recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
EDVAC darbībā
**EDVAC** (angļu: ***E**lectronic **D**iscrete **V**ariable **A**utomatic **C**omputer* — "Elektroniskais diskrēto mainīgo automatizētais procesors") bija viens no pirmajiem elektroniskajiem vispārēja pielietojuma datoriem. To izstrādāja un izgatavoja Mūra Elektrotehnikas skolā Pensilvānijā, ASV. Līdzīgi kā *ORDVAC* tas bija *ENIAC* pēctecis, taču atšķirībā no *ENIAC* šis dators jau apstrādāja informāciju binārā nevis decimālā kodā un spēja uzglabāt gan programmu, gan datus tam īpaši paredzētā aiztures līniju atmiņā.

Vēsture
-------

*ENIAC* izgudrotāji Džons Maušlijs un Dž. Prespers Ekerts ierosināja *EDVAC* izstrādi jau 1944. gada augustā, tomēr līgums par jaunā datora būvniecību tika parakstīts tikai 1946. gada aprīlī ar sākotnējo budžetu 100 000 ASV dolāru apmērā. Tā galīgās izmaksas bija tuvākas *ENIAC* izmaksām (~ 500 000 ASV dolāru). Pabeigtais *EDVAC* tika uzstādīts 1949. gadā un tas darbojās līdz 1962. gadam , kad to aizstāja ar *BRLESC*.

Tehniskais raksturojums
-----------------------

Funkcionāli *EDVAC* bija binārs seriālais dators ar automātisku saskaitīšanu, atņemšanu, reizināšanu, programmētu dalīšanu un automātisku rezultāta pareizības pārbaudi. Vidējais datu pievienošanas laiks bija 864 mikrosekundes, bet to apstrādes laiks – 2900 mikrosekundes.

Fiziski dators sastāvēja no piecām pamata sastāvdaļām:

* magnētiskās lentes lasītājs-rakstītājs;
* vadības bloks ar osciloskopu;
* saziņas bloks (dispečeris), lai, saņemot norādījumus no vadības bloka un atmiņas, novirzītu tos uz citām vienībām;
* skaitļošanas bloks, kas veica aritmētiskas darbības ar skaitļu pāri un nosūtīja rezultātu uz atmiņu;
* taimeris taktēšanai;
* atmiņas bloks, kas sastāvēja no diviem komplektiem, katrā pa 64 akustiskajām dzīvsudraba aiztures līnijām, kas katra varēja saglabāt astoņus 44 bitu mašīnvārdus;
* trīs īslaicīgās atmiņas krātuves, katra spējīga saglabāt vienu mašīnvārdu.

Datoram bija 5937 elektronu lampas un 12 000 diodes, un tas patērēja 56 kW jaudas. Pēc izmēra *EDVAC* aizņēma 45,5 m² un svēra 7,8 tonnas. Lai veiktu tehniskas manipulācijas ar datoru, bija nepieciešams trīsdesmit cilvēku darbs astoņu stundu maiņās.

Atšķirībā no priekštečiem *EDVAC* varēja veikt arī aritmētiku ar peldošo komatu. Tas izmantoja 33 bitus mantisai un vienu bitu tās apzīmēšanai. Instrukcijām 44 bitu mašīnvārds tika sadalīts četrās 10 bitu adresēs un četros bitos. Pirmās divas adreses norādīja uz operācijā izmantotajiem skaitļiem atmiņā, trešā adrese norādīja vietu atmiņā, kurā saglabāt darbību rezultātu, bet ceturtā adrese apzīmēja nākamās izpildāmās instrukcijas atrašanos.

Ietekme uz datoriku
-------------------

*EDVAC* darbība atstāja lielu iespaidu uz Džonu fon Neimanu. Savā monogrāfijā "Pirmais ziņojuma projekts par *EDVAC*" viņš aprakstīja vienu no mūsdienu datorikas būtiskākajiem principiem – "uzglabātās programmas" koncepciju, kurā programmas instrukcijas tiek glabāta tajā pašā atmiņā, kurā dati. Pēc šī t.s. fon Neimana arhitektūras principa strādā lielākā daļa *EDVAC* sekojušo datoru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 20. septembrī. Skatīts: 2022. gada 18. septembrī.
2. ↑
**Rapallo līgums** tika noslēgts 1922. gada 16. aprīlī starp Veimāras republiku un Padomju Krieviju.

Apstākļi, kas noveda pie līguma noslēgšanas
-------------------------------------------

20. gadu pirmajā pusē, pārvarējuši ilūzijas par drīzu pasaules komunistisku revolūciju, padomju līderi sāka pievērst lielāku uzmanību diplomātisko attiecību noregulēšanai ar lielvalstīm. Pirmie soļi attiecību uzlabošanā tika sperti 1921. gadā, kad parakstīja tirdzniecības līgumus ar Lielbritāniju un Vāciju. Pagriezienu šajā politikā iezīmēja 1922.g. aprīļa Dženovas konference.

1922. gada aprīlī darbu sāka Dženovas konference, kurā Lielbritānija, Francija u.c. valstis apsprieda ekonomiskās attiecības ar Padomju Krieviju, pieprasot, lai tā atzīst pirmskara valdības parādus (ar saviem procentiem) un atdod ārzemniekiem nacionalizētos īpašumus. Padomju valdība principā neatteicās atmaksāt parādus, taču prasīja no Rietumvalstīm diplomātisku atzīšanu un palīdzību Krievijas ekonomikas atjaunošanā, kā arī atlīdzināt Pilsoņu kara laikā nodarītos zaudējumus, kuri, pēc padomju puses aprēķiniem, pat divas reizes pārsniedza cara valdības parāda summu.

Līguma noslēgšana un tā ietekme uz starptautiskajām attiecībām
--------------------------------------------------------------

Kad sarunas šajā jautājumā nonāca strupceļā, padomju un vācu pārstāvji Rapallo pilsētiņā Dženovas tuvumā parakstīja vienošanos par diplomātisko un tirdzniecisko attiecību nodibināšanu un atteikšanos no savstarpējām pretenzijām par veciem parādiem. Abas puses slepeni vienojās, ka Krievija palīdzēs atjaunot un modernizēt Versaļas līguma rezultātā stipri samazinātos Vācijas bruņotos spēkus, bet Vācija savukārt līguma rezultātā nodrošinās militārās un ekonomiskās koncesijas, atzīs Krievijas valdību. Ar šo soli abas valstis pārvarēja diplomātisko izolāciju un vienlaikus apliecināja savas revizionistiskās tieksmes attiecībā uz pēckara pasaules starptautisko kārtību. Šī krievu — vācu draudzība turpinājās līdz Hitlera atnākšanai 1933. gadā. Piemēram, 1928. gadā aptuveni trešo daļu no PSRS ārējās tirdzniecības apjoma veidoja preču apmaiņa ar Vāciju.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 4145857929923022310
* GND: 4136279-2
* NKC: uk2011660525

 |

 |
**Edoardo Aņjelli** (itāļu: *Edoardo Agnelli*; dzimis 1892. gada 2. janvārī, miris 1935. gada 14. jūlijā) bija itāļu uzņēmējs un rūpnieks, kā arī galvenais ģimenes akciju turētājs Itālijas automašīnu kompānijā *FIAT* .

Dzimis Veronā, viņš bija automašīnu kompānijas *FIAT* dibinātāja Džovanni Aņjelli dēls. 1919. gada 5. jūnijā apprecējās ar itāļu aristokrāti *Donnu* Virdžīniju Burbonu del Monte (1899—1945), kas bija meita Karlo del Montem, di Sanfaustino princim, un viņa Kentuki dzimušajai sievai Džeinai Kempbelai.

