.
Vācu okupācijas laikā viņi 1918. gadā atgriezās Latvijā.

Cēsu kauju laikā 1919. gada jūnijā Kārļumuižas kungu māju atkārtoti nopostīja, bet pēc 1920. gada agrārās reformas muižas teritoriju ar ēkām sadalīja vairākās jaunsaimniecībās, bijušajam īpašniekam grāfam Aleksandram Zīversam atstāja vienīgi neatsavināmo daļu un 69 ha zemes, kur viņš turpināja nodarboties ar ābeļu audzēšanu un izpēti (pomoloģiju). Viņš Kārļos saimniekoja ap piecpadsmit gadu, bet 1930. gadu vidū nolēma pārcelties uz dzīvi Francijā.

Miris 1935. gadā.

Kārļumuižas pārdošana
---------------------

Viņa mantinieki saimniecību sākotnēji iznomāja, bet pēc Aleksandra nāves 1937. gadā par 68 200 latiem pārdeva Zemkopības ministrijai. Tālaika Latvijas Zemkopības ministrs Jānis Birznieks rakstīja:

>  Kārļumuižas pomoloģiskais dārzs bija plaši pazīstams agrākajā Krievijā un arī tagad Kārļos ir plašākā koku audzētava Latvijā šķirņu dažādības un skaita ziņā. Būtu vēlams to iegūt valsts īpašumā, uzlabot un atdzīvināt agrāko slavu, kas pavērstu iespējas augļu koku eksportam.
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. ↑  «Jānis Baltiņš. GRĀFU FON ZĪVERSU DZIMTA VIDZEMĒ UN IGAUNIJĀ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 13. februārī. Skatīts: 2022. gada 24. jūnijā.
2. ↑  Александр Эммануилович Сиверс р. 1851 ум. 1935 rodovid.org

Ārējās saites
-------------

* Erik-Amburger-Datenbank (vāciski)
* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
**Karoni** (spāņu: *Río Caroní*) ir upe Venecuēlas dienviddaļā, Orinoko kreisā krasta pieteka. Otra nozīmīgākā Venecuēlas upe; tiek uzskatīta par vienu no jaudīgākajām upēm pasaulē pēc vidējās caurteces (5093 m³/s) attiecībā pret upes baseinu. Upes ielejā uzbūvētas četras hidroelektrostacijas, tajā skaitā viena no jaudīgākajām pasaulē — Simona Bolivara HES.

Ģeogrāfija
----------

Upe sākas Gvajānas plakankalnē, saplūstot nelielajām Kukenanas un Juruani upēm dienvidos no Roraimas tepuja (galda kalna). Karoni garums no satekas ir 750 km, bet kopā ar Kukenanu — 935 km. Augštecē plūst ziemeļrietumu virzienā gar Lagransavanas rietumu malu, veidojot Kanaimas nacionālā parka robežu. Pie Kanaimas pagriežas uz ziemeļiem. Ieplūst Orinoko pie Sjudadgvajānas. Lielākās pietekas ir Karkupi, Paragva (kreisās), Apongvao, Karuaja (labās). Pašā Karoni, kā arī tās pietekās daudz ūdenskritumu un krāču, augstākais — Kukenanas ūdenskritums.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karoni***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**"Mājiņa kāpās"** (krievu: *Домик в дюнах*) ir 1963. gadā Latvijas PSR uzņemta aktierfilma. Filmas režisori ir Arkādijs Koļcatijs un Anatolijs Markelovs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.

Sižets
------

Kuģu dzinēju meistars, savu nostrādājis, nolemj iet pensijā. Sapņojot par klusu un mierīgu dzīvi, viņš vēlās kopā ar sievu un mazdēlu Volodju apmesties uz dzīvi pie jūras. Liekas, ka sapnis jau piepildījies, atrasts ērts namiņš, kuru pārdod pensionārs, bijušais zvejnieks. Bet vectēvs un mazdēls uzzina, ka mājiņas saimnieks, ir gatavs no tā šķirties tikai tādēļ, ka viņa ģimene nokļuvusi grūtā situācijā. Padomājot, vectēvs ar Volodju izlemj naudu, kas iekrāta mājas iegādei, aizdot vecajam zvejniekam.

Lomās
-----

* Nikolajs Sergejevs — *vectēvs*
* Varvara Popova — *vecāmāte*
* Agris Muižnieks — *Volodja*
* Hugo Laurs — *zvejnieks*
* Karina Jarmolinska — *meitene*
* Mihails Vasiļjevs — *Bubiks*

Epizodēs filmējušies Harijs Avens, Bruno Oja, Gunārs Placēns, Velga Vīlipa, Juris Strenga

Interesanti fakti
-----------------

* Mājiņu ar trīs sienām Rīgas Kinostudijas dekoratori uzbūvēja Pabažu kāpās.

Atsauces
--------

1. ↑  Sarunas aiz kadra: stāsti par desmitās mūzas kalpiem / Austra Zīle; Rīgas Kinostudija. Rīga: Atēna, 2007.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* Kino Muzejs[novecojusi saite]
**Atirau** (kazahu: *Атырау*, vēsturiskais nosaukums **Gurjeva**) ir pilsēta rietumu Kazahstānā, Atirau apgabala galvaspilsēta.

Ģeogrāfija
----------

Atirau ir Kazahstānas galvenā ostas pilsēta Kaspijas jūrā pie Urālas upes deltas. Atirau pilsēta atrodas aptuveni 20 metrus zem jūras līmeņa. Pilsēta ģeogrāfiski atrodas gan Āzijā, gan Eiropā, jo to sadala Urālas upe, kas tiek uzskatīta par Eiropas un Āzijas robežšķirtni.

Vēsture
-------

1645. gadā pie Jaikas upes Jaroslavļas krievu tirgonis Mihails Gurjevs apmēram 50 km lejpup no iekarotās Nogaju ordas galvaspilsētas Saraičikas uzcēla koka cietoksni, nosaucot to par krievu: *Нижний Яицкий городок* (burtiski *Lejasjaikas cietoksnis*). Cietoksni izlaupīja Jaikas kazaki, bet Gurjevu ģimene to atjaunoja, uzceļot akmens būves (1647-62). Aizsardzībai no kazaku iebrucējiem Krievijas cars Aleksejs nosūtīja strēļu garnizonu. Par spīti pūliņiem, kazaku dumpja vadonis Stepans Razins 1667. un 1668. gadā pakļāva pilsētu. Cietoksnis pakāpeniski zaudēja stratēģisko nozīmi un 1810. gadā tika nojaukts. No 1708. gada līdz 1992. gadam pilsētu sauca par *Gurjevu*.

Modernā pilsēta
---------------

Šodienas Atirau ir pazīstama ar naftas un zivju rūpniecību. Tajā ir 142 500 iedzīvotāji (1999. gada dati), no kuriem gandrīz 80% ir etniskie kazahi, pārējie ir krievi un citas etniskās grupas - korejieši un bulgāri.

