recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dorins Rečans** (*Dorin Recean*; dzimis 1974. gada 17. martā) ir Moldovas politiķis, ekonomists. Viņš kopš 2023. gada 16. februāra ir Moldovas premjerministrs. No 2012. līdz 2015. gadam Rečans bija iekšlietu ministrs. Viņš nav nevienas partijas biedrs.

Biogrāfija
----------

Dorins Rečans piedzima 1974. gada 17. martā Dondušeni pilsētā.
1996. gadā viņš absolvēja Moldovas Ekonomikas studiju akadēmiju, iegūstot bakalaura grādu starptautiskā biznesa vadībā. 2000. gadā ieguva maģistra grādu biznesa vadībā Ņūportas Starptautiskās universitātes Beļģijas filiālē.

1995. gadā Rečans sāka strādāt Uzņēmumu restrukturizācijas aģentūrā par konsultantu, vēlāk viņš bija projektu menedžeris, līdz kļuva par programmas direktoru.
No 2002. līdz 2010. gadam viņš strādāja uzņēmumā *TeleMedia Group*, kā arī bija *Concernul Milenium Grup* pārdošanas un mārketinga direktors.
Viņš arī pasniedza Kišiņevā bāzētajā Ņūportas Starptautiskajā universitātē no 2000. gada līdz 2012. gada jūlijam.

2010. gada 29. janvārī Dorinu Rečanu iecēla par Moldovas Republikas informācijas tehnoloģiju un sakaru ministra vietnieku, kur viņš bija atbildīgs par jaunu drošu dokumentu, tostarp biometrisko pasu, ieviešanu vīzu liberalizācijas rīcības plāna ietvaros. Viņš arī bija valdības darba grupā vīzu režīma liberalizācijas jautājumos ar Eiropas Savienību.

2012. gada 24. jūlijā Rečans kļuva par iekšlietu ministru Vladimira Filata vadītajā valdībā, nomainot Alekseju Roibu. 2013. gada 31. maijā Rečanu atkārtoti iecēla par iekšlietu ministru premjerministra Jurjes Ljankes vadītajā kabinetā. Viņš bija pirmais civilais iekšlietu ministrs Moldovā.
Uzreiz pēc 2014. gada novembra parlamenta vēlēšanām Rečans paziņoja, ka turpinās privātā biznesa karjeru finanšu tehnoloģiju jomā. Iekšlietu ministra pienākumus viņš pārtrauca pildīt 2015. gada 18. februārī, kad viņu nomainīja Olegs Balans.
No 2016. līdz 2022. gadam Rečans bija konsultants datu analīzes jomā dažādās starptautiskās organizācijās.
2018. gadā viņš sāka strādāt Moldovas Tehniskajā universitātē.

No 2022. gada 7. februāra līdz 2023. gada 22. februārim Rečans bija Moldovas prezidenta padomnieks aizsardzības un nacionālās drošības jomā, Moldovas Augstākās drošības padomes sekretārs.

2023. gada 10. februārī Moldovas premjerministre Natalija Gavrilica paziņoja par atkāpšanos, un prezidente Maija Sandu izvirzīja Dorinu Rečanu par premjerministra kandidātu. Moldovas parlaments 2023. gada 16. februārī apstiprināja Rečanu premjerministra amatam un viņa piedāvāto valdības sastāvu. Pēc viņa ierosinājuma tika izveidota jauna Enerģētikas ministrija.

Ārējās saites
-------------

* Dorin Recean Prim-ministru al Republicii Moldova Guvernul Republicii Moldova
* Cine este Dorin Recean, candidatul desemnat de către președinta Maia Sandu pentru funcția de premier MoldStreet, 10.02.2023

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Aleksejs Roibu**  |  **Moldovas iekšlietu ministrs** 2012 — 2015 | Pēctecis: **Olegs Balans**  |
| Priekštecis: **Natalija Gavrilica**  |  **Moldovas premjerministrs** Kopš 2023. gada | Pēctecis: |
**Neokoloniālisms** ir sistēma, kurā attīstītās valstis pakļauj un ekspluatē jaunas, neattīstītas valstis un ekonomikas, tostarp tās, kas nesen atbrīvojušās no koloniālās politiskās atkarības, izmantojot nevienlīdzīgas ekonomiskās un tiešās militāri politiskās attiecības un līgumus, kas saistīti ar bijušās koloniālās sistēmas pilnīgu izgāšanos un koloniālo impēriju sabrukumu.

Vēsture
-------

Terminu "neokoloniālisms" pirmo reizi sāka plaši lietot, īpaši saistībā ar Āfriku, pēc dekolonizācijas procesa, kas izpaudās kā daudzu nacionālo neatkarības kustību cīņa kolonijās pēc Otrā pasaules kara. Pēc neatkarības iegūšanas dažu valstu līderi un opozīcijas grupas sāka apgalvot, ka viņu valstis ir pakļautas jauna veida koloniālismam, ko īsteno bijušās koloniālās lielvaras un citas attīstītās valstis. Kvame Nkruma, kas 1957. gadā kļuva par neatkarīgās Ganas Republikas prezidentu, bija pirmais kritiķis tam, kas vēlāk kļuva par klasisko neokoloniālisma definīciju. 

Aukstā kara laikā PSRS un ASV, Nepievienošanās kustības valstis un OSPAAAL (Āzijas, Āfrikas un Latīņamerikas tautu solidaritātes organizācija) par savu pirmo un galveno ienaidnieku uzskatīja neokoloniālismu. Turklāt neokoloniālisma izskaušana bija galvenais dažādu partizānu formējumu cīņas par neatkarību simbols.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Filozofijas interneta enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4115362-5
* NKC: ph173956

 |

 |
**Cvi Zamirs** (ivritā: צבי זמיר; dzimis **Zvicka Zarzevskis** (poļu: *Zvicka Zarzevsky* 1925. gada 3. martā, miris 2024. gada 2. janvārī) bija bija Izraēlas Aizsardzības spēku ģenerālmajors un *Mossad* direktors no 1968. līdz 1974. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Polijā 1925. gada 3. martā, Zamirs septiņu mēnešu vecumā kopā ar ģimeni imigrēja uz toreizējo Lielbritānijas mandātteritoriju Palestīnā. 18 gadu vecumā Zamirs sāka savu militāro karjeru, vispirms kā karavīrs Haganas Palmaha vienībā, kurā dienēja tādi nākamie Izraēlas līderi kā Moše Dajans un Ichaks Rabins.

Spiega karjera
--------------

Zamirs 1960. gadā
### Amati Izraēlas Aizsardzības spēkos

1948. gada Arābu-Izraēlas kara laikā Zamirs cīnījās jaunizveidotajos Izraēlas Aizsardzības spēkos kā kājnieku grupas vadītājs. Pēc kara viņš turpināja kāpšanu pa komandķēdi, kļūstot par Artilērijas brigādes izlūkošanas pilotu, un galu galā tika paaugstināts par Dienvidu kara apgabala komandieri. Viņa pēdējais amats Izraēlas Aizsardzības spēkos pirms iecelšanas par *Mossad* direktoru bija 1966. gadā, kad viņu iecēla par militāro atašeju Londonā.