Ģimene
------

Aņjelli bija septiņi bērni:

* Klāra (1920-2016, prinča Tasilo cu Firstenberga sieva, prinča Egona fon Fīrstenberga un princeses Iras fon Fērstenbergas māte)
* Džanni (1921—2003)
* Susanna (1922—2009), grāfa Urbano Rataci sieva
* Marija Sole Aņjelli (dzimusi 1925. gadā)
* Kristiana (1927), grāfa Brandolīno Brandolīni d'Adda sieva
* Džordžo Aņjelli (1929—1965)
* Umberto (1934—2004)

Aņjelli vecākais dēls Džanni Aņjelli no 1966. līdz 2003. gadam bija *FIAT* vadītājs, padarīja uzņēmumu par nozīmīgāko Itālijā un vienu no lielākajiem automašīnu ražotājiem Eiropā. Aņjelli meita Susanna Aņjelli ir pirmā sieviete, kas bijusi Itālijas ārlietu ministre. Viņa mazdēls Andrea, Umberto dēls, pašlaik ir futbola kluba *Juventus FC* priekšsēdētājs.

Sports
------

Kā Itālijas futbola giganta *Juventus* prezidents no 1923. līdz 1935. gadam Aņjelli bija viens no nozīmīgākajiem vīriem *Vecās lēdijas* vēsturē un tas, kuram var piedēvēt atzinību par Turīnas komandas pārveidošanu par panākumiem bagātāko Itālijas futbola klubu.

Nāve
----

Aņjelli gāja bojā lidmašīnas avārijā 1935. gada 14. jūlijā, kad viņš atgriezās no Forte dei Marmi ar sava tēva hidroplānu *Savoia-Marchetti SM.80*, kuru pilotēja Arturo Ferrarins, esot ceļā uz Dženovu. Hidroplāna pludiņi atsitās pret dreifējošu koka stumbru, izraisot lidmašīnas apgāšanos. Aņjelli nomira pēc dzenskrūves sitiena pa pakausi; Ferrarins netika ievainots.

Atsauces
--------

1. ↑  «La Stampa - Consultazione Archivio». *www.archiviolastampa.it*. Skatīts: 2022-05-12.

* Marco Ferrante, *Casa Agnelli*, Mondadori, 2007,ISBN 978-88-04-56673-1
* Džankarlo Galli, *Gli Agnelli, il tramonto di una dinastia*, Mondadori, Edizione 2003,ISBN 88-04-51768-9
* Alans Frīdmens, *Agnelli un Itālijas varas tīkls*, Mandarin Paperback (Octopus Publishing Gr.), Londona, 1988.ISBN 0-7493-0093-0
* Angiolo Silvio Ori, *Storia di una dinastia — Gli Agnelli un la Fiat*, redaktors Riuniti, Roma, 1996ISBN 88-359-4059-1
* Marina Ripa di Meana un Gabriella Mecucci, *Virdžīnija* Agneli, Argelato (BO), Minerva Edizioni, 2010,ISBN 978-88-7381-307-1
* Gigi Moncalvo, *Agnelli segreti*, Vallecchi, 2012,ISBN 978-88-8427-236-2
* Gustavo Mola di Nomalio, *Gli Agnelli.* *Storia e genealogia di una grande famiglia piemontese dal XVI secolo al 1866*, Torino, Centro Studi Piemontesi, 1998,ISBN 88-8262-099-9
**Andrejs Teikmanis** (1877—1956) bija latviešu mežkopis, Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas profesors un prorektors (1939). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda autoriem un parakstītājiem.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1877. gada 22. septembrī Ādažu pagasta „Vecvilciņu" saimnieka ģimenē (tagad Ropažu novada Garkalnes pagastā). Mācījās Rīgas reālskolā (1892—1898), studēja Pēterburgas mežu institūtā (1898—1902). Strādāja par virsmežzini Altajā (1903—1908), tad par muižu taksatoru un likvidatoru Mogiļevas guberņā (1909—1913) un kokapstrādes fabrikas direktoru Penzas guberņā (1913—1916). Bija Krievijas agrārbankas nodaļas valdes loceklis Rīgā un Orlā (1916—1917). Krievijas pilsoņu kara laikā devās uz Baltās kustības pārvaldībā esošo Sibīriju.

1921. gadā atgriezās Latvijā, bija Mežu departamenta vecākais mežu inspektors (1921—1922), Latvijas Universitātes docents no 1922. gada, LU Mācību un izmēģinājumu virsmežniecības vadītājs (1925—1939).

A. Teikmanis piedalījās Starptautiskā lauksaimniecības institūta zinātniskās komitejas darbā Romā kā komitejas loceklis un viceprezidents (1927), Tautu Savienības Ekonomiskās komitejas koksnes konferencē Ženēvā (1932), Starptautiskās mežsaimniecības un koktirdzniecības konferencēs Vīnē (1932, 1934).

Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas nodibināšanas bija tās ārkārtas profesors (1939), mežzinātņu goda doktors (1942). 
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. 

Miris 1956. gada 25. jūnijā Stokholmā, Zviedrijā.

Darbi
-----

Pētījis koksnes anatomisko uzbūvi, egļu un apšu trupi, meža statistiku, koktirdzniecību, mežu nozīmi lauksaimniecībā.

* Latvijas mežu statistika. 3 sējumos, 1926-1930
* Izrakumi Raunas Tanīsa kalnā 1927. gadā. Rīga: Pieminekl̦u valdes izdevums, 1928 (kopā ar F. Balodi, P. Kundziņu, L. Kundziņu)
* *Forestry, Timber Trade and Industry in Latvia*. The Latvian Economist, 1928 (angliski)
* *Die Wälder der Baltischen Staaten und ihre Bedeutung für den internationalen Holzmarkt*. Lettlands Ökonomist, 1930 (vāciski)
* Valsts saimnieciskā politika un darba spēka trūkums mūsu lauksaimniecībā. Lauksaimniecības Mēnešraksts, 1931

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas XXI. sējuma 42 405-42 407
2. ↑  Antons Vasilevskis. Docents Andrejs Teikmanis un Latvijas mežu politika. LU Zinātniskie raksti 653. sējums ZINĀTŅU VĒSTURE UN MUZEJNIECĪBA, 2003. 262.-272. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305071229
* LNB: 000084279
* ISNI: 0000 0004 1686 3177
* GND: 14155844X

 |

 |
Informācijas izkārtne pie Iekšlietu ministrijas Haifā. No augšas uz leju: ivrits, arābu, angļu un krievu valodā
**Krievu valoda Izraēlā** ir viena no visplašāk lietotajām valodām valstī, jo īpaši to iedzīvotāju vidū, kas atgriezušies no bijušās Padomju Savienības.

Pirmo reizi krievu valoda Palestīnā kļuva pamanāma 19. gadsimtā, kad Krievijas Impērijas ģeopolitikas ietvaros tā sāka šeit būvēt Maskavas patriarhāta pareizticīgo tempļus un klosterus. 19. gadsimta beigās no Krievijas un tai piederošās Polijas sākās ebreju izceļošana uz Palestīnu, daļa no kuriem pārvaldīja krievu valodu.