Sports
------

Pilsētā bāzēta hokeja komanda Atirau "Beibarys", kas četras reizes izcīnījusi Kazahstānas čempiones titulu. Pilsētā spēlē arī basketbola komanda Atirau "Barsy" un futbola komanda FC Atyrau.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Atirau***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 124501387
* GND: 4701296-1
* NKC: ge1105272

 |

 |
Gelati klostera katedrāle, UNESCO Pasaules mantojuma objekts
**Kutaisi** (gruzīnu: ქუთაისი, IPA: [kʰutʰɑisi]; senie nosaukumi: *Aea*/*Aia*, *Kotais*, *Kutatisi*, *Kutaïsi*) ir Gruzijas trešā lielākā pilsēta, Imeretijas mhares centrs. No 2012. līdz 2019. gadam Kutaisi darbojās Gruzijas parlaments.

Ģeogrāfija
----------

Pilsēta atrodas Rioni upes krastos, 125 — 300 metrus virs jūras līmeņa. Austrumos un ziemeļaustrumos Kutaisi robežojas ar Ziemeļu Imereti kalniem, ziemeļos robežojas Samgurali apgabals, bet uz rietumiem un dienvidiem plešas Kolhidas līdzenums.

Vēsture
-------

Arheoloģiskās liecības rāda, ka Kutaisi bijusi apdzīvota jau 6. — 5. gadsimtā pirms mūsu ēras. Domājams, ka grieķu episkajā poēmā Argonautika aprakstītā Kolhidas galvaspilsēta bijusi mūsdienu Kutaisi.

No 978. līdz 1122. gadam Kutaisi bija Gruzijas Karalistes galvaspilsēta, bet no 15. gadsimta — Imeretijas Karalistes galvaspilsēta. 1810. gadā Imeretijas karaliste iekļāvās Krievijas Impērijā, un Kutaisi kļuva par Imeretijas apgabala centru. No 1846. līdz 1917. gadam pilsēta bija Kutaisi guberņas centrs.

Padomju laikā Kutaisi bija otrs lielākais rūpniecības centrs Gruzijas PSR. Šeit bija Kutaisi automobiļu rūpnīca (*KAZ*), traktoru, elektromehāniskā rūpnīca un citas ražotnes.
Pēc neatkarības atgūšanas 1991. gadā lielākā daļa rūpnīcu pārtrauca ražošanu.

2008. gadā Kutaisi sāka celt parlamenta ēku, un 2012. gadā no Tbilisi uz šejieni pārcēlās Gruzijas parlaments. 2019. gada janvārī parlaments pārcēlās atpakaļ uz Tbilisi, bet parlamenta ēka tika nodota Gruzijas iekšlietu ministrijas rīcībā.

Atsauces
--------

1. ↑  ; pārbaudes datums: 29 aprīlis 2016.
2. ↑  Kutaisi parliament building to be handed over to Interior Ministry

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kutaisi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Kutaisi vietne

  


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Gruzijas pilsētas Valsts karogs: Gruzija |
| --- |
|  |
| 
* Abaša
* Ahali Atoni¹
* Ahalkalaki
* Ahalcihe
* Ahmeta
* Ambrolauri
* Bagdati
* Batumi
* Bičvinta¹
* Bolnisi
* Bordžomi
* Cageri
* Calendžiha
* Calka
* Chinvali²
* Ckaltubo
* Cnori
* Čiatura
* Čhorocku
* Dedoplisckaro
* Dmanisi
* Dušeti
* Džvari
* Gagra¹
* Gali¹
* Gardabani
* Gori
* Gudauta¹
* Gurdžaani
* Hašuri
* Hobi
* Honi
* Kareli
* Kaspi
* Kobuleti
* Kutaisi
* Kvaisa²
* Kvareli
* Lagodehi
* Lančhuti
* Marneuli
* Martvili
* Mcheta
* Ninocminda
* Očamčire¹
* Oni
* Ozurgeti
* Poti
* Rustavi
* Sačhere
* Sagaredžo
* Samtredija
* Senaki
* Signagi
* Suhumi¹
* **Tbilisi**
* Telavi
* Terdžola
* Tetrickaro
* Tkibuli
* Tkvarčeli¹
* Vale
* Vani
* Zestaponi
* Zugdidi

 |
|  |
| 1 Abhāzijas pilsētas; 2 Dienvidosetijas pilsētas |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 134885820
* LCCN: n82024438
* GND: 4312404-5
* SUDOC: 125310722
* NKC: ge742512

 |

 |
**Kārļi** (agrāk arī **Kārļu muiža**) ir ciems Cēsu novada Drabešu pagastā. Izvietojies pagasta vidienē Amatas ielejas labajā krastā 5 km no pagasta pārvaldes «Ausmās», 9 km no novada centra Cēsīm un 78 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kārļu muižas *(Karlsruhe)* centru. Izaugusi padomju gados kā kokaudzētavas un Kārļu zivjaudzētavas ciemats. Kārļos atrodas viesnīca, vairāki viesu nami, veikals. Amatas krastos pie Kārļiem ir Bruņa ala, Ainavu krauja un vairākas citas krāšņas kraujas.

Kārļumuižas parks
-----------------

Kārļumuižas parks 18. gadsimta beigās
Pēc 1777. gada Kārļumuižas īpašnieks Kārlis Eberhards fon Zīverss lika iekārtot ainavu parku un mežaparku, kas iekļāva tuvējās apkārtnes gravas, smilšakmens atsegumus un Ainavu krauju pie Amatas. Vairāk kā 150 gadus šis parks bija iemīļota pastaigu vieta muižas viesiem un ceļotājiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas
---------------------------

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1967 | 84 | —     |
| 1989 | 103 | +22.6% |
| 2000 | 129 | +25.2% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 66 | −48.8% |
| 2021 | 61 | −7.6% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Kārļiem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Drabešu pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Agra
* Amata
* Amatciems
* Āraiši
* Bille
* Drabeši
* Ieriķi
* Kalnavērši
* Kārļi
* Līvi
* Meijermuiža
* Melturi
* Mūrnieki
* Rāceņi
* Vāļukalns

 |

 |
*ENIAC*
***ENIAC*** (angļu: ***Electronic Numerical Integrator And Computer*** — "Elektroniskais ciparu integrators un dators") bija pirmais elektroniskais vispārējas nozīmes dators. To varēja pārprogrammēt dažādu veidu uzdevumiem. Izgatavots Pensilvānijas Universitātē ASV Armijas vajadzībām 1945. gadā un darbojās līdz 1955. gadam.

Vēsture
-------

Šī datora arhitektūru 1943. gadā izstrādāja Pensilvānijas Universitātes Mūra elektroinženierijas skolas zinātnieki Džons Ekerts un Džons Moklijs pēc Armijas Ballistisko pētījumu laboratorijas pasūtījuma. Tas bija paredzēts artilērijas šaušanas tabulu sastādīšanai. Ja vienu lādiņa lidojuma trajektoriju ar aritmometru varēja aprēķināt 16 dienās, tad piedāvātā elektroniskā iekārta to varētu izdarīt 5 minūtēs.
1943. gada 9. aprīlī projekts tika prezentēts Ballistisko pētījumu laboratorijai. Tā apstiprināja perspektīvo projektu, un armija piešķīra naudu. Līgums par projekta ar kodēto nosaukumu *Project PX* realizēšanu noslēgts 5. jūnijā.