### *Mossad*

Darbības laikā *Mossad* viņš palīdzēja īstenot slepkavību kampaņu, Izraēlas atbildi uz Minhenes slaktiņu, kā arī nodarbojās ar Salīdzināšanas dienas kara vadību 1973. gadā. Pēc tam, kad Rietumvācijas valdība atteicās pieņemt Izraēlas speciālo uzdevumu vienību Minhenes ķīlnieku krīzes laikā Zamiru nosūtīja novērot notikumu gaitu. Viņš atradās Furstenfeldbrukas gaisa bāzē naktī, kad neveiksmīgā glābšanas mēģinājuma rezultātā gāja bojā visi deviņi atlikušie Izraēlas ķīlnieki. Zamiru intervēja par incidentu 1999. gadā, kad viņš par slaktiņu runāja ar dokumentālās filmas *One Day in September* producentu. Tajā viņš asi kritizēja Vāciju par pilnīgu koordinācijas trūkumu ķīlnieku glābšanas operācijā. Iepriekš viņu par šo tēmu intervēja NBC 1992. gada Barselonas olimpisko spēļu laikā, un pēc tam viņš vēl vairākas reizes izteicies par šo slaktiņu.

Vēlākie gadi
------------

Zamirs 2004. gadā
Zamirs atveidoja Amiju Veinbergu Stīvena Spīlberga 2005. gada filmā "Minhene".

Viņa memuāri 2011. gadā publicēti ivritā "בעיניים פקוחות".

Viņš nomira 2024. gada 2. janvārī 98 gadu vecumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Profile of Zvi Zamir
2. ↑  «צבי זמיר». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 14. novembris. Skatīts: 2018. gada 3. aprīlis.
3. ↑  Uri Bar-Joseph, Rose McDermott. *Intelligence Success and Failure: The Human Factor*. Oxford University Press, 2017. gada 3. marts. ISBN 978-0-19-934175-7.
4. ↑  Zvi Zamir, Mossad director during Yom Kippur War, dies at 98

Literatura
----------

* "Preventive measures" Zamira 2006. gada intervija.
* Kevina Makdonalda dokumentālā filma *One Day in September* (1999).
* Raviv, Dan and Melman, Yossi. *Every Spy a Prince: The Complete History of Israel's Intelligence Community*. Boston: Houghton Mifflin Company, 1990. ISBN 0-395-47102-8 lpp. 179

Ārējās saites
-------------
Topogrāfiskās kartes paraugs.
**Topogrāfiskā karte** ir universāla lietojuma ģeogrāfiskā karte, kurā ir sīki attēlota apkārtne. Atšķirībā no ģeogrāfiskajām kartēm, kas attēlo lielas Zemes virsmas platības un ir maza mēroga, topogrāfiskās kartes attēlo vietēju apkārtni un ir liela mēroga. Topogrāfiskā karte ietver informāciju par ģeodēziskajiem atbalsta punktiem, reljefu, hidrogrāfiju, augu valsti, augsni, saimnieciskajiem un kultūras objektiem, ceļiem, komunikācijām, robežām u.c. apvidus objektiem. Topogrāfisko karšu satura plašums un precizitāte ļauj risināt tehniskus uzdevumus. Zinātni par šādu karšu sastādīšanu sauc par huj

Iedalījums
----------

Visas ģeogrāfiskās kartes atkarībā no mēroga iedala šādos tipos:

* topogrāfiskie plāni — līdz 1:5000 ieskaitot;
* liela mēroga topogrāfiskās kartes — 1:10 000; 1:25 000; 1:50 000;
* vidēja mēroga topogrāfiskās kartes — 1:100 000; 1:1 000 000;
* sīka mēroga topogrāfiskās kartes — 1:1 000 000 un augstāk

Atsauces
--------

1. 1 2  Karšu klasifikācija pēc mēroga karta.3dn.ru (krieviski)
**Ajona** (krievu un čukču: *Айон*) ir sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļaustrumos Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Čaunas rajonā. Nosaukums cēlies no čukču valodas vārda *эйу* — ‘atdzīvināt’ — ‘vieta, kur atspirgst briežu ganāmpulki’.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Austrumsibīrijas jūras dienvidaustrumos, Čaunas līča ziemeļrietumu daļā. 2—10 km platais un seklais Mazais Čaunas šaurums dienvidrietumos to šķir no Kitikas pussalas, bet austrumos no Lielās Routana salas un Pevekas pussalas to šķir 30 km platais Vidējais šaurums. Sala 63 km gara un 38 km plata, izstiepta austrumu—rietumu virzienā. Krasti lēzeni, vietām krauji, piekrastē vairākas nelielas saliņas, lielākās no kurām ir Čenkuļa, Rijanranota un Moseja. Reljefs līdzens, vidusdaļā paceļas 66 m augstā Reketegina augstiene. Daudz nelielu ezeru, biezs upju tīkls, garākā no tām ir Rivēma (68 km). Ainavā dominē arktiskā tundra, daudz purvu. Ziemeļbriežu vasaras ganības.

Vēsture
-------

Salai sena apdzīvotības vēsture, par ko liecina vairākas neolīta laikmeta apmetnes, viena no kurām datēta ar m.ē. 1. gadu tūkstoša sākumu. Vēstures avotos sala pirmoreiz minēta 1646. gadā, kad tajā piestāja un tirgojās ar vietējiem iedzīvotājiem rūpnieks Isaja Ignatjevs. 1761. gadā salu apmeklēja tirgonis Ņikita Šalaurovs un nosauca salu par **Zavadeju** (*Завадей*). 1821. gadā Ferdinands Vrangelis salas nosaukumu precizēja kā **Sabodeju** (*Са6одей*). Tagadējo nosaukumu 1857. gadā ieviesa mācītājs Argentovs, kurš to dzirdēja no vietējiem iedzīvotājiem.

Iedzīvotāji
-----------

Salas rietumu krastā izvietojusies tās vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta Ajona, līdzās kurai kopš 1941. gada darbojas Ostrovajonas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ajona». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 23. lpp.
2. ↑  Леонтьев В. В. Новикова К. А. Топонимический словарь Северо-Востока СССР
3. ↑  Определение "Айон" в Большой Советской Энциклопедии
4. ↑  Информация о городском округе Певек
5. ↑  Труднодоступная станция МГ-2 ИМ. СИДОРОВА (О. АЙОН)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ajona***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Gandreņu rinda** (*Geraniales*) ir rožveidīgo apakšklases rinda. Tajā ir klasificētas 5 dzimtas, 17 ģintis un aptuveni 850 sugas, no kurām lielākā daļa ir klasificētas gandreņu dzimtā. Visas sugas, izņemot vairākas gandreņu dzimtas sugas, ir sastopamas tikai Dienvidamerikā vai Āfrikā.

Lielākā daļa sugu ir lakstaugi, bet ir daži krūmi un nelieli koki.

Rinda ir samērā ekonomiski nenozīmīga. Dažas gandreņu dzimtā esošās *Pelargonium* ģints sugas tiek kultivētas, lai no to sēklām iegūtu aromātiskas eļļas, kas tiek izmantotas smaržu rūpniecībā. Citas sugas (arī galvenokārt gandreņu dzimtā) tiek izmantotas augkopībā vai medicīnā.

