recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Posiva Oy*** ir 1995. gadā dibināts Somijas kodolatkritumu apkalpošanas un noglabāšanas uzņēmums. Tā galvenais birojs atrodas Eurajoki.

*Posiva* īpašnieki ir Somijas divu atomelektrostaciju īpašnieki *Teollisuuden Voima* (60 % akciju) un *Fortum* meitas uzņēmums *Fortum Power & Heat Oy* (40 %).

Uzņēmums nodarbojas ar atomelektrostaciju izstrādāto kodolatkritumu noglabāšanas metožu pētniecību un izveidi. Šiem nolūkiem *Posiva* būvē pasaulē pirmo dziļo ģeoloģisko repozitoriju *ONKALO* Olkiluoto salā, netālu no Olkiluoto atomelektrostacijas. Kodolatkritumi tiks noglabāti dziļāk par 400 metriem. Būvdarbi sākās 2004. gadā. Noglabāšanu tur plānots sākt ap 2020. gadu. Glabātuvē tika noglabāti kodolatkritumi no Olkiluoto AES un Lovīsas AES.

2016. gada 14. jūnijā dibināts meitas uzņēmums *Posiva Solutions Oy*, kas sniegtu pakalpojumus kodolatkritumu jomā.

Atsauces
--------

1. ↑  Posiva's Owners

Ārējās saites
-------------

* *Posiva* tīmekļa vietne
**Ostins Ričards Pousts** (dzimis 1995. gada 4. jūlijā), profesionāli pazīstams kā ***Post Malone***, ir amerikāņu reperis, dziedātājs, dziesmu autors, ierakstu producents un ģitārists. Viņš pirmoreiz ieguva lielu atzinību 2015. gada februārī pēc debijas albuma *White Iverson* izlaišanas. 2015. gada augustā Malone nonāca ierakstu darījumā ar *Republic Records*, turpinot izdot *Congratulations* ar *Quavo* un *Rockstar* ar *21 Savage*, kas attiecīgi sasniedza astoto un pirmo vietu *ASV Billboard Hot 100*. 2016. gadā viņš izdeva savu debijas studijas albumu *Stoney"*, bet 2018. gadā — albumu *Beerbongs un Bentleys*.

Karjeras sākums
---------------

Ostins Ričards Posts dzimis 1995. gada 4. jūlijā Sirakjūsā, Ņujorkas štatā. Viņa vecāki bija tēvs Ričs Pousts un māte Džodija Pousta. Posta tēvs bija dīdžejs, tieši viņš dēlu iepazīstināja ar dažādiem mūzikas žanriem.

Kad Posts bija deviņus gadus vecs, viņš un viņa ģimene pārcēlās uz Grapevainu Teksasā.

Diskogrāfija
------------

**Studijas albumi**

* *Stoney* (2016)
* *Beerbongs un Bentleys* (2018)
* Hollywood's Bleeding (2019)
***Postmodern Jukebox***, kuru plaši pazīst arī ar akronīmu **PMJ**, ir muzikāls kolektīvs ar mainīgu sastāvu, ko 2011. gadā dibināja organizētājs un pianists Skots Bredlijs. PMJ ir pazīstams ar populārās mūsdienu mūzikas pārveidi dažādos *vintage* žanros, īpaši 20. gadsimta sākuma formās, piemēram, svingā un džezā. *Postmodern Jukebox* ir vairāk nekā 1,5 miljardu *YouTube* skatījumu un 5 miljoni abonentu.

Katru nedēļu *Postmodern Jukebox* laiž klajā jaunu video *YouTube* vietnē. Lai gan sākumā lielākā daļa video tika uzņemti Bredlija dzīvojamajā istabā, laika gaitā izpildījumi kļuva sarežģītāki. Grupa ir izpildījusi gan *Lady Gaga*, gan *The Strokes*, gan Keitijas Perijas un *White Stripes* dziesmas. Kopš grupas pirmsākumiem kā neliela draugu grupa, kas rada mūziku kādā Kvīnsas pagrabā, Ņujorkā, *Postmodern Jukebox* ir piedalījušies 70 dažādi izpildītāji un tā koncertējusi sešos kontinentos.