1944. gada februārī bija gatavi rasējumi un dokumentācija, un inženieri varēja sākt izgatavot aparatūru.
Dators pilnībā tika pabeigts 1945. gada rudenī. Tā kā Otrais pasaules karš bija beidzies un šaušanas tabulu izmantošana nebija vairs tik aktuāla, tad armija nolēma to izmantot citiem mērķiem.

Sākotnēji *ENIAC* bija īpaši slepens projekts. Par to publiski paziņoja 1946. gada 14. februārī, bet nākamajā dienā parādīja preses pārstāvjiem.
2011. gadā, atzīmējot *ENIAC* atklāšanu, Filadelfija 15. februāri pasludinājusi par *ENIAC* dienu.

1946. gada 9. novembrī datoru demontēja un pārveda no Pensilvānijas Universitātes uz Ballistisko pētījumu laboratoriju Aberdīnu. Pēc uzlabošanas un atmiņas palielināšanas tas atsāka darbu 1947. gada 29. jūlijā un darbojās līdz 1955. gada 2. oktobram.
Ar *ENIAC* veica kodoltermisko ieroču izstrādes aprēķinus, laikapstākļu prognozēšanai PSRS, lai noteiktu kodolnokrišņu krišanas virzienu kodolkara gadījumā. Ar to turpināja veikt arī artilērijas šaušanas tabulu aprēķinus, tai skaitā ar kodollādiņiem.

Datora izstrādē 1944. gada septembrī kā zinātniskais konsultants iesaistījās Džons fon Neimans. Pēc *ENIAC* nepilnību analīzes viņš ierosināja uzbūvēt pilnīgāku datoru *EDVAC*.

Ārējās saites
-------------

* *ENIAC* dokumentācija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh99013537
* GND: 4555162-5

 |

 |
**Pļavas auzene** (latīņu: *Festuca pratensis*) ir augu suga graudzāļu dzimtā. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp ļoti bieži visā Latvijā. Daudzviet ieviesusies ārpus pamatareāla.

Dažāda lieluma grupas aug pļavās, atmatās, skrajos krūmājos, mežmalās un ceļmalās.

Apraksts
--------

Pļavas auzene ir daudzgadīgs, 30—110 cm garš lakstaugs, kurš veido skraju ceru. Stiebrs ir stāvs un kails. Lapas ir 0,3—0,8 cm platas, gandrīz kailas un plakanas. Lapas plātnes apakšpuse ir spīdīga. Lapas maksts ir kaila, vaļēja, apakšējām lapām šķeldraina. Lapām ir īsas, lancetiskas austiņas. Mēlīte ir strupa un ļoti īsa. Ziedi ir izvietoti 7—25 cm garā un stāvā skarā. Skaras zari ir gari un stingri, vērsti slīpi augšup. Apakšējā zaru pārī viens no zariem parasti ir ar vienu vārpiņu. Vārpiņas ir 1—1,5 cm garas, to ass kaila, vārpiņas sāniski saplacinātas, ar 7—10 ziediem. Vārpiņas plēksnes lancetiskas. Ārējā zieda plēksne ir bez akota vai akots tik īss, ka nepārsniedz plēksni. Auglis ir plēksnēs ieslēgts sīks grauds ar garenisku rievu. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pļavas auzene - Festuca pratensis Huds. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-10-08.
**Evita Ašeradena** (dzimusi **Evita Sniedze** 1974. gada 6. augustā Madonā) ir latviešu dramaturģe, teātra zinātniece un Valmieras Drāmas teātra direktore.

Biogrāfija
----------

Beigusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Teātra studiju kursu (1996), ieguvusi maģistra grādu. No 1997. līdz 2005. gadam LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta asistente. No 2001. līdz 2005. gadam Valmieras Drāmas teātra literārās daļas vadītāja, kopš 2005. gada — teātra direktore. Publicējusi recenzijas izdevumos "Teātra Vēstnesis", "Literatūra un Māksla Latvijā", "Literatūra. Māksla. Mēs", "Rīgas Balss", "Kultūras Forums", "Jaunā Avīze", "Neatkarīgā Rīta Avīze". Valmieras Drāmas teātra direktore. Dramatizējusi Viljama Somerseta Moema romānu "Teātris" (2002, Latvijas Nacionālajā teātrī).

Sastādījusi grāmatu "Latvijas Nacionālais teātris" (2004) un izdevumu "Latviešu teātra hronika. 1919—1944" (2006). Līdzautore pētījumiem "20. gadsimta teātra režija pasaulē un Latvijā" (2002) un "Teātra režija Baltijā" (2006). Sarakstījusi poētiskas prozas krājumu "Leģendas par ilgām" (2011). Saņēmusi "Spēlmaņu nakts" žūrijas īpašo balvu, lugas "Kreisais pagrieziens" izrāde Dailes teātrī atzīta par gada labāko latviešu literatūras iestudējumu (2004). Ieguvusi AKKA/LAA Bezgalības balvu (2005).

Teātra darbinieku savienības biedre (1995). Dramaturgu ģildes biedre (2004). Rakstnieku savienības biedre (2005).

2015. gadā apprecējusies ar politiķi Arvilu Ašeradenu.

Lugas
-----

* "Tikai dzīvojam..." (1999), iestudēta Tukuma teātrī "Brīvā versija" (2000) un Lielvārdes skolas teātrī (2002)
* "Smilšu kaste" (2000), iestudēta Valmieras Drāmas teātrī (2003)
* "Tie paši oši" (2001), iestudēta Valmieras Drāmas teātri (2003)
* "Leģenda par lauru koku" (2001), iestudēta Lielvārdes skolas teātrī (2002)
* "Vilku ceļš" (2002), iestudēta Ausekļa Limbažu teātrī (2006)
* "Kreisais pagrieziens" (2003), iestudēta Dailes teātrī (2004)
* "Līdz pavasarim", iestudēta Valmieras Drāmas teātrī (2008)
* "Mākoņains, iespējams skaidrosies", iestudēta Valmieras Drāmas teātrī (2011)

Atsauces
--------

1. ↑  «Evita Sniedze». www.makslinieki.lv. Skatīts: 2016-05-23.
2. ↑  DELFI. «Evita Sniedze 'Leģendas par ilgām'». Delfi.lv, 2011-02-03. Skatīts: 2016-05-23.

Ārējās saites
-------------

* Evita Ašeradena izrades.lv

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 41262857
* LCCN: n2006012731
* ISNI: 0000 0000 4104 7076
* SUDOC: 101034989

 |

 |
**Arvīds Skalbe** (1922—2002) bija latviešu dzejnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1922. gada 1. martā Jaunlatgalē. Mācījās Rēzeknes Skolotāju institūtā, ko beidza 1941. gadā, strādāja par skolotāju Rubenes pamatskolā. Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā viņu nosūtīja uz darba dienestu Vācijā, pēc tam iesauca Latviešu leģionā, kara beigās viņš krita Sarkanās armijas gūstā.

Pēc atgriešanās dzimtenē 1947. gadā viņš piedalījās Dziesmu svētku tekstu konkursā ar dzejoli "Dziesmai šodien liela diena", kas Pētera Barisona komponēts, uz ilgiem gadiem kļuva par neoficiālu Latviešu dziesmu svētku himnu. No 1953. gada bija žurnāla "Karogs" dzejas redaktors, no 1966. gada vadīja šī žurnāla dzejas nodaļu.