Klasifikācija
-------------

Gandreņu rindā ir klasificētas šādas dzimtas:

* *Francoaceae*
* *Geraniaceae* (Gandreņu dzimta)
* *Melianthaceae*
* *Ledocarpaceae*
* *Vivianiaceae*

Galerija
--------

* Averrhoa carambola*Averrhoa carambola*
* Biophytum reinwardtii*Biophytum reinwardtii*
* Erodium moschatum*Erodium moschatum*
* Impatiens glandulifera*Impatiens glandulifera*
* Monsonia emarginata*Monsonia emarginata*

Atsauces
--------

1. 1 2  «Geraniales | Geranium Order, Rosids | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). Skatīts: 2023-12-01.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Kuršu sacelšanās notika Kurzemes dienvidu daļā.
**1260. gada Lielā kuršu sacelšanās** sākās pēc Durbes kaujas 1260. gada vasarā. Kurši atteicās no vācu virskundzības un lūdza žemaišu palīdzību kā atlīdzību par palīdzību Durbes kaujā. Kurzemes bīskaps Heinrihs no Licelburgas bēga no saviem īpašumiem un devās atpakaļ uz Vāczemi. Kurši noslēdza militāru savienību ar žemaišu vadoni Tranaiti un viņa karaspēks ieradās Dzintares pilī tajā Piemares zemes daļā, kas 1254. gadā bija piešķirta Kurzemes bīskapijai. 

Viens no sacelšanās vadoņiem Utilis (Vārtājas pilsnovada vecākais) ieradās pie Kuldīgas komtura un aicināja komturu sūtīt papildspēkus uz Vārtājas pili, kur astoņi ordeņa brāļi tika saņemti gūstā un nogalināti. 

Ordenis bija spiests atstāt arī Karšuvas un Dobenes pilis. 

Sacelšanos izdevās apspiest vienīgi pēc tam, kad par Lietuvas dižkungu kļuva pareizticīgais Vaišvilks, kas 1265. gadā noslēdza izlīgumu ar ordeni un pārtrauca atbalstīt sava ienaidnieka Tranaiša sabiedrotos nekristītos žemaišus, prūšus, kuršus un zemgaļus.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Georgs Gross** (vācu: *George Grosz*), dzimis kā **Georgs Ērenfrīds Gross** (vācu: *Georg Ehrenfried Groß*) 1893. gada 26. jūnijā, miris 1959. gada 6. jūnijā) bija vācu/ASV mākslinieks. Berlīnes dadaisma un Jaunās lietišķības pārstāvis Veimāras republikas laikā. Īpaši pazīstams ar saviem karikatūras tipa darbiem par Berlīnes dzīvi XX gadsimta divdesmitajos gados. 1933. gadā emigrēja uz ASV. Pēc kara atgriezās Vācijā.

Dzimis Berlīnē, bet bērnības dienas pavadīja Štolpā. Mācījās Drēzdenes Mākslas augstskolā (*Hochschule für Bildende Künste Dresden*). Karoja Pirmajā pasaules karā. 1919. gadā piedalījās Spartaka līgas sacelšanās, tajā pašā gadā iestājās Vācijas Komunistiskajā partijā. 1921. gadā Gross tika apsūdzēts armijas nomelnošanā, sodīts ar naudassodu un viņa darbu ciklu *Gott mit uns* iznīcināšanu. 1922. gadā izstājās no Komunistiskās partijas, pēc tam, kad bija ieradies PSRS un saticis Trocki un Ļeņinu. Būdams radikāli noskaņots pret nacismu, īsi pirms Hitlera nākšanas pie varas devās uz ASV, bet viņa mākslu nacisti atzina par deģeneratīvu. 1938. gadā Gross kļuva par ASV pilsoni. ASV Gross pasniedza Ņujorkas Mākslas studentu līgā (*Art Students League of New York*), un krasi mainīja radošo rokrakstu. Būdams ASV pilsonis, Gross tomēr atgriezās Berlinē. Gross, pazīstams bohēmists un dzīves baudītājs, mira 1959. gadā dzērumā sasizdamies pie savas mājas durvīm.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Georgs Gross***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Georga Grosa reprodukcijas

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 12309408
* LNB: 000163206
* LCCN: n50032968
* ISNI: 0000 0001 2120 8167
* GND: 118542672
* SELIBR: 188739
* SUDOC: 026904640
* BNF: cb119060291 (data)
* BIBSYS: 90153139
* ULAN: 500014558
* NLA: 35153985
* NDL: 00620768
* NKC: jn20000602607
* BNE: XX890351
* CiNii: DA0055572X

 |

 |
| **Deutsche Vaterlandspartei*Vācijas Tēvzemes partija*** |
| --- |
|  |
| **Valsts** | Vācijas impērija |
| **Darbības laiks** | 1917.—1918. g. |
| **Ideoloģija** | nacionālismsmonarhismsmilitārisms |
| **Vadība** | Volfgangs Kaps, Alfreds fon Tirpics |
| **Parlamentā** |  |
| **Statuss** |  |
| **Mājaslapa** |  |
| **Skat. arī** | Vācijas politisko partiju uzskaitījums |

**Vācijas Tēvzemes partija** (vācu: *Deutsche Vaterlandspartei*) bija labējā spārna partija Vācijas impērijā, kas pastāvēja no 1917. līdz 1918. gadam.

Partijas tika izveidota 1917. gada 2. septembrī, Sedānas kaujas gadadienā. Partijas izveidotāji bija prūšu junkuru lobētājs Volfgangs Kaps un bijušais Vācijas impērijas flotes komandieris Alfreds fon Tirpics. Faktiski Vācijas Tēvzemes partija bija augstāko armijas komandieru Paula fon Hindenburga un Eriha Ludendorfa militāri agresīvās nostājas atbalstītāja politiskajā sfērā, jo tā tika dibināta kā atbilde aprindām reihstāgā, kuras vēlējās izbeigt karu un slēgt mieru, kā arī tās pamatsastāvu veidoja konservatīvie spēki, kas atbalstīja kara turpināšanu. Starp partijas biedriem bija ne tikai pazīstami prūšu izcelsmes politiķi, bet arī, piemēram, prominenti Bavārijas antisemīti.

1918. gada vasarā partijas biedru skaits sasniedza 1,25 miljonu biedru, kas ļāva Hindenburgam noraidīt jebkuras prasības pēc miera, tomēr jau septembrī biedru skaits saruka līdz 800 000. Tam par iemeslu kalpoja neveiksmes frontē. Pēc policijas atskaitēm zināms, ka šajā periodā liela daļa partijas biedru, kas ieradās uz tās pasākumiem, nereti publiski izrādīja savu neapmierinātību un aģitēja pret pašu partiju. Pēc Novembra revolūcijas partija beidza pastāvēt. 10. decembrī tā tika izformēta, tomēr tās biedriem vēlāk bija būtiska ietekme uz notikumiem Veimāras republikā, piemēram, Volfgangs Kaps bija nominālais Kapa puča vadītājs, bet partijas ierindas biedrs Antons Drekslers izveidoja NSDAP. Daļa bijušo partijas biedru vēlāk darbojās Vācu Nacionālajā Tautas partijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Partijas dibināšanas proklamācija bija parakstīta: "Kēnigsbergā Prūsijā, Austrumprūsijas Jorkas bankas zālē, Sedānas dienā, 1917. gadā."
2. 1 2  Deutsche Vaterlandspartei, 1917/18 Arhivēts 2011. gada 12. augustā, *Wayback Machine* vietnē. (vāciski)
3. 1 2  Fatherland Party formally launched in Germany Arhivēts 2012. gada 26. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
4. 1 2  Fatherland Party (angliski)
5. ↑  Andreas Hillgruber: Die gescheiterte Großmacht. Eine Skizze des Deutschen Reiches 1871–1945. Droste, Düsseldorf 1980, ISBN 3-7700-0564-3, S. 54.
6. ↑  Marilyn Shevin Coetzee The German Army League. — Oxford University Press, 1990. — С. 117. — 176 с. — ISBN 978-0-19-506109-3
7. ↑  Ričards Dž. Evanss, Trešais Reihs, Rīga: Atēna, 2006 (176. lpp.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145954670
* LCCN: no97022144
* GND: 17080-X
* SUDOC: 035681691

 |

 |
**Krokainā glīvene** (latīņu: *Potamogeton crispus*) ir glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši Eirāzijā, tostarp Latvijā sastopama suga, kura ir ieviesusies arī Ziemeļamerikā. Augs veido grupas dažādos stāvošos ūdeņos.

