recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nekovalentā mijiedarbība** jeb **starpmolekulārie spēki** ir mijiedarbība starp molekulām, kuru atšķirībā no kovalentās saites jeb iekšmolekulārajiem spēkiem nenodrošina atomu elektronu mākoņu pārklāšanās. Elektronu kustība molekulās ir cēlonis tam, ka ap molekulām pastāv elektromagnētiskais lauks. Ar šiem laukiem molekulas savstarpēji mijiedarbojas.

Van der Vālsa spēki
-------------------

Orientācijas (dipols — dipols) mijiedarbība starp divām acetona (C3H6O) molekulām
Pievilkšanās un atgrūšanās spēkus, kas darbojas starp neitrālām molekulām, sauc par van der Vālsa spēkiem.

### Orientācijas mijiedarbība

Orientācijas mijiedarbība norisinās starp polārām molekulām. Vienādu zīmju (+ vai -) dipolu gali atgrūžas, pretēju zīmju dipolu gali pievelkas. Jo polārākas molekulas, jo stiprāka to mijiedarbība. Jo augstāka apkārtējā temperatūra, jo vājāka mijiedarbība. Šī mijiedarbība var notikt arī starp jonu un polāru molekulu. Pievilkšanās vai atgrūšanās mijiedarbību, kā arī mijiedarbības stiprumu starp jonu un dipolu nosaka tie paši apstākļi, kas nosaka divu dipolu mijiedarbību.

### Indukcijas mijiedarbība

Indukcijas mijiedarbība notiek starp polāru un nepolāru molekulu vai starp jonu un nepolāru molekulu. Polārā molekula vai jons inducē dipolu nepolārā molekulā.

### Dispersijas mijiedarbība

Dispersijas mijiedarbība var notikt starp nepolārām molekulām (arī starp atomiem). Elektronu kustības dēļ kādā laika momentā pretējo lādiņu (pozitīvi lādētais kodols un negatīvi lādētie elektroni) centri nepolārā molekulā var nesakrist — rodas mikrodipols. Tuvējās molekulās notiek mikrodipolu savstarpējā orientācija, radot sinhronu mikrodipolu rašanos un izzušanu — notiek lādiņu pulsācija.

Donorakceptorā mijiedarbība bez kovalentās saites veidošanās
------------------------------------------------------------

Donorakceptorās mijiedarbības rezultātā, kad elektrondonors dod savu nedalīto elektronu pāri elektronakceptoram, veidojas kovalentā saite, taču šī mijiedarbība var arī nerezultēties ar saites veidošanos, kad starp donoru un akceptoru tiek pārnests lādiņš (elektrostatiskā mijiedarbība). Donorakceptorā mijiedarbība bez kovalentās saites veidošanās ir pamatā lādiņa pārneses kompleksiem.

Ūdeņraža saite
--------------

Ūdeņraža saite var veidoties starp molekulām, kurās ūdeņradis ir kovalenti saistīts ar stipri elektronegatīvu elementu. Vienas molekulas ūdeņraža atoms var saistīties ar citas molekulas stipri elektronegatīvā elementa elektronu mākoni.

Atsauces
--------

1. ↑  Valdis Kokars. *Vispārīgā ķīmija*. Rīgas Tehniskā Universitāte, 2009. 88.—92. lpp. ISBN 978-9984-32-700-6.
**Kalnu padomnieks** (somu: *vuorineuvos*, zviedru: *bergsråd*) ir goda tituls Somijā, kuru valsts prezidents piešķir izcilām personām rūpniecībā un komercijā. Tituls ir tikai simbolisks, saņēmējam neuzliek nekādus pienākumus un nedod privilēģijas. Tas ir līdzīgs valsts padomnieka titulam.

Vēsture
-------

Kalnu padomnieks Zviedrijā bija otrais augstākais tituls raktuvēs pēc prezidenta. To Kalnu kolēģija sāka piešķirt 1713. gadā, un sākotnēji šo titulu ieguva divas personas. 1756. gadā to skaits paplašināts līdz sešām, bet 1766. gadā atgriezās pie divām. Tituls Zviedrijā izzuda 1857. gadā, kad Kalnu kolēģija tika likvidēta, un tās funkcijas pārņēma Komerckolēģija.

Kad Somija nonāca Krievijas pakļautībā, kalnu padomnieka tituls tika saglabāts. Līdz 1917. gadam tituls tika piešķirts 19 personām.
Pēc Somijas neatkarības iegūšanas pirmais kalnu padomnieka titulu 1918. gada 17. jūlijā saņēma barons Fridolfs Hisiners (*Fridolf Hisinger*).
Tituls tika piešķirts ne tikai izrakteņu ieguves rūpniecības pārstāvjiem, bet arī nozīmīgām personām citās rūpniecības un komercijas nozarēs.
Līdz 2010. gadam tituls piešķirts 295 personām.

Valsts nodeva
-------------

Titula saņēmējam valstij samaksājamā valsts nodeva ir tik augsta (18 400 EUR 2007. gadā), ka parasti to maksā uzņēmums vai organizācija, kura ierosinājusi titula piešķiršanu šai personai. Augstās nodevas dēļ kalnu padomnieka tituls tiek piešķirts mazam skaitam personu, un tās ir izcilas savā jomā ar ilgu karjeru.

Salīdzinājumā komercpadomnieka (*kauppaneuvos*) valsts nodeva ir 33 300 EUR.

Titula noraidījumi
------------------

Personas, kas atteikušās no kalnu padomnieka titula:

* Anti Ālstrems, *Ahlstrom* dibinātājs;
* Jorma Ollila, *Nokia* izpilddirektors;
* Peka Herlins, *KONE* izpilddirektors.

Personas ar titulu
------------------

Personu ar kalnu padomnieka titulu uzskaitījums (nepilnīgs):

* Kari Kairamo
* Lauri Kivekess
* Tors Neslings
* Verners Vekmanis
* Bjerns Vesterlunds
* Torstens Vesterlunds
Vienkārša salas faunas shēma - visas tās dzīvnieku sugas uzsvērtas kastē.
**Fauna** ir dzīvnieku valsts, kādā konkrētā reģionā vai laikā. Atbilstošais termins augiem ir ***flora***. 
Zoologi un paleontologi terminu *fauna* izmanto, kad specifiskā laikā vai vietā atrod tai atbilstošas dzīvnieku sugas, piemēram, "Sonoras tuksneša fauna".
Paleontologi dažbrīd piemin faunas stāvu dabisko secību, ko nosaka pēc klinšu stāviem, viens faunas stāvs sastāv no līdzīgām klinšu fosilijām.

Vārda izcelsme un pielietojums
------------------------------

Vārds cēlies no vārdiem - *Fauna* (romiešu bagātības un zemes dieviete), *Faunus* (romiešu dievs) un *Fauns* (meža gariņi). Visiem trim vārdiem ir kopēja izcelsme ar Grieķu dieva *Pana* vārdu un tāpēc *panis* ir Grieķu pretvērtība faunai.
Fauna var būt arī grāmatas nosaukums, kurā dzīvnieki ir sakārtoti pa nodaļām pēc to faunas. Šis termins pirmoreiz tika izmantots Linneja darba virsrakstā "Faunas iznīcība" 1747.gadā.

Faunas apakšiedalījumi
----------------------

*Arheopterikss*, visagrāk zināmais putns.
### Iekšējā fauna

*Iekšējā fauna* ir ūdensdzīvnieki, kuri mīt ūdeņu apakšējā slānī, nekā virs tā. Baktērijas un mikroaļģes var dzīvot arī pamata nogulšņu spraugās. Vidēji, iekšējās faunas dzīvnieki kļūst pakāpeniski retāki līdz ar pieaugošo ūdens dziļumu un attālumu no krasta, turpretī baktērijas rodas pārpārēm, stāvošajā jūras ūdenī radot attiecību viens miljards šūnu uz milimetru.(Iekšējā fauna ir arī bentoss, kas mīt zemūdens dubļos.)

### Makrofauna

*Makrofaunā* ietilpst vismaz vienu milimetru gari organismi, kas dzīvo bentosā (jūras dibena flora un fauna) vai augsnē.

### Megafauna

*Megafaunā* ietilpst lielie dzīvnieki, kas dzīvo jebkurā specifiskā reģionā vai laikā. Piemēram, Austrālijas megafauna.

### Meiofauna

*Meiofaunā* ietilpst mazie dziļūdens bezmugurkaulnieki, kuri dzīvo gan sālsūdenī, gan saldūdenī, gan svaiga ūdens apkārtnē. Termins Meiofauna definē organismu grupu pēc to izmēriem (lielāki kā mikrofaunā, bet mazāki kā makrofaunā) labāk kā taksonomiskajā grupēšanā. Praktiski tie ir organismi, kuri var izlīst cauri 1 mm lielai cilpai, bet tiks noķerti ar 45 μm lielu cilpu, bet precīzie izmēri variē no pētnieka uz pētnieku. Tas, vai organisms izies cauri 1 mm lielai cilpai ir arī atkarīgs no tā vai tas ir dzīvs vai miris šķirošanas brīdī. 

### Mezofauna

*Mezofaunā* ietilpst makroskopisku augšņu bezmugurkaulnieki (0.2 – 10 mm), piemēram, posmkāji, sliekas un nematodes.

### Mikrofauna

*Mikrofaunā* ietilpst mikroskopiski un ļoti mazi dzīvnieki (<0.2 mm) kā, piemēram, protozoji jeb vienšūņi.

### Citi

Citi termini iekļauj sevī *putnu faunu* un *zivju faunu*.

Faunas traktāti
---------------

### Klasiskās faunas

* Kārlis Linnejs. *Faunas iznīcība*. 1746.

Skatīt arī
----------

* Dzīvnieki
* Bioloģija
* Ekoloģija
* Ekosistēma
* Augsne
* Daba
**Sausās acs sindroms** ir acu slimību grupa, kas parasti rodas asaru kvalitatīvu vai kvantitatīvu izmaiņu rezultātā radzenes un konjunktīvas nepietiekamas mitrināšanās dēļ. Ar sausās acs sindromu bieži slimo 5-6% populācijas, sasniedzot 6 - 9,8% sievietēm pēc menopauzes un līdz pat 34% vecākiem cilvēkiem. Lielai daļai sieviešu dēļ hormonālajām izmaiņām simptomātika var parādīties grūtniecības, menstruāciju un menopauzes laikā. Arī jebkurš darbs ar lielu redzes piepūli var radīt sausās acs sindromu. Tas skar lielākoties cilvēkus, kas daudz lasa, raksta, strādā ar datoru, kā arī lietojot medikamentus, piemēram, dekongestantus, pretklepus, sirds-asinsvadu sistēmu ietekmējošus līdzekļus, pretsāpju līdzekļus, glikokortikoīdus, kontraceptīvus un diurētiskos līdzekļus.

Biežākie simptomi ir iekaisušas un apsārtušas acis ar graušanas sajūtu. Asarošana pastiprinās vējainā un aukstā laikā, acis ātri nogurst, sāk sāpēt, mēdz būt pārejošas redzes asuma izmaiņas.

Atsauces
--------

1. ↑  "Association between symptoms and signs of dry eye among an elderly Chinese population in Taiwan: the Shihpai Eye Study". *Investigative Ophthalmology & Visual Science* 46 (5): 1593–8. May 2005. doi:10.1167/iovs.04-0864. PMID 15851556.
2. ↑  Indulis Purviņš, Santa Purviņa (2002). Praktiskā farmakoloģija (3. izd.). Rīga: Zāļu infocentrs. ISBN 9984193313 Nepareizs ISBN.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85072038
* NDL: 01133752

 |

 |
**Ernests Dišlers** (1880-1966) bija latviešu inženieris elektroķīmiķis, Latvijas Universitātes profesors (1939-1948). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1880. gada 22. februārī Lielsatiķu pagastā (tagad Gaiķu pagasts) "Lejaslaucinieku" māju saimnieka Ērmaņa Dišlera ģimenē. Mācījās Gaiķu pagasta skolā un Tukuma pilsētas skolā. Strādāja par tautskolotāju Kurzemē un Aizkaukāzā (1898), nokārtoja abitūrijas eksamenus Narvas ģimnāzijā (1904). 
Studēja Pēterpils Elektrotehniskajā institūtā, ko beidza 1911. gadā, strādāja par institūta asistentu un privātdocentu līdz 1918. gadam. Krievijas pilsoņu kara laikā bija Omskas tehniskās vidusskolas skolotājs un inženieris Omskas dzelzceļa virsvaldē (1919-1920). 
Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma atgriezās dzimtenē, 1921. gadā kļuva par Latvijas Augstskolas elektroķīmiskās tehnoloģijas docentu, tad vecāko docentu (1921-1939). 
No 1928. gada vasaras pavadīja Bilstiņu muižā pie Pērses ietekas Daugavā. Sakarā ar agrāro reformu šīs muižas zeme tika piedāvāta privātai apbūvei Latvijas Universitātes pasniedzējiem, t.sk. Ernestam Dišleram un viņa brālim Kārlim Dišleram, tiesību zinātņu fakultātes dekānam.
1939. gadā viņu ievēlēja par LU ārkārtas profesoru, 1940. gadā par profesoru, vācu okupācijas laikā atkal bija ārkārtas profesors (1941-1944).

Pēc Otrā pasaules kara bija LVU profesors (1944-1948), Neorganiskās ķīmijas tehnoloģijas katedras vadītājs (1944–1952). 1947. gadā no Sibīrijas izsūtījuma uz Latviju atbēga viņa brālis Kārlis Dišlers, kuru apcietināja un 1950. gadā atkal deportēja. 1948. gadā profesoru Ernestu Dišleru pazemināja par docentu un 1952. gadā atbrīvoja no darba sakarā ar aiziešanu pensijā.
Miris 1966. gada 20. martā Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Atsauces un piezīmes
--------------------

1. ↑  Bilstiņu muiža
2. ↑  Ilgars Grosvalds, Uldis Alksnis, Imants Meirovics. ĶĪMIJA LATVIJAS AUGSTSKOLĀS. LATVIJAS VALSTS UNIVERSITĀTES ĶĪMIJAS FAKULTĀTE LAIKĀ NO 1944. LĪDZ 1958. DARBA ORGANIZĀCIJA I. RTU Zinātniskie raksti. Materiālzinātne un lietišķā ķīmija, 20. sējums, 2009

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305073371
* LNB: 000091628
* ISNI: 0000 0004 1683 0113

 |

 |
**Ernests Aistars** arī **Aisters** (1899—1998) bija latviešu pedagogs un rakstnieks. Pēc došanās bēgļu gaitās Vācijā un ASV uzrakstīja divpadsmit romānu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1899. gada 16. septembrī kā Ernests Anševics Užavas pagasta Sārnates Tomdēlos. Studēja filozofiju un baltu filoloģiju Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē. Strādāja par skolotāju Ludzā, Dobelē (1927), Aglonā, Jaunjelgavā un Jelgavas Hercoga Pētera ģimnāzijā. Bija pasniedzējs Rīgas, Jelgavas un Cēsu skolotāju institūtos. Uzrakstīja monogrāfiju "Sejas aiz maskām" par Ādolfu Ersu (1936).

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur bija Ausekļa Latviešu ģimnāzijas direktors Hohfeldas baltiešu bēgļu nometnē pie Augsburgas. Tur sacerēja savu pirmo romānu "Sirēna" (1949), kurā jūtama norvēģu rakstnieka Knuta Hamsuna ietekme.
Pēc pārcelšanās uz ASV strādāja Čikāgas preču stacijā par ratiņstūmēju, vēlāk par grāmatvedi, līdztekus tam rakstīja romānus latviešu valodā. Bija skolotājs Gaŗezera Latviešu vidusskolā Mičiganas pavalstī.
Viņa pēdējais romāns "Šoreiz ar īsto" izdots 1987. gadā, kad autoram bija jau 87 gadi.

Miris 1998. gada 22. jūlijā ASV. Viņa vecākais dēls Viestarts Aistars (1927) un jaunākais dēls Jānis Aistars (1938) ir gleznotāji. Jānis Aistars ir arī rakstnieks, un mazmeita Zinta Aistars (1957) ir rakstniece.

Darbi
-----

* Iejūtas aistētika (1931)
* Sejas aiz maskām (1936)
* Latviešu domraksts (1937)
* Vēju saucējs (1946)
* Sirēna (1949)
* Plosti (1952)
* Sapnis saules logā (1960)
* Aiza (1963)
* Tu ienāci naktī (1967)
* Evita (1970)
* Zvaigznes un zeme (1972)
* Goda Diena (1973)
* Adatas ēnā (1975)
* Savā zemē (1978), saņemta PBLA Kultūras fonda balva 1979. gadā
* Gaismu Sauca (1980)
* Sāksim vēlreiz (1985)
* Šoreiz ar īsto (1987)

Atsauces
--------

1. ↑  Stāsts "Pīlīte" "Jaunā Gaita" nr. 219, 1999. gada decembrī
2. ↑  Zinta Aistars 2013. gada 15. jūlijā
3. ↑  *Tilti I: Latviešu mītnes zemju prozas antoloģija*. Rīga : Mansards. 2009. 613. lpp. ISBN 9789984812335.

Ārējās saites
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 65637403
* LNB: 000007184
* LCCN: n90704065
* ISNI: 0000 0000 6392 4287
* NLA: 36560236

 |

 |
**Uldis Sterģis** (dzimis 1948. gada 3. jūlijā Rīgā) ir latviešu tēlnieks, akmeņkalis.

Dzīves gājums
-------------

1967. gadā absolvējis Rīgas 1. profesionāli tehnisko skolu. No 1969. līdz 1971. gadam apmeklēj LPSR arodbiedrību padomes Kultūras nama tēlnieku studiju. 1970. gadā ar saviem darbiem sāka piedalīties izstādēs. 1977. gadā beidza studijas Latvijas Valsts Mākslas Akadēmijā vakara kursos. No 1971.līdz 1976. un no 1980. līdz 1987. gadam strādāja par LVMA mācību meistaru.
No 1976. līdz 1980. gadam strādāja par Rīgas Mākslas vidusskolas pedagogu. 1988. gadā kopā ar domubiedriem uzsāka veidot Līgo parku Stopiņu pagastā. 

1997. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Stopiņu pagasta padomē no saraksta "Savam pagastam". 2001. gada pašvaldību vēlēšanās no saraksta "Savam pagastam" kandidēja uz deputāta vietu Stopiņu pagasta padomē, bet netika ievēlēts. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās no politiskās patriotiskās apvienības "Dzimtene" saraksta kandidēja uz deputāta vietu Stopiņu novada domes vēlēšanās un netika ievēlēts. 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no Visu Latvijai saraksta, netika ievēlēts.

Svarīgākie darbi
----------------

Ulda Sterģa veidotā skulptūra Līgo parkā Stopiņu novadā
* Līgo parka skulptūras (1988-1992);
* piemiņas akmens Jukumam Vācietim pie Piņķu baznīcas Babītes pagastā (1988);
* piemiņas akmeņi nošautajiem ebrejiem Rīgā, Rumbulā (1990) un Liepājā (1993);
* piemiņas zīme "Barikāde" Ulbrokā (1991);
* piemiņas akmens latviešu un igauņu strēlniekiem pie Mazās Juglas Salaspils novadā (1992);
* piemiņas akmens Lāčplēša Kara ordeņa kavalieriem pie Ulbrokas vidusskolas (1996);
* piemiņas akmens "Krievijas impērisma upuriem" Stopiņu pagastā (1998);
* Stopiņu pagasta robežakmens Dreiliņos (2000);
* piemineklis Ernestam Brastiņam "Tautai. Dievam. Tēvijai." (2006).

Skatīt arī
----------

* Līgo parks
Šis raksts ir par advokātu un šahistu. Par citām jēdziena **Grīnbergs** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ernests Grīnbergs** (dzimis 1882. gada 16. maijā, miris 1965. gada 11. augustā) bija Latvijas jurists, sportists un sporta organizators.

Nodarbojies ar ziemas sporta veidiem. Bijis Latvijas Daiļslidotāju kluba priekšsēdētājs. No 1928. līdz 1931. gadam arī Latvijas Šaha savienības priekšsēdētājs.

Biogrāfija
----------

Beidzis Tukuma pilsētas skolu un kā eksternis Aleksandra ģimnāziju Rīgā. Juridisko izglītību ieguvis no 1907. līdz 1911. gadam mācoties Maskavas Universitātē. No 1912. līdz 1916. gadam bijis advokāta palīgs Rīgā. Kara beigu posmā evakuējies uz Petrogradu. 1916. — 1917. gadā strādājis par pasta un telegrāfa pārvaldes juriskonsultu, 1917. — 1918. gadā par miertiesnesi Carskoje Selo. 1918. gada vidū atgriezies Rīgā. 1818. gada 5. decembrī iecelts par Rīgas Apgabaltiesas prokurora vietas izpildītāju. Šo dienu uzskata par Rīgas Apgabaltiesas dibināšanas dienu. P.Stučkas valdības laikā bijis Tieslietu tautas komisariāta Tautas tiesu apakšnodaļas darbinieks. 1920. gada 15. februārī apstiprināts par zvērinātu advokātu Rīgā, bet 1932. gada 9. jūnija arī Tukumā.

Pirmās padomju okupācijas laikā (1940—1941) advokāta darbs ticis liegts. Vācu okupācijas laikā bijis zvērināts advokāts Tukumā. Pēc kara dzīvojis Kandavas ciemā un strādājis par rēķinvedi kolhozā. Mūža nogalē (no 1954. gada) dzīvojis pie dēla Cēsīs. Miris 1965. gada 13. augustā. Apglabāts Cēsu meža kapos.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Latvijas advokatūra. 1919—1945. Rīga, 2007. 212. lpp.
2. ↑  "Sports. Atcere". *Laiks Nr. 41 (22.05.1982), 6.lpp*.
3. ↑  «Rīgas apgabaltiesa. Vēsture.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 22. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 22. decembrī.
**Lāču sala** (norvēģu: *Bjørnøya*) ir Norvēģijai piederoša sala Barenca jūrā 414 km no Nordkapa un 236 km no Svalbāras, pie kuras tā pieder administratīvi.

Lai arī vikingi un pomori jau senatnē varēja būt zinājuši par Lāču salas atrašanās vietu, par tās atklājējiem uzskata holandiešus Villemu Barencu un Jakobu van Hēmskerku, kuri to atklāja 1596. gada 10. jūnijā. Līdz 1920. gada Svalbāras līguma parakstīšanai, kad salu attiecināja uz Svalbāru, tā tika uzskatīta par *terre nullius*.

Neskatoties uz salas nomaļo atrašānās vietu, tajā bieži tikušas izvērstas dažādas aktivitātes, ieskaitot akmeņogļu ieguvi, vaļu medības, zvejniecību. 2002. gadā sala kopā ar apkārtējo akvatoriju tika pasludināta par dabas rezervātu.

Salā vairākkārt ir izveidotas īslaicīgas cilvēku apmetnes, no kurām ievērojamākā bija ogļraču apmetne Tunheima salas austrumu piekrastē. Šobrīd sala ir neapdzīvota, neskaitot norvēģu meteostaciju ar 9 cilvēku personālu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lāču sala***.
* Svalbāras gubernatora mājaslapa Informācija par Lāču salu.
* Norvēģija Polārais institūts Informācija par Lāču salu.
* Meteoroloģiskā stacija
* Bjørnøya Meteorologiske Stasjon

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Norvēģijas atkarīgās un integrālās aizjūras teritorijas Valsts karogs: Norvēģija |
| --- |
|  |
| Integrālās teritorijas | 
* Svalbāra un Lāču sala
* Jana Majena sala

 | Norvēģijas ģerbonis |
|  |
| Atkarīgās teritorijas | 
* Buvē sala
* Karalienes Modas Zeme
* Pētera I Sala

 |

 |
**Kendari** (indonēziešu: *Kota Kendari*) ir pilsēta un osta Indonēzijā, Dienvidaustrumu Sulavesi provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Izvietojusies Sulavesi salas dienvidaustrumos Tolo līča krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir musulmaņi (93,2%), bet 5,9% kristieši un 0,7% hinduisti.

Vēsture
-------

Kendari kā pilsēta un osta veidojusies 19. gadsimtā, kad Nīderlandes Austrumindijas kompānija šeit izveidoja tirdzniecības pārstāvniecību. Pilsēta turpināja būt Konaves sultanāta, kurš pārvaldīja lielāko daļu Sulavesi dienvidaustrumu pussalas teritorijas, pakļautībā. Kopš 1948. gada Indonēzijas sastāvā, kopš 1965. gada jaunizveidotās Dienvidaustrumu Sulavesi provinces centrs.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kendari***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 140872801
* LCCN: n93903821

 |

 |
**Anastasija Stocka** (krievu: *Анастасия Александровна Сто́цкая*; dzimusi 1982. gada 7. oktobrī Kijivā) ir ukraiņu izcelsmes Krievijas dziedātāja un aktrise.

Biogrāfija
----------

Anastasija Stocka piedzima 1982. gada 7. oktobrī Kijivā. No 5 gadu vecuma ar bērnu muzikālo kolektīvu braukāja pa Padomju savienību. Kijivā dzīvoja līdz 1992. gadam. Beigusi Krievijas teatrālās mākslas akadēmiju. Pirmā loma uz profesionālās skatuves bija 18 gados, mūziklā "Notre Dame De Paris".

2002. gadā par viņas producentu kļuva Filips Kirkorovs. Viņa uzraudzībā tika ierakstītas pirmās dziesmas, kas uzreiz ieņēma līderpozīcijas vadošo radiostaciju topos.

2003. gadā Anastasija piedalījās starptautiskajā jauno izpildītāju konkursā "Jaunais Vilnis" Jūrmalā, kur ieguva pirmo vietu. 2005. gadā piedalījās atlases konkursā uz Eirovīzijas dziesmu konkursu.

### Ģimene

Anastasijas tēvs Aleksandrs Stockis ir ārsts reanimatologs, māte Anna Stocka (dzimusi Maikova) ir māksliniece. Anastasijai ir pusbrālis aktieris Pāvels Maikovs.

2003. gadā slepus saderinājusies Alekseju Sekirinu, bet 2008. gadā Anastasija paziņoja, ka šķiras ar savu līgavaini. Pašlaik dzīvo kopā restauratoru Sergeju 2011. gada 16. jūnijā viņiem piedzima dēls Aleksandrs, kurš nosaukts par godu Puškinam.

Atsauces
--------

1. ↑  Anastasija Stocka mācās ukraiņu valodu Archived 2013. gada 22. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
2. ↑  Stocka dāvanas bez iemesla nepieņem (krieviski)
3. ↑  Nastja Stocka: Mājās staigāju kaila Archived 2012. gada 7. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
4. ↑  Anastasija Stocka gaida bērnu Archived 2011. gada 4. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
5. ↑  Anastasija Stocka kļuvusi par māmiņu Archived 2013. gada 15. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
**Trejvārpu plakanstaipeknis** (latīņu: *Diphasiastrum tristachyum*) ir staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) augs, kas pieder plakanstaipekņu ģintij (*Diphasiastrum*).

Trejvārpu plakanstaipeknis aug sausos priežu mežos. Pirmās rakstiskās ziņas par trejvārpu plakanstaipekni Latvijā ir no 18. gadsimta beigām. Tas ir aprakstīts 1791. gadā vācu valodā izdotā grāmatā "*Versuch einer Naturgeschichte von Livland*". Latvijā tas sastopams reti, visbiežāk rietumu un centrālajā daļā.

Apraksts
--------

Trejvārpu plakanstaipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs augs ar plakanu, ložņājošu stublāju, kas atrodas sekli humusa slānī. Tas ir ļoti līdzīgs parastajam plakanstaipeknim (*Diphasiastrum complanatum*), bet tā zari ir smalkāki, to platums ir 1,5 - 2 mm. un augstums 15 - 20 cm. Stāvie zari veido ciešu pušķi, kas ir pelēkzaļā krāsā un izskatās viegli apsarmojuši. Lapiņas ir lancetiskas un 2 – 4 mm garas. Strobili veidojas uz centrālā zara. Sporas nogatavojas jūlija beigās un augustā.

Izplatība
---------

Austrumu un centrālajā Eiropā, Baltijas valstīs, Skandināvijas dienviddaļā, kā arī Ziemeļamerikā kontinenta rietumdaļā. Latvijā reti, galvenokārt valsts centrālajā un rietumu daļā.

Īpašas norādes
--------------

Dekoratīvs augs. Līdzīgs parastajam plakanstaipeknim (D. complanatum). Atšķirams pēc stāviem un šaurākiem zariem, vienādiem lapu izmēriem abās zara pusēs un sporu nesēju novietojuma.

Ierakstīts Baltijas jūras reģiona valstu Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  V.Baroniņa, I.Lodziņa "Populārzinātniskā Latvijas Sarkanā grāmata", 1992.g. ISBN 5-7966-0544-5
2. 1 2 3  trejvārpu plakanstaipeknis - Diphasium tristachyum (Pursh) Rothm. - Augi
3. ↑  «Staipekņi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 4. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 14. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trejvārpu plakanstaipeknis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* Staipekņi
* Īpaši aizsargājamās sugas
**Mineraloģija** ir dabas zinātne, kas nodarbojas ar minerālu ķīmisko īpašību, kristālu struktūru un fizisko īpašību (ieskaitot optisko īpašību) izpēti. Šī zinātne pēta minerālu veidošanos un destrukciju. Zinātniekus, kas nodarbojas ar mineraloģiju, sauc par mineralogiem. Pēdējā laikā mineraloģiju bieži dēvē arī par "minerālu zinātnēm" (angliski — *mineral sciences*).

Vēsturiski mineraloģija ir daudz nodarbojusies ar iežus veidojošo minerālu taksonomiju. Dažādu valstu mineralogu organizācijas ir apvienojušās Starptautiskajā mineraloģijas asociācijā. Tās aktivitātes iekļauj jaunatklāto minerālu nodēvēšanu (ar to nodarbojas Jauno minerālu un minerālu nosaukumu komisija (angliski — *Commission of New Minerals and Mineral Names*)), jau zināmo minerālu atradņu noteikšanu utt. 2004. gada nogalē šī organizācija bija reģistrējusi ap 4000 minerālu veidus. No šiem minerāliem tikai ap 150 var tikt uzskatīti par "izplatītiem", vēl ap 50 ir "samērā bieži sastopami" bet pārējie ir "reti" vai "ļoti reti".

Nesenā pagātnē, attīstoties tādām tehnoloģijām, kā, piemēram neitronu difrakcijai un aizvien pieejamākajām datoru tehnoloģijām, no kurām pēdējās ļauj veikt ārkārtīgi precīzas atomāra mēroga kristālu uzvedības simulācijas, mineraloģijas zinātne ir paplašinājusies, risinot arī neorganiskās ķīmijas un cietvielu fizikas problēmas.

Tomēr vadošais mūsdienu mineraloģijas attīstības virziens ir iežus veidojošo minerālu (piemēram, perovskīta, māla minerālu un tektosilikātu) kristāliskās struktūras izpēte. Šajā jomā ir notikuši būtiski sasniegumi, gūstot izpratni par attiecībām starp minerāla atomārā izmēra struktūrām un to funkcijām. Tas ļauj veikt, piemēram, minerālu elastisko īpašību prognozēšanu, kas ir devis jaunu ieskatu iežu seismoloģiskajās īpašībās un ar dziļuma izmaiņu saistītajiem Zemes mantijas seismogrammu pārtraukumiem. Pēdējā laika tendences liecina, ka mineraloģija iegūst aizvien lielāku kopību ar citu zinātni — materiālu zinātni.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mineraloģija***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Starptautiskā mineraloģijas asociācija (angliski)
* mindat.org minerālu un to atradņu datu bāze (angliski) Archived 2008. gada 29. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* ASV Mineraloģijas apvienība (angliski)[novecojusi saite]
* Клуб друзей минералогии - mājaslapa par minerālu atradnēm visā pasaulē (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85085589
* GND: 4039457-8
* BNF: cb11932504q (data)
* HDS: 024471
* NDL: 00566086
* NKC: ph115320

 |

 |
**Trejdaļu madara** (*Galium trifidum)* ir augu suga rubiju dzimtas madaru ģintī. Savvaļā tā sastopama ziemeļu reģionos, kā arī kalnainos apvidos polam tuvumā. Latvijā tā ir reti sastopama, ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Trejdaļu madara ir daudzgadīgs, 8-25 cm garš lakstaugs ar tievu, raupju, pacilu vai stāvu, zarojošu stublāju.

Lapas uz stublāja ir izvietotas neīstā mieturī pa 4. Tās ir šauri lancetiskas, 0,4-1,2 cm garas un 0,1-0,3 cm platas. Lapas ir šaurākas pie to pamata, gals ir strups, lapas plātnes mala un vidusdzīsla ir raupja.

Ziedi ir izvietoti pa 2 vai 3 lapu žāklēs. Ziedu vainags ir balts, trīsdaļīgs ar raupju ziedkātu, ziedam ir trīs putekšņlapas un putekšnīcas ir dzeltenas. Pēc noziedēšanas augļa kāts noliecas uz leju. Augļa skaldeņi (riekstiņi) ir kaili. Zied jūnijā un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «trejdaļu madara - Galium trifidum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-11.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Trejdaļu madara***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Cekulsīļi** jeb **cekulainie sīļi** (*Cyanocorax*) ir zvirbuļveidīgo (*Passeriformes*) kārtas viena no vārnu dzimtas (*Corvidae*) ģintīm, kas apvieno 17 mūsdienās dzīvojošas sugas. Cekulsīļi ir izplatīti visā Centrālamerikā un Dienvidamerikas ziemeļos, bet divas sugas sastopamas arī ASV dienvidos. Tie galvenokārt dzīvo zemienēs, izņemot inku sīli (*Cyanocorax yncas*), kas ir tipisks kalnu iemītnieks.

Ģints zinātniskais nosaukums *Cyano* cēlies no grieķu valodas vārda — κυανοξ (*kuanos*), kas latviski nozīmē tumši zils, bet vārds *corax* (*korax*) nozīmē krauklis.

Izskats un īpašības
-------------------

Cekulsīļi ir liela auguma putni, salīdzinot ar citiem Centrālamerikas putniem, izņemot oropendolas (*Psarocolius*) un dažas kotingu (*Cotingidae*) sugas. Tie ir masīvāki par mazajiem sīļiem (*Cyanolyca*), kas arī dzīvo Centrālamerikā. Lielākajai daļai cekulsīļu ir cekuls. Reizēm cekuls ir pavisam necils, bet vislielākais un izteiskmīgākais cekuls ir sprogainā cekula sīlim (*Cyanocorax cristatellus*). 

Visus cekulsīļus nosacīti var iedalīt 2 lielās grupās: liela auguma cekulsīļos un mazākos cekulsīļos. Lielākie cekulsīļi parasti ir ar tumšām acīm un gandrīz vienkrāsaini, bet mazākajiem acis ir gaišas un apspalvojums daudzkrāsaināks. Visi cekulsīļi ir droši, ziņkārīgi un skaļi putni, tie parasti veido nelielus ģimenes barus, līdz 6—8 putniem.

Klasifikācija
-------------

* **Cekulsīļu ģints** (*Cyanocorax*)
	+ Azūrzilais sīlis (*Cyanocorax caeruleus*)
	+ Baltastes sīlis (*Cyanocorax mystacalis*)
	+ Baltgalvas sīlis (*Cyanocorax cyanopogon*)
	+ Cekulainais sīlis (*Cyanocorax dickeyi*)
	+ Inku sīlis (*Cyanocorax yncas*)
	+ Jukatanas sīlis (*Cyanocorax yucatanicus*)
	+ Kajennas sīlis (*Cyanocorax cayanus*)
	+ Melnkrūšu sīlis (*Cyanocorax affinis*)
	+ Purpura sīlis (*Cyanocorax cyanomelas*)
	+ Sanblasas sīlis (*Cyanocorax sanblasianus*)
	+ Samta cekula sīlis (*Cyanocorax chrysops*)
	+ Sprogainā cekula sīlis (*Cyanocorax cristatellus*)
	+ Spurainā cekula sīlis (*Cyanocorax melanocyaneus*)
	+ Violetais sīlis (*Cyanocorax violaceus*)
	+ Zaļais sīlis (*Cyanocorax luxuosus*)
	+ Zilgalvas sīlis (*Cyanocorax heilprini*)
	+ Zilmuguras sīlis (*Cyanocorax beecheii*)

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Crows, mudnesters & birds-of-paradise, 2020
2. ↑  Holloway, Joel Ellis (2003). Dictionary of Birds of the United States: Scientific and Common Names. Timber Press. p. 79. ISBN 978-0-88192-600-2.
3. ↑  Field Guide to the Songbirds of South America: The Passerines
**Cekulainie cīruļi** jeb **cekulcīruļi** (*Galerida*) ir cīruļu dzimtas (*Alaudidae*) putnu ģints, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas dziedātājputnu sugas. Ģints zinātniskais nosaukums atvasināts no latīņu valodas un latviski nozīmē "cepure" (*galerum*).

Kopīgās īpašības
----------------

Teklas cīrulis (*Galerida theklae*) Marokā
Cekulainie cīruļi sastopami Eirāzijā un Āfrikā. Tie apdzīvo mēreno joslu un pustuksnešu biomu. Visplašākais izplatības areāls no šīs grupas ir Teklas cīrulim (*Galerida theklae*), kurš sastopams, sākot ar Āfrikas austrumiem un beidzot ar Eiropas dienvidrietumiem.

Morfoloģiski to galvenā pazīme ir knābji, kuri šīs ģints cīruļiem ir salīdzinoši masīvi, kā arī to nāsis ir slēptas. Otra raksturīgā iezīme ir neliels cekuls uz galvas, kas devusi arī nosaukumu ģintij.

Latvijā
-------

Latvijā sastopama viena cekulaino cīruļu ģints suga — cekulainais cīrulis (*Galerida cristata*). Tas Latvijā ir rets ligzdotājs, apmēram 10—20 pāri, kuri visi novēroti Kurzemē gar jūras rietumkrastu (Liepājā, Papē un Pāvilostā). Putni, kas ligzdo, ir nometnieki un mēdz ziemot ligzdošanas vietās. Migrācijā cekulaino cīruli var novērot ļoti reti, galvenokārt pavasarī Kolkasragā, apmēram 1—2 īpatņi sezonā.

Sistemātika
-----------

Cekulainais cīrulis (*Galerida cristata*)
* **Cekulaino cīruļu ģints** (*Galerida*)
	+ Cekulainais cīrulis (*Galerida cristata*)
	+ Lielknābja cīrulis (*Galerida magnirostris*)
	+ Magriba cīrulis (*Galerida macrorhyncha*)
	+ Malabaras cīrulis (*Galerida malabarica*)
	+ Rudais cīrulis (*Galerida deva*)
	+ Saules cīrulis (*Galerida modesta*)
	+ Teklas cīrulis (*Galerida theklae*)

Atsauces
--------

1. ↑  World Bird List: Nicators, reedling & larks, 2020
2. ↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 169. ISBN 978-1-4081-2501-4.
3. 1 2 3 4  Larks (Family Alaudidae)[novecojusi saite]
4. ↑  «Latvijas daba: Cīruļu dzimta». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 21. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 1. aprīlī.
5. ↑  «Ornitofaunistika: Cekulainais cīrulis Galerida cristata». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 30. maijā. Skatīts: 2017. gada 22. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Putni dabā
* Xeno-Canto: Galerida genus
* The Free Social Encyclopedia: Galerida
**Branislavs Džuraševičs** (serbu: *Бранислав Ђурашевић*; dzimis 1957. gada 11. aprīlī) ir serbu šaha problēmists un bibliotekārs.

Biogrāfija
----------

Viņš ir dzimis 1957. gada Belgradā. Viņa tēvs bijis aktīvs šahists. 1983. gadā Branislavs absolvējis Belgradas Universitātes molekulārās bioloģijas un fizioloģijas fakultāti un ieguvis biologa specialitāti. Viņš dzīvo Belgradā un strādā par bibliotekāru kodolfizikas institūta.

Šaha kompozīcija
----------------

Dienvidslāvijas komandas sastāvā piedalījies piecos pasaules čempionātos (1988, 1989, 1990, 1993, 1998) šaha kompozīciju risināšanā. 2014. gadā Serbijas komandas sastāvā ieguvis bronzas medaļu 10. Eiropas šaha kompozīciju risināšanas čempionātā. No 2015. gada FIDE meistars šaha kompozīciju risināšanā.

Kopš 1971. gada publicējis apmēram 150 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Izstrādājis jaunu tēmu šaha kompozīcijā, kas tagad nosaukta viņa vārdā.

### Piemērs

**Branislavs Džuraševičs**  
 *Mat Plus*, 1994**Palīgmats 3 gājienos**  
4 risinājumi
**Uzdevuma risinājumi:**

**1.♗×h5 c8♘ 2.♔×g5 ♘d6 3.♔h6 ♘f7#**
**1.♕×d5 c8♕ 2.♕e4 ♕c4 3.e5 ♕f7#**
**1.e5 c8♖ 2.e4 ♖c7 3.e5 ♖f7**#
**1.♘f4 c8♗ 2.♔g6 ♗×e6 3.♗f5 ♗f7#**

Atsauces
--------

1. ↑  B. Džuraševiča profils vietnē *Chess Composers* (angliski)
2. ↑  «BRANISLAV DJURASEVIC. Šahovski problemista, bibliotekar». wordpress.com. Skatīts: 2017-04-02.
3. ↑  10. Eiropas čempionāta rezultāti
4. ↑  FIDE meistari šaha kompozīciju risināšanā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Branislava Džuraševiča šaha kompozīcijas vietnē PDB
**Latvijas Ornitoloģijas biedrība** (saīsināti **LOB**) ir 1985. gadā dibināta Latvijas putnu izpētes un aizsardzības sabiedriska organizācija. Biedrība apvieno vairākus simtus biedru, starp kuriem ir gan profesionāli ornitologi, gan amatieri putnu vērotāji, gan arī vienkārši dabas draugi. Biedru skaita ziņā šī ir lielākā dabas aizsardzības nevalstiskā organizācija Latvijā (2021. gadā biedru skaits pārsniedza 800). Organizāciju vada padome deviņu kopsapulces ievēlētu biedru sastāvā un prezidents (kopš 2020. gada — Antra Stīpniece), bet ikdienas darbu veic biedrības valde un darbinieki (valdes priekšsēdētājs — Viesturs Ķerus). Biedrības naudas līdzekļus veido projektu īstenošanai piesaistītais finansējums, ziedojumi un LOB biedru maksātās biedru naudas. Biedrības simbols ir Latvijas nacionālais putns baltā cielava, kas attēlots biedrības emblēmā.

Organizācijas galvenās darbības jomas ir savvaļas putnu izpēte un saglabāšana, kā arī sabiedrības izglītošana par putniem un dabas aizsardzību. Kopš 1987. gada Latvijas Ornitoloģijas biedrība izdod žurnālu "Putni dabā" (redaktors — Agnis Bušs). Kopš 1994. gada LOB Latvijā pārstāv starptautisko putnu aizsardzības organizāciju savienību *BirdLife International*, bet kopš 2001. gada ir pilntiesīgs tās partneris. Latvijā LOB aktīvi sadarbojas ar Latvijas Dabas fondu, kā arī citām sabiedriskajām un valsts organizācijām, kuru darbība ir saistīta ar putniem un dabas aizsardzību.

LOB veicina putnu vērošanas kā vaļasprieka veicināšanu, kas Latvijā kļūst aizvien izplatītāks. Katru gadu notiek vairāki ar putnu vērošanu saistīti pasākumi, kā ikgadējās putnu dienas, dažādas uzskaites un ekskursijas. Ik gadu notiek putnu vērošanas sacensības "Torņu cīņas", kur komandas sacenšas, lai diennakti ilgās sacensībās reģistrētu iespējami lielāku putnu sugu skaitu, veicot vērojumus no izlozē noteikta putnu vērošanas torņa. LOB bija pirmā organizācija, kas aizsāka Gada simbolu Latvijas dabā tradīciju — par pirmo Gada putnu Latvijā 1996. gadā kļuva grieze.

Latvijas Ornitoloģijas biedrības goda biedri ir Zigrīda Jansone (dzimusi 1937), Māris Strazds (1960; ilggadējs LOB direktors (1994—2002)), Pēteris Blūms (1938), Aivars Mednis (1938), Ieva Vilka (1932), Aivars Petriņš (1951), Māra Janaus (1954), Jānis Priednieks (1956), kā arī Jānis Vīksne (1936—2015; pirmais LOB prezidents), Kārlis Vilks (1900—1993), Egons Tauriņš (1907—1989), Georgs Lejiņš (1914—1994), Juris Lipsbergs (1939—2020).

### LOB prezidenti

* Jānis Vīksne (1985—2008)
* Otars Opermanis (2008—2012)
* Jānis Priednieks (2012—2020)
* Antra Stīpniece (kopš 2020)

Atsauces
--------

1. ↑  Par Latvijas Ornitoloģijas biedrību Archived 2010. gada 4. februārī, *Wayback Machine* vietnē. LOB.lv
2. ↑  Nedēļas nogalē diennakts garumā sacentīsies putnu vērošanā no torņiem Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. LOB.lv
3. ↑  No stāvkrasta līdz zebrzirneklim Diena

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Ornitoloģijas biedrības mājaslapa
* Žurnāla "Putni dabā" mājaslapa
**Kendlamasas salas** (angļu: *Candlemas Islands* — ‘Sveču dienas salas’) ir neapdzīvotu vulkānisku salu grupa Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojušās arhipelāga ziemeļrietumos, ģeogrāfiski dažkārt tiek pieskaitītas Traversē salām. Šekltona šaurums tās atdala no Sondersa salas dienvidos, bet Brauna šaurums — no Visokijas salas ziemeļos. Grupā ir divas salas: lielākā Kendlmasa austrumos un mazākā Vindikeišena rietumos, tās atdala ap 4 km platais Nelsona šaurums. Salas kalnainas, Kendlamasa lielākoties klāta ar pastāvīgu ledus un sniega segu. Kendlmasas ziemeļrietumos atrodas aktīvs vulkāns Lucifera kalns.

Salu grupu 1775. gada 2. februārī, Sveču dienā, atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija un nosauca tās par godu šai dienai. Vēlākās norvēģu un vācu ekspedīcijas ziņoja tikai par vienu salu un otrās salas eksistenci tikai 1930. gadā apstiprināja *Discovery Investigations* ekspedīcija, kas nostiprināja salām individuālos nosaukumus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Global Volcanism Program. Candlemas Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. decembrī. Skatīts: 2013. gada 19. decembrī.
2. ↑  «SGSSI Gazetteer. Candlemas Islands». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. decembrī. Skatīts: 2013. gada 19. decembrī.
**Serotīnija** ir augu sēklu izplatīšanās noteiktu vides signālu ietekmē. Daži no vides faktoriem serotīnijas gadījumā ir nekriscence, higriscence, soliscence, ksiriscence un piriscence. Plašāks termins ir bradisporodija, ar ko apzīmē sēklu izplatīšanos laika periodā neatkarīgi no tā, vai sēklu izplatīšanās notiek spontāni vai vides faktoru ietekmē.

Nekriscence — mātes auga vai zara bojāeja.

Higriscence — mitrums (lietus, plūdi).

Soliscence — paaugstināts saules siltums (temperatūra).

Ksiriscence — atmosfēras ietekmē augs sāk izžūt.

Piriscence — uguns/ugunsgrēks..

### Uguns izraisītā serotīnija

Uguns ir visizplatītākais, kā arī vislabāk izpētītais gadījums, un terminu 'serotīnija' visbiežāk lieto, lai apzīmētu piriscenci. Daži augi spēj reaģēt vairāk nekā uz vienu aktivizētāju, piemēram, *Pinus halepensis* čiekuri galvenokārt reaģē uz ugunsgrēku, bet arī uz ksiriscenci (atmosfēras apstākļiem). Arī *Banksia* augu sugas (sastopami galvenokārt Austrālijā) reaģē ugunsgrēka gadījumā, tomēr arī nekriscences gadījumā augs ļoti veiksmīgi izplata sēklas.

Piriscenci var uzskatīt kā veiksmīgu ekoloģisko adaptāciju tādās vietās, kur sausums un ugunsgrēki ir regulāri. Piemēram, Austrālijā serotīnija notiek vietās, kur ne tikai ir regulāri ugunsgrēki, bet ir oligotrofas augsnes un sezonāli sauss klimats. Tas izraisa milzīgu konkurenci uz barības vielām un mitrumu, kā rezultātā auga izdzīvošanas rādītāji ir zemi. Lai arī ugunsgrēks samazina konkurenci, pelni īslaicīgi palielina augsnēs barības vielu daudzumu, tādējādi pēc ugunsgrēka būtiski palielinās sēklu izdzīvošanas rādītāji. Turklāt sēklu dīgšana vienlaikus samazina iespēju, ka kāds no sējeņiem ies bojā.

No fizioloģijas viedokļa siltums pozitīvi ietekmē α-amilāzes aktivitāti, bet negatīvi proteāzes aktivitāti sēklās, kas galvenokārt ir novērots čiekuros serotīnijas gadījumā. Piemēram, parastās priedes (*Pinus sylvestris)* gadījumā proteāze mobilizē sēklu dīgļa proteīnu rezerves, bet amilāze cietes rezerves pārvēršas cukurā, kas agrīnā dīgšanas stadijā piegādā enerģiju. Tādējādi proteāzes un α-amilāzes darbības novērš tūlītēju sēklu dīgtspēju uzreiz pēc ugunsgrēka, veicinot sēklu izdzīvošanu.

Atsauces
--------

1. ↑  Ģederts Ieviņš. *Augu fizioloģija. Funkcijas un mijiedarbība ar vidi*. Rīga : Latvijas Universitātes akadēmiskais apgāds, 2016. 497–498. lpp. ISBN 9789934180910.
2. ↑  JFro. «An Alternative Form of Plant Seed Dispersal», 2010. Skatīts: 2018.
3. ↑  Goubitz S, Werger M.J.A. Ne’eman G. 2003. Germination response to fire-related factors of seeds from non-serotinous and serotinous cones. *Plant Ecology 169,195—204*.
4. ↑  Moya D. De las Heras J. Salvatore R. Valero E. Leone V. 2012. Fire intensity and serotiny: response of germination and enzymatic activity in seeds of *Pinus halepensis* Mill. from southern Italy. *Annals of Forest Science 70, 49-59.*
**Moldova** piedalījās  **2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs**, kas notika Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā, no 2012. gada 27. jūlija līdz 12. augustam. Moldovai šīs bija 5. vasaras olimpiskās spēles, kopš Padomju Savienības sabrukuma.

Moldova 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs piedalījās ar līdz šim mazāko sportistu delegāciju. Tajā bija 21 sportists (12 vīrieši un 9 sievietes), kuri startēja 9 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportistu, 9 sportisti, no Moldovas startēja vieglatlētikā. Šī bija jaunākā Moldovas olimpiskā delegācija, kāda ir piedalījusies olimpiskajās spēlēs: sportistu vidējais vecums bija 25 gadi. Maratona skrējējs Jaroslavs Musinšči, kurš startē kopš 2000. gada piedalījās olimpiskajām spēlēm, bija pieredzējušākais komandas pārstāvis (trešās vasaras olimpiskās spēles). 14 Moldovas sportistiem šī bija pirmās vasaras olimpiskās spēles. Komandas jaunākais pārstāvis bija 15 gadus vecais loka šāvējs Dans Olaru.

Moldova sākotnēji šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja divas bronzas medaļas. Medaļas bija izcīnījuši svarcēlāji Kristīna Iovu un Anatolijs Kiriku. Tomēr abiem sportistiem vēlāk tika medaļas atņemtas saistībā ar pozitīvajiem dopinga rezultātiem.

Moldovas karognesējs 2012. gada Londonas spēļu atklāšanas ceremonijā bija loka šāvējs Dans Olaru, bet noslēguma ceremonijā valsts karogu nesa vieglatlēte, vesera metēja Zalina Margijeva.

Dalībnieki
----------

### Sportistu sadalījums sporta veidiem

| Sporta veids | Vīrieši | Sievietes | Kopā |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bokss | 1 | — | 1 |
|  Cīņas sports | 1 | 1 | 2 |
|  Džudo | 2 | — | 2 |
|  Loka šaušana | 1 | — | 1 |
|  Peldēšana | 1 | 1 | 2 |
|  Riteņbraukšana | 1 | — | 1 |
|  Svarcelšana | 1 | 1 | 2 |
|  Šaušana | — | 1 | 1 |
|  Vieglatlētika | 4 | 5 | 9 |
| Kopā (9 sporta veidi) | 12 | 9 | 21 |

### Sportistu skaitījums

#### Vīrieši

* Danila Artiomovs ( Peldēšana)
* Vasili Belouss ( Bokss)
* Oļegs Berdoss ( Riteņbraukšana)
* Nikolajs Čebans ( Cīņas sports)
* Anatolijs Kiriku ( Svarcelšana)
* Jons Lučianovs ( Vieglatlētika)
* Sergejs Margijevs ( Vieglatlētika)
* Jaroslavs Musinšči ( Vieglatlētika)
* Dans Olaru ( Loka šaušana)
* Romāns Prodiuss ( Vieglatlētika)
* Ivans Remareņko ( Džudo)
* Serdžiu Toma ( Džudo)

#### Sievietes

* Natālija Čerkesa ( Vieglatlētika)
* Kristīna Iovu ( Svarcelšana)
* Tatjana Kiška ( Peldēšana)
* Oļesja Kožuhari ( Vieglatlētika)
* Marina Margijeva ( Vieglatlētika)
* Zalina Margijeva ( Vieglatlētika)
* Elena Popesku ( Vieglatlētika)
* Svetlana Sajenko ( Cīņas sports)
* Marina Zgurskaja ( Šaušana)

Ārējās saites
-------------

* Moldova at the 2012 London Summer Games

Veidne:Moldova olimpiskajās spēlēs
**Valmieras 2. vidusskola** ir vispārējās vidējās izglītības mācību iestāde Valmieras pilsētā. Tajā ietilpst arī Valmieras vakara (maiņu) vidusskola un Valmieras pirmsskolas izglītības grupas. Vakara (maiņu) vidusskola izglītības programmas veic gan galvenajā skolas ēkā Raiņa ielā 11, Valmierā, gan arī Valmieras cietumā (Dzirnavu ielā 32).

Izglītības programmas
---------------------

Vispārējās pirmsskolas izglītības programma (kods 01011111), Mazākumtautību vispārējās pirmsskolas izglītības programma (01011121), Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), Speciālās pamatizglītības mazākumtautību programmu izglītojamajiem ar mācīšanas traucējumiem (21015621), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021), Pamatizglītības 2. posma (7.-9. klase) programma (23011112), Pamatizglītības 2. posma (7.-9. klase) pedagoģiskās korekcijas programma (23011812), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011013), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011012).

Skolas vēsture
--------------

Valmieras I. pamatskolas ēka 1927. gadā.
1908. gadā tika atklāta **Valmieras sieviešu ģimnāzija** Rīgas ielā 42 (ēkas arhitekts Aleksejs Kīzelbašs, būvuzņēmējs Oto Baltiņš). No 1919. gada līdz 1947. gadam ēkā darbojās Valmieras pilsētas I pamatskola. Pēc Valmieras ieņemšanas Otrā pasaules kara laikā 1944. gada rudenī iekārtoja skolu Krāsotāju ielā 1, kurā mācības notika krievu valodā. 1948. gadā to pārveidoja par septiņgadīgo skolu un pārcēla uz bijušās Valmieras pilsētas I. pamatskolas ēku Rīgas ielā 42. 1950. gadā to pārveidoja par Valmieras 2. vidusskolu, 1989. gadā atklāja Valmieras 2. vidusskolas jauno ēku, uz kuru pārveidoja klases ar krievu mācību valodu arī no Valmieras 4. vidusskolas.

Atsauces
--------

1. ↑  Pašvērtējuma ziņojums 2018
2. ↑  Skolas vēstures lapas

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valmieras novada skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Mazsalacas vidusskola
* Rūjienas vidusskola
* Valmieras Valsts ģimnāzija
* Valmieras Pārgaujas Valsts ģimnāzija
* Valmieras 2. vidusskola
* Valmieras 5. vidusskola
* Valmieras Dizaina un mākslas vidusskola
* Valmieras Gaujas krasta vidusskola – attīstības centrs
* Valmieras Viestura vidusskola

 |
|  |
| Sākumskolas un pamatskolas | 
* Brenguļu sākumskola
* Burtnieku Ausekļa pamatskola
* J. Endzelīna Kauguru pamatskola
* Jura Neikena Dīkļu pamatskola
* Kocēnu pamatskola
* Matīšu pamatskola
* Rubenes pamatskola
* Strenču pamatskola
* Trikātas pamatskola
* Valmieras Pārgaujas sākumskola
* Valmieras sākumskola
* Privātā pamatskola "Zaļā skola"

 |

 |
***Magnetohydrodynamics*** ir Latvijas Universitātes Fizikas institūta izdots fizikas žurnāls, kas publicē zinātniskus rakstus par fundamentālām un lietišķām magnetohidrodinamikas problēmām nesaspiežamā vidē, tai skaitā magnētiskajos šķidrumos. Publikācijas aptver gan klasiskās, gan jaunās jomas magnētisko šķidrumu fizikā, termodinamikā, hidrodinamikā un elektrodinamikā. No 2010. gada žurnāla galvenais redaktors ir profesors Andrejs Cēbers.

Vēsture
-------

1965. gadā tika nodibināts Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas žurnāls *Магнитная Гидродинамика*, kurā publicēja pētījumus magnetohidrodinamikas jomā. Žurnāls tika izdots krievu valodā un savā nozarē bija vadošais Padomju Savienībā. Vēlāk žurnāls sāka iznākt divās valodās — krievu un angļu valodā. Kopš 2001. gada žurnāls tiek izdots tikai angļu valodā ar nosaukumu *Magnetohydrodynamics*.

Kopš 2007. gada žurnāls tiek indeksēts un ir iekļauts citēšanas indeksos *Science Citation Index Expanded* un *Journal Citation Reports*.

Atsauces
--------

1. ↑  «About the journal». LU Fizikas institūts.
2. ↑  «Latvijas Universitātes Fizikas institūts. Izdevējdarbība». ipul.lv.
3. ↑  «Magnetohydrodynamics». Genamics JournalSeek.
4. ↑  «News». LU Fizikas institūts.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne