recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinātas: 58°13′45″N 26°17′40″E﻿ / ﻿58.22917°N 26.29444°E﻿ / 58.22917; 26.29444

**Kongutas vasaļa pils** (vācu: *Vasallenburg Kongota*, igauņu: *Konguta vasallilinnus*) bija vasaļa pils Tērbatas bīskapijas teritorijā. 
Mūsdienās par pils vietu liecina vien pakalns bijušajā Kongutas muižā Tartu apriņķī Igaunijā.

Vēsture
-------

Kongutas pils būvēta 13. gadsimta beigās Tērbatas bīskapijas aizsardzībai pret Livonijas ordeņa un lietuviešu uzbrukumiem. Pils atradās 4,7 km uz austrumiem no Randenes pils. 1417. gadā Kongutas pils (*Schloss zu Kongetal*) minēta kā Tīzenhauzenu dzimtai piederošs īpašums.

Livonijas kara laikā 1558. gada augustā pili ieņēma Krievijas caristes karaspēks vojevodas Pjotra Šuiska vadībā, 1559. gadā Kongutu (*Hus Kongtha*) atguva Livonijas mestrs Gothards Ketlers un lika nodedzināt.
Kad 1582. gadā Krievija un Polija-Lietuva noslēdza Jamzapoļskas miera līgumu, Kongutas pils dēvēta par Konhotu (latīņu: *Conhot*), krieviski gan par  *Конхоль*, gan arī par *Конгот*.
Pēc kara beigām Kongutas muiža bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Tērbatas vaivadijas sastāvā.

Attēli
------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* August Wilhelm Hupel. *Die gegenwärtige Verfassung der Rigischen und der Revalschen Statthalterschaft*. Riga : zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1789. 471–472. lpp.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Igaunijas viduslaiku pilis un klosteri |
| --- |
|  |
| Dāņu Igaunija, 
vēlāk Livonijas ordeņa valsts daļa | 
* Borkholma
* Ece
* Harka
* Narva
* Nīslota
* Padize
* Rēvele
* Sv. Brigita
* Tolsburga
* Vezenberga
* Vihula

 |
|  |
| Livonijas ordeņa valsts | 
* Helmeta
* Karkuse
* Laisa
* Oberpālene
* Pērnava
* Poide
* Talkhofa
* Tarvasta
* Veisenšteina
* Vīlande
* Zoneburga

 |
|  |
| Sāmsalas-Vīkas bīskapija | 
* Ārensburga
* Hāpsala
* Lode
* Leāle
* Vigala

 |
|  |
| Tērbatas bīskapija | 
* Falkena
* Ilcene
* Kavilda
* Kirumpeja
* Konguta
* Neihauzene
* Oldentorna
* Randene
* Ringe
* Tērbata
* Varbeka
* Zommerpāle

 |

 |
**Rūdijs Dauvens** (nīderlandiešu: *Rudy Douven*; dzimis 1961. gada 5. maijā Hērlenā) ir Nīderlandes starptautiskais meistars šahā (1986).

Biogrāfija
----------

1979. gadā uzvarējis Nīderlandes junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā ieņēmis 4. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā Norvēģijā. Divas reizes pārstāvējis Nīderlandi Eiropas junioru šaha čempionātos U20 vecuma grupā (1980, 1981).
1988. gadā Hilversumā uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātā. 1989. gadā Lugāno dalījis 3. vietu starptautiskajā šaha turnīrā *Lugano Open*. Pārstāvējis Nīderlandes komandu Pasaules šaha olimpiādē, kurā piedalījies 1988. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā Dauvenam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Kopš 1990. gadu sākuma nav vairs atkārtojis savus labākos sasniegumus šaha turnīros, kuros, gadiem ejot, piedalījies aizvien retāk.

Atsauces
--------

1. ↑  18° Campeonato Mundial Juvenil 1979
2. ↑  NED-ch 1988 - 365Chess.com Tournaments
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Rudy Douven
4. ↑  «benoni.de/schach/elo: Douven, Rudy». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 4. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Rūdolfs Bērziņš** (dzimis 1881. gada 21. septembrī Rīgā, miris 1949. gada 26. janvārī) bija latviešu operdziedātājs, teātra un kino aktieris.

Dzīves gājums
-------------

Rūdolfs Bērziņš skatuves darbību uzsāka 1899. gadā Rīgas Latviešu biedrības teātra korī. No 1902. gada darbojies Rīgas Jaunajā teātrī, no 1904. gada spēlējis Rīgas Latviešu teātrī Rīgas Latviešu biedrībā, kur īpašus panākumus guva Rūdolfa Blaumaņa lugā "Ugunī", spēlējot kopā ar Daci Akmentiņu, kā arī spēlējot operetēs "Dons Cēzars", "Skaistā Helēna", un kā dziedātājs "Undīnē". Viņš bija aktīvs 1905. gada revolūcijas dalībnieks, 1906. tika apcietināts un ilgāku laiku pavadījis cietumā. 1908. gadā emigrēja un līdz 1911. gadam uzturējies Kopenhāgenā, kur studēja dziedāšanu. No 1911. līdz 1914. gadam spēlējis vairākos operteātros Vācijā; tolaik viņa repertuārā bija ap 30 operpartiju, it īpaši Vāgnera operās. Pirmā pasaules kara laikā uzturējās Dānijā, kur daudz koncertēja. 1919. gada septembrī atgriezās Latvijā un uzsāka darbību Latvijas Nacionālajā operā. Daudz koncertējis gan Rīgā, gan provincē, turpinājis koncertēt arī ārzemēs. No 1944. līdz 1946. gadam bijis Latvijas Nacionālās operas direktors.

Nozīmīgākās operas lomas
------------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
"Loengrīna atvadīšanās"

No operas "Loengrīns", komponists Rihards Vāgners, izpilda Rūdolfs Bērziņš |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šī faila atskaņošanā.* |

* Riharda Vāgnera "Tanheizers" — Tanheizers
* Riharda Vāgnera "Loengrīns" — Loengrīns
* Riharda Vāgnera "Valkīra" — Zīgmunds
* Riharda Vāgnera "Nirnbergas meistardziedoņi" — Valters
* Kamila Sensānsa "Samsons un Dalila" — Samsons
* Džuzepes Verdi "Aīda" — Radamess
* Džuzepes Verdi "Otello" — Otello
* Džakomo Meijerbēra "Hugenoti" — Rauls
* Riharda Štrausa "Salome" — ķēniņš Erods
* Žorža Bizē "Karmena" — Dons Hosē

Filmogrāfija
------------

* 1939 — "Zvejnieka dēls" — Garoza

Atsauces
--------

1. ↑  Jēkabs Vītoliņš, Roberts Kroders. *Latvju skaņu mākslinieku portrejas*. Rīga : J. Ozoliņa izdevniecība, 1930.
2. ↑  «Bērziņš Rūdolfs». Letonika. Skatīts: 2016. gada 12. martā.

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36564339
* LCCN: no2001028725
* ISNI: 0000 0000 4090 8815

 |

 |
***Toledo ainava*** (spāņu: *Vista de Toledo*) ir viena no divām saglabājušāmies El Greko gleznotajām ainavām. Otrs darbs "Toledo ainava un plāns" atrodas El Greko muzejā Toledo, Spānijā.