1996. gadā pārcēlās uz dzīvi pie tuviniekiem Maskavā, kur mira 2002. gada 21. maijā. Apbedīts Latvijā.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* LPSR nopelniem bagātais kultūras darbinieks (1973)
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2001)

Dzejas krājumi
--------------

* "Atlido dzērves" (1956),
* "Sūrābele" (1959),
* "Kalums" (1963),
* "Atskalas" (1967),
* "Skandīne" (1970),
* "Tēva dubļi sudraboti" (1972),
* "Abrkaši" (aforismi, 1977),
* "Mūžam saule debesīs" (1981).

Atsauces
--------

1. ↑  Miris dzejnieks Arvīds Skalbe BNS 2002. gada 24. maijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 241100203
* LNB: 000001365
* LCCN: n90622331
* ISNI: 0000 0003 8559 1120

 |

 |
K. Lācis 2012. gadā
**Kārlis Lācis** (dzimis 1977. gada 21. septembrī Tukumā) ir latviešu komponists, pianists un mūzikas ierakstu producents.

Biogrāfija
----------

K. Lācis dzimis Tukumā, izglītību ieguvis Kandavas bērnu mūzikas skolas Klavieru klasē, līdz 1992. gadam mācījies Kandavas vidusskolā. Mācības turpinājis J. Mediņa Rīgas mūzikas koledžā klavieru specialitātē (1992—1997) un Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur mācījies klavierspēli pie Jura Kalnciema, 2001. gadā iegūstot bakalaura grādu un 2005. gadā maģistra grādu. Studējis arī kompozīciju pie Jura Karlsona (2001—2002).

Komponists strādā gan akadēmiskajā un kora mūzikā, gan arī komponē mūziku teātra izrādēm, tai skaitā ir mūziklu "Pūt, vējiņi" (2011, Liepājas teātrī), "Oņegins" (2013, Dailes teātrī), "Žanna d'Arka" (2016, Dailes teātrī) un "Kazanova" (2017, Puškina teātrī, Maskavā) autors. Pievērsies arī džezam un popmūzikai. Sadarbojies ar izcilākajiem Latvijas mūziķiem, ilgstoši sadarbojies ar Intaru Busuli, piedalījies Dziesmu svētku koncertos. Pazīstams ne tikai kā komponists, bet arī kā pianists un producents.

Saņēmis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā "Gada muzikālā izrāde" par mūziklu "Pūt, vējiņi" (2011) un "Oņegins" (2013). K. Lācim piešķirta arī Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva nominācijā "Gada albums bērniem" par albumu "Lāču tēta dziesmas" (2011), kuru ierakstījis bērnu ansamblis "Dzeguzīte" kopā ar solistiem. Laikraksta "Diena" gada balva kultūrā par skaņdarbu "Mirkļa izvēles vilinājums" simfoniskajam orķestrim (2006), kā arī albumu un koncertprogrammu "Ziedonis. Lācis. Sievietes" un dziesmu ciklu Mežā (2013).

Privātā dzīve
-------------

Kārlis Lācis ir precējies ar komunikācijas speciālisti Vinetu Vilisteri-Lāci, audzina divus dēlus. Dēls Francis Lācis ir profesionāls basketbolists. Brīvajā laikā K. Lācis nodarbojas ar orientēšanās sportu.

Ārējās saites
-------------

* Kārlis Lācis
* Kārlis Lācis izrades.lv

Atsauces
--------

1. ↑  Kārlis Lācis , Latvijas Mūzikas Informācijas Centrs Archived 2013. gada 12. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
**Kumiki** (kumiku: *къумукъ*, *къумукълар*, *kumuk*, *kumuklar*) ir tjurku tauta, vieni no Dagestānas, Čečenijas un Ziemeļosetijas pirmiedzīvotājiem. Kumiku kopskaits ir aptuveni 600 000 cilvēku, un tā ir lielākā tjurku tauta Ziemeļkaukāzā. Kumiku apdzīvotās zemes sauc par Kumikiju.

Vēsture
-------

Kumiki Dagestānā
Kumiki tautastērpos
1944. gadā kumiki bija viena no Dagestānas deportētajām tautām. Kumiku deportācija līdz šim nav oficiāli atzīta.

Valoda
------

Kumiki lieto tjurku valodām piederošo kumiku valodu, kas līdz 20. gadsimta 30. gadiem bija Ziemeļkaukāza tautu *lingua franca*. Kumiku valoda ir viena no senākajām Dagestānas literārajām valodām. 20. gadsimtā tās rakstību mainīja divas reizes: 1929. gadā tradicionālo arābu rakstu aizstāja ar latīņu alfabētu, bet 1938. gadā latīņu alfabētu aizstāja ar kirilicu.

Plaši izplatītas starp kumikiem ir arī krievu un turku valoda

Reliģija
--------

Izplatītākā reliģija ir sunnītu islāms, kas nostiprinājās 8.—12. gadsimtā. Kumiki praktizē arī "tautas islāmu", kas ietver rituālus no pirmsislāma laikiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kumyks». *Minority Rights Group* (en-GB). 2015-06-19. Skatīts: 2023-04-03.
**Bauskas Valsts ģimnāzija** ir vispārējās vidējās izglītības mācību iestāde Bauskā.

Izglītības programmas
---------------------

Pamatizglītības otrā posma (7.-9. klase) matemātikas, komerczinības un inženierzinības virziena programma (kods: 23013111), 
Pamatizglītības 2. posma (7.-9.klase) profesionāli orientētā virziena programma (23014111), 
Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011011), 
Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma (31012011), 
Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (31013011), 
Vispārējās vidējās izglītības profesionāli orientētā virziena izglītības programma (31014011).

Skolas vēsture
--------------

Ēka Rīgas ielā 32, kurā atradās Valsts Bauskas ģimnāzija, no 1951. gada Bauskas pilsētas pamatskola.
1806. gadā Bauskas pilsētas skolai uzcēla koka ēku, bet 1835. gadā uzcēla divstāvu mūra namu Bauskas apriņķa skolai (tagad Bauskas bērnu jauniešu centra ēka Rīgas ielā 8).
1886. gadā apriņķa skolu pārveidoja par pilsētas skolu, kurā strādāja skolotājs un rakstnieks Fricis Adamovičs.

1919. gada 22. septembrī Sudmalu ielā 65 (tagad Rīgas iela 8) atklāja **Bauskas pilsētas vidusskolu**, ko 1920. gada 1. aprīlī pārdēvēja par **Valsts Bauskas vidusskolu**, 1929. gadā par **Valsts Bauskas ģimnāziju**.
1931. gadā Valsts Bauskas ģimnāzija pārcēlās uz ēku Rīgas ielā 32 (tagad ēkā atrodas Bauskas pilsētas pamatskola), bet 1934. gadā uz ēku Uzvaras ielā 10.
Pēc Latvijas okupācijas 1945. gadā skolu pārdēvēja par **Bauskas vidusskolu**, mācības atkal notika Rīgas ielā 32, jo ēka Uzvaras ielā kara laikā bija sagrauta. 1951. gada 1. septembrī dibinātā **Bauskas 1. vidusskola** atsāka darboties atjaunotajā Uzvaras ielas 10 ēkā.