PSRS laikā izbraukšana no tās bija stipri ierobežota. Tikai pēc pārbūves sākuma, no 1989. gada Izraēlā ieradās vairāk nekā 1 miljons imigrantu, no kuriem lielākajai daļai krievu valoda ir dzimtā vai vismaz otrā valoda. Liela daļa no tiem nebija ebreji pēc reliģiskajiem halahas likumiem — 2005. gadā tādu skaits sasniedza 50%. 2022. gadā aptuveni 15 % jeb 1,3 mlj Izraēlas iedzīvotāju bija krievvalodīgie. Lielais krievvalodīgo skaits apgrūtina viņu integrāciju Izraēlas sabiedrībā. "Krievu geto" rajonos, kā dažkārt sauc Ašdodas un citu pilsētu rajonus ar krievvalodīgo iedzīvotāju vairākumu, iespējams iztikt bez valsts valodas. Vietējie iedzīvotāji šos rajonus centās atstāt, tajos arī vēl tagad, kad situācija sāk izlīdzināties, ir nelabvēlīga sociālā un kriminālā situācija.

Izraēlas parlamentā krievvalodīgās diasporas partijas vairākkārt ierosinājušas piešķirt krievu valodai oficiālu statusu valstī, taču vairākums šos priekšlikumus vienmēr noraidījis. Neraugoties uz to, valsts iestādes parasti sniedz informāciju ne tikai oficiāli atzītajās valodās — ivritā, arābu un neoficiālajā, bet plaši lietotajā angļu, bet arī krievu un amharu valodās. Krievu valoda tiek mācīta daļā Izraēlas skolu kā svešvaloda, un izglītība tikai ivritā lielā mērā palīdz integrēt sabiedrībā jauno paaudzi.

Atsauces
--------

1. ↑  Harriet Sherwood. «'Russian vote' in Israel integrates into political mainstream». *The Guardian* (en-GB), 2013-01-18. ISSN 0261-3077. Skatīts: 2023-06-09.
2. ↑  «Ukraine War Sparks Divisions Among Israel's Russian Population - Worldcrunch». *worldcrunch.com* (angļu). Skatīts: 2023-06-09.
3. ↑  Dowty, Alan (2004). *Critical issues in Israeli society.* Westport, Conn.: Praeger. ISBN 9780275973209.
4. 1 2 3  «An Angel in the Russian Ghetto'». *Haaretz* (angļu). Skatīts: 2023-06-09.
5. ↑  «Газеты пишут о возможном изменении статуса русского языка в Израиле». *www.demoscope.ru*. Skatīts: 2023-06-09.

Ārējās saites
-------------
**Vilhelms Jozefs Francis fon Lēbs** (vācu: *Wilhelm Josef Franz Ritter von Leeb*; dzimis 1876. gada 5. septembrī, miris 1956. gada 29. aprīlī) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā. Kā karaspēka grupas "Ziemeļi" virspavēlnieks vadīja Latvijas okupāciju 1941. gadā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1876. gadā Augšbavārijas pilsētā Landsbergā virsnieka Ādolfa Lēba ģimenē. Pēc humanitārās ģimnāzijas beigšanas 1895. gadā iestājās vācu armijas dienestā, 1900. gadā piedalījās Ķīnas Bokseru sacelšanās apspiešanā. Līdz 1909. gadam studēja Bavārijas kara akadēmijā, 1914. gada martā iecelts par 1. Bavārijas armijas korpusa štāba priekšnieka vietnieku.

Pirmā pasaules kara laikā 11. Bavārijas kājnieku divīzijas sastāvā karoja Rietumu frontē, pēc tam Austrumu frontē Galīcijā, Serbijā un Rumānijā. 1915. gadā Bavārijas karalis viņu iecēla dižciltīgo kārtā un piešķīra bruņinieka titulu *Ritter von Leeb*.
Pēc kara strādāja Bavārijas kara ministrijā un piedalījās Bavārijas padomju republikas sacelšanās apspiešanā, 1929. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru, no 1930. gada Bavārijas kara komendants, no 1933. gada komandēja 2. karaspēka grupu. Vērmahta augstākās pavēlniecības tīrīšanu jeb "Blomberga-Friča krīzes" (*Blomberg-Fritsch-Krise*) laikā 1938. gadā pēc Hitlera prasības uz laiku atstādināts no militārā dienesta, tomēr Sudetu krīzes laikā atjaunots amatā un komandēja 12. vācu armijas iebrukumu Čehoslovākijā.

Hitlera (vidū) apspriede ar ģenerālfeldmaršalu fon Lēbu Malnavas muižā 1941. gada 21. jūlijā.
Ģenerālfeldmaršals fon Lēbs (pa labi) Vērmahta 18. armijas pozīcijās 1940. gada oktobrī.
Otrā pasaules kara sākumā komandēja Karaspēka grupu C (*Heeresgruppe C*), kas 1940. gada pavasarī pārrāva franču Mažino līniju. 1940. gada jūlijā iecelts par ģenerālfeldmaršalu.

1941. gada pavasarī Lēbs tika iecelts par Karaspēka grupas "Ziemeļi" komandieri, kas no 1941. gada 22. jūnija okupēja Baltijas valstis un izvērsa uzbrukumu Ļeņingradas virzienā. Karaspēka grupas štābu 1941. gada jūlijā-augustā iekārtoja Malnavas muižā pie Latvijas-Krievijas robežas. Pēc domstarpībām ar Hitleru aplenktās Ļeņingradas ieņemšanas jautājumā 1941. gada decembrī tika atstādināts no amata un 1942. gada 16. janvārī 65 gadu vecumā ieskaitīts rezervē.

1945. gada 2. maijā ASV Armija viņu saņēma gūstā un Nirnbergas procesā 1948. gada oktobrī piesprieda atpakaļejošu trīs gadus ilgu cietumsodu un atbrīvoja no apcietinājuma.

Vecumdienas pavadīja dzimtajā Bavārijā, kur mira 1956. gada 29. aprīlī 79 gadu vecumā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vilhelms fon Lēbs***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 62340882
* LCCN: n87836426
* ISNI: 0000 0001 1886 4585
* GND: 118570870
* SUDOC: 139780238
* BNF: cb12810384q (data)

 |

 |
*NDU* emblēma
**Nacionālās aizsardzības universitāte** (angļu: *National Defense University*, *NDU*) ir ASV Aizsardzības departamenta finansēta augstākās izglītības iestāde, kas nodrošina līderu profesionālo izaugsmi nacionālās drošības jomā. Atrodas Vašingtonā, netālu no Baltā nama un ASV Kongresa.

Kopš 1985. gada universitātē tiek apmācīti arī ārvalstu studenti. Vairāk nekā 100 valstu pārstāvji ir piedalījušies dažādos kursos un mācību programmās. Šodien universitāte ir elitāra militārā augstākās izglītības iestāde. Lielākā daļa ASV bruņoto spēku ģenerāļu ir šīs universitātes absolventi.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***ASV Nacionālās aizsardzības universitāte***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144949487
* LCCN: n77002224
* ISNI: 0000 0001 2176 6230
* GND: 1056177-8
* SUDOC: 026395177
* NKC: ko2003164382
* CiNii: DA00260941

 |

 |
**Platlapu cinna** (latīņu: *Cinna latifolia*) ir graudzāļu dzimtas suga ar cirkumpolāru izplatības areālu ziemeļaustrumu Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā.