Atsauces
--------

1. ↑  «PostmodernJukebox». *YouTube* (latviešu). Skatīts: 2020-10-11.
2. ↑  Andrew Travers. «Vintage sounds, modern hits: Scott Bradlee's Postmodern Jukebox plays Aspen». The Aspen Times, 2015. gada 18. decembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 7. maijs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Postmodern Jukebox***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
**Marija Kutjaņina** (krievu: *Мария Юрьевна Кутянина*; dzimusi 2004. gada 3. jūnijā) ir Krievijas FIDE meistare šahā (2012).

Biogrāfija
----------

Tambovas apgabala šaha skolas audzēkne. 2016. gadā bijusi otrā Krievijas jauniešu šaha kausa izcīņā meitenēm U13 vecuma grupā, kā arī izcīnījusi trešo vietu Krievijas jauniešu šaha ātrspēles čempionātā meitenēm U13 vecuma grupā.

Pārstāvējusi Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2012. gadā, kad Prāgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U8 vecuma grupā. Par šo panākumu ieguvusi FIDE meistares (FM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Final cup of Russia-2016 G13[novecojusi saite]
2. ↑  Первенство России 2016 г. по блицу среди девочек до 13 лет
3. ↑  European Youth Chess Championship G8 Prague 2012 - Girls Under 8

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Masveida saindēšanās ar metanolu Krievijā** notika no 3. jūnija līdz 5. jūnijam 2023. gadā, vairāku Krievijas Federācijas reģionu iedzīvotājiem lietojot alkoholiskos dzērienus ar zīmolu "*Mister Sidr*", kuros bija bīstams metanola un etilbutirāta daudzums.

Saindēšanās rezultātā no 3. jūnija līdz 8. jūnijam miris 36 cilvēks, kopumā no saindēšanās cieta 106 cilvēki.

Dzēriena pagatavošanai ticis nozagts bīstams šķidrums no Iekšlietu ministrijas noliktavas. Šī šķidruma partija kopš 2012. gada glabājās Krievijas Iekšlietu ministrijas Ekonomikas un dienesta atbalsta centra noliktavā Samaras apgabalā pēc tam, kad tā tika konfiscēta vienas no pārbaudēm laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  «После употребления "Мистера Сидра" в четырех регионах России умерли 30 человек». *BBC News Русская служба* (krievu). Skatīts: 2023-06-09.
2. ↑  «Krievijā no policijas noliktavām nozog bīstamu šķidrumu, ko pievieno populāram dzērienam. Jau desmitiem mirušo». *LA.LV* (latviešu). Skatīts: 2023-06-09.

Ārējās saites
-------------
| Liberālisms |
| --- |
|  |
| 
Idejas |
| * Politiskā brīvība
* Negatīvā brīvība
* Cilvēktiesības
* Privātīpašums
* Tirgus ekonomika
* Kapitālisms
* Sabiedriskais līgums
* Nācija
* Vienlīdzība
 |
| 
Veidi |
| * Klasiskais liberālisms
* Sociālliberālisms
* Ekonomiskais liberālisms
* Neoliberālisms
* Nacionālais liberālisms
* Islāma liberālisms
* Liberālā demokrātija
* Vienlīdzība
 |
| 
Skatīt vēl |
| * Sociāldemokrātija
* Libertisms
 |
| * s
* d
* l
 |

**Preses brīvība** ir konstitucionālas garantijas plašsaziņas līdzekļu neatkarīgai darbībai attiecīgajā valstī. Tai ir būtiska nozīme demokrātijas veidošanā un pilsoniskās līdzdalības veicināšanā. 

Preses brīvība tiek interpretēta kā pilsoņu tiesības brīvi izveidot plašsaziņas līdzekli un izplatīt informāciju. Tā ir viena no senākajām konstitucionāli nostiprinātajām personas tiesībām un ir neatņemama informācijas brīvības sastāvdaļa. Pirmo reizi tā tika pasludināta Francijas Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarācijā 1789. gadā.