1996. gadā skolā tika iekārtots Plūdoņa namiņš. 2002. gadā renovēja skolas jauno korpusu un tam uzbūvēja 4. stāvu.
2007. gadā atklāja skolas stadionu ar mākslīgo segumu.
2011. gadā vidusskolu sadalīja Bauskas Valsts ģimnāzijā un Bauskas sākumskolā.

Absolventi
----------

* Gunārs Kugrēns, aktieris
* Vitauts Ļūdēns, dzejnieks
* Atis Slakteris, politiķis
* Kalvis Torgāns, jurists
* Adriana Miglāne, dziedātāja
* Uldis Dumpis, aktieris
* Emīls Skujenieks, rakstnieks

Atsauces
--------

1. ↑  BVĢ prezentācija
2. ↑  Bauskas novada administrācija, 2018[novecojusi saite]
3. ↑  Skolas vēsture

Ārējās saites
-------------

* Pašnovērtējuma ziņojums (2017)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Bauskas novada vispārizglītojošās skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Bauskas Valsts ģimnāzija
* Bauskas 2. vidusskola
* Iecavas vidusskola
* Pilsrundāles vidusskola
* Skaistkalnes vidusskola
* Vecumnieku vidusskola

 |
|  |
| Sākumskolas un pamatskolas | 
* Bauskas sākumskola
* Bauskas pilsētas pamatskola
* Codes pamatskola
* Griķu pamatskola
* Iecavas pamatskola
* Īslīces pamatskola
* Mežgaļu pamatskola
* Misas pamatskola
* Pamūšas speciālā pamaskola
* Stelpes pamatskola
* Uzvaras pamatskola
* Valles pamatskola
* Vecsaules pamatskola
* Zālītes speciālā pamatskola

 |

 |
Līnijsekotājrobots
**Līnijsekotājs** jeb **līnijsekotājrobots** ir robots, kas ar sensoru palīdzību seko melnai līnijai neatkarīgi no tā, kāda ir šīs līnijas forma.

Robota ātrumu aprēķina ar fizikas formulu Ātrums=Ceļš/Laiks, jeb {\displaystyle V=S/t}

Uzbūve
------

Robotam ir 3 galvenās detaļas:

* Sensori;
* Dzinējs ar riteņiem;
* Elektroniskā shēma.

### Sensori

Fototranzistors
Sensori robotam dod signālu, kur atrodas līnija. Par sensoriem robotos parasti izmanto kādu no uzskaitītajiem variantiem:

* Fototranzistors un infrasarkanā diode;
* Infrasarkanais sensors un infrasarkanā diode;
* Tīmekļkamera.

Fototranzistors un infrasarkanā diode ir pats vienkāršākais un arī lētākais variants. Tomēr šo sensoru signālu var ietekmēt apkārtējā gaisma, piemēram, fotoaparāta zibspuldze. Variants ar infrasarkano sensoru un infrasarkano diodi ir nedaudz dārgāks, bet to pilnīgi neietekmē apkārtējā gaisma. Šis robots var labi pārvietoties pa līniju arī pilnīgā tumsā. Modelis ar tīmekļkameru ir ļoti precīzs un var labi pārvietoties pa dažādu krāsu līnijām, bet šī robota kustībai ir grūti uzrakstīt atbilstošu algoritmu. Bez tam robots var labi pārvietoties tikai spožā apgaismojumā.

### Dzinējs

Dzinējs nodrošina robota kustību. Ir svarīgi, lai dzinēji būtu jaudīgi, taču tiem jābūt kompaktiem un viegliem. Saķeri ar zemi nodrošina riteņi. Riteņi robotam var būt jebkādi — sākot ar plastmasas rotaļu ritenīšiem, beidzot ar virpotiem metāla riteņiem ar gumijas riepām.

### Elektroniskā shēma

Elektroniskā shēma ir robota smadzenes. Shēma apstrādā datus no sensoriem un dod signālu dzinējam. Shēma var būt analoga un vienkārša, bet ir iespējams izveidot daudz sarežģītāku shēmu, ko ir iespējams programmēt. Viss ir atkarīgs no paša zināšanām.

Sacensības
----------

Sacensību dalībnieku uzdevums ir izgatavot robotu, kurš pārvietojas, sekojot melnai līnijai. Katram robotam ir jāveic 3 pilni apļi. Roboti sacenšas individuāli uz viena un tā paša sacensību laukuma. Laukuma pamatne ir baltā krāsā (balts papīrs vai balta matēta krāsa). Uz laukuma ar melnu krāsu uzzīmēta 15 mm plata līnija — sacensību trase. Dalībniekam vai dalībniekiem, kuri piesaka robotu un piedalās ar to sacensībās, ir jābūt robota autoriem. Robots nedrīkst būt cilvēka vai datora attālināti vadāms. Jebkura veida savienojums ar datoru nav pieļaujams, robota programmatūrai (ja tāda tiek izmantota) un visiem vajadzīgajiem algoritmiem jāatrodas pašā robotā.

2014. gada Latvijas labākie līnijsekotāji:

| Iegūtā vieta | Robota nosaukums | Labākais laiks |
| --- | --- | --- |
| 1. | Lii-Si | 0:12.43 |
| 2. | Stalker  | 0:13.30 |
| 3. | Sigis L2 | 0:16.81 |

Atsauces
--------

1. ↑  «Ātruma aprēķināšana — teorija. Dabaszinības, 6. klase.». *www.uzdevumi.lv*.
2. ↑  morf.lv/download.php?fails=faili/ZPD\_toms\_raivis\_liepaja.pdf
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 23. septembrī.
4. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 24. jūnijā. Skatīts: 2015. gada 1. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Robotikas sacensības Archived 2015. gada 6. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
Turku katedrāle
**Turku katedrāle** (somu: *Turun tuomiokirkko*, zviedru: *Åbo domkyrka*) ir 12. gadsimta beigās celta Somijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas katedrāle, kas atrodas Somijas dienvidrietumos, Turku pilsētā. Tā ir 12. gadsimtā nodibinātās Turku arhidiecēzes galvenā baznīca un visas Somijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas "mātes baznīca".

Katedrāle 13. gadsimta beigās celta no koka un veltīta Jaunava Marijai un kristietības ieviesējām Somijā Upsālas Heinriham. Ievērojami paplašināta 14. un 15. gadsimtā. Smagi cietusi 1827. gada Lielajā Turku ugunsgrākā, bet atjaunota, to pārbūvējot. Atjaunotās katedrāles altāra un kanceles autors ir Kārlis Ludvigs Engels (*Carl Ludvig Engel*, 1778 – 1840), bet fresku autors - Roberts Vilhelms Ekmanis (*Robert Wilhelm Ekman*, 1808 – 1873). Katedrāles galvenās ērģeles 1908. gadā izgatavoja uzņēmums *Veikko Virtanen Oy*. Katedrālē apglabāti vairāki ievērojami Zviedrijas un Somijas cilvēki, to skaitā Zviedrijas karaliene Karīna Monsdotera (*Karin Månsdotter*, 1550 – 1612) un Zviedrijas princese Sidrida Vāsa (*Sigrid Eriksdotter Vasa*, 1566 – 1633).

* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Turku katedrāle***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Somijas dievnami |
| --- |
|  |
| evaņģēliski luteriskāsbaznīcas | 
* Espo katedrāle
* Helsinku katedrāle
* Helsinku pareizticīgo katedrāle
* Kuopio katedrāle
* Lapua katedrāle
* Mikeli katedrāle
* Tamperes katedrāle
* Tempeliaukio baznīca
* Turku katedrāle
* Oulu katedrāle
* Petejevesi Vecā baznīca
* Porvo katedrāle

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 123126056
* LCCN: n50064147

 |

 |
***Rimac Nevera*** ir elektrisks sporta auto, ko ražo horvātu autoražotājs *Rimac Automobili*. Tas tika prezentēts 2021. gadā Ženēvas starptautiskajā autoizstādē ar nosaukumu *Rimac Concept Two*, bet vēlāk pārdēvēts par *Rimac Nevera*. Tā ir otrā ražotāja automašīna. Nosaukums cēlies no horvātu valodas vārda *nèvēra*, ko lieto pēkšņām vētrām Adrijas jūrā un piekrastē, bieži vien ar pērkonu. Lielākā daļa galveno komponentu un tehnoloģiju tika radītas Horvātijā. Tas tiks montēts jaunajā rūpnīcā, ko *Rimac* atvēra *Veliki Trgovišće*.

Iespējas
--------

Četri elektromotori ražo 1914 zirgspēkus, un tas var paātrināties līdz 100 km/h 1,85 sekundēs un līdz 100 jūdzēm stundā tikai 4,3 sekundēs. Paātrinājums tiek saglabāts visā droseles cikla laikā un 300 km/h no sākuma sasniedz 9,3 sekundēs. Ūdens dzesēšanas akumulatora ar 6960 elementiem, kas ir pilnībā izstrādāts pašā uzņēmumā, jauda ir 120 kWh. Auto ir salikts no 2200 oglekļa šķiedras gabaliem un 222 alumīnija ieliktņiem, monokoks aizsargā automašīnas akumulatoru, veidojot kompaktu un stingru struktūru ar vērpes stingrību 70 000 Nm/grāds.

Maksimālais diapazons NEDC ciklā ir 647 km, un 550 km WLTP ciklā. Automašīna var arī veikt divus pilnus Nirburgringas sacīkšu trases apļus ar nelielu veiktspējas kritumu. Nevera ir tehniskās iespējas 4. līmeņa autonomai braukšanai ar uzlabotām vadītāja palīdzības sistēmām .

Uzņemšana
---------

Žurnāls *Top Gear* savā pārskatā slavēja transportlīdzekli un tā "reibinošo veiktspēju, neticamo tehnoloģiju, ārkārtīgi stingru šasiju, inženierijas un uzbūves kvalitāti", kā arī minēja, ka pie bremzēm ir jāpierod, un norādīja uz dažiem nelieliem kosmētiskiem trūkumiem, kuru dēļ Nevera tika novērtēts. no 9 no 10

Atsauces
--------

1. ↑  «Auto Klub - Rimac Nevera je hrvatski serijski hiper automobil, najsnažniji i s najboljim ubrzanjem na svijetu». *www.jutarnji.hr* (hr-hr). 2021-06-01. Skatīts: 2021-07-05.
2. ↑  John Beltz Snyder. «Rimac C\_Two is a next-gen EV hypercar from Croatia». *Autoblog* (US), 6. ožujka 2018.. Skatīts: 30. ožujka 2018..
3. ↑  Stan Schroeder. «Rimac's new supercar goes from 0–60 mph in an insane 1.85 seconds». *Mashable* (US). Skatīts: 30. ožujka 2018..
4. ↑  Ollie Kew. «The Rimac C\_Two is a 258mph self-driving electric hypercar». *Top Gear* (UK), 6. ožujka 2018.. Skatīts: 30. ožujka 2018..
5. ↑  Máté Petrány. «Rimac C\_Two: 1914 HP and a 1.85-Second 0–60 Time». *Road & Track* (US), 6. ožujka 2018.. Skatīts: 30. ožujka 2018..
6. ↑  «Rimac Nevera Review 2021». *Top Gear* (angļu). 2021-06-01. Skatīts: 2021-07-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rimac Nevera***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
**Sergejs Timofejevs** (dzimis 1970. gada 13. novembrī Rīgā) ir Latvijas krievu dzejnieks.

Dzīvesgājums
------------

1992. gadā Timofejevs pabeidza Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1992). Pēc tam strādājis žurnālistikā un reklāmā. Literāras publicējumus izdod kopš 1989. gada. Izdoti vairāki dzejoļu krājumi Sanktpēterburgā, Maskavā un Rīgā, tai skaitā divvalodu krājumi krievu un latviešu valodā "Gandrīz fotogrāfijas" (2003), "Stereo" (2013) un "Replika" (2018). 2017. gadā Latvijas Leļļu teātrī iestudēta viņa sarakstītā "Pasaka par bruņinieku, kuram sāpēja zobi", teksts grāmatā izdots krievu un latviešu valodā (2018).

2019. gadā Itālijas izdevniecībā "Miraggi Edizioni" *Massimo Maurizio* atdzejojumā izdota dzejas izlase "Длинные волны/Onde Lunghe".

Kopš 1999. gada tekstgrupas "Orbīta" dalībnieks. Publicē rakstus par mākslu un laikmetīgo kultūru. 2011. gada februārī ievēlēts par Latvijas Nacionālās kultūras padomes priekšsēdētāju.

Viens no pirmajiem bijušās Padomju Savienības teritorijā sācis izkopt poētiskā video žanru, pirmais darbs — "Orķestra mēģinājums" (1994). Tekstgrupas "Orbīta" sastāvā saņēmis Literatūras gada balvu 2005 dzejā par multimediālo almanaha "Orbīta 4" izdevumu. Kopā ar Artūru Punti izveidojis poētiskas instalācijas "Laika istaba" (2008) un "Dzejas enerģētiskā neatkarība" (2009). "Orbītas" Cēsu mākslas festivālam veidotā dzejas instalācija "Radiosiena" (2013) nominēta Purvīša balvai.

Sarakstījis dziesmu tekstu krievu versijas vairākām grupas "Prāta Vētra" dziesmām, kā arī Kārļa Lāča un Intara Busuļa dziesmām. 2014. gadā iestudēta K. Pētersona opera "Mihails un Mihails spēlē šahu" ar S. Timofejeva libretu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas enciklopēdija*. 5. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2009. 510. lpp. ISBN 978-9934-8068-0-3.
2. ↑  Par Nacionālās kultūras padomes priekšsēdētāju ievēlēts dzejnieks Sergejs Timofejevs
3. ↑

Ārējās saites
-------------

* Sergejs Timofejevs izrades.lv
**Arnulfo Arjass Madrids** (spāņu: *Arnulfo Arias Madrid*; 1901. gada 15. augusts — 1988. gada 10. augusts) bija panamiešu politiķis. Trīs reizes ievēlēts par Panamas prezidentu, tomēr ne reizi nav saglabājis amata pilnvaras līdz termiņa beigām, jo ticis gāzts valsts apvērsumos.