Suga Latvijā ir sastopama reti, galvenokārt nelielā apvidū valsts ziemeļaustrumu daļā, kur savrupas punktveida atradnes sasniedz Jēkabpils rajona ziemeļdaļu. Suga Latvijā sasniedz izplatības dienvidrietumu robežu. Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Platlapu cinna ir daudzgadīgs, 70—160 cm garš lakstaugs, kuram piemīt patīkama smarža. Augs veido skraju ceru un tam ir garš, ložņājošs saknenis. Stiebrs ir kails, stāvs, skarā lokveidīgi nokarens. Lapas (arī maksts) bez matiņiem, raupjas, 0,8—1,8 cm platas. Mēlīte diezgan gara (līdz 1 cm) un strupa. Ziedi ir izvietoti garā skarā ar nokareniem zariem (zaru garums var sasniegt līdz 30 cm). Skara ir mīksta, zaru pušķi blīvi, vārpojums bagātīgs. Katrā pušķī parasti ir 4—9 zari. Katrā vārpiņā ir 1 divdzimumu zieds. Ziedā ir tikai 1 putekšņlapa. Vārpiņas 0,2—0,4 cm garas, to plēksnes ar īsiem matiņiem un 1 dzīslu. Ārējā zieda plēksne ar šķautni, 3 dzīslām, galā divzobaina un ar īsu, taisnu akotu, kas ārpusē nav redzams. Ārējās zieda plēksnes saaugums pie pamata ar vārpiņas ass posma pamatdaļu — kalluss — īss un kails. Auglis ir sīks (ap 0,2 cm garš) grauds. Zied jūlija beigās un augustā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «platlapu cinna - Cinna latifolia (Trevir.) Griseb. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-11-13.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Platlapu cinna***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Koordinātas: 59°58′N 10°40′E﻿ / ﻿59.967°N 10.667°E﻿ / 59.967; 10.667

Holmenkollenes tramplīns 2010. gadā
**Holmenkollene** (norvēģu: *Holmenkollen*) ir Norvēģijas galvaspilsētas Oslo daļa tās ziemeļos, nozīmīgākais ziemas sporta sacensību centrs valstī. Holmenkollene ir izvietota kalnā 371 m virs jūras līmeņa, tādējādi tā paceļas virs pārējās Oslo, un šeit esošais tramplīnlēkšanas tramplīns (*Holmenkollbakken*) ir redzams no pārējās pilsētas, ir viens no pilsētas atpazīstamākajiem ainavas elementiem.

Holmenkollene kā ziemas sporta veidu centrs, kā arī atpūtas un kultūras centrs pazīstama jau kopš 19. gadsimta beigām. Tramplīns uzbūvēts 1892. gadā, vēlāk pārbūvēts. Tas ir senākais aizvien darbībā esošais tramplīns. Bez tramplīna šeit atrodas arī biatlona un distanču slēpošanas stadions, kalnu slēpošanas trases, kā arī slēpošanai veltīts muzejs (senākais pasaulē, atklāts 1923. gadā). Holmenkollenes trasē tradicionāli ik gadus notiek pasaules kausa posmi biatlonā, vairākkārt bijuši arī pasaules čempionāti šajā sporta veidā. Tāpat notiek visaugstākā līmeņa sacensības arī distanču slēpošanā, tramplīnlēkšanā un ziemeļu divcīņā. Katru sezonu Holmenkolleni apmeklē vairāk nekā 700 000 viesu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Holmenkollen. The Ski Museum». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 27. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 6. jūnijā.
2. ↑  Flest turister til Holmenkollen[novecojusi saite]
**Augusts fon Makenzens** (vācu: *August von Mackensen*, dzimis 1849. gada 6. decembrī, miris 1945. gada 8. novembrī) bija vācu ģenerālfeldmaršals. Pirmā pasaules kara laikā kļuva par vienu no pazīstamākajiem vācu komandieriem.

Biogrāfija
----------

Dzimis Prūsijas Saksijas provincē. Ģimnāziju apmeklēja Hallē. 1869. gadā iestājās militārajā dienestā. Piedalījās Francijas—Prūsijas karā. Pēc kara studēja Halles Universitātē, tomēr 1871. gadā atgriezās armijā. No 1891. gada - Vācijas ģenerālštābā Berlīnē, kur ļoti ietekmējās no Alfrēda fon Šlīfena. No 1903. līdz 1908. komandēja 36. divīziju Dancigā.

Sākoties Pirmajam pasaules karam, komandēja XVII armijas korpusu, kas vācu 8. armijas sastāvā piedalījās Tannenbergas kaujā. 1914. gada 2. novembrī tika iecelts par 8. armijas komandieri Paula fon Hindenburga vietā, kas tika iecelts par Austrumu frontes komandieri. Par cīņām Lodzas un Varšavas apkaimē 1914. gada 27. novembrī saņēma Prūsijas augstāko militāro ordeni — *Pour le Mérite*. 1915. gada aprīlī iecelts par 11. armijas un Armijas grupas "Kijiva" (*Heeresgruppe Kiew*) komandieri, un veiksmīgi ieņēma Pšemislu un Lembergu.

1915. gada oktobrī tika nodibināta armijas grupa "Makenzens" (*Heeresgruppe Mackensen*), kurā ietilpa Vācijas 11. armija, Austroungārijas 3. armija un Bulgārijas 1. armija. Šo armiju vadībā Makenzenam izdevās salauzt Serbijas pretošanos, kaut arī pati Serbijas armija turpināja cīnīties Maķedonijā. Kad Makenzens ieņēma Belgradu, serbi cīnījās tik nikni, ka Makenzens vēlāk uzcēla pieminekli serbu karavīriem. Vēlāk Makenzena spēki cīnījās pret Rumānijas karaspēku Transilvānijā (kopējos spēkus komandēja Erihs fon Falkenhains). 1916. gada 6. decembrī Makenzena spēki iegāja Rumānijas galvaspilsētā Bukarestē. 1917. gadā Makenzens bija Rumānijas daļas militārais gubernators. Pēc Kerenska ofensīvas 1917. gada jūlijā, Makenzens vēlreiz mēģināja sakaut Rumānijas armiju. Viņam izdevās ieņemt Rumānijas teritorijas daļu, tomēr 1917. gada augustā/septembrī rumāņu spēki guva uzvaru Merešešti kaujā.

Beidzoties Pirmajam pasaules karam, līdz 1919. gada novembrim Makenzens bija karagūsteknis Futogā, Serbijā. 1920. gadā atvaļinājās no armijas. Aktīvi piedalījās kara veterānu organizācijās. Kaut arī nacistu laikā Makenzens dažkārt piedalījās sabiedriskos pasākumos, tomēr līdz mūža galam palika monarhists un nacionālists, bet ne nacists.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Augusts fon Makenzens***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 67271443
* LCCN: no96044856
* ISNI: 0000 0001 2102 0447
* GND: 119243334
* SUDOC: 050761277
* BNF: cb13544468z (data)
* NDL: 00725615
* NKC: js20051017039

 |

 |
**Gagigs Carukjans** (armēņu: Գագիկ Ծառուկյան), dzimis 1956. gada 25. novembrī, Armēnijā, ir armēņu izcelsmes uzņēmējs un politiķis, partijas Plaukstošā Armēnija (Բարգավաճ Հայաստան կուսակցություն) dibinātājs un vadītājs. G. Carukjans ir zināms kā viens no bagātākajiem cilvēkiem Armēnijā, medijos plaši dēvēts arī par oligarhu.