"Toledo ainava" tiek uzskatīta par vienu no labākajiem debesu attēlojumiem Rietumu mākslā, kopā ar Vinsenta van Goga "Zvaigžņoto nakti" un Džozefa Melorda Viljama Tērnera un Kloda Monē ainavām. Īpaši izceļams ir krāsu kontrasts starp tumšajām un drūmajām debesīm augšpusē un spoži zaļajiem kalniem zemāk. Lai arī viņš ietekmējās no manieristu stila, El Greko izteiksmīgajai krāsu un formu apstrādai mākslas vēsturē nav līdzīgu. Šajā gleznā viņš brīvi interpretē Toledo patieso izkārtojumu, vairākas ēkas pārvietojot citviet. Tomēr pa labi redzamā Sanservando pils attēlota precīzi. Apakšējā kreisajā stūrī redzams El Greko paraksts.

Stils
-----

Ainavas renesanses un baroka periodā Spānijas glezniecībā bija retums. Trentas padomes ainavu gleznošanas aizliegums pastiprina ideju, ka šis darbs varētu izrādīties pirmā šī perioda Spānijas ainavu glezna. Tiek uzskatīts, ka šīs gleznas noslēpumainais simbolisms varētu būt saistīts ar misticismu, kas šajā laika periodā valdīja pilsētā. Angļu mākslas vēsturnieks Deivids Deiviss apgalvo, ka platonisma un senā neoplatonisma filozofijas, Plotīna un Pseidodionīsija Areopagīta darbi, Baznīcas tēvu teksti un liturģija piedāvā atslēgas izpratnei par El Greko stilu. Apkopojot sekojošās zinātniskās debates par šo jautājumu, Hosē Alvaress Lopera, Madrides Prado muzeja kurators, secina, ka El Greko nobriedušajos darbos ir acīmredzama bizantiešu atmiņu klātbūtne, lai gan joprojām ir daži neskaidri jautājumi saistībā ar viņa bizantiešu izcelsmi, kam nepieciešama papildu izpēte.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Make Lists, Not War; pārbaudes datums: jūnijs 2020.
2. 1 2  ; pārbaudes datums: 7 februāris 2017.
3. ↑  .
4. ↑  «El Greco (Domenikos Theotokopoulos) (1541–1614)». Metropoles mākslas muzejs. Skatīts: 2017. gada 11. oktobrī.
5. ↑  «El Greco, View of Toledo». Khan Academy. Skatīts: 2017. gada 11. oktobrī.
6. ↑  «Genios de la Pintura - Ficha Vista de Toledo». 2010. gada 18. septembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 18. septembrī. Skatīts: 2017. gada 11. oktobrī.
7. ↑  D. Davies, "The Influence of Neo-Platonism on El Greco", 20 etc.  
\* D. Davies, *the Byzantine Legacy in the Art of El Greco*, 425–445
8. ↑  J.A. Lopera, *El Greco: From Crete to Toledo*, 18–19

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Toledo ainava***.
* Metropoles mākslas muzejs – Toledo ainava
* Eseja par šo gleznu grāmatā *Beauty and Terror*, autors Braiens Ords
Latvijas Senāts 1938. gada novembrī. Pirmajā rindā (no kreisās): senatori R. Alksnis, J. Balodis, Dr. K. Puriņš, Civillietu kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators O. Ozoliņš, Apvienotās sapulces un Kriminālās kasācijas departamenta priekšsēdētājs senators A. Gubens, Administratīvā departamenta priekšsēdētājs senators J. Kalacs, virsprokurors F. Zilbers, senatori F. Konradi, K. Ducmanis. Otrajā rindā no kreisās: senators A. Rumpēters, prokurors E. Bite, senatori P. Stērste, J. Grots, M. Čakste, J. Skudre, P. Leitāns, J. Ankravs, T. Bergtāls, prokurors T. Ūdris.
**Rūdolfs Jānis Alksnis** (1888-1961) bija latviešu jurists, Senāta loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1888. gada 12. aprīlī Ēveles pagasta "Ošbolos" lauksaimnieka ģimenē. Studēja Maskavas universitātes Juridiskajā fakultātē (līdz 1912). Strādāja par tiesamatu kandidātu, sekretāra palīgu un sekretāru Maskavā.

Pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā atgriezās Latvijā, bija Jelgavas apgabaltiesas prokurora biedrs, no 1921. gada Rīgas apgabaltiesas loceklis, no 1927. gada Tiesu palātas loceklis. 1931. gadā iecelts par senatoru Kriminālās kasācijas departamentā, 1932. gadā Administratīvā departamentā, 1933.–1936. gadā – Civilās kasācijas departamentā, no 1937. gada līdz Latvijas Senāta likvidēšanai 1940. gada novembrī strādāja Administratīvā departamentā. Vācu okupācijas laikā strādāja Tieslietu ģenerāldirekcijā.

Otra pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, 1949. gadā pārcēlās uz ASV. Bija viens no Amerikas Latviešu Apvienības (ALA) dibinātājiem, Milvoku evaņģēliski luteriskās draudzes priekšsēdētājs.

Miris 1961. gada 9. jūnijā ASV.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1937)

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info
**Toksiskā šoka sindroms** (**TSS** no angļu: *toxic shock syndrome*; arī **stafilokoku toksiskā šoka sindroms**) ir akūts, sistēmisks, potenciāli fatāls stāvoklis, ko izraisa baktēriju toksīni, attīstoties multiorgānu disfunkcijas sindromam (MODS). To izraisa *Staphylococcus aureus* un *Streptococcus pyogenes*. Tā ir smagākā streptokoku infekcijas sarežģījumu forma.

Strauji progresējošo toksiskā šoka sindromu izraisa toksīnu producējošie *Staphylococcus aureus* un *Streptococcus pyogenes* (A grupas streptokoki) celmi.

Bakteriālie toksīni darbojas kā superantigēni, aktivizējot lielu skaitu T šūnu un provocē masīvu imūno citokīnu producēšanu, ko klīniski pavada drudzis, nieze, šoks un strauji progresējoša MODS.

Akūts toksiska šoka sindromu pavada drudzis, nieze, hipotensija, MODS un deskvamācija.


Toksiskā šoka sindroma gadījumā ir nekavējoties jāstabilizē hemodinamika un jāuzsāk antibakteriāla terapija. Ir jāatjauno šķidrumu bilanci un ir jākoriģē asinsspiediens, uzsākot terapiju ar vazopresīviem medikamentiem (piemēram, noradrenalīns, adrenalīns), kas ir pamats šoka terapijā. Papildus terapijā var izmantot aģentus (vielas), kas bloķē superantigēnus, tai skaitā intravenozā imūnglobulīna ievadi, kas neitralizē toksīnus.

Atsauces
--------

1. 1 2  Lappin E. & Ferguson A. J. *Gram-positive toxic shock syndromes*. Lancet Infect Dis. 2009 May;9(5):281-90. doi:10.1016/S1473-3099(09)70066-0.
2. 1 2 3  Chuang Y.Y. Huang Y.C. & Lin T.Y. *Toxic shock syndrome in children: epidemiology, pathogenesis, and management*. Paediatr Drugs. 2005;7(1):11-25.
3. ↑  Silversides J.A. Lappin E. & Ferguson A.J. *Staphylococcal toxic shock syndrome: mechanisms and management*. Curr Infect Dis Rep. 2010 Sep;12(5):392-400. doi:10.1007/s11908-010-0119-y.
**Jānis Žurevics** (1888. gada 16. marts — 1939. gada 25. maijs) bija latviešu karavīrs, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Latviešu strēlnieku rindās piedalījies Pirmajā pasaules karā, pēc kara dienējis Latvijas Bruņotajos spēkos.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Susējas pagastā. Izglītību ieguvis Jēkabpils pilsētas skolā. Strādājis par zemkopi, vēlāk — tirgotāju Rīgā.

Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā augustā kā zemessargs iesaukts Krievijas impērijas armijā, kur sākumā dienējis 14. Sibīrijas strēlnieku pulkā. Ar pulku piedalījies kaujās mūsdienu Polijas teritorijā, tajā skaitā pie Ravkas upes.

No 1915. gada rudens Žurevics dienēja Rīgas frontē pie Ķeguma, kur, aizsākoties latviešu strēlnieku formēšanai, pārgājis dienestā uz 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljonu (vēlāk — pulks). Ar pulku piedalījās latviešu strēlnieku lielākajās kaujās — Nāves salā, kur 1916. gada jūlijā smagi ievainots kaklā un kājā, Ziemassvētku kaujās u.c. Par izrādīto varonību kaujas laukā apbalvots ar IV šķiras Jura krustu, kā arī ārpuskārtas ieguvis paaugstinājumu — dižkareivis, kaprālis un beidzot seržants par Ziemassvētku kaujām. No dienesta atvaļināts 1917. gada oktobrī.

Pēc atvaļināšanas Žurevics atradās Krievijas teritorijā. Vēlāk, pēc atgriešanās Latvijā, no 1921. gada dienējis Latvijas Bruņotajos spēkos kā seržants, visu dienesta laiku bijis vecākais mantzinis Intendatūras galvenajā pārtikas noliktavā. 1924. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru par 1916. gada jūlija kaujām pie Bunču mājām Nāves salā. Vienlaikus piešķirta jaunsaimniecība Bīriņu muižā, ko vēlāk pārdevis.

Miris 1939. gada 25. maijā Kara slimnīcā. Apglabāts Brāļu kapos 30. maijā, pavadīšanā piedaloties strēlnieku un armijas biedriem.

  Apraksts par apbalvošanu ar Lāčplēša Kara ordeni

>  ..apbalvots par to, ka [2. jūlijā] Nāves salā pirms kaujas, pats pieteicās izdarīt izlūkošanu pretinieku darbības joslā, dzīvībai draudošās briesmās un pie sevišķi grūtiem apstākļiem ievāc noteiktas ziņas par viņu poziciju, nocietinājumu un ložmetēju atrašanas vietām, ar ko tika atvieglota mūsu spēku darbība.
> 
> 
> 1916. gadā no 4. uz 5. jūliju uzbrukumā vāciem pie Bunču mājām Nāves salā drošsirdībā savu priekšzīmi parādot un citus sev līdzi aizraujot, zem tiešas un stipras pretinieku uguns izraujas cauri pretinieka mākslīgiem, aizžogojumiem ienaidnieka poziciju priekšā, ar ko tika sekmēta un atvieglota mūsu uzbrūkošās grupas darbība un šai pašā uzbrukumā seržants Žurevics tapa grūti ievainots kaklā un labajā kājā, bet paliek kaujas laukā un ņem tālāku dalību kaujā, pie kam minētā uzbrukumā vāciem tika atņemts darbojošais ložmetējs.
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  L. k.o. k. biogrāfija — Žurevics, Jānis
2. 1 2 3 4 5 6  "Lāčplēsis" — *Mūžībā aizgājušie* Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. (Nr.7, 11.11.1939. 126.lpp.)
Liepājas bāka
**Liepājas bāka** atrodas Liepājas ostas Tirdzniecības kanāla dienvidu krastā.  

Koordinātas: 56°31′00.4051″N 20°59′32.2095″E﻿ / ﻿56.516779194°N 20.992280417°E﻿ / 56.516779194; 20.992280417

### Vēsture

Bāka atklāta 1868. gadā. Tolaik tā bijusi aprīkota ar 1. klases optisko aparatūru ar lēcu diametru ap 2 m. Pirmā gaismas ierīce sastāvējusi no petrolejas lampas ar fokusējošām starmetēju lēcām uz rotējoša galda, un to darbinājis ar vinču uzvelkams pulksteņa mehānisms. 1914. gada novembrī vācu karakuģi apšaudīja Liepājas ostā esošos kuģus. Apšaudes laikā bākai trāpīja 16 šāviņi, sabojājot apšuvuma plāksnes un gaismas iekārtu. 1915. gada maijā bākā tika uzstādīta Berlīnes firmā "Jul Pintsch" ražotā gaismas iekārta. Tā sastāvēja no divām starmetēju lēcām (fokusa attālums 250 mm) uz rotējoša galda, kura centrā bija nekustīga 1000 W elektriskā spuldze. Iekārta rotējusi ar ātrumu 7,5 apgriezieni minūtē, raidot gaismas signālu ik pēc 4 s. Avārijas gadījumam rezervē bija petrolejas kvēlgaismas lampa. 1923-1925 bākas tornim atjaunoja 7 Pirmajā pasaules karā sašautās čuguna plāksnes (katra 2,3 x 1,5 m). 2. pasaules karā bāka nav cietusi. Pēckara gados rotējošais galds aizstāts ar nekustīgām koncentriskām lēcām, kuru fokusā regulāri iedegas elektriskā kvēlspuldze. 1996. gadā uzstādīta Somijā ražota gaismas iekārta. 
Līdz mūsdienām ēka ir saglabājusies bez būtiskām pārmaiņām.

2009. gada 5. novembrī Latvijas pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Liepājas bākas attēlu.

### Raksturojums

Bākas augstums ir 32,4 m. Bākai ir konisks čuguna (ķeta) tornis ar galeriju un stikla laternu augšējā daļā. Torņa diametrs pie zemes ir 6,03 metri, virsotnē — 3,36 metri. Bākas tornim ir sarkanu un baltu līniju vienāda platuma krāsojums. Uguns augstums 31,2 m virs jūras līmeņa. Balta zibšņu uguns (3 s deg, 3 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 16 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vecās bākas stāsts Liepājā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2010. gada 21. martā.
2. ↑  Interese par bākām nezudīs vēl ilgi[novecojusi saite]
3. ↑  «Pastmarka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. februārī. Skatīts: 2010. gada 21. martā.
4. ↑  «Liepājas bāka. Jubilāre krustcelēs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 1. decembrī. Skatīts: 2010. gada 21. martā.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas bākas |
| --- |
|  |
| 
* Ainaži
* Grīntāls
* Lāči
* Daugavgrīva
* Buļļuciems
* Ragaciems
* Engure
* Mērsrags
* Ģipka
* Kolka
* Šlītere
* Sīkragciems
* Miķeļbāka
* Oviši
* Irbes bāka
* Užava
* Akmeņrags
* Liepāja
* Bernāti
* Pape

 |

 |
**Kārlis Valentīns Emīls Hūgenbergers** (vācu: *Karl Valentin Emil Hugenberger*; dzimis 1818. gada 22. martā, miris 1891. gada 19. aprīlī bija vācbaltiešu mācītājs, skolotājs un šahists.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Ārlavā mācītāja ģimenē. Izglītojās tēva mājās, no 1834. līdz 1837. gadam mācījās Mītavas ģimnāzijā, no 1837. līdz 1942. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1842. līdz 1945. gadam strādāja par mājskolotāju Piltenes draudzē. No 1946. gada bija mācītājs Tukumā, Priekulē un Alūksnē. 1865. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur vispirms bija mācītājs Jēzus baznīcā, bet no 1868. gada skolotājs Aleksandra un Lomonosova ģimnāzijās.

Ap 1870. gadu bijis viens no Rīgas labākiem šahistiem, amatniecības biedrības šaha pulciņa biedrs.

Atsauces
--------

1. ↑  Kallmeyer, Theodor: Die evangelischen Kirchen und Prediger Kurlands Die evangelischen Kirchen und Prediger Kurlands (vāciski)
2. ↑  Kārlis Bētiņš; Arv[īds] Kalniņš un V. Petrovs. *Šahs Latvijā līdz 1940. gadam*. Rīga : Valters un Rapa, 1940. 6. lpp. Atsaucē izmantots novecojis parametrs `|coauthors=`
**Jānis Frīdrihs Šulcs** (1885-1979) bija latviešu ķirurgs, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors (1937–1944), Rīgas pilsētas 2. slimnīcas direktors (1941-1943), aktīvs sabiedrisks darbinieks. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1885. gada 22. augustā Lielstraupes pagastā Straupes mācītājmuižas zemnieka Jāņa Šulca un viņa sievas Kristīnes ģimenē. Mācījās Straupes draudzes skolā (1894-1898) un Rīgas pilsētas ģimnāzijā (1898-1905). Studēja medicīnu Vīnes un Cīrihes universitātēs (1906-1908), Tērbatas universitātē (1908-1911) pie Vernera Cēges fon Manteifela. Pēc diploma iegūšanas bija ārsts Straupes pagastā (1912–1915). Pirmā pasaules kara laikā Krievijas impērijas armijas kara ārsts okupētajā Galīcijā un Rumānijā (1915–1917), tad Ukrainas Tautas Republikas armijā (1918), Sarkanajā armijā (1919-1920) un Latvijas armijā (1921).

Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes jaunākais asistents (1921), pēc *Dr. med.* grāda iegūšanas (1926) kļuva par privātdocentu (1928) un LU Hospitālās ķirurģijas klīnikas vadītāju (1929), docentu (1934), profesoru (1937). Veselības veicināšanas biedrības sekcijas priekšnieks, Latviešu ārstu biedrības priekšnieks (1938).
1940. gada aprīlī J. Šulcu ievēlēja par Rīgas pilsētas 2. slimnīcas Fakultātes ķirurģijas klīnikas vadītāju, bet 1941. gada jūlijā par slimnīcas direktoru.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur piedalījās Baltijas universitātes dibināšanā. 1949. gadā izceļoja uz ASV, kur strādāja par ķirurgu Graftonā Ziemeļdakotas pavalstī.
Miris 1979. gada 7. septembrī Graftonā, ASV.

Darbi
-----

* Medicīnas doktora disertācija "Eksperimentāli materiāli jautājumam par lielās tauku plēves pielietošanu vēdera orgānu plastikai" (1926)

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīca, XXI. sējuma 41917-41918 slejas
2. ↑  Arnis Vīksna. Latvijas ķirurģijas profesori. Rīga: 2010
3. ↑  biographien.lv
4. ↑  death-record.com[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316391196

 |

 |
**Liepājas brāļi** ir latviešu mūzikas supergrupa. Tās sastāvā ir Igo (balss), Ivo Fomins (balss), Ainars Virga (ģitāra, balss, aranžējumi), Uldis Marhilēvičs (dažādi taustiņi, balss, aranžējumi), Valdis Alviķis (bass, balss) un Andris Alviķis (bass, balss). Grupai palīdzējuši ir Tālis Marhilēvičs (taustiņi, balss), Guntis Veits (balss), Uldis Veits (balss) un Guntars Račs (balss, dzeja).

Vēsture
-------

### Pirmsākumi

Liepājas brāļu projekts sākās kā nevainīgs joks, kura pamatdoma bija apvienot dažādās grupās spēlējošos brāļus — bijušos un esošos liepājniekus — , lai sniegtu vienreizēju uzstāšanos festivālā "Bildes '87". Dziesma "Tikai tā!" ierakstīta studijā "Melodija" un nofilmēta televīzijā, kļuva par vienu no 1988. gada lielākajiem hitiem Latvijā un itin bieži atskan radio ēterā vēl tagad. "Mikrofona '88" noslēguma koncertā dziesma "Tikai tā!" ieguva ceturto vietu.

### 1990. gadi

Turpmāk šī kolektīva darbība saistīta pārsvarā ar Liepājai veltītiem pasākumiem un festivālu "Bildes". 1995. gadā grupa piedalījās Imanta Kalniņa dziesmu izlases "Pilsētā, kurā piedzimst vējš" ierakstā. 1996. gadā Liepājas brāļu dziesma "Ej!" tika iekļauta izlasē "Tūdaliņ Tagadiņ". 1997. gadā tika svinētā liepājnieka Ulda Marhilēviča jubileja, kurā grupa Kongresu namā Rīgā izpildīja savus lielākos grāvējus, tos iemūžinot arī albumā "Marhils un draugi". Liepājas brāļi bija bieži dalībnieki arī "Liepājas dzintarā".

### Mūsdienas

2000. gadā grupa sapulcējās ierakstu studijā GEM, lai beidzot ierakstītu vairākas izpildītas, bet vēl neierakstītas dziesmas, tostarp sacerot arī vairākas jaunas.

2015. gadā Liepājas brāļi un to draugi, par godu gaidāmajai Guntara Rača jubilejai, atkārtoti ieraksta dziesmu "Tikai tā".

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Liepājas brāļi». Mikrofona ieraksti. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2006. gada 14. maijā. Skatīts: 2009. gada 12. februārī.
**Jānošs I Sapojai** jeb **Zāpojai** (ungāru: *I. János magyar király/Szapolyai János/Zápolya János*, rumāņu: *Ioan Zápolya*, slovāku: *Ján Zápoľský*, horvātu: *Ivan Zapolja*; dzimis 1487. gada 2. februārī, miris 1540. gada 22. jūlijā) bija Ungārijas karalis no 1526. līdz 1540. gadam. Uz Ungārijas karaļa titulu vienlaicīgi pretendēja arī Austrijas erchercogs Ferdinands I. Jānošs par karali tika ievēlēts pēc Ungārijas valsts smagās sakāves Mohāčas kaujā 1526. gada 29. augustā. Pirms tam - Transilvānijas vojevoda. 

Dzimis mūsdienu Slovākijā, ietekmīgā augstmaņu ģimenē. 1511. gadā tika iecelts par Transilvānijas vojevodu. 1514. gadā nežēlīgi apspieda Ģerģa Dožas zemnieku sacelšanos. 1526. gada 29. augustā Jānošs I Sapojai ar savu armiju bija ceļā uz Mohāčas kauju pret osmaņiem, tomēr kaujā nepiedalījās. Mohāčas kaujā krita Ungārijas un Bohēmijas karalis Lajošs II, kā arī daudzi ungāru augstmaņi. Varas vakuuma apstākļos par Ungārijas troņa pretendentiem izvirzījās Jānošs I Sapojai un Ferdinands I Habsburgs. 

Abi tika ievēlēti par karaļiem (Jānošs - Sēkešfehērvārā, Ferdinands - Požoņā). 1527. gadā Ferdinands uzbruka Jānošam I un sakāva to kaujās pie Tokajas un Košices. 1528. gadā Jānošs I Sapojai bija spiests atstāt valsti un apmetās Polijā (Tarnovā), lūdzot palīdzību osmāņiem. 1529. gadā osmāņi iebruka Ungārijā un atjaunoja Jānoša I varu par Ungārijas austrumdaļu. Pats Jānošs I kļuva par Osmāņu impērijas vasali. 

1539. gadā Jānošs I Sapojai apprecējās ar Polijas karaļa Sigismunda I Vecā meitu Izabellu. Mēnesi pirms Jānoša I nāves Izabellai piedzima dēls Jānošs II, kurš kļuva par troņa mantinieku.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jānošs I Sapojai*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 807108
* LCCN: n2002040065
* ISNI: 0000 0000 3226 9996
* GND: 118712330
* SUDOC: 143040545
* BNF: cb15614323j (data)

 |

 |
**Jāns Markošs** (slovāku: *Ján Markoš*; dzimis 1985. gada 2. jūlijā Banska Bistricā) ir Slovākijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007).

Biogrāfija
----------

1997. gadā Žilinā uzvarējis Slovākijas junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Pēc gada debitējis Slovākijas šaha čempionāta finālā. 1999. gadā uzvarējis Slovākijas junioru šaha čempionātos U14 un U16 vecuma grupās. 2000. gadā Grieķijā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Tajā pašā gadā uzvarējis arī Slovākijas junioru šaha čempionātos U16 vecuma grupā un Zvolenā bijis labākais arī Slovākijas pieaugušo šaha čempionātā. 2001. gadā Bratislavā uzvarējis Slovākijas junioru šaha čempionātos U20 vecuma grupā. 2006. gadā Banska Štjavnicā dalījis 1.-2. vietu Slovākijas šaha čempionātā, taču pēc papildu mača palicis otrais. 2007. gadā atkārtojis šo panākumu Slovākijas šaha čempionātā. 2008. gadā Glāzgovā dalījis pirmo vietu Skotijas atklātajā šaha čempionātā. 2012. gadā Rīgā uzvarējis starptautiskā šaha festivāla *Rīgas Tehniskās universitātes Open 2012* "A" turnīrā.

Pārstāvējis Slovākijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (2000-2002, 2006-2010, 2014);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2001. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Markošam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Championships 2000
2. ↑  Slovak Championship 2006
3. ↑  «Riga Technical University Open 2012. Tournament A». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 2. martā. Skatīts: 2017. gada 9. martā.
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ján Markoš
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Ján Markoš

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jānis Štelmahers** (1893 — 1941) bija latviešu jurists un radikāli labējais politiķis, Apvienotās Latvijas nacionālsociālistiskās partijas dibinātājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis strādnieku ģimenē.
Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc kara beigām atgriezās Latvijā, studēja tieslietas, bija studentu korporācijas Talavija biedrs un viens no Latviešu Nacionālās jaunatnes savienības dibinātājiem. Strādāja Ārlietu ministrijā, darbojās Kristīgajā nacionālajā savienībā, kur bija tās laikraksta "Dzintarzeme" izdevējs un atbildīgais redaktors, kā arī Centra valdes loceklis, tomēr pēc neveiksmīgā starta Rīgas domes vēlēšanās Štelmahers atstāja šo partiju.

1932. gada vasarā Štelmahers izveidoja Apvienoto Latvijas nacionālsociālistisko partiju (ALNSP), kurā iestājās ap 93 cilvēku. Lielākoties tās ideoloģija bija balstīta uz Vācijas NSDAP ideoloģijas kopēšanu un atdarināšanu. 
1933. gadā ALNSP tika slēgta. Tās vietā tajā pašā gadā tika izveidota biedrība — Aktīvās Latvijas atjaunošanas kustība "Zilais Ērglis". Štelmahers bija tās Centrālās valdes priekšsēdētājs. 

Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma organizācija slēgta. 1939. gadā Štelmahers uzturējās ārzemēs — Vācijā un Itālijā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 24. jūlijā Štelmahers centās izbēgt uz ārzemēm, tomēr policija viņu aizturēja un apcietināja. 1941. gadā nošauts padomju apcietinājumā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Штельмахер Янис Александрович (1893)». *ru.openlist.wiki* (krievu). Skatīts: 2019-11-25.
2. 1 2 3  Krēsliņš, U. Aktīvais nacionālisms Latvijā (1922—1934) Rīga, Latvijas vēstures institūta apgāds, 2005. gads ISBN 9984-601-21-8
3. ↑  Stranga, A. Ebreji un diktatūras Baltijā (1926—1940) Rīga: LU Jūdaikas Studiju Centrs, 2002. gads ISBN 9984-643-44-1
4. ↑  Apvērsums. 1934. gada 15. maija notikumi avotos un pētījumos. Rīga, Latvijas Nacionālais arhīvs, 2012. gads ISBN 978-9984-9866-5-4
**Kārlis Vilks** (dzimis 1900. gada 25. janvārī Lubānas pagasta "Aizpurvos", miris 1993. gada 4. decembrī Strenčos) bija latviešu ārsts un ornitologs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no pimajiem latviešu ornitologiem.

Biogrāfija
----------

Dzimis Lubānas pagasta "Aizpurvos". Mācījies Lubānā un Rēzeknē, 1924. gadā iestājies Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, ko absolvēja 1928. gadā ar ārsta diplomu. Lai arī visu mūžu strādājis par ārstu, tomēr K. Vilka galvenais aicinājums bija ornitoloģija, kam aktīvi pievērsās vismaz no 1925. gada, kad sāka darboties Nikolaja fon Tranzē izveidotajā Latvijas Ornitoloģijas centrālē. Pēc augstskolas beigām strādājis Ancē, Mežamuižā (Meirānu pagastā), Lejasciemā, Nauļānos. Galvenās ornitoloģisko pētījumu tēmas starpkaru periodā: putnu gredzenošana, faunistika, purva putni, plēsīgie putni. 1930. gados pirmo reizi pierādījis lietuvaiņa ligzdošanu Latvijā.

1940. gadā pārcēlies uz Jelgavu, kur strādāja par psihiatru Ģintermuižas psihoneiroloģiskajā slimnīcā, vienlaikus arī lasījis lekcijas Lauksaimniecības akadēmijā. Pēc kara pārcēlies uz Rīgu, bet 1946. gadā uz Strenčiem, kur strādāja psihoneiroloģiskajā slimnīcā un nodzīvoja līdz mūža beigām. Tā kā liela daļa Latvijas ornitologu īsi pirms kara vai kara gados bija atstājuši Latviju, K. Vilks kopā ar Egonu Tauriņu kļuva par pēckara gadu vadošajiem ornitologiem. Viņš izveidoja Rīgas (vēlāk Latvijas) Ornitoloģisko staciju, aktīvi turpināja putnu gredzenošanu, kā arī pievērsās etoloģijai, veica pētījumus putnu būrīšu parauglaukumos. Ar referātiem uzstājies ornitoloģiskajās konferencēs, arī ārpus Latvijas. 1985. gadā K. Vilku ievēlēja par Latvijas Ornitoloģijas biedrības Goda biedru, bet 1986. gadā par PSRS Ornitoloģijas biedrības Goda biedru. 1986. gadā izdota viņa grāmata "Atmiņas par putniem".

Miris 93 gadu vecumā Strenčos, apglabāts Strenču kapsētā. K. Vilka meita Ieva Vilks un mazmeita Ilze Vilks arī ir ornitoloģes.

Atsauces
--------

1. ↑  Matrozis R. (2010): Ornitologam Kārlim Vilkam - 110. Putni dabā 2010/3-4. Latvijas Ornitoloģijas biedrība.
2. ↑  Saruna ar Kārli Vilku. 1. daļa. Putnu skaita pārmaiņas gadsimta garumā Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. LOB.lv

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305056085
* LNB: 000008348
* ISNI: 0000 0004 1676 9244

 |

 |
**Misbaranova** (krievu: *Ледовая база «Мыс Баранова»*), līdz 1991. gadam — **Prima** (*Прима*), ir Krievijas pētniecības polārstacija Arktikā. Izvietojusies Severnaja Zemļas arhipelāga otras lielākās salas Boļševikas ziemeļrietumos, Šokaļska šauruma krastā 10 km no Baranova raga.

Vēsture
-------

Stacija izveidota kā 1986. gadā kā Arktikas un Antarktikas zinātniski pētnieciskā institūta (AANII) lauka pētniecības bāze **Prima**. Stacijai attīstoties, tajā vienlaicīgi varēja strādāt ap 100 cilvēku. Stacijā bija dzīvojamās ēkas, ēdnīca, ambulance, laboratoriju kompleksi, dažādas darbnīcas, elektrostacija. Pie stacijas bija izbūvēts helikopteru lidlauks un ziemas lidlauks, kurš varēja uzņemt arī lielizmēra lidmašīnas Il-76 un An-22.

1991. gadā sakarā ar finansējuma trūkumu zinātniskās programmas stacijā slēdza, bet tā turpināja darboties kā Misbaranovas tūrisma bāze, kas nodrošināja tūristu transportēšanu ar helikopteriem uz Ziemeļpolu un atpakaļ. Līdz 1996. gadam, kad bāzi slēdza, tajā tika apkalpoti ap 200 ārzemju tūristu.

Lai arī stacijas atjaunošanu AANII plānoja jau kopš 2007. gada, tās atvēršana notika pēkšņi 2013. gadā, kad nācās steigšus evakuēt dreifējošo polārstaciju Severnij Poļus 40, zem kuras sāka sairt ledus. Stacijas personālu un aprīkojumu tika izlemts evakuēt uz tobrīd slēgto Misbaranovas bāzi, kura steidzamības kārtā tika atkonservēta. Vēlāk stacijā tika uzbūvētas vairākas jaunas ēkas, atjaunots helikopteru lidlauks.

Stacijas platuma grādos ir gara polārā nakts (no 22. novembra līdz 22 februārim) un polārā diena (no 22 aprīļa līdz 22. augustam). Gaisa temperatūra vasarā no 0 līdz +4 °C, ziemā — no -25 līdz -40 °C. Raksturīgi stipri vēji 10-15 m/s, vētras līdz 50 m/s. Augsne vasarās atkūst 30-40 cm dziļumā.

Stacijā tiek īstenotas pētniecības programmas glacioloģijā, okenoloģijā, klimatoloģijā, ģeofizikā, zooloģijā, botānikā; tā ir viena no globālā CryoNet tīkla stacijām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Информационное сообщение об открытии «Ледовой базы «Мыс Баранова» для выполнения научных работ ААНИИ в 2013-2014 г.г.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 10. janvārī. Skatīts: 2020. gada 14. novembrī. Archived 2020. gada 10. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Полярная Почта. Баранова (Мыс Баранова)
3. ↑  Крупнейшая российская полярная станция на мысе Баранова отмечает 30-летие
4. ↑  100 лет крупнейшему открытию суши ХХ века
5. ↑  Ice Base Cape Baranova Primary *CryoNet* Station Information

Ārējās saites
-------------

* T-47-X,XI,XII фьорд Марата 1992 г
* Research station «Ice Camp «Cape Baranova» (79N, 101E) - possible candidate to BSRN
***Mirstošais dendijs*** (zviedru: *Den döende dandyn*) ir zviedru gleznotāja Nilsa Dardela 1918. gadā radīta eļļas krāsas glezna. Tā šobrīd atrodas Stokholmas modernās mākslas muzeja kolekcijā.

Darbu raksturo Nilsa Dardela intensīvā krāsu un viļņveida formu lietošana un uzskata, ka tā simbolizē ārēju skaistumu. Formā izpaužas Anrī Matisa ietekme. Lai arī aina ir kā tipiskā nāves gultas portretā, sērotāju ieskautais mirstošais vīrs dievbijīgi neskatās paradīzes virzienā, bet gan spogulī. Vīrietis viņam aiz muguras raud lakatiņā un skatās prom, bet trīs sievietes aprūpē mirstošo. Aptumšotā spoguļa nozīme ir neskaidra; nosaukums norāda, ka mirstošā vīra pēdējā doma bija par savu izskatu, iespējams, kā parodija par nāves gultas portretiem kā žanru. Agrākā gleznas versijā dendijs tur vēdekli un viņa acis ir pilnībā aizvērtas. Dardelam šis žanrs nebija jaunums un viņš bija iepriekš gleznojis "Bēres Sanlisā", kurā parādīts, cik rūpīgi izstrādāts tolaik varēja būt katafalks.

Provenance
----------

1984. gadā glezna tika pārdota kā viens no dārgākajām Zviedrijas mākslas darbiem un šis notikums ieguva plašu publicitāti. Augsto cenu samaksāja zviedru finansists Fredriks Ross un notikums tika raksturots kā kapitālistiska mākslas tirgus simptoms. Samaksātā cena bija 3,4 miljoni kronu un bija jauns Zviedrijas mākslas rekords. Pēc četriem gadiem, 1988. gadā, Ross pārdeva gleznu par 13 miljoniem kronu finansistam Hansam Thulinam, kas atkal tika uzskatīta par pārāk augstu cenu. Pēc tam glezna nonāca finansista Tomasa Fišera īpašumā, kad Thulins 1991. gadā bankrotēja. Šobrīd tā pieder Stokholmas modernās mākslas muzejam.

2007. gada 4. aprīlī ar "Bukowskis" izsoļu uzņēmuma starpniecību gleznas mazāka akvareļu versija tika pārdota par 3,25 miljoniem kronu zviedru kolekcionāram. Dardela darbs *Vattenfallet* (*Ūdenskritums*) 2012. gadā tika pārdots par 25 miljoniem kronu un šobrīd ir dārgākā Zviedrijas glezna.

Galerija
--------

* Agrāka versija, 1918Agrāka versija, 1918
* Bēres Sanlisā, 1913*Bēres Sanlisā*, 1913

Atsauces
--------

1. ↑  «Den döende dandyn». Modernās mākslas muzejs.
2. 1 2 3  ; pārbaudes datums: 20 aprīlis 2016.
3. ↑  "Nils von Dardel".
4. ↑  «bukowskismarket.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 28. decembrī. Skatīts: 2017. gada 25. septembrī.
5. 1 2  «halmstad.se». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 30. maijā. Skatīts: 2017. gada 25. septembrī. Archived 2016. gada 30. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
6. ↑  «The Dying Dandy». *www.europeana.eu*. Skatīts: 2016-04-28.
7. ↑  «"Den döende dandyn under klubban".». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 5. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 25. septembrī. Archived 2013. gada 5. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
8. ↑  «Par gandrīz trim miljoniem eiro pārdod zviedru modernista gleznu». Skatīts: 2017. gada 25. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* *Den döende dandyn*[novecojusi saite], *Moderna Museet* vietnē
**Ābeļu salas** ir salu grupa Daugavā augšpus Jēkabpils. Izvietojušās Daugavas ielejas paplašinājumā iepretī Ābeļiem un Lašiem upes kreisajā krastā un Daugaviešiem, Rudzīšiem un Rogāļiem labajā krastā, administratīvi pieder Jēkabpils novada Ābeļu pagastam. Salu grupu veido divas lielākās salas — Burkānu sala (47 ha) un Fogtu sala (24 ha) un 5—8 mazākas saliņas. No upes labā krasta salas atdala galvenā Daugavas gultne, no kreisā — Barana atteka, bet Burkānu salu no Fogtu salas atdala Kumiņa caurteka. Vidējais augstums ir 6—8 metri virs Daugavas mazūdens līmeņa, mazākajām salām — 1—5 metri. Salas klāj meži, krūmāji, Burkānu salā arī pļavas, lauki. Burkānu sala apdzīvota — 3 viensētas. Burkānu salas ziemeļu galā Kaupres pilskalns un senkapi.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 12. lpp.
2. ↑  «Vietas.lv Ābeļu salas (Fogtu un Burkāna)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 12. septembrī.
3. ↑  Ābeļu pagasta teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts
**Malgožata Vīze-Juzvjaka** (poļu: *Małgorzata Wiese-Jóźwiak*; dzimusi 1961. gada 16. martā Bidgoščā) ir Polijas starptautiskā meistare šahā (1981).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu vidus līdz 1980. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Polijas šahistēm. 1976. gadā uzvarējusi Polijas junioru šaha čempionātā. Divas reizes ieņēmusi godalgotās vietas Eiropas junioru šaha čempionātos, izcīnot sudraba (1981) un bronzas (1979) medaļas. No 1975. līdz 1990. gadam četrpadsmit reizes piedalījusies Polijas sieviešu šaha čempionātu finālos un izcīnījusi deviņas medaļas: zelta (1985), 6 sudraba (1978, 1982, 1983, 1986, 1988, 1990) un 2 bronzas (1977, 1980). Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Nalenčovā (1980, 1982) un Pjotrkovā Tribunalskā (1980). Par sasniegumiem turnīros FIDE 1981. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 1984. gadā Hamburgas atklātajā šaha turnīrā izpildījusi lielmeistares normu.

Pārstāvējusi Polijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1978-1988). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1980) medaļu. 1985. gadā Polijas komandas sastāvā Ziemeļu kausa izcīņā šahā pie sava galdiņa uzrādījusi labāko rezultātu visā turnīrā, iegūstot 6½ punktus no 7 iespējamajiem.

1991. gadā beigusi profesionālās šahistes karjeru, vēlākajos gados reti piedalījusies šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  Hamburg op 1984 - 365Chess.com Tournaments
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Małgorzata Wiese-Jóźwiak
3. ↑  OlimpBase :: Nordic Chess Cup :: Małgorzata Wiese-Jóźwiak
4. ↑  «benoni.de/schach/elo: Wiese-Jozwiak, Malgorzata». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 24. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par zivīm. Par kukaiņiem skatīt rakstu spāres.

**Spāres, spāru ģints** (*Ballerus*) ir sapalu dzimtas (*Leuciscidae*) ģints, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas sugas. Abas mājo lielās upēs un to ietekās jūrā, sastopamas Eirāzijā. Ķermenis spārēm augsts, no sāniem saplacināts. Mute vērsta uz priekšu. Baltacu plaudim, atšķirībā no spāres, ir ļoti lielas acis, kas ir vienādi lielas ar purnu (attālumu no acs līdz purna galam), līdz ar to mute ir maza.

Latvijā
-------

Latvijā mājo viena spāru ģints suga — spāre (*Ballerus ballerus*), kas sastopama ļoti reti. Tās izplatību saista ar Daugavu, Gaujas lejteci, Lielupi, Ventu, Salacu un piejūras ezeriem (Babītes, Juglas, Mazo Baltezeru, Ķīšezeru un Lielo Baltezeru), kā arī ar Rīgas līci. Pēc arheoloģiskajos izrakumos iegūtajiem datiem spāre Daugavā bijusi sastopama arī 1000. gadā pirms mūsu ēras. Kopš 1995. gada tā ir iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas reto sugu kategorijā.

Sistemātika
-----------

* **Spāru ģints** (*Ballerus*)
	+ Baltacu plaudis (*Ballerus sapa*)
	+ Spāre (*Ballerus ballerus*)

Atsauces
--------

1. 1 2  FishBase: Genus: Ballerus
2. 1 2 3  Latvijas daba: Spāre
3. ↑  FishBase: Ballerus sapa (Pallas, 1814) White-eye bream
**Malborka** (poļu: *Malbork*) ir pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē pie Vislas attekas Nogatas. Slavena ar savu gotisko Marienburgas pili.

Vēsture
-------

Malborka biežāk vēsturiski ir pazīstama ar vācu nosaukumu **Marienburga** (vācu: *Marienburg*). Pilsētas vēsture ir cieši saistīta ar Malborkas pils — Vācu ordeņa rezidences — vēsturi. No 1309. gada, kad Vācu ordeņa mītnes vieta tika pārcelta no Venēcijas uz Marienburgu, līdz Grīnvaldes kaujai pils bija Prūsijas ordeņa valsts politiskais centrs — lielmestru dzīvesvieta.

Pēc Trīspadsmitgadu kara Malborka nokļuva poļu Karaļa Prūsijas sastāvā, bet pēc Polijas dalīšanām — atkal Prūsijā. Šajā periodā pils pamazām kļuva dzīvošanai nederīga.
19. gadsimtā sākta pils restaurācija, kas ar dažādu intensitāti veikta līdz Otrā pasaules kara sākumam. Nacistu laikā pils bija simbols "teitoņu garam", un šeit bieži notika dažādi svētki un piemiņas pasākumi.

Pils ievērojami cieta Otrā pasaules kara laikā, bet pēc kara, kad Austrumprūsijas dienviddaļa nokļuva Polijā, tā tika atjaunota. Restaurācijas darbi turpinās arī mūsdienās.

Malborkas pils UNESCO pasaules mantojuma sarakstā
-------------------------------------------------

*Pamatraksts: Malborkas pils* 
1997. gadā Malborkas pili iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, jo tā ir lielākā, labi saglabātā ķieģeļu gotikas aizsardzības būve pasaulē (kompleksa kopējā platība — 210 000 m²), kas uzskatāmi raksturo Vācu ordeņa krustnešu arhitektūru. Pils ir sava laika modernās restaurācijas tehnikas un filozofijas paraugs, daudzi no izmantotajiem restaurācijas principiem kļuvuši par aksiomām.

Cilvēki
-------

Malborka ir vācu astronoma Adalberta Krīgera (*Adalbert Krüger*, 1832 — 1896), kā arī poļu futbolistu Gžegoža Lato (*Grzegorz Lato*, 1950) un Rafala Muravska (*Rafał Murawski*, 1981) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* Malborkas pils muzejs (poliski) (angliski) (vāciski)
* Malborkas pils vēsture (latviski) (krieviski)
* Fotogrāfijas no Malborkas pils

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 146067891
* LCCN: n50056727
* GND: 4037544-4
* BNF: cb14546033t (data)
* NKC: ge129935

 |

 |



1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 6 oktobris 2022.
**Maldinājums** šaha kompozīcijā ir šķietams uzdevuma vai etīdes risinājums, kuram ir tikai viens vienīgs, slēpts atspēkojums.

Maldinājums var būt sastopams risinājuma variantos gan pirmajā, gan jebkurā nākamajā gājienā un tas apgrūtina īstā risinājuma atrašanu. Maldinājuma esamība palielina šaha kompozīcijas vērtību.

Ja maldinājums ir saistīts ar šaha kompozīcijas (uzdevuma, etīdes) tēmu un ietilpst tās saturā, tad to sauc par **tematisko maldinājumu**. Tematiskais maldinājums ieņem svarīgu vietu daudzu tēmu izstrādē, piemēram, balto kombinācijas divvilčos, taktisko ideju loģiskos izstrādājumos daudzvilčos un citās. Uz tematisko maldinājumu attiecas tās pašas risinājuma stingrās ekonomiskās prasības: visām figūrām (sevišķi baltajām), kas ņem dalību tematiskajā maldinājumā, jāņem dalība arī īstajā risinājumā.

Piemērs
-------

**№ 1.** K. Mensfīlds  
 *Die Schwalbe*, 1956  
1. godalga**Mats 2 gājienos**
**Atrisinājums**

Tematiskie maldinājumi:
1. f4? (draud 2. Dxe4#/Lxb3#) 1. ... Lxf4 2. Dxe4#; 1. ... Txf4 2. Lxb3#, atspēko 1. ... e3!
1. g3? (draud 2. Lxb3#/De3#) 1. ... Lxg3 2. De3#; 1...Txg3 2.Lxb3#, atspēko 1. ... Zc2!
1. g4? (draud 2. Dxe4#/Dd1#) 1. ... Lxg4 2. Dxe4#; 1. ... Txg4 2.Dd1#, atspēko 1. ... Zxf2!
Patiesais risinājums:
1. **f3!** (draud 2.De3#/Dd1#) 1. ... Lxf3 2. De3# 1...Txf3 2. Dd1#

Skatīt arī
----------

* Fāze
* Iluzoriskā spēle

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 220. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
**Spārnainā cūknātre** (*Scrophularia umbrosa*) ir augu suga cūknātru dzimtas cūknātru ģintī. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā un Rietumāzijā upju palienēs un krastu nogāzēs, avotainās vietās. Latvijā ir sastopama ļoti reti — tikai Ventas ielejas īsā posmā, ziemeļos no sugas vienlaidu izplatības areāla.

Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Spārnainā cūknātre ir daudzgadīgs 80—140 cm garš lakstaugs ar stāvu, zarainu un kailu stublāju. Zarojums vairāk vai mazāk ir horizontāls. Stublājs un lapu kāts ir spārnains.

Lapas uz stublāja ir pretējas, iegareni olveidīgas, 4—12 cm garas un 2—5 cm platas. To pamats ir ieapaļš, gals smails, mala smaili zobaina. Apakšējās lapas ir kātainas, augšējās gandrīz sēdošas.

Ziedi ir izvietoti zaru un stublāja galā grupās pa 3 skrajā žuburoņskarā. Kauss ir pie pamata saaudzis. Vainags divlūpains, zaļgani sarkanbrūns. Auglis ir ieapaļa divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija beigām līdz septembrim.

* LapasLapas
* ZiedsZieds

Atsauces
--------

1. ↑  «spārnainā cūknātre - Scrophularia umbrosa Dumort. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-15.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Spārnainā cūknātre***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Sikspārņu alas** (arī **Zābaku alas**) ir mākslīgi veidotas alas Kazu gravas apkārtnē. 1985. gadā šīs alas apzināja un uzmērīja alu pēnieks Guntis Eniņš. Šīs ir lielākās dolomītu alas Latvijā. Pavisam Kazu ielejas apkārtnē tika atrastas 7 alas, no kurām viena pie Ceipu mājām jau bija aizbrukusi. Vairāki ģeologi uzskata, ka alu izcelsme ir saistāma ar karsta vai sufozijas procesu, bet patiesībā laika posmā no 1905. līdz 1910. gadam šeit pazemē tika lauzts dolomīts, kuru pēc tam veda dedzināt uz tuvējiem kaļķu cepļiem, savukārt pēcāk alas veidojušās iebrūkot to griestiem. Mūsdienās ir aizliegts doties uz šīm alām, jo tajās ziemo viena no lielākajām sikspārņu kolonijām Latvijā un alas griestos atrodas bīstamas, nenoturīgas dolomīta plāksnes. Lielajā Sikspārņu alā, kuras eju kopgarums ir-64 metri un kopējais tilpums 175 m2, 1985. gadā tika apgredzenoti 246 sikspārņi, kas ir lielākais skaits sikspārņu novērošanas vēsturē Latvijā, bet pēc vairākiem tūristu grupu apmeklējumiem sikspārņi skaits alā ir ievērojami sarucis. Lielā Sikspārņu ala bija pirmā ala Latvijā, kuru uzmērot, garums pārsniedza 50 m. Reizēm šajās alās mēdz būt iežu nobrukumi, par ko liecina dolomītu atlūžņi un šķembas uz alas grīdas.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  G.Eniņš *Alas Latvijā* 34.-35. lpp ISBN 9984-36-111-X
2. ↑  E.Roženšteins & Z.Lancmanis *Latvijas Avotkaļķi* 1924. gads
3. 1 2 3  Objekts:Kazu grava(ieleja)

Koordinātas: 57°19′56″N 25°19′58″E﻿ / ﻿57.33222°N 25.33278°E﻿ / 57.33222; 25.33278



G.Eniņš. Latvijas dabas brīnumi 227.-223. lpp