Biogrāfija
----------

Dzimis Penonomē Antonija Arjasa un Karmenas Madridas ģimenē. Skolas gaitas uzsācis dzimtajā pilsētā. Studējis ķirurģiju Hārvarda Universitātē. Vēlāk specializējies psihiatrijā un endokrinoloģijā.

Pēc atgriešanās dzimtenē 1925. gadā iesaistījies valsts politiskajā dzīvē, pieslienoties nacionālistiskajām organizācijām, kas iestājās par ASV ietekmes samazināšanu Panamā.

1931. gadā piedalījies prezidenta Arosomena gāšanā, savukārt nākamajā gadā atbalstījis vecākā brāļa Armodio Arjasa nokļūšanu prezidenta (1932—1936) amatā. Šajā laikā ieņēmis amatus valdībā, kā arī pildījis diplomātiskos pienākumus.

1940. gadā Arjasa tika ievēlēts par Panamas prezidentu no Nacionālrevolucionārās partijas (vēlāk — Panamiešu partija). Arjasa atklātā simpātija pret Ass valstīm noveda pie ASV atbalstīta un Panamas nacionālās gvardes veikta valsts apvērsuma 1941. gada oktobrī, kura rezultātā Arjass zaudēja savu amatu.

1948. gadā viņš atkal kandidēja prezidenta vēlēšanās. Lai arī viņš oficiāli zaudēja vēlēšanās, jau nākamajā gadā parlaments atzina viņu par šo vēlēšanu uzvarētāju. Arjass savā otrajā prezidenta termiņā ierobežoja konstitūcijas darbību, izsludinot ārkārtas stāvokli, kā arī izveidoja slepenpoliciju, lai vērstos pret saviem pretiniekiem. Korupcijas un sabiedrības nemieru dēļ Nacionālā gvarde apvērsuma ceļā Arjasu atkal gāza no amata.

Pēc neveiksmīgā starta 1964. gada prezidenta vēlēšanās Arjass tika ievēlēts par Panamas prezidentu 1968. gada vēlēšanās. Uzreiz pēc stāšanās amatā viņš veica darbības, lai ierobežotu parlamenta un augstākās tiesas pilnvaras. Vienlaikus Arjass pieņēma lēmumus, kas bija vērsti uz Nacionālās gvardes reorganizāciju. Tikai 11 dienas pēc stāšanās amatā Arjass atkal tika gāzts no amata. Viņš bēga no valsts, apmetoties ASV.

Pēc Omāra Terihosa veiktās režīma liberalizācijas Arjass 1978. gadā atgriezās dzimtenē. 1984. gadā viņš atkārtoti kandidēja vēlēšanās, tomēr pēc balsu skaitīšanas uzsākšanas, kas uzrādīja viņa pārsvaru, balsu skaitīšana tika apturēta. Drīz pēc tam tika pasludināta Manuela Norjegas, kas tobrīd bija Panamas *de facto* vadītājs, favorīta uzvara. Arjass pameta valsti, 1988. gadā viņš mira Maiami, ASV.

Norjegas režīms tika gāzts 1989. gadā, Panamā iebrūkot ASV karaspēkam. Arjasa partija atguva politisko lomu valstī. Par valsts prezidentu tika iecelts Giljermo Endara — Arjasa partijas biedrs. Savukārt 1999. gadā par pirmo prezidenti valsts vēsturē tika ievēlēta Arjasa otrā sieva — Mireja Moskoso.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arnulfo Arjass***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 11172075
* LCCN: n81095884
* ISNI: 0000 0000 2227 1742
* GND: 1057205982
* BNF: cb123747845 (data)

 |

 |
**Felikss Deičs** (dzimis 1937. gada 2. aprīlī Rostovā pie Donas, miris 2019. gada 27. augustā) bija  ebreju izcelsmes latviešu teātra režisors, aktieris, un inženieris. Iestudējis izrādes vairākos Latvijas teātros. 2012. gadā saņēmis Spēlmaņu nakts balvu par mūža ieguldījumu teātra mākslā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1937. gadā Rostovā pie Donas. 1962. gadā absolvēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Hidromeliorācijas un mehanizācijas fakultāti, bet 1964. gadā Rīgas Krievu drāmas teātra studiju. No 1964. gada līdz 1992. gadam strādāja par aktieri un režisora asistentu Jaunatnes teātra krievu trupā. 1977. gadā pievērsās patstāvīgai režijai. No 1992. gada strādāja par režisoru Valmieras Drāmas teātrī.

Miris 2019. gadā, apbedīts Rīgas Jaunajos Ebreju kapos.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Eduarda Smiļģa balva (1996)
* Spēlmaņu nakts balva kategorijā "Gada režisors" (1997)
* Triju Zvaigžņu ordenis (2003)
* Spēlmaņu nakts balva par mūža ieguldījumu teātra mākslā (2012)

Iestudētās teātra izrādes
-------------------------

*Pamatraksts: Feliksa Deiča iestudētās teātra izrādes*

Atsauces
--------

1. 1 2  «"Spēlmaņu nakts" balvas par mūža ieguldījumu iegūs Felikss Deičs un Gunārs Zemgals». la.lv.

Ārējās saites
-------------

* Felikss Deičs Valmieras drāmas teātra mājaslapā
* Felikss Deičs Liepājas teātra mājaslapā Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Felikss Deičs izrades.lv
Lielbritānijas bruņoto spēku karogs
**Lielbritānijas bruņotie spēki** (angļu: *British Armed Forces*) ir Apvienotās Karalistes bruņotie spēki.

Lielbritānijas bruņoto spēku virspavēlnieks ir britu monarhs, karalis Čārlzs III Vindzors. To pārvalda Aizsardzības ministrijas Aizsardzības padome. Lielbritānijas bruņoto spēku galvenais uzdevums ir aizstāvēt Apvienoto Karalisti un tās aizjūras teritorijas, nodrošināt drošību un aizsargāt Lielbritānijas intereses, kā arī piedalīties Apvienoto Nāciju Organizācijas starptautiskajās miera uzturēšanas operācijās un NATO operācijās.

Kopš 20. gadsimta 90. gadu beigām Apvienotā Karaliste ir iesaistīta Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas regulēšanā, kas ietver līdz pat 12 500 karavīru nodrošināšanu.

Tradicionāli galvenā vieta Lielbritānijas bruņotajos spēkos ir atvēlēta flotei.

Vēsture
-------

Lielbritānijas bruņotie spēki tika izveidoti pēc Anglijas un Skotijas apvienošanās akta 1707. gadā. 

Lielbritānijas bruņotajiem spēkiem ir sena vēsture, jo tie ir piedalījušies daudzos Eiropas un koloniālajos karos, tostarp:

* Septiņgadu karā
* Napoleona kari
* Krimas karš
* Pirmais Opija karš (1840–1842) un Otrais opija karš (1856–1860).
* Pirmais un Otrais pasaules karš

Vēsturiski armijas vienības tika izmantotas, lai apspiestu sacelšanās un iedzīvotāju nemierus (īpaši Īrijā).

Ārējās saites
-------------
**Pīrss Brendans Brosnans** (angļu: *Pierce Brendan Brosnan*; dzimis 1953. gada 16. maijā Drohedā, Īrijā) ir īru aktieris ar ASV un Īrijas valstu pilsonību. Viņš ir pazīstams pēc galvenajām lomām filmās par Džeimsu Bondu.

Biogrāfija
----------

Brosnans piedzima 1953. gadā Īrijā namdara Tomasa Brosnana ģimenē. Tēvs ģimeni drīz pameta. Kad Pīrsam Brosnanam bija četri gadi, viņa māte pārcēlās uz Londonu, lai strādātu par medmāsu. Viņš palika Īrijā, dzīvoja pie mātes vecākiem, bet pēc viņu nāves — pie citiem radiem. Vēlāk tika nosūtīts dzīvot pansijā. 1964. gadā Brosnans pārcēlās dzīvot uz Londonu pie mātes un viņas vīra. Mācījās skolā Londonas dienvidrietumos. 16 gadu vecumā nolēma kļūt par gleznotāju, iestājās Svētā Mārtina mākslas koledžā Londonā. Viņš izmēģināja arī "uguns rijēju" profesiju. Bet vēlāk trīs gadus mācījās Teātra mākslas centrā Londonā un atrada savu aicinājumu aktiera profesijā.

Aktiera karjeru Brosnans uzsāka 1977. gadā kā teātra aktieris. Vēlāk sāka filmēties kinofilmās un televīzijā. Kļuva pazīstams ar lomu TV seriālā "Remingtons Stīls" (*Remington Steele*, 1982—1987). Attēlojis galveno lomu TV miniseriālā "80 dienās apkārt zemeslodei" (*Around the World in 80 Days*, 1989) pēc Žila Verna romāna motīviem. Attēlojis lomas tādās filmās kā "Ceturtais protokols" (1987), "Mūžīgā aukle" (1993). Filmējies četrās Džeimsa Bonda filmās laika posmā no 1995. līdz 2002. gadam — "Zeltacs" (1995), "Rītdiena nemirst" (1997), "Ar pasauli nepietiek" (1999), "Mirsti citu dienu" (2002).

Brosnans ir piedalījies tādās veiksmīgās filmās kā "Marss uzbrūk!" (1996), "Dantes smaile" (1997), "Tomasa Krauna afēra" (1999), "Matadors" (2005), "Mamma Mia!" (2008) un "Rēgu rakstnieks" (2010).

Brosnans divas reizes nominēts Zelta globusa balvai — kā labākais aktieris otrā plāna lomā TV miniseriālā *Nancy Astor* (1982) un par galveno lomu filmā "Matadors" (2005). 1997. gadā Brosnanam piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.

Brosnans kopā ar amerikāņu kinoproducenti Bo St.Klēru 1996. gadā Losandželosā nodibināja producēšanas kompāniju *Irish Dream Time*. Brosnans producējis vairāk nekā 10 filmas.

Brosnans piedalās sabiedriskajās aktivitātēs, kā arī vides aizsardzības kustībā. Kopš 2001. gada viņš ir UNICEF sūtnis no Īrijas. Piedalās labdarības darbā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pierce Brosnan: questions from the floor». The Guardian.
2. ↑  «Brosnan. Pierce Brosnan.». cigaraficionado.com.
3. ↑  «Beau St. Clair, Pierce Brosnan’s Producing Partner, Dies at 63». hollywoodreporter.com.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pīrss Brosnans***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Box Office Mojo* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 17418220
* LCCN: n97033958
* ISNI: 0000 0001 1468 4077
* GND: 119509873
* SUDOC: 059738901
* BNF: cb139986117 (data)
* BIBSYS: 98012613
* NLA: 42364635
* NKC: xx0045507
* SBN identifikators TO0V390553 nav derīgs.
* BNE: XX1109276

 |

 |
**Mijoko Vatai** (japāņu: 渡井 美代子; dzimusi 1945. gada 8. janvārī Tokijā) ir Japānas starptautiskā meistare šahā (1994), četrkārtējā Japānas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1975, 1978, 1979, 2002).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu sākuma līdz 2000. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Japānas šahistēm. Četras reizes uzvarējusi Japānas sieviešu šaha čempionātos: 1975. 1978. 1979. un 2002. gadā. 1979. gadā Alikantē piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Narelli Kelneri dalījusi 17.-18. vietu.

Pārstāvējusi Japānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 12 reizes (1972-1986, 1996-2002);
* Āzijas komandu šaha čempionātā vīriešiem piedalījusies 5 reizes (1979-1981, 1986-1987, 1993).

1983. gadā FIDE viņai piešķīrusi starptautiskā arbitra (IA), bet 1994. gadā - starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Japānas šaha federācijas ģenerālsekretāre.

Personīgā dzīve
---------------

Kopš 1973. gada tikusies ar amerikāņu pasaules šaha čempionu Bobiju Fišeru. 2011. gadā Islandes tiesa apmierināja Mijoko Vatas prasību atzīt, ka viņa no 2004. gada līdz Fišera nāvei 2008. gadā ir bijusi precējusies ar Bobiju Fišeru.

Atsauces
--------

1. ↑  «1979 Alicante Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Miyoko Watai
3. ↑  OlimpBase :: Men's Asian Team Chess Championship :: Miyoko Watai
4. ↑  Miyoko Watei is Bobby Fischer's legal heir

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Trauksmes cēlējs** ir persona, kas atklāj jebkāda veida informāciju par darbībām, kas tiek uzskatītas par nelikumīgām, neētiskām vai nepareizām privātas vai publiskas organizācijas ietvaros. Iespējamo pārkāpuma informāciju var klasificēt dažādos veidos: organizācijas noteikumu, likumu, regulu pārkāpumi, drauds sabiedrības vai nacionālajai drošībai, kā arī krāpniecība vai korupcija. Personas, kas kļūst par trauksmes cēlējiem, informāciju par apsūdzībām var publiskot iekšēji vai ārēji. Iekšēji publiskojot informāciju, trauksmes cēlējs informāciju nodod tādiem cilvēkiem kā savs tiešais vadītājs. Ārēji trauksmes cēlējs informāciju var nodot trešajai pusei ārpus iesaistītās organizācijas, tādai kā plašsaziņas līdzekļi, valdības, tiesībsargājošās iestādes vai iespējami iesaistītās organizācijas. Tomēr trauksmes cēlēji riskē saskarties ar spēcīgām represijām no tiem, ko viņi apsūdz pārkāpumos.

Šī iemesla dēļ daudzās valstīs pastāv likumi trauksmes cēlēju aizsardzībai. Pastāv arī trešās puses organizācijas, kas iespēju robežās piedāvā trauksmes cēlēju aizsardzību. Trauksmes cēlēji var saskarties ar tiesisku pretdarbību, kriminālapsūdzību, sociālo stigmu vai atbrīvošanu no amata vai darba.

Atsauces
--------

1. ↑  Wim Vandekerckhove. *Whistleblowing and Organizational Social Responsibility : A Global Assessment.* Ashgate, 2006.
2. ↑  «American Heritage Dictionary». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 5. februārī. Skatīts: 2017. gada 17. maijā.
3. ↑  Near, Janet P (Feb 1, 1985). "Organizational dissidence: The case of whistle-blowing". *Journal of Business Ethics*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trauksmes cēlējs***.
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85146449
* GND: 7734841-2
* BNF: cb166467994 (data)
* NDL: 01008145

 |

 |