Apraksts
--------

Krokainā glīvene ir daudzgadīgs, 0,5—2 m garš glīveņu dzimtas lakstaugs. Auga stublājs pilnīgi iegremdēts ūdenī, tas ir plakans, četršķautņains un zarojošs. Lapas ir sēdošas, iegarenas, 4—6 cm garas un 0,7—1,5 cm platas, to mala ir sīki viļņaina un gals strups. Pielapes ātri nokrīt. Lapas dzīsla bieži ir iesarkana. Ziedkopas kāts ir vienāda resnuma, vismaz divreiz garāks nekā vārpa. Vārpa ir 2—3 cm gara ar 7-10 ziediem, ziedot tik tikko paceļas virs ūdens virsmas. Augļa — riekstiņa — knābis ir garš un līks. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «krokainā glīvene - Potamogeton crispus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-07-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krokainā glīvene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Spēku diagramma masām iekārtām etvuda iekārtā. 
**Etvuda iekārta** ir eksperimentāla iekārta ar kuru pārbaudīt ņūtona likumus ar konstantu paātrinājumu. Ideāla etvuda iekārta sastāv no diviem objektiem ar masām {\displaystyle m\_{1}} un {\displaystyle m\_{2}}, kuras savienotas ar neizstiepjamu, bezmasas diegu pār ideālu bezmasas trīsi. Šajā iekārtā, abas masas paātrinās vienādi. Ja abas masas ir vienādas, iekārta atrodas līdzsvarā.

Iekārtu izgudroja 1776.gadā Džordžs Etvuds.

Vienādojums vienmērīgam paātrinājumam
-------------------------------------

Paātrinājuma vienādojumu var iegūt, ja analizē spēku diagrammu. Ideālā etvuda iekārtā vienīgie spēki ir sastiepuma spēks ({\displaystyle T}) un abu ķermeņu smaguma spēki ({\displaystyle m\_{1}g} un {\displaystyle m\_{2}g}). Lai atrastu paātrinājumu, jāapskata darbojošie spēki uz atsevišķām masām. Tiek pieņemts, ka {\displaystyle m\_{1}>m\_{2}}, masai {\displaystyle m\_{1}} pozitīvo virzienu pieņem uz leju un masai {\displaystyle m\_{2}} pozitīvo virzienu pieņem uz augšu, tad izpildās vienādojumu sistēma:

Spēki, kas darbojas uz m1:

{\displaystyle m\_{1}a=m\_{1}g-T}

Spēki, kas darbojas uz m2:

{\displaystyle m\_{2}a=T-m\_{2}g}

Izsakot sastiepuma spēku {\displaystyle T} un ievietojot otrā vienādojumā iegūst:

{\displaystyle m\_{1}a+m\_{2}a=m\_{1}g-m\_{2}g}

Izsakot paātrinājumu:

{\displaystyle a=g{\frac {m\_{1}-m\_{2}}{m\_{1}+m\_{2}}}}

### Vienādojums sastiepuma spēkam

Lai iegūtu sastiepuma spēku {\displaystyle T}, var iegūto paātrinājumu aizvietot kādā no oriģinālajām izteiksmēm un izteikt {\displaystyle T}.

{\displaystyle m\_{1}g{\frac {m\_{1}-m\_{2}}{m\_{1}+m\_{2}}}=m\_{1}g-T}

Izsakot {\displaystyle T}:

{\displaystyle T={\frac {2gm\_{1}m\_{2}}{m\_{1}+m\_{2}}}}

Atsauces
--------

1. ↑  «Vienmērīgi paātrinātas kustības pētīšana ar "Atvuda" iekārtu». *estudijas.rtu.lv*. Skatīts: 2023-11-05.
**Pavedienu glīvene** (latīņu: *Potamogeton filiformis*) ir glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši, bet nevienmērīgi sastopama teritorijās pola tuvumā, tostarp retumis visā Latvijas teritorijā. Grupas un audzes ir sastopamas dažādos stāvošos seklūdeņos uz smilšaina pamata (galvenokārt ezeros) un jūras piekrastē.

Apraksts
--------

Pavadienu glīvene ir daudzgadīgs, 15—40 cm garš glīveņu dzimtas ūdensaugs. Tā stublājs ir zarains un pilnīgi iegremdēts ūdenī. Lapas ir šauri lineāras, pavedienveidīgas, 5—10 cm garas un 0,02—0,05 cm platas, reti platākas — līdz 0,1 cm, ar gludu malu un vienu garenisku vidusdzīslu, lapas gals pastrups. Lapas maksts ir 1—1,5 cm gara, apakšdaļā saaugusi, aptver vienu stublāja zaru. Ziedkopas kāts ir 5—20 cm garš, ziedu vārpa ir 2—7 cm gara skraja, ar ziediem 3—5 mieturos. Auglis ir olveidīgs, 0,2—0,3 cm garens riekstiņš, kuram mala ir gluda un knābis — īss. Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pavedienu glīvene - Potamogeton filiformis Pers. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-07-30.
**Spožā glīvene** (latīņu: *Potamogeton lucens*) ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā. Grupas un lielas, masīvas audzes aug stāvošos un lēni tekošos ūdeņos.

Apraksts
--------

Spožā glīvene ir daudzgadīgs, 1—3,5 m garš lakstaugs. Augs ir pilnīgi iegrimis ūdenī vai peldošās lapas neatšķiras no iegrimušajām (parasti peldošu lapu nav, taču augs veido ūdens virsmai tuvu zarojumu, tādēļ lapas dažreiz ir it kā peldošas). Stublājs ir diametrā 0,3—0,4 cm plats un ļoti zarains. Lapas ir ar īsu kātu, spilgti gaiši pelēkzaļas, spīdīgas, eliptiskas, 6—20 cm garas un 2—4,5 cm platas, mala ir sīkzobaina, gals smails. Pielapes ir paliekošas, 4—8 cm garas, ar strupu galu, ļoti plānas, caurspīdīgas. Ziedu vārpa ir 3—6 gara un diametrā 0,8—1,5 cm resna, aptuveni tikpat gara, cik kāts. Ziedu daudz, novietojums uz vārpas blīvs. Auglis ir ieapaļš, 0,3—0,4 cm garš riekstiņš, šķautne strupa, knābis ļoti īss, taisns. Zied no jūnija beigām līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «spožā glīvene - Potamogeton lucens L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-01.
**Struplapu glīvene** (latīņu: *Potamogeton obtusifolius*) ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši izplatīta Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā dīķos un ezeros sastopama retumis.