Aktivitātes Latvijā
-------------------

2011. gada decembrī G. Carukjana uzņēmējdarbību pārvaldošais koncerns *Multi Group* iegādājās toreizējo viesnīcu Rīga (tagad — *Grand Hotel Kempinski Riga*) no tās līdzšinējā īpašnieka, ātro kredītu grupas *Soho Group* vadītāja Venjamina Gureviča. Darījuma summa publiski netika atklāta, taču zināms, ka 2009. gadā V. Gurevičs to vēlējās pārdot par 71 miljonu eiro. Darījumu konsultēja Jānim Zelmenim un Vitai Libertei piederošais zvērināts advokātu birojs "BDO Zelmenis&Liberte" (tagad — "BDO Latvia"), kas pārstāv starptautisko uzņēmumu tīklu BDO.

Atsauces
--------

1. ↑  «Armenia: Election Campaign Gets Off To Uneasy Start». *RadioFreeEurope/RadioLiberty* (angļu). Skatīts: 2022-10-09.
2. ↑  «Գագիկ Ծառուկյանի բիզնես կայսրությունը». *Hetq.am* (armēņu). Skatīts: 2022-10-09.
3. ↑  «Viesnīca "Rīga" pārtaps par pieczvaigžņu viesnīcu "Grand Hotel Kempinski RIGA"». *LA.LV* (latviešu). Skatīts: 2022-10-09.
4. 1 2  «Владельцем гостиницы «Рига» стал армянский олигарх». *Экономика* (krievu). 2011-12-23. Skatīts: 2022-10-09.

Ārējās saites
-------------

* Oficiāla mājaslapa
**Peters Ādolfs Cēzars Hanzens** (vācu: *Peter Adolf Caeser Hansen*; 1896. gada 30. novembris — 1967. gada 23. maijs) bija vācu militārpersona, Otrajā pasaules karā SS brigādefīrers un ieroču SS ģenerālmajors. 1943. gadā komandējis 15. latviešu ieroču SS grenadieru divīziju tās formēšanās periodā.

Biogrāfija
----------

Piedalījies Pirmajā pasaules karā, kur apbalvots ar otrās un pirmās pakāpes Dzelzs krustu. Kopš 1933. gada aprīļa NSDAP (Nr. 2860864) un SS (Nr. 129846) biedrs.

1935. gada 15. augustā atgriezās armijā kapteiņa dienesta pakāpē un tika nozīmēts par baterijas komandieri Leipcigā. 1937. gadā tika pārvietots uz 50. artilērijas pulku (Leipciga). No 1939. gada paaugstināts majora pakāpē un nozīmēts par 50. artilērijas pulka 2. bataljona komandieri. 1939. gada 1. jūnijā pārvietots uz SS armijas papildinājuma daļām un nozīmēts par SS oberšturmbanfīreru. No 1939. gada 19. oktobra — SS standartfīrers, no 1940. gada 13. decembra — SS oberfīrers, no 1942. gada 30. janvāra — SS brigādenfīrers un ieroču SS ģenerālmajors.

No 1943. gada 25. februārim līdz maijam komandēja 15. ieroču SS grenadieru divīziju, tās formēšanās laikā. No 1944. gada 10. jūlija līdz 22. augustam — SS 3. tanku korpusa artilērijas komandieris. 1944. gada septembrī - oktobrī komandējis 1. itāļu grenadieru ieroču SS brigādi. No 1944. novembra līdz 1945. gada februārim — 1. SS tanku korpusa artilērijas komandieris. No 1945. gada 5. februāra līdz 8. maijam — SS 18. armijas korpusa štāba priekšnieks. Daudzu apbalvojumu kavalieris.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Peter Adolf Caesar Hansen*** |
**Edgars Šubrovskis** (dzimis 1975. gada 20. novembrī) ir latviešu mūziķis un komponists, kas spēlējis vairākās alternatīvās un *indie* mūzikas grupās.

Biogrāfija
----------

No 1990. līdz 1994. gadam grupas "M. Gvarde" dziedātājs un ģitārists.

No 1994. līdz 1996. gadam darbojies grupā "Kartāga". Grupa ierakstīja trīs albumus un guva ievērību Latvijas *underground* mūzikas vidē.

No 1997. līdz 2011. gadam darbojies grupā "Hospitāļu iela". Grupa izdeva trīs albumus, par debijas albumu 2004. gadā iegūstot balvu "Zelta mikrofons" nominācijās "Labākā debija" un "Labākais popmūzikas albums". Šajā gadā grupa uzvarēja festivālā "Liepājas dzintars". 

No 2012. līdz 2017. gadam E. Šubrovskis darbojies ansamblī "Manta". Grupas pirmais albums 2014. gadā ieguva "Zelta mikrofona" balvu nominācijā "Labākais alternatīvās mūzikas albums".

Kopš 2018. gada darbojas "tumšās" folkmūzikas un kantrīmūzikas grupā "JUUK" ("Jūk"), 2019. gadā laists klajā tās pirmais albums "Indulgenču tirgotāji", kas nominēts tā gada "Austras balvai".

Komponējis mūziku animācijas filmai "Pavasaris Vārnu ielā" (kopā ar Ingu Baušķenieku, 2009) un īsfilmai "Augstāk par zemi" (2015), kā arī tituldziesmu animācijas filmai "Jēkabs, Mimmi un runājošie suņi" (2019). Par mūziku filmai "Pavasaris Vārnu ielā" nominēts balvai "Lielais Kristaps".

Atsauces
--------

1. ↑  Lielā Kristapa filmas būs skatāmas vairākās Latvijas pilsētās. 2009. gada 5. septembris.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305068038
* ISNI: 0000 0003 7299 430X

 |

 |
**Aleksandrs Eiduks** (1886—1938) bija latviešu komunists, pēc tam padomju valsts un partijas darbinieks. Viens no Viskrievijas Ārkārtas komisijas (VĀK) vadītājiem Krievijas PFSR (1918—1919).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gadā Cēsu apriņķa Vietalvas-Odzienas pagasta skrīvera un Zādzenes skolotāja Valdemāra Eiduka un viņa sievas Minnas, dzimušas Liepas, ģimenē. 
Mācījās Rīgas komercskolā, kuru pabeidza 1903. gadā, strādāja par Saikavas pagasta skrīvera palīgu (1904—1905). Iestājies LSDSP, piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. Soda ekspedīcijas laikā 1906. gadā caur Odesu bēga uz Vāciju, kur strādāja Berlīnes adresu birojā (1906—1908), vēlāk brāļu Minceru fabrikā Vīnē (1908—1914). Pirmā pasaules kara sākumā viņu kā Krievijas impērijas pilsoni apcietināja un līdz 1917. gadām viņš atradās internēto nometnē. 

Pēc Oktobra revolūcijas Eiduks atgriezās Latvijā, 1918. gada sākumā bija 5. armijas revolucionārā kara tribunāla priekšsēdētājs Daugavpilī, pēc vācu okupācijas devās uz Krievijas PFSR, kur TKP Kara komisariātā darbojās ar karagūstekņu lietām, tad 1918. gada rudenī Vologdā vadīja 6. armijas revolucionāro kara tribunālu. 
No 1918. gada oktobra darbojās čekas struktūrās, bija Viskrievijas Ārkārtas komisijas prezidija loceklis, izmeklētājs, KPFSR Iekšlietu Tautas komisariāta (NKVD) kolēģijas loceklis (1919—1920).