Demokrātiskās valstīs preses brīvība tiek uzskatīta par īpašu vārda brīvības gadījumu, un to regulē līdzīgs tiesību aktu kopums.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Preses brīvība***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85051711
* GND: 4047160-3
* BNF: cb119322475 (data)
* NDL: 00563328
* NKC: ph126309

 |

 |
Prespas ezers
**Prespas ezers** ir divi saldūdens ezeri Balkānos Albānijas, Grieķijas un Ziemeļmaķedonijas robežu krustpunktā. Visaugstāk novietotie tektoniskas izcelsmes ezeri Balkānos. Lielais Prespas ezers atrodas 150 m augstāk nekā 10 km attālais Ohridas ezers un pa pazemes tukšumiem kaļķakmens masīvā uz Ohridas ezeru notiek ūdens noplūde no Prespas ezera. Pieder pie planētas senākajiem ezeriem, ezera vecums pārsniedz 2 miljonus gadu. Pastāvēšanas laikā ezers vairākkārt ir bijis bez ūdens. Ezeros dzīvo daudz endēmu sugu. Endēmas ir arī 7 no 12 ezeros sastopamajām zivju sugām. Ezerus ielenc augsti kalni.

No 273 km² kopplatības 190 km² atrodas Ziemeļmaķedonijas Republikā, 84,8 km² — Grieķijā un 38,8 km² — Albānijā. Izšķir **Lielo Prespas ezeru** (273 km²; grieķu: *Μεγάλη Πρέσπα*, maķedoniešu: *Преспанско Езеро*, albāņu: *Liqeni i Prespes*), kas atrodas visu triju valstu robežās un **Mazo Prespas ezeru** (47,4 km²; grieķu: *Μικρή Πρέσπα*, albāņu: *Prespa e Vogël*), kas ir tikai Grieķijas (lielākā daļa) un Albānijas robežās.

Grieķijas pusē Prespas ezeru reģions bija ilgstoši mazapdzīvots, nedrošs reģions. Iekļūšanai bija nepieciešamas īpašas atļaujas. Grieķijas pilsoņu kara laikā šeit notika intensīvas kaujas un rezultātā daudzi vietējie iedzīvotāji reģionu pameta. 1970. gados reģionu sāka reklamēt kā tūrisma objektu

Reģionā ir daudz retas faunas un floras, ziemeļrietumu krastam piekļaujas Galičicas nacionālais parks (Ziemeļmaķedonijā), dienvidaustrumu — Prespas nacionālais parks (Grieķijā).
2018. gada 17. jūnijā Grieķijas pierobežas ciemā Psaradesā Maķedonijas Republikas un Grieķijas ārlietu ministri parakstīja Prespas vienošanos par Maķedonijas Republikas nosaukuma maiņu, un tā tika pārdēvēta par Ziemeļmaķedonijas Republiku.

Kultūras pieminekļi
-------------------

10. gadsimtā bulgāri uz Ajosahilas salas Mazajā Prespas ezerā (tagadējās Grieķijas teritorija) uzcēla cietoksni un Svētā Ahila baznīcu. Uz salas atrodas arī senākas būves. Savukārt Lielajā Prespas ezerā (Ziemeļmaķedonijas teritorijā) uz Golemgradas sala atrodas 14. gadsimtā celtā Svētā Pētera klostera drupas. Ezera Ziemeļmaķedonijas krastā, Kurbinovo ciemā, atrodas Svētā Jura baznīca, kurā ir izcilas 1191. gada freskas. Abu ezeru stāvkrastu klintīs ir vientuļnieku celles, kurām var piekļūt praktiski tikai alpīnisti.

Mazā Prespas ezera Albānijas krastā netālu no Treni ciemata atrodas alu apmetne un nocietinājumi, kā arī Trajāna laiku cietoksnis.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Prespas ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Prespas parka mājaslapa (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 239622119
* GND: 4359193-0
* NKC: ge759844

 |

 |
**Henriks Pogoreli** (poļu: *Henryk Pogorieły*; 1908. gads Varšava — 1943. gads Varšava) bija Polijas šahists.

Biogrāfija
----------

1928. gadā izcīnījis 4. vietu Varšavas pilsētas šaha čempionātā. 1929. gadā Krulevski Hutā kopā ar citiem Varšavas komandas dalībniekiem — Ābramu Blasu, Paulino Frīdmanu, Staņislavu Konu, Leonu Kremeru, Karolu Pilcu — uzvarējis pirmajā Polijas komandu šaha čempionātā.

1936. gadā ieņēmis 3. vietu Varšavas šaha turnīrā. Šajā pašā gadā Minhenē pārstāvējis Polijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē, kurā izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā un bronzas medaļu individuālajā vērtējumā. 1939. gadā dalījis 6.-7. vietu Varšavas šaha turnīrā un 5.-8. vietu Margates (Anglija) šaha festivāla blakusturnīrā.

Otrā pasaules kara laikā palicis nacistiskās Vācijas okupētajā Polijā un ticis ieslodzīts Varšavas geto. Gājis bojā 1943. gada pavasarī.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Polish Team Chess Championship :: Henryk Pogorieły
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Henryk Pogorieły

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par ģeopolitiku. Par tehnoloģiju skatīt rakstu Demilitarizēta zona (tīkla aizsardzība).
Korejas demilitarizētās zonas makets
**Demilitarizēta zona** (DMZ) ir apvidus, kurā saskaņā ar līgumu vai vienošanos starp valstīm, militārajiem spēkiem vai konkurējošām pusēm ir aizliegtas militārās struktūras, aktivitātes vai personāls. Demilitarizēta zona bieži izveidota gar saskares līniju vai robežu starp militārajiem spēkiem vai aliansēm; dažkārt tā veido *de facto* starptautisko robežu, kā 38. paralēle starp Ziemeļkoreju un Dienvidkoreju.

Dažkārt demilitarizētās zonas tiek uzskatītas par neitrālu teritoriju, jo nevienai no pusēm nav ļauts to kontrolēt.

Zināmākās no mūsdienu demilitarizētajām zonām ir:

* Antarktika (saskaņā ar Antarktikas līgumu),
* Kipra — demilitarizētā zona starp Kipras Republiku un Ziemeļkipru,
* Korejas demilitarizētā zona starp Ziemeļkoreju un Dienvidkoreju,
* Olande (saskaņā ar 1921. gada Olandes konvenciju),
* Sudāna — 10 km demilitarizētā zona starp Sudānu un Dienvidsudānu,
* Svalbāra (saskaņā ar 1920. gada Svalbāras līgumu).

Atsauces
--------

1. ↑  «Resolution 2032. Reports of the Secretary-General on the Sudan». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 7. augustā. Skatīts: 2019. gada 7. augustā.
Nezināma vērtība "longitude"Nezināma vērtība "latitude"

Izbraucot no Lubumbaši
**Lubumbaši** (*Lubumbashi*) ir pilsēta Kongo Demokrātiskās Republikas galējos dienvidos pie Zambijas robežas, valsts otrā lielākā pilsēta. Atrodas ap 1000 m virs jūras līmeņa.

Relatīvi pārticīgās Katangas provinces centrs. Liels vara ieguves centrs. Apkārtnē iegūst arī kobaltu, cinku un svinu.

Vēsture
-------

Pilsētu ar nosaukumu Elizabetvila 1910. gadā nodibināja beļģi, lai apgūtu apkārtnē esošās bagātīgās vara atradnes. 1941. gada decembrī vara raktuvēs notika streiki. 1954. gadā tika nodibināta universitāte. 1957. gadā Elizabetvilas iedzīvotāji nobalsoja par partiju, kura pieprasīja neatkarību no Beļģijas.

1960.-1963. gada Kongo Pilsoņu kara laikā Elizabetvila bija atšķēlušās neatkarīgās valsts - Katangas galvaspilsēta. Šeit 1960. gadā Moiss Čombe deklarēja Katangas neatkarību. Tomēr 1961. gada decembrī ANO karaspēks ieņēma Katangu un likvidēja valsts neatkarību.