Apraksts
--------

Struplapu glīvene ir daudzgadīgs, 0,4—0,9 m garš lakstaugs. Tā stublājs ir pilnīgi iegremdēts, tievs un bagātīgi zarojošs. Ir tikai iegremdētas lineāras, sēdošas lapas, kas ir 2—10 cm garas un 0,2—0,4 cm platas un uz stublāja ir novietotas blīvos pušķos. Rodas iespaids, ka stublājs (īpaši neziedošie zari) ir ļoti blīvi aplapoti. Šo iespaidu pastiprina platās (1—1,5 cm garās), plēvjainās pielapes un lapainās īsvasas. Lapas gals ir strups, noapaļots, dažreiz ar ļoti īsu dzeloņsmaili. Lapas ar 3 (retāk 5) galvenajām dzīslām, kas galā savienojas; sāndzīslas parasti sliktāk saskatāmas nekā vidusdzīsla. Ir daudzas šķērseniskas dzīsliņas. Katrā ziedkopā ir 4—10 ziedi, kas ir izvietoti 0,5—1,5 cm garās vārpās, ziedkopas kāts aptuveni vārpas garumā. Auglis ir plakans, strupi šķautņains riekstiņš ar nelīdzenu malu un īsu, resnu, stāvu knābi. Zied no jūnija beigām līdz augusta vidum.

Atsauces
--------

1. 1 2  «struplapu glīvene - Potamogeton obtusifolius Mert. et W.D.J.Koch - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Struplapu glīvene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Bagio** (angļu: *Baguio*), oficiāli — **Bagio Pilsēta** (angļu: *City of Baguio*, filipīniešu: *Lungsod ng Baguio*, ibaloju: *Ciudad ni Bagiw*, pangasinanu: *Siyudad na Baguio*, ilokanu: *Ciudad ti Baguio*) ir pilsēta Filipīnās, Kordiljeras administratīvā reģiona centrs. Izvietojusies Lusonas salas ziemeļdaļā Centrālajā Kordiljerā 1500 m augstumā. Atrodas Bengetas provinces teritorijā, bet administratīvi ir patstāvīga augsti urbanizēta pilsēta. Ziemeļlusonas darījumu un izglītības centrs.

Vēsture
-------

Bagio 1900. gadā dibināja amerikāņi kā kalnu kūrortu ibaloju Kafagvajas ciema vietā; tās nosaukums ibaloju valodā nozīmē ‘sūnas’. 1903. gadā salīdzinoši vēsākā klimata dēļ tika izvēlēta par Filipīnu «vasaras galvaspilsētu», uz kurieni līdz 1913. gadam vasaras periodā no Manilas tika pārceltas administrācijas iestādes. 1909. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 1990. gada 16. jūlijā pilsēta stipri cieta zemestrīcē.

Sports
------

Bagio 1978. gadā notika mačs par pasaules čempiona nosaukumu šahā starp Anatoliju Karpovu un Viktoru Korčnoju.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.
2. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 84. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bagio***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 168039101

 |

 |
**Akermanas konvencija** parakstīta 1826. gada 25. septembrī Akermanā, starp Krievijas un Osmaņu impērijām, ar kuru osmaņi piekāpās Krievijas ultimātam attiecībā uz pareizticīgo provinču Serbijas, Valahijas un Moldāvijas īpašo stāvokli. 

Osmaņu karaspēks bija atgriezies Valahijas un Moldāvijas provincēm, kā arī centās apspiest serbu sacelšanos. 1826. gada 5. martā imperators Nikolajs I pieprasīja 1812. Bukarestes līguma ievērošanu un osmaņu karaspēka izvešanu. Sultāns Mahmuds II aprīlī piekrita sākt sarunas.

Konvencija atkārtoti apstiprināja Bukarestes līgumu, atjaunojot autonomiju Serbijas kņazistei, kā arī piešķirot Krievijai protektorāta tiesības pār Valahijas un Moldāvijas pareizticīgajiem iedzīvotājiem. Šo provinču gospodarus turpmāk amatos iecēla uz septiņiem gadiem, un nevarēja atcelt bez Krievijas vēstnieka piekrišanas. Krievijas kuģiem piešķīra brīvas kuģošanas tiesības Melnajā jūrā un Donavā. Kuģiem, kas tirgojās ar Krieviju, atļāva brīvu kuģošanu pa Dardaneļu un Bosfora jūras šaurumiem. Osmaņi arī piekrita atteikties no teritorijas Melnās jūras Kaukāza piekrastē (Suhumi, Anaklija) un Donavas robežu izmaiņām par labu Krievijai. 

Tas, ka 1827. gada 8. decembrī Mahmuds II lauza Akermanas konvenciju, cenšoties atjaunot savu kontroli Balkānu provincēs, 1828. gadā izraisīja Krievu-turku karu.

Atsauces
--------

1. ↑  Akkerman, Convention of
2. ↑  Convention of Akkerman
No *filmas "Burvju flauta"* iestudējuma Teksasas A&M Universitātē: Nakts karaliene apdraud Paminu.
"**Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen**" ("Elles atriebība deg manā sirdī"), nereti saīsināta kā "Der Hölle Rache", ir ārija, ko izpilda Nakts karalienes tēls no Mocarta operas "Burvju flauta" (*Die Zauberflöte*). Ārijā attēlota dusmu lēkme, kurā nakts karaliene ieliek nazi savas meitas Paminas rokās un mudina viņu nogalināt karalienes nīsto tēlu Sarastro, draudot, ka citādi viņa atteiksies no Paminas un viņu nolādēs. Šī neaizmirstamā, ātrā un grandiozā ārija "Der Hölle Rache" ir viena no slavenākajiem operu ārijām.

Librets
-------

*Burvju flautas* libreta autors ir Emanuels Šikanēders, kurš arī vadīja pirmizrādes teātra trupu, un izveidoja Papageno tēlu operā.

Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen,  

Tod und Verzweiflung flammet um mich her!  

Fühlt nicht durch dich Sarastro Todesschmerzen,  

So bist du meine Tochter nimmermehr:  

  

Verstossen sei auf ewig,  

Verlassen sei auf ewig,  

Zertrümmert sei'n auf ewig  

Alle Bande der Natur.  

  

Wenn nicht durch dich Sarastro wird erblassen!  

Hört, Rachegötter, hört der Mutter Schwur!

Mūzika
------

Ārija ir rakstīta re minorā, un tās instrumentālo daļu spēlē flautu pāris, oboju pāris, fagotu pāris, ragu pāris un tauru pāris, kā arī timpāni un stīgu instrumenti. Šīs ārijas instrumentālais sastāvs ir lielāks nekā otras Nakts karalienes ārijas "O zittre nicht" sastāvs, un tajā ietilpst visi izmantotie instrumenti operā, izņemot klarnetes un trombonus.

Šī ārija ir pazīstama kā tehniski ļoti sarežģīta. Lai to izpildītu, dziedātājas balss diapazonam jāaptver divas oktāvas, sākot no F4 līdz F6.