1920.—1921. gadā darbojās KPFSR Ārējās tirdzniecības tautas komisariātā (*Наркомвнешторг РСФСР*), vadot ārvalstu aģentūru nodaļu, pēc tam sadarbojās ar ārvalstu organizācijām, kas sniedz atbalstu Krievijas bada cietējiem (1921—1923). 1923. gada 23. aprīlī viņu atbrīvoja no amata un izslēdza no boļševiku partijas sakarā ar "pļēgurošanu un spēlēšanu kazino" un nosūtīja uz Vidusāziju, kur viņs darbojās Turkestānas—Sibīrijas dzelzceļa plānošanas padomē (1923—1924). Pēc tam iekārtojās PSRS Augstākajā tautas saimniecības padomē (*ВСНХ СССР*), kur strādāja no 1925. līdz 1928. gadam.
1928. gadā pēc atjaunošanas VK(b)P viņš turpināja darboties dažādos saimnieciskā darba amatos. 1934. gadā sāka vadīt Gulaga nometnes (*Дмитровлаг*) Austrumu rajonu, kuras ieslodzītie piedalījās Maskavas—Volgas kanāla būvē. 

Lielā terora laikā 1938. gada 4. jūnijā viņu apcietināja NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros sakarā ar apsūdzību "spiegošanā un piederībā kontrrevolucionārai organizācijai". Nāvessodu izpildīja Komunarkas masu kapos pie Maskavas 1938. gada 28. augustā.

Darbi
-----

* Alexander Wladimirovic Eiduck. *Die russische Hungersnot 1921-1922 und ihre Bekämpfung im Lichte der Tatsachen*. Berlin, Vereinigung internationaler Verlagsanstalten, 1922. (vāciski)

Atsauces
--------

1. ↑  Zādzenes skola
2. ↑  БД "Жертвы политического террора в СССР"; Москва, расстрельные списки - Коммунарка
3. ↑  timenote.info

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 42862462
* ISNI: 0000 0000 1646 5751
* GND: 127544348

 |

 |
**Zilā latānija** (*Latania loddigesi*), arī **Raundas latānija**, **Maurīcijas latānija** ir palmu dzimtas suga. Endēma Raundas salai, taču šobrīd sekmīgi reintroducēta citviet un audzēta arī kā krāšņumaugs. Tiek pārdota Maurīcijas audzētavās.

Apraksts
--------

Parasti stumbra garums ir 6 — 10,5 metri. Lapas ļoti lielas, biezas un stīvas, ar kātu veido 3 līdz 4 metru lielu lapotni. Stādu kātiņš sarkans, jaunās lapas zilpelēkas ar sarkanu apmalojumu. Raundā kalpo par patvērumu vairākām tur endēmām rāpuļu sugām.

Aizsardzība
-----------

Suga bija tuva izmiršanai Raundas salā ievesto kazu un trušu dēļ, kas nograuza jaunos asniņus. Pēc plānveidīgas invazīvo sugu izskaušanas 20. gadsimta 80. gados savvaļas populācija lēnām atjaunojas.

Galerija
--------

* Zilās latānijas lapasZilās latānijas lapas
* Jauna zilā latānijaJauna zilā latānija
* Latānijas vainags un augļiLatānijas vainags un augļi

Atsauces
--------

1. ↑  *Latania loddigesii*, Sarkanā grāmata

Ārējās saites
-------------

* Palmu gids
* *Latania loddigesii*
* Tropu augi dārzam
**Zinātne un Tehnika** bija Latvijas PSR Ministru Padomes Zinātniski tehniskās komitejas, Republikas tautas saimniecības padomes un LPSR zinātniski tehnisko biedrību padomes ilustrēts populārs zinātniski tehnisks žurnāls, kas iznāca no 1960. līdz 1989. gadam. Žurnāls iznāca reizi mēnesī latviešu un krievu valodā (krievu valodā žurnāls saucās "Наука и техника"). Tas ieguva diezgan lielu popularitāti: 1960. gadā tirāža 25.000 eks. latviešu, un 11.500 eks. krievu valodā, bet 1986. gadā tirāža jau bija 58.000 eks. latviešu un 42.000 eks. krievu valodā. Tirāža pagājušā gadsimta astoņdesmito gadu vidū salīdzinājumā ar žurnālu „Padomju Latvijas Komunists" bija vairāk nekā 21 reizi lielāka (abās valodās). „Zinātne un Tehnika" publicēja galvenokārt Latvijas autoru orģinālrakstus par dabas, tehnikas un sabiedriskajām zinātnēm, arhitektūru, celtniecību, lauksaimniecību, medicīnu, transportu, tehnisko progresu, darba zinātnisko organizāciju, kā arī praktiskus padomus autoamatieriem, fotoamatieriem un citiem, kā arī zinātniskās fantastikas darbus". Žurnāla galvenais redaktors bija Fricis Rītiņš, bet viņa vietnieks Oļegs Ružkovskis.
1990. gadā uz iznākošā žurnāla "Zinātne un Tehnika" bāzes Latvijas Zinātnieku savienība dibināja jaunu sabiedriski politisku un zinātniski populāru žurnālu "Zinātne un Mēs" (arī divās valodās).

Žurnāla sadaļas
---------------

Žurnālā "Zinātne un Tehnika" bija vairākas pastāvīgās sadaļas. Sadaļā "Apskats" tika publicēti īsi raksti par zinātnes un tehnikas sasniegumiem Latvijā. Sadaļā "Ko raksta citi?" tika apskatītas citu izdevumu publikācijas. Sadaļā "Atbildam" tika doti praktiski padomi un tehniski risinājumi dažādas tehnikas lietošanā. Sadaļā "Panorāma" bija īsi ilustrēti raksti par zinātnes un tehnikas sasniegumiem pasaulē. Sadaļā "Šaha klubs «64»" tika apskatīta šaha problemātika un uzdevumu atrisinājumi. Sadaļā "Mazas tehniskas viltības" tika publicētas ar tehniku saistītas karikatūras.

### Fantastikas displejs

Žurnālā publicētie zinātniskās fantastikas stāsti sadaļā "Fantastikas displejs":

1. Barakosa Barakosa (J. Zīle);
2. Bez ceļa atpakaļ (S. Ivanovs);
3. Dubultnieks (P. Curjumovs);
4. Dūksnājs (N. Gudaņecs);
5. Elektroniskās acis (J. Zīle);
6. Gordija Fortūna (A. Terzens);
7. Iesākumā (S. Ivanovs);
8. Izvirdums (I. Kačalova);
9. Laksa atslēga (R. Šeklijs);
10. Mūžīgā Džuljeta (D. Truskinovska);
11. Naktī un no rīta (S. Ivanovs);
12. Neilija (V. Sičenikovs);
13. Notikums bez sekām (V. Petkovs);
14. Paradīzes āboli (V. Čepurovs);
15. Pēdējā cerība (L. Gvins);
16. Pjotra Venjaminoviča pamošanās (V. Rudņevs);
17. Planēta (A. Kopti);
18. Profesija (A. Azimovs);
19. Sajaukti telefona vadi (A. Besters);
20. Satikšanās (I. Tiščenko);
21. Spoks-V (R. Šeklijs);
22. Tpru, baktērija (V. Žigunovs);
23. Vienādojums bez nezināmajiem (A. Kargins);
24. Zaļās rotas (V. Kauskis);
25. Zemenes janvārī (N. Gudaņecs)

Ārējās saites
-------------

* Zinātne un Tehnika, 1960-1989

Atsauces
--------

1. ↑  Jauns.lv, 2018. gada 21. septembrī, Elmārs Barkāns
Polinēzijas eksklāvi (sarkani) ārpus Polinēzijas trijstūra — Melanēzijas (zils) un Mikronēzijas (oranžs) reģionos
**Polinēzijas eksklāvi** ir vairākas kulturāli un lingvistiski Polinēzijai piederīgas sabiedrības, kas ģeogrāfiski atrodas ārpus galvenā Polinēzijas ietekmes reģiona, kas pazīstams kā Polinēzijas trijstūris — šie eksklāvi ir izkaisītas divos citos Klusā okeāna reģionos — Melanēzijā un Mikronēzijā. Balstoties uz arheoloģisko un lingvistisko analīzi, tiek uzskatīts, ka šīs salas ir kolonizējuši polinēziešu jūrasbraucēji galvenokārt no Tongas, Samoa un Tuvalu.

Polinēzijai tuvākie eksklāvi Rotuma Fidži, kā arī Anuta un Tikopia Zālamana salās, tika apdzīvotas ap 10. līdz 13. gadsimtu, un pēc tam saņēma vēl vairākus polinēziešu imigrācijas viļņus, savukārt tālākais eksklāvs Nukuoro Mikronēzijas Federatīvajās Valstīs tika apdzīvota tikai 18. gadsimtā.

Eksklāvi
--------

#### Mikronēzija

Valsts karogs: Mikronēzija (valsts) Mikronēzijas Federatīvās Valstis

* Kapinamarani
* Nukuoro

#### Melanēzija

Karogs: Fidži Fidži

* Rotuma

Karogs: Jaunkaledonija Jaunkaledonija

* Uvea

Karogs: Papua-Jaungvineja Papua-Jaungvineja

* Nukumanu
* Nuguria
* Takuu

Karogs: Vanuatu Vanuatu

* Aniva
* Emae
* Futuna

Karogs: Zālamana Salas Zālamana Salas

* Ontongdžava
* Sikaina
* Renela un Belona
* Santakrusas salās
	+ Nukapu
	+ Nupani
	+ Pileni
	+ Taumako
* Anuta
* Fatutaka
* Tikopia

Atsauces
--------

1. ↑  THE SETTLEMENT OF OCEANIA: AN EXAMINATION OF THE ACCIDENTAL VOYAGE THEORY By G. S. PARSONSON

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Polinēzijas eksklāvi***.
Kravas kuģa mašīntelpa
**Mašīntelpa** jeb mašīnrūme ir kuģa telpa, kurā izvietoti galvenie dzinēji, palīgdzinēji, mašīntelpas cauruļvadi, katli, rezerves daļas un mašīnu inventārs. 

Mašīntelpai (MT) un ar to saistītajai pamata dzīvojamajai virsbūvei var būt vidējais, starp un aizmugurējais novietojums. Pie vidējā MT novietojuma slodze uz kuģa korpusu no kravas un ar kravu neaizpildītajām telpām ir vienmērīgāka, atvieglojas kuģa nodiferentēšana (pareizas sēdēšanas dabūšana). Pamata virsbūves vidējais novietojums nodrošina labas novērošanas iespējas kuģa vadītājam, uzlabojas dzīves apstākļi.  

Tomēr tāds novietojums neļauj racionāli izmantot korpusa tilpumu kravu izvietošanai, jo paši lielākie un ērtākie nodalījumi aizņemti ar mašīnām. Bez tam, nepieciešams lielāks velles līnijas garums un speciāls tunelis priekš tās, kas samazina aizmugures rūmju tilpumu un rada neērtības kravas operāciju laikā.  

Pie MT aizmugures novietojuma šīs nepilnības tiek novērstas, kas ļauj ievērojami palielināt kuģa derīgo kravnesību un kravas tilpību. Bet pie šī novietojuma pasliktinās kuģa nodiferentēšana: ar tukšām tilpnēm kuģim ir ievērojams diferents uz pakaļgalu, tāpēc, lai nodrošinātu nepieciešamās jūras spējas un pareizu korpusa noslodzi balasta reisos jāņem ievērojams daudzums balasta priekšgala un vidējos nodalījumos. Bez tam pie pamata virsbūves aizmugures novietojuma palielinās kuģa vadītāja redzamības ēnas zona.  

Tādēļ MT un pamata virsbūves izvietojumu izvēlas atkarībā no kuģa uzdevuma un konkrētiem tā ekspluatācijas apstākļiem. MT vidējais izvietojums raksturīgs vairumam veco kuģu, mūsdienās sastopams pārsvarā uz kuģiem, kuri nepārvadā kravas, un uz dažiem specializētiem kuģiem, piemēram, uz ledlaužiem — transporta kuģiem, refrižeratoriem.  

MT aizmugures izvietojums ir tankeriem, beramkravu kuģiem, konteineru pārvadātājiem, kā arī nelieliem un vidējiem vispārējas nozīmes sauskravas kuģiem. Lielie sauskravas kuģi tiek būvēti ar MT starpnovietojumu, turklāt tā nobīdīta uz pakaļgalu tā, lai aiz tās paliek tikai viena aizmugures tilpne.  

Pie mašīntelpām pieskaita arī dīzeļģeneratoru telpu, katlu māju jeb telpu, noliktavas, darbnīcas, MT kontroles telpu, MT kapu (šahtu), skursteņa telpas un avārijas MT. Tajā izvietots avārijas dīzeļģenerators un tā atrodas virs galvenā klāja.
**Makss Blaus** (vācu: *Max Blau*; dzimis 1918. gada 19. decembrī, miris 1984. gada 25. augustā) bija Šveices šahists, FIDE starptautiskais meistars (1953).

Blaus bija četrkārtīgs Šveices šaha čempions (1953. 1955. 1956. un 1967. gadā). 1953. gadā FIDE viņam piešķīra starptautiskā meistara nosaukumu. Septiņas reizes (no 1954. līdz 1968. gadam) Blaus pārstāvēja Šveici šaha olimpiādēs un četrpadsmit reizes (no 1953. līdz 1972. gadam) Klāras Benediktas kausa izcīņas turnīros, pēdējos iegūstot trīs individuālās un vienu komandu zelta medaļu, kā arī draudzības šaha mačos pret Franciju (1946, 1965), Dienvidslāviju (1949, 1950), Rietumvāciju (1951, 1952), Spāniju (1953, 1954), Austriju (1953, 1955) un Itāliju (1951, 1952, 1958, 1969).
Turnīros viņš bija 7.–8. vietā Hilversumā (1947), uzvarēja Lucernā (1949/1950), bija 4. vietā Cirihē (1952), dalīja 15.–16. vietu Cirihē (1959) un uzvarēja Birsekā (1961).

Atsauces
--------

1. ↑  M. Blausa profils vietnē *chessgames*
2. ↑  Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy (1986, 1987). *Szachy od A do Z*. Wydawnictwo Sport i Turystyka. Warszawa. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Klāras Benediktas kauss) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 61996896
* LCCN: no98067773
* ISNI: 0000 0000 4716 2569
* SUDOC: 195233956
* BNF: cb170033418 (data)

 |

 |
**Mazie gārņi**, **mazo gārņu ģints** (*Egretta*) ir viena no gārņu dzimtas (*Ardeidae*) ģintīm, kas pieder gārņu apakšdzimtai (*Ardeinae*). Mazo gārņu ģintī ir 12 mūsdienās dzīvojošas sugas. Nesenā pagātnē mazo gārņu ģintī tika sistematizēts arī lielais baltais gārnis (*Ardea alba*), kas mūsdienās ir iedalīts gārņu ģintī (*Ardea*).

Mazie gārņi ir sastopami visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Tiem patīk siltums, un ziemeļu reģionos ieklīst kā reti viesi. Latvijā ļoti reti var novērot vienu no mazo gārņu sugām - zīda gārni (*Egretta garzetta*).

Izskats un īpašības
-------------------

Mazie gārņi ir vidēji lieli putni, kuriem raksturīgi gari kakli, garas kājas un gari knābji. Vairākām mazo gārņu sugām ir balts apspalvojums vai, ja sugai ir raksturīgs krāsains apspalvojums, tai var būt indivīdi ar baltām spalvām. Piemēram, rudajam mazajam gārnim (*Egretta rufescens*) ir sastopami arī pilnīgi balti indivīdi, vai mazajam zilajam gārnim (*Egretta caerulea*) jaunie putni ir balti. Mazie gārņi ligzdo kolonijās, bieži kopā ar citām gārņu sugām. Ligzda tiek vīta kokā vai krūmos. Tāpat kā citi gārņu dzimtas putni tie barojas ar zivīm, vardēm, kukaiņiem un citiem ūdens dzīvniekiem.

Klasifikācija
-------------

* **Mazo gārņu ģints** (*Egretta*)
	+ Austrumu mazais gārnis (*Egretta sacra*)
	+ Maskarēnu gārnis (*Egretta dimorpha*)
	+ Baltsejas gārnis (*Egretta novaehollandiae*)
	+ Ķīnas gārnis (*Egretta eulophotes*)
	+ Luiziānas gārnis (*Egretta tricolor*)
	+ Mazais baltais gārnis (*Egretta garzetta*)
	+ Mazais zilais gārnis (*Egretta caerulea*)
	+ Melnais gārnis (*Egretta ardesiaca*)
	+ Rifu gārnis (*Egretta gularis*)
	+ Rudais mazais gārnis (*Egretta rufescens*)
	+ Rudrīkles gārnis (*Egretta vinaceigula*)
	+ Sniegotais gārnis (*Egretta thula*)

Atsauces
--------

1. ↑  Ardea alba Linnaeus, 1758
2. ↑  Eņģelis izvēlas Latviju
3. ↑  Reddish Egret (Egretta rufescens)
4. ↑  «ARKive: Little blue heron (Egretta caerulea)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 25. martā. Skatīts: 2011. gada 16. martā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazie gārņi*** |

* Gārņu dzimtas sugas latviešu valodā
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Olaines pagastā. Par citām jēdziena **Pēternieki** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Pēternieki** ir ciems Olaines novada Olaines pagastā. Izvietojušies pagasta dienviddaļā Misas krastos pie autoceļa V28 pieslēguma autoceļam A8 7 km no pagasta centra Jaunolaines, 6 km no novada centra Olaines un 28 km no Rīgas centra.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Pētermuižas *(Peterhof)* centra un Pēternieku pagasta valdes. Pēterniekos atrodas katoļu baznīca un kapsēta. Pētermuižas ēkas un parks ir vietējas nozīmes kultūrvēsturiskie pieminekļi.

Vēsture
-------

1880. gadā Voldemārs fon Knīrīms Pēternieku muižā izveidoja un vadīja Rīgas Politehniskās augstskolas pētījumu saimniecību (vācu: *Versuchsfarm Peterhof*), bet 1912. gadā Pēterniekos nodibināja Purvu kultūru pētniecisko staciju (*Station für Moorkultur*). Stacijas nopostītas Pirmā pasaules kara kaujās 1915. gadā.
Vēlāk muižas parkā pie trīs kokiem bijušas piestiprinātas piemiņas plāksnes Latvijas lauksaimniecības zinātnes celmlaužiem, kas norautas Otrā pasaules kara gados.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 198 | —     |
| 1979 | 289 | +46.0% |
| 1989 | 191 | −33.9% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 299 | +56.5% |
| 2011 | 267 | −10.7% |
| 2021 | 255 | −4.5% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Pēterniekiem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Olaines pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Apšukalni
* Birzuļi
* Blijas
* Damradi
* Dāvi
* Ezītis
* Galiņi
* Grēnes
* Ielejas
* **Jaunolaine**
* Jāņupe
* Kalmes
* Klāvi
* Medemciems
* Pārolaine
* Pēternieki
* Rājumi
* Stīpnieki
* Stūnīši
* Uzvaras Līdums
* Vaivadi
* Veismaņi
* Virši

 |

 |
Piemineklis Mežaparka koncentrācijas nometnes vietā
**Mežaparka koncentrācijas nometne** (vācu: *Konzentrationslager Kaiserwald*) bija vācu koncentrācijas nometne Mežaparka apkaimē pie dzelzceļa līnijas Rīga—Rūjiena. Nometnē no 1943. gada vidus līdz 1944. gada rudenim bija ieslodzīti ebreji no Latvijas, Lietuvas, Vācijas, Austrijas, Čehijas un Ungārijas.

Izveidošana
-----------

Nometnes celtniecība tika uzsākta 1943. gada martā. Celtniecību veica kriminālnoziedznieki no Vācijas. 21. jūnijā SS reihsfīrers Heinrihs Himlers izdeva pavēli par visu geto likvidāciju. Izpildot šo pavēli, līdz jūlija beigām apmēram 5000 Rīgas geto ebreju tika pārvietoti uz jaunuzbūvēto Mežaparka nometni. Nometne varēja uzņemt apmēram 2000 iemītnieku. Mežaparka nometne bija domāta vairāk kā vieta, kur ieslodzītos reģistrēja un nozīmēja uz citām satelītnometnēm un darba apmetnēm — rūpniecības, transporta un celtniecības uzņēmumiem, slimnīcām u.c. Nometni vadīja SD un atšķirībā no Salaspils un Jumpravmuižas ne tās iekšējā, ne ārējā apsardzē latviešu nebija.

Nometnes uzbūve
---------------

Nometne bija dzeloņstieplēm apjozts taisnstūris ar trīs vai četriem sargtorņiem. Aiz ieejas vārtiem sākās zona, kur atradās administrācijas, darba nodaļu barakas un virtuve. Ieslodzīto darbaspēku izmantoja vācu uzņēmums AEG (tas bija pārņēmis VEF rūpnīcu) — ieslodzītajiem vajadzēja sadalīt baterijas detaļu atkārtotai izmantošanai. Aiz šīs priekšējās zonas atradās nometnes sievietēm un vīriešiem, kuras bija atdalītas viena no otras ar dubultu dzeloņstiepļu žogu. Katrā nodaļā bija trīs līdz četras dzīvojamās barakas un baraka, kur ieslodzītajiem mazgāties. Vīriešu nodaļā atradās arī lazarete un morgs.

Likvidācija
-----------

1944. gada martā nometnē bija 11 878 ieslodzīto. Sakarā ar Sarkanās armijas tuvošanos, no 1944. gada augusta līdz oktobra sākumam ebreji tika izvesti uz Vāciju, galvenokārt uz Štuthofu un Hamburgu, un nometne tika noārdīta. Daļa ebreju tika izvesti uz Liepāju, kur tie tika turēti līdz 1945. gada sākumam.

Pēc Kurzemes cietokšņa kapitulācijas nometnē tika turēti vācu karavīri, kuri tika nodarbināti Rīgas atjaunošanas darbos.

Atsauces
--------

1. ↑  citariga.lv
2. ↑  Ezergailis, Andrievs. Holokausts vācu okupētajā Latvijā 1941—1944. Latvijas vēstures institūta apgāds. Rīga. 1999. ISBN 9984-601-02-1 418. lpp.

Koordinātas: 56°59′49.2″N 24°7′52.5″E﻿ / ﻿56.997000°N 24.131250°E﻿ / 56.997000; 24.131250

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136214796
* LCCN: n97050711

 |

 |