Mobutu Sese Seko valdīšanas laikā 1972. gadā pilsētu pārsauca afrikāņu vārdā par Lubumbaši.

Pirmā Kongo kara laikā 1997. gada aprīlī Lubumbaši ieņēma Kongo Atbrīvošanas Demokrātisko Spēku alianses (*Alliance des Forces Démocratiques pour la Libération du Congo-Zaïre*) karaspēks un tā paša gada 17. maijā Lorāns Dezirē Kabila deklarēja sevi par Kongo DR prezidentu. No 1999. līdz 2003. gadam Lubumbaši atradās Kongo DR parlaments, kad tas atkal tika pārcelts uz Kinšasu.

Sadraudzības pilsētas
---------------------

Lubumbaši sadraudzības pilsētas ir:

* Valsts karogs: Beļģija Ljēža, Beļģija

Ārējās saites
-------------

* Historic map of the Belgian Congo including Lubumbashi
* GigaCatholic
* Lubumbashi population
* Market gardening in Lubumbashi Archived 2016. gada 23. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
* The Guardian:Human catastrophe in Katanga

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lubumbaši*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 158273209
* LCCN: n80061037
* GND: 4074353-6
* NKC: ge258343

 |

 |

1. ↑
Īslandes zirgi
**Tulle** (1898- 1954) ir vecākais oficiāli reģistrētais zirgs pasaulē. Tulle bija Īslandes šķirnes ķēve, kas dzīvoja Kopenhāgenas tuvumā Dānijā. 

1952. gadā tās saimnieks Andreass Larsens, kas tobrīd bija 81 gadu vecs, stāsta: "Tulle ir bijusi mans draugs jau 34 gadus, un tagad mēs svinam viņas 55 dzimšanas dienu. Tullei bija 21 gads, kad es viņu nopirku. Nākamos 28 gadus mēs strādājām kopā, Tulle vilka nelielus ratus no fermas uz fermu, lai savāktu no fermeriem olas. Kara laikā (2. pasaules karš) mēs pat vedām olas uz Kopenhāgenu, kas atrodas 25 jūdzes no mums. Tullei tobrīd bija 45 gadi! 

Viņa zināja visus ceļus un celiņus, un viņa zināja precīzi, cik ilgi mēs uzturēsimies katrā fermā. Ja es aizpļāpājos ar saimnieku ilgāk nekā bija nepieciešams nokārtot darījumu, viņa vienkārši nogūlās zemē, salaužot ratu ilksi. Tādā veidā viņa mani iemācīja būt ļoti precīzam. 

Pēc kara es Tullei pateicu, ka viņai vairāk nav jāstrādā. Tulle to uzreiz saprata. Pagājušajā gada (1951.) pavasarī es gribēju iejūgt Tulli ratos, lai no lauka aizvestu novāktos kartupeļus, jo mans dēls bija saslimis, bet Tulle neļāva sevi iejūgt, lai gan saprata, ko es no viņas vēlos. Es Tullei pārmetu, ka viņa ir pametusi vecu vīru nepatikšanās, bet viņa tikai grieza savu degunu prom uz citu pusi. Tā es pats iejūdzos ratos un sāku vilkt kartupeļus uz māju pusi. 

Es paspēju paspert tikai dažus pirmos soļus, kad liela galva iebāzās zem manas rokas: tā bija Tulle, kas sajutās vainīga par savu rupjību. Viņa labi zināja, ka es esmu par viņu vecāks un nevarīgāks, Tulle to vienmēr ir ņēmusi vērā. Viņa nekad negāja par mani ātrāk, viņa vienmēr bija pret mani iecietīga, izpalīdzīga un lēnprātīga.

Visi apkārtnes bērni viņu mīlēja, jo viņa bija ļoti draudzīga. Savos 55 gados Tulle nekad nav bijusi slima. Un viņa ir uzklausījusi visas manas raizes un pārdomas par dzīvi, kuras es izstāstīju, ceļojot no fermas uz fermu. Es viņai esmu izstāstījis daudz ko tādu, ko nevienam citam nekad neesmu teicis. Esmu sēdējis garas stundas viņai blakus stallī un ganībās, un apspriedies par dzīvi. Tas ir bijis tik brīnišķīgi būt ar Tulli kopā visus šos gadus.

Tulle ir svētījusi mūsu ģimeni un nekad nav to pievīlusi."

1954. gada 28. augustā Tulle nomira. Avīze "Berlingske Tidende" rakstīja: "Ir mirusi Tulle, pasaules vecākais zirgs. Skumjas par saimnieka nāvi salauza zirga sirdi. Dienā, kad pie viņas stallī neienāca vecais Andreass, Tulle nogūlās zemē un atteicās no ēdiena un dzēriena, kā arī atteicās celties kājās. Viņa vienkārši nolēma mirt."

Lai arī Tulle nebija slima, veterinārais ārsts ar injekciju iemidzināja veco zirgu, ļaujot viņai sekot savam saimniekam. Vairāki zinātniski institūti pieteicās uz zirga ķermeni, lai to pētītu, tomēr ģimene nolēma zirgu apglabāt fermas zemē.

Atsauces
--------

1. ↑  The Icelandic Mare

Ārējās saites
-------------

* Tulles foto
**Poso ezers** (indonēziešu: *Danau Poso*) ir ezers Indonēzijā, Sulavesi salā, Centrālās Sulavesi provincē. Trešais dziļākais un trešais lielākais Indonēzijas ezers. Tektoniskas izcelsmes ezers, atrodas lūzumā. No Poso ezera iztek Poso upe, kas ietek Moluku jūras Tomini līcī pie Poso pilsētas.

Ezerā divas endēmiskas zivju sugas — *Adrianichtys kruyti* un *Xenopoecilus poptae*. Ezerā atklātas arī citas endēmas sugas, tai skaitā 14 vēzīšu sugas, neparasta molusku sugas (*Posostrea*). Diemžēl izcilo ezera bioloģisko daudzveidību apdraud ievestās zivju sugas un iespējams, ka vietējās zivju sugas jau ir iznīkušas.

Ezera krastā esošajā Bančejas ciematā atrodas parks ar orhideju kolekciju. Poso ezera krasta džungļos joprojām sastopami anoa un babirusa. Ezera ūdens vienmēr ir ļoti dzidrs, krasti vietām stāvi, klāti ar mežu.

Skatīt arī
----------

* Pasaulē dziļākie ezeri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 241864125
* LCCN: sh00009675
* GND: 4560556-7

 |

 |
**Labiovelārs berzenis** ir skaņa, kas sastopama vairākās valodās. IPA šo skaņu apzīmē ar simbolu [w]. Šis ir viens no **puspatskaņiem**.[1]

Latviešu valodā
---------------

Latviešu valodā skaņa [v] zilbes beigās tiek "vokalizēta" vai nu kā [ʊ], piemēram, vārdā "Daugavpils" – [daʊɡaʊpils], vai, kā [u], vārdā "zivs" – [zius].[2] Vai arī – pozīcijās, kur tā nevar veidot diftongu – kā [w], piemēram, *blāvs* [blaːws] vai *tuvs* [tuws].

Atšķirība starp [u] un [w]
--------------------------

Atšķirību starp puspatskani [w] un patskani [u] var ilustrēt salīdzinot latviešu vārdu *skola* [skuɔla] un itāļu vārdu *scuola* [skwɔla] (Google Translate runas sintēze itāļu vārdam *scuola*)[novecojusi saite] – pirmajā gadījumā <o> ir diftongs [uɔ] bet otrajā gadījumā <uo> ir puspatskanis + patskanis [wɔ].

Atsauces
--------

1. ↑  «puspatskanis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 29. Oktobris. Skatīts: 2013. gada 25. novembris. Definīcija: Vokalizācijas rezultātā radies nezilbisks patskanis. Latviešu valodā, vokalizējoties līdzskaņiem. un . var rasties puspatskaņi [i] un [u], piemēram, klājs [klis], govs [guous].
2. ↑  Nicole Nau. *Latvian*. Lincom Europa, 1998. 66. lpp. ISBN 3-89586-228-2.
**Marija Anna Rita Ingerborga Zariņa** (1927‑2004) bija latviešu klavierskolotāja un diplomāte, Latvijas Republikas sūtniecības vadītāja Apvienotajā Karalistē pilnvarotās lietvedes (*chargé d'affaires*) statusā (1990—1992).

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1927. gada 30. septembrī Stokholmā Latvijas sūtņa Kārļa Zariņa un viņa sievas Henrietes, dzimušas Houperts, ģimenē. Dzīvoja Tallinā (1930-1931), Rīgā (1931-1933), no 1933. gada Londonā, kur mācījās Franču licejā, 1951. gadā beidza Britu Karalisko mūzikas koledžu.
No 1953. gada strādāja savas skolotājas Vinogradovas - Bīkas (*Vinogradova-Biek*) studijā par pedagoģi, vēlāk nodibināja privāto klavierspēles skolu. 
Līdztekus bija LNPL vicepriekšsēdētāja, vadīja LNPL Kultūras nozari (1962-1990), 1977. gadā organizēja Latviešu Dziesmu Eiropas latviešu 4. Dziesmu svētkus Londonas Albertholā, vadīja "Londonas Avīzes" apgādu (1980-1987).

1990. gada 27. augustā M. A. Zariņa kļuva par Latvijas sūtniecības Londonā vadītāju ar pilnvarotās lietvedes tiesībām, piedalījās Latvijas ārlietu dienesta darbinieku apspriedē 1991. gada aprīlī Vašingtonā un 1991. gada februāra konferencē Gretemā (Vācijā) sadarbības koordinēšanai starp Latvijas valsts un sabiedriskajām institūcijām, Latvijas sūtniecībām un PBLA. No 1992. gada novembra līdz 1993. gada novembrim viņa bija vēstniecības padomniece.

Mirusi 2004. gada 11. februārī Ragbi, Vorikšīras grāfistē.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis

Atsauces
--------

1. ↑  Marija Anna ZARIŅA[novecojusi saite]
2. ↑  Marie Anne Zarine thetimes.co.uk 2004. gada 26. februārī

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Pauls Reinhards**  |  **Latvijas Republikas sūtniecības vadītāja Apvienotajā Karalistē** 1990—1992 | Pēctecis: **Jānis Lūsis**  |
**Marija Helēna Kačiņska** (poļu: *Maria Helena Kaczyńska*, dzimusi 1942. gada 21. augustā, mirusi 2010. gada 10. aprīlī) bija poļu ekonomiste, Polijas 8. prezidenta Leha Kačiņska dzīvesbiedre.

Biogrāfija
----------

Dzimusi kā Marija Helēna Makieviča (poļu: *Maria Helena Mackiewicz*) Mahovas ciemā, netālu no Kobilkas, Lidijas un Česlava Makieviču ģimenē. Pamatskolu un vidusskolu apmeklēja Rabkazdrojā, Polijas dienvidos. Viņa studējusi transporta ekonomiku un starptautisko tirdzniecību Sopotā, tagadējā Gdaņskas Universitātē.

Marija Kačiņska un dzīvesbiedrs Lehs Kačiņskis.Pēc absolvēšanas strādājusi *Maritime* Institūtā Gdaņskā, kur 1976. gadā satikusi nākamo dzīvesbiedru vīru Lehu Kačiņski ar kuru apprecējās 1978. gadā. Laulātajam pārim ir kopīga meita Marta Kačiņska un divas mazmeitas. Neskaitot dzimto poļu valodu, Marija Kačiņska pārvaldījusi angļu, franču, spāņu un krievu valodas.

Nāve
----

Leha un Marijas Kačinsku bēru ceremonija Vāveles katedrālē, Krakovā
2010. gada 10. aprīlī plkst. 10.56 Marija Kačiņska un viņas dzīvesbiedrs, Polijas prezidents Lehs Kačiņskis gāja bojā neveiksmīgā lidmašīnas nosēšanās mēģinājumā Smoļenskas Ziemeļu lidlaukā — poļu Gaisa spēku lidmašīna *Tupolev Tu-154M* nolaišanās laikā aizskāra koku galotnes un ietriecās zemē. Visi lidmašīnā esošie 89 pasažieri un 7 cilvēku lielā apkalpe mira notikuma vietā.

Kačiņsku pāris devās pieminēt 70. gadadienu kopš Otrā pasaules kara laikā notikušā Katiņas slaktiņa.

2010. gada 18. aprīlī Marija Kačiņska tika apglabāta Vaveles katedrālē, Krakovā līdzās vīram.

Polijas pirmās lēdijas piemiņai Varšavā, Prezidenta Pils priekšā tiks iedēstīti divi tūkstoši dzeltenu tulpju, šo šķirni speciāli Kačiņska kundzei izveidojis kāds Holandes tulpju audzētājs.

Atsauces
--------

1. ↑  Lastly, ŻYCIE WARSZAWY Warsaw daily reports that two thousand "Maria Kaczyńska" tulips are about to flower in front of the Presidential Palace in Warsaw. The tulips are pale yellow, tall and long-lasting, and were launched by a breeder from Holland a year ago.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Marija Kačiņska*** |

* Marijas Kačiņskas pilna biogrāfija (angliski)
* Konspirācijas teorija un video par iespējamu pasūtījuma slepkavību.[novecojusi saite] (angliski)
* Katastrofas izmeklēšanas rezultāti (krieviski)
* Katastrofas vietas attēls no satelīta

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 302006934
* LCCN: no2014078182
* ISNI: 0000 0004 3495 6684
* GND: 1056921579

 |

 |
Kuģa masts
**Masts** ir vertikāla konstrukcija, ko nostiprina kuģa vai cita peldlīdzekļa diametrālajā plaknē un kas paredzēta buru piestiprināšanai, signalizācijas un sakaru ierīču, antenu, novērošanas posteņu u. c. novietošanai. Uz mūsdienu kravas kuģa mastus izmanto galvenokārt kravas ierīču montāžai, ārējo sakaru un signalizācijas ierīču izvietošanai. Ja uz kuģa ir trīs masti, tad priekšējo sauc par fokmastu, vidējo par grotmastu, bet pakaļējo par bezanmastu. Uz pašgājēju kuģiem parasti uzstāda mastus: priekšējo fokmastu un nedaudz no vidus nobīdītu uz kuģa pakaļgalu - grotmastu. Maziem kuģiem var būt tikai viens masts.

Pēc konstrukcijas visvienkāršākais ir parastais, atsevišķais masts (vienmasts) - pietiekoši liela diametra tērauda caurule, kura iet cauri virsējam klājam un tā pēdu piemetina pie augšējā klāja vai pie dubultā dibena seguma. Masta garuma palielināšanai tā galā uzstāda stengu - mazāka diametra tērauda cauruli. Labākai kravas bomju izvietošanai masta apakšējā daļā uzstāda šķērszāliņu, bet augšējā daļā - zāliņu, pie kura stiprina kravas bomja takelāžu.

Mastus pastiprina ar stāvošo takelāžu uz bortiem no masta - vantis, uz priekšgalu - štagas, bet uz pakaļgalu - bakštagas. Stengu no borta puses pastiprina ar stengvantīm. Uz kuģiem vienmasta vietā plaši pielieto kravas kolonnas, portālmastus, divbalstu mastus, divzaru mastus (V - veida masts, Štulkena masts).
**Mants Kvedaravičs** (lietuviešu: *Mantas Kvedaravičius*; 1976. gada 28. augusts — 2022. gada 2. aprīlis) bija lietuviešu filmu veidotājs, antropologs un arheologs.

Dzīve un karjera
----------------

Kvedaravičs ieguva doktora grādu