Izpildījumu vēsture
-------------------

Alise Verleta kā Nakts karaliene, 1912. gads
Pirmā dziedātāja, kas uz skatuves izpildīja šo āriju, bija Mocarta svaine Jozefa Vēbere 32 gadu vecumā. Vēberei bija ievērojamas balss dotības un plašs balss diapazons, un, iespējams, Mocarts, zinot Vēberes labās vokālās spējas, uzrakstīja abas Nakts karalienes ārijas, lai tās parādītu.

Mūsdienās ļoti daudz ievērojamu soprānu ir izpildījuši vai ierakstījuši āriju. Ārija bija arī slavenās nekompetentās dziedātājas Florenses Fosteres Dženkinsas iecienīta.

Ārijas ieraksts ir iekļauts Zemes mūzikas kolekcijā uz kosmosa kuģiem *Voyager 1* un *Voyager 2.*

Atsauces
--------

1. ↑  "Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen", *NMA*
2. ↑  Golden Record — Music From Earth, Jet Propulsion Laboratory
**Ludvigs Maksimiliāns (Makss) Ervins fon Šeibners-Rihters** (vācu: *Ludwig Maximilian Erwin von Scheubner-Richter*, dzimis 1884. gada 21. janvārī, miris 1923. gada 9. novembrī) bija vācbaltu diplomāts un viens no vadošajiem nacistu partijas biedriem tās pirmsākumos. Tuvs Alfrēda Rozenberga draugs un līdzgaitnieks. Minhenes alus puča dalībnieks.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1884. gada 21. janvārī Rīgā kā Ludvigs Maksimiliāns Ervīns Rihters.
No 1904. līdz 1906. gadam studēja ķīmiju Rīgas Politehniskajā institūtā, kur kļuva par vācbaltu studentu korporācijas *Rubonia* biedru.
1905.gada revolūcijas laikā Ludvigs Rihters komandēja muižnieku pašaizsardzības vienību cīņai pret revolucionāriem. Pēc revolūcijas devās uz Vāciju, kur 1912. gadā salaulājies ar rūpnieka fon Šeibnera meitu un pieņēma uzvārdu fon Šeibners-Rihters.

Pirmā pasaules kara laikā bija Vācijas impērijas vicekonsuls Osmaņu impērijā. Uzturējās Erzurumā, kur dokumentēja turku veikto armēņu genocīdu. Kā vicekonsuls uzturējās arī Stokholmā. Pēc Rīgas ieņemšanas 1917. gada rudenī 8. vācu armijas štābā vadīja preses dienestu. 1918. gada februārī kopā ar vācu armiju piedalījies kaujās Igaunijā. Apbalvots ar pirmās šķiras dzelzs krustu.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas iesaistījās Krievijas Balto kustībā, dienēja Baltijas landesvērā. 1918. gada beigās kopā ar Alfrēdu Rozenbergu atgriezās Vācijā, kur izveidoja un vadīja slepenu vācbaltiešu un krievu emigrantu organizāciju.
Atbalstīja Kapa puču. 
Vēlāk aktīvi iesaistījās jaundibinātajā Vācijas nacionālsociālistu partijā.

Tiek uzskatīts, ka Šeibners-Rihters bija viens no galvenajiem Minhenes *alus puča* organizatoriem. 1923. gada septembrī izstrādāja un nodeva Hitleram plašu apvērsuma plānu. 
1923. gada 9. novembrī Minhenes *alus puča* laikā Šeibners-Rihters soļoja līdzās Hitleram pirmajās rindās, kur tika nāvējoši ievainots krūtīs.
Viņš bija vienīgais no vadošajiem nacistu partijas biedriem, kuru nogalināja puča laikā. Vēlāk Ādolfs Hitlers esot teicis, ka Šeibners-Rihters bija vienīgais, kura zaudējums bija neaizvietojams.

Atsauces
--------

1. ↑  Michael Kellogg. The Russian roots of Nazism: White Émigrés and the Making of National Socialism, 1917–1945. Cambridge

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 8295125
* LCCN: no2002115368
* ISNI: 0000 0000 4261 6680
* GND: 12342447X
* SUDOC: 175396264
* BNF: cb162044441 (data)

 |

 |
**Džonatans Lindils Kērks** (dzimis 1991. gada 22. decembrī), profesionāli pazīstams kā **DaBaby** (agrāk pazīstams kā **Baby Jesus**) ir amerikāņu reperis. Pēc vairāku miksteipu izdošanas laika posmā no 2014. līdz 2018. gadam viņš kļuva plaši pazīstams 2019. gadā.

DaBaby debijas studijas albums *Baby on Baby* sasniedza Billboard 200 septīto vietu, savukārt viņa otrais studijas albums *KIRK* (2019) debitēja pirmajā vietā. Iepriekšējā albumā bija iekļauts Billboard Hot 100 labāko desmitnieku singls "Suge", bet otrajā - daudzplatīna ieraksti "Intro" un "Bop".

Viņa trešais studijas albums *Blame It on Baby* (2020) kļuva par viņa otro pirmo albumu pēc kārtas ASV. Albumā bija iekļauta viņa populārākā dziesma "Rockstar" (ar Roddy Ricch), kas septiņas nedēļas pēc kārtas pavadīja Billboard Hot 100 pirmajā vietā.

Diskogrāfija
------------

###### Studijas albumi

* *Baby On Baby* (2019)
* *KIRK* (2019)
* *Blame It On Baby* (2020)
* *Baby On Baby 2* (2022)
**Kārlis Hilperts** (vācu: *Carl Hilpert*; 1888. gada 12. septembris — 1947. gada 1. februāris) bija vācu virsnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris, Pirmā un Otrā pasaules kara dalībnieks.

Militārā karjera
----------------

1907. gada jūnijā iestājies militārajā dienestā, kājnieku pulkā, par fanenjunkeru (virsnieka kandidātu). 1909. gada maijā piešķirta leitnanta dienesta pakāpe.

### Pirmais pasaules karš

Kara sākumā nozīmēts štāba pienākumu veikšanai. 1915. gada maijā paaugstināts amatā par vecāko leitnantu, 1917. gada oktobrī nozīmēts par ložmetējnieku rotas komandieri, bet decembrī paaugstināts par kapteini. 1918. gadā iecelts par kājnieku bataljona komandieri. Apbalvots ar abu pakāpju Dzelzs krustiem.

### Starpkaru posms

Turpinājis dienestu Reihsvērā. 1939. gada aprīlī paaugstināts par ģenerālmajoru. Norīkots par 9. armijas korpusa štāba priekšnieku.

### Otrais pasaules karš

No 1940. gada februāra bija 1. armijas štāba priekšnieks. Piedalījies Francijas kampaņā. No 1940. gada novembra bija Armiju grupas "D" štāba priekšnieks, ģenerālleitnants. No 1942. gada jūnija bija 59. armijas korpusa komandieris; no jūlija — 23. armijas korpusa komandieris Austrumu frontē. Piedalījies kaujās Rževas apkārtnē. Septembrī paaugstināts par kājnieku ģenerāli. Apbalvots ar Vācu krustu (zeltā).

No 1943. gada janvāra — 54. armijas korpusa komandieris (kaujas pie Ļeņingradas). Augustā apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. No novembra — 26. armijas korpusa komandieris (kaujas pie Ļeņingradas).

No 1944. gada janvāra — 1. armijas korpusa komandieris (kaujas Ņeveļas apkārtnē); augustā apbalvots ar Ozollapām pie Bruņinieku krusta. No 1944. gada septembra — 16. armijas komandieris (Kurzemes cietoksnī). No 1945. gada marta — Armiju grupas Kurzeme komandieris. Maijā paaugstināts par ģenerālpulkvedi. Minēts pēdējā *Wehrmachtbericht* izlaidumā 1945. gada 9. maijā.

1945. gada 9. maijā, pēc Vācijas kapitulācijas, krita Sarkanās armijas gūstā. Pēc PSRS kara tribunāla sprieduma nošauts 1947. gada 1. februārī.

Literatūra
----------

* Fellgiebel, Walther-Peer (2000). *Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939—1945*. Friedburg, Germany: Podzun-Pallas. ISBN 3-7909-0284-5

Atsauces
--------

1. ↑  Andreas Weigelt, Klaus-Dieter Müller, Thomas Schaarschmidt, Mike Schmeitzner (Hrsg.): Todesurteile sowjetischer Militärtribunale gegen Deutsche (1944–1947). Eine historisch-biographische Studie. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2015, ISBN 978-3-525-36968-5, S. 263f.

Ārējās saites
-------------
**Elektroniskā balsošana** (arī zināma kā **e-balsošana** vai **attālinātā balsošana**) ir balsošanas forma, izmantojot elektroniskos līdzekļus, lai palīdzētu nodot un skaitīt balsis. E-balsošanas populārākais pielietojums ir e-pārvaldē, piemēram, organizējot e-vēlēšanas valsts pārvaldi pārstāvošo spēku izraudzīšanai, vai arī e-referendumu par kāda konkrēta jautājuma izlemšanu.

E-balsošanu var veikt ar speciāli tam paredzētām elektroniskās balsošanas iekārtām, vai arī ar datoru vai mobilo ierīci, kas pieslēgta internetam. E-balsošanas sistēmām var būt dažādas automatizācijas pakāpes, sākot no vienkāršas balss atzīmēšanas papīra biļetenā, līdz pat visaptverošai balsu ievades sistēmai, kas ietver balsu registrāciju, datu šifrēšanu un to pārsūtīšanu uz serveriem, kā arī vēlēšanu rezultātu skaitīšānu un tabulāciju.

Kritika
-------

Balsošanas sistēmām kļūsot sarežģītākām un iekļaujot programmatūru, radušās jaunas, atšķirīgas krāpšanās metodes. Citi eksperti norādīuši uz problēmām elektroniskajā balsošanā no teorētiska skatpunkta, argumentējot, ka cilvēki nav spējīgi pārbaudīt darbības, kas notiek elektroniskā iekārtā un tā kā nav iespējams šīs darbības pārbaudīt, tām nevar uzticēties. Atsevišķi eksperti izteikuši plašāk mēroga apgalvojumu, ka cilvēki nevar uzticēties programmai, ko paši nav sarakstījuši.

Atsauces
--------

1. ↑  lvportals.lv. «Vēlēšanas tiešsaistē – par un pret - LV portāls». *lvportals.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-11-14.
2. ↑   LATA2021: ANDRIS AMBAINIS "Par interneta vēlēšanām, kāpēc nē". Atjaunināts: 2022-11-14
3. ↑  Thompson, Ken (August 1984) Reflections on Trusting Trust
**Ginters Ādolfs Ferdinands "Hanss" fon Klūge** (vācu: *Günther Adolf Ferdinand "Hans" von Kluge*, dzimis 1882. gada 30. oktobris, miris 1944. gada 19. augusts) bija vācu virsnieks, ģenerālfeldmaršals. 

Dzimis Pozenē militārpersonas ģimenē. Pirmajā pasaules kara laikā piedalījās Verdenas kaujā. 1937. gadā kļuva par Sestās armijas grupas (vēlāk 4. armijas) komandieri. Kā armijas komandieris 1939. gadā piedalījās Polijas kampaņā. Kaujas par Franciju laikā Klūges armija forsēja Ardēnus. 1940. gadā jūlijā tika paaugstināts par feldmaršalu.

Kā armijas komandieris piedalījās cīņās Austrumu frontē. Cīņu gaitā Klūgem izveidojās saspīlētas attiecības ar Heincu Guderianu. Pēc vācu neveiksmēm pie Maskavas 1941. gada beigās Ginters fon Klūge kļuva par Armijas grupas "Centrs" komandieri, nomainot Fedoru fon Boku. 1943. gada 27. oktobrī smagi cieta avārijā uz Minskas - Smoļenskas ceļa. Atgriezās ierindā 1944. gada jūlijā un kļuva par komandieri vācu spēkiem Rietumu frontē, nomainot Gerdu fon Rundštetu. 

Gintera fon Klūges tiešā pakļautībā strādāja Armijas grupas "Centrs" štāba priekšnieks Hennings fon Treskovs - viens no atentāta pret Ādolfu Hitleru līderiem. Klūge bija informēts par atentātu plāniem. Pēc neveiksmīgā 20. jūlija Klausa fon Štaufenberga atentāta pret Hitleru, Klūge tika izsaukts uz Berlīni. Domādams, ka tiks arestēts, Klūge izdarīja pašnāvību, pēcnāves vēstulē aicinot izbeigt karu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ginters fon Klūge***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 45235623
* LCCN: n83025742
* ISNI: 0000 0000 2308 6936
* GND: 124447775
* BNF: cb165645593 (data)

 |

 |
**Staņislavs Bžostovskis** (poļu: *Stanisław Brzostowski herbu Strzemię*; dzimis 1733. gada 2. aprīlī, miris 1769. gada 8. aprīlī) bija Polijas—Lietuvas ūnijas valsts darbinieks, Inflantijas vaivads no 1767. līdz 1769. gadam, Lietuvas armijas pulkvedis (*pułkownik wojsk litewskich*).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Lietuvas lielā rakstveža (*pisarz wielki litewski*) Juzefa Bžostovska ģimenē. Bžostovska sieva Teofija (dzimusi Radzivila) bija redzama brīvmūrniecības pārstāve.

Bžostovskis daudzkārt piedalījies Sejmu darbā. Bija Karola Staņislava Radzivila "Panie Kochanku" atbalstītājs, pretojoties Čartorisku "ģimenes" politikai. 1767. gadā kļuva par Radomas konfederācijas maršalu. Baras konfederācijas laikā 1768. gadā nostājās Krievijas Impērijas pusē. Apbalvots ar Polijas un Krievijas ordeņiem.

Ārējās saites
-------------

* Staņislavs Bžostovskis portālā i-PSB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316876100
* GND: 1074037367

 |

 |
**Bruno Heinrihs Štrekenbahs** (vācu: *Bruno Heinrich Streckenbach*; dzimis 1902. gada 7. februāris, miris 1977. gada 28. oktobris) bija augsta ranga militārpersona nacistiskajā Vācijā. SS un Waffen SS grupenfīrers (ģenerālleitnants). 19. ieroču SS grenadieru divīzijas (latviešu Nr. 2) pēdējais komandieris. Ticis apsūdzēts vairāku tūkstošu cilvēku nogalināšanā Krievijā Otrā pasaules kara sākumā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1902. gada 7. februārī Hamburgā. 1918. gadā iestājās Vācijas Impērijas karaspēkā un piedalījies pēdējās Pirmā pasaules kara kaujās. Pēc kara darbojās dažādos brīvkorpusos Vācijā, piedalījās Kapa pučā.

1930. gadā kļuva par NSDAP biedru. 1933. gadā kļuva par Hamburgas politiskās policijas vadītāju un SS organizācijas biedru. Pēc Otrā pasaules kara sākuma tika nosūtīts darbā uz okupēto Poliju un tiek uzskatīts, ka tieši viņš ir atbildīgs par Krakovas Universitātes mācībspēku apcietināšanu 1939. gadā. Vēlāk pārcelts administratīvajā darbā uz Berlīni.

1941. gada pavasarī saņēma slepenu SS un Gestapo vadības rīkojumu sākt speciālu karavīru grupu t.s. *Einzacgrupu* apmācību darbam Padomju Savienībā. Šo grupu pienākumos ietilpa visu politisko ienaidnieku kā arī ebreju un čigānu iznīcināšana okupētajās Padomju savienības teritorijās.

1942. gada septembrī lūdza pārcelšanu uz kaujas vienībām, pārcelts uz *Waffen-SS* un sākotnēji darbojās prettanku vienībās. 1943. gada martā, SS-Hauptšturmfīrera (kapteiņa) dienesta pakāpē, ieskaitīts SS kavalērijas divīzijas *Florian Geyer* sastāvā. Komandēja divīzijas prettanku bataljonu. Izcēlās ar labām komandiera dotībām un pakāpeniski paaugstināts līdz SS-Štandartenfīrera (pulkveža) pakāpei. 1943. gada rudenī aizvietoja Hermanu Fēgelainu divīzijas komandiera amatā un paaugstināts par SS oberfīreru (brigādes ģenerāli).

1944. gada 13. aprīlī iecelts par 19. ieroču SS grenadieru divīzijas (latviešu Nr. 2) komandieri. Divīziju komandējis visās kaujās Krievijas un Latvijas teritorijā līdz pat 1945. gada 8. maijam. 1944. gada novembrī apbalvots ar Dzelzs Krusta Bruņinieka krustu, pie kura vēlāk iegūtas arī ozollapas. Pēc Armiju grupas Kurzeme kapitulācijas 1945. gada 8. maijā nokļuva padomju gūstā. 
1952. gadā notiesāts ar 25 gadiem cietumā. Atbrīvots lielās amnestijas laikā 1955. gadā un atgriezās Vācijā.

1973. gadā Rietumvācijas valdība cēla apsūdzības kara noziegumos pret Štrekenbahu, bet lieta tika izbeigta apsūdzētā sliktās veselības dēļ. Miris 1977. gada 28. oktobrī Hamburgā.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Trang, Charles - Division "Florian Geyer" ISBN 2-84048-141-3
* Silgailis, Arthur - Latvian Legion ISBN 0-912138-35-1

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bruno Štrekenbahs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 10653602
* LCCN: nr96003399
* ISNI: 0000 0000 6675 0446
* GND: 119319829

 |

 |
**Anatolijs Danilāns** (dzimis 1943. gada 24. martā) ir latviešu ārsts gastroenterologs, Rīgas Stradiņa Universitātes (RSU) Iekšķīgo slimību katedras profesors.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1943. gada 24. martā Kārsavā lauku skolotāju ģimenē. Mācījās Preiļu rajona Pieniņu pamatskolā (1950-1957), vēlāk Rīgas 2. medicīnas skolā (1957—1960).
Studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1960—1966), pēc kuras beigšanas viņu norīkoja darbā uz Preiļu rajona centrālo slimnīcu.

1969. gadā Danilānu uzņēma RMI aspirantūras studiju programmā, ko viņš pabeidza 1972. gadā un sāka strādāt Rīgas Medicīnas institūtā par asistentu, vēlāk docentu (1979) un profesoru (1988). Pētīja kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlas izcelsmi, patoģenēzi un ārstēšanu. Līdztekus tam darbojās kā Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrijas galvenais terapeits.
1999. gadā viņš kopā ar Nikolaju Skuju un Guntu Geldneri publicēja apjomīgu grāmatu "Praktiskā gastroenteroloģija un hepatoloģija". Ilggadējs Latvijas Gastroenterologu asociācijas prezidents.

Apbalvojumi
-----------

* Latvijas Ārstu biedrības un Latvijas Republikas Veselības ministrijas Gada ārsta tituls (2009)
* Latvijas Ārstu biedrības profesora Ilmāra Lazovska balva (2012)

Darbi
-----

* "Gremošanas trakta augšdaļas bojājumi" (1999),
* "Pa gastroenteroloģijas džungļu takām plecu pie pleca ar ekspertiem Juri Pokrotnieku, Jeļenu Derovu un Aldi Puķīti" (2005, 2007),
* "Hroniskas aknu slimības" (2 grāmatas 2009)

Atsauces
--------

1. ↑  Medicīna ir aptaukojusies Arhivēts 2018. gada 2. februārī, *Wayback Machine* vietnē. Egīls Zirnis, Anija Pelūde, žurnāls Sestdiena, 2012. gada 6. decembrī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305058836
* ISNI: 0000 0004 1664 3529
* GND: 1154872181

 |

 |
**Mārcis Leja** (1964) ir latviešu ārsts gastroenterologs, Latvijas Universitātes (LU) profesors. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1964. gada 29. augustā Rīgā. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā, studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1982-1988). Pēc studiju beigām bija klīniskajā ordinatūrā (1988-1990), pēc tam aspirantūrā (1991-1994) Latvijas Medicīnas akadēmijā (AML), strādāja profesora Nikolaja Skujas vadībā tagadējā Paula Stradiņa klīniskajā universitātes slimnīcā (PSKUS). No 1992. gada strādāja par gastroenteroloģijas programmas vadītāju AML klīnikā "Linezers" (1992-1998), 1999. gadā nodibināja SIA "Gremošanas slimību centru Gastro". Strādāja par gastroenterologu slimnīcā "Linezers" (1999-2005), līdztekus no 2000. gada studēja Rīgas Starptautiskās ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolas (RSEBAA) profesionālās maģistrantūras studiju programmā, kuru 2003. gadā beidza ar MBA grādu.

2003. gadā ieguva medicīnas doktora grādu, bija LU Medicīnas fakultātes asistents (2004), asociētais profesors (2007), profesors. 
Kopš 2005. gada Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas zinātnes daļas vadītājs.
LU Medicīnas fakultātes Domes loceklis un prodekāns.

LZA nominētie nozīmīgākie zinātnes sasniegumi
---------------------------------------------

* 2012. gadā: Atklātas jaunas vēža specifiskas autoantivielas agrīnai kuņģa vēža diagnostikai un slimības gaitas prognozēšanai (līdzautori Aija Linē, Karīna Siliņa, Pāvels Zajakins, Zane Kalniņa, Irēna Meistere, Angelina Pismennaja, Guntis Ancāns; sadarbībā ar Magdeburgas Universitāti)

Atsauces
--------

1. ↑  LU kontaktu meklētājs[novecojusi saite]
2. ↑  Nozīmīgākie Latvijas zinātnes sasniegumi 2012. gadā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305062360
* LNB: 000040689
* ISNI: 0000 0004 1678 8955

 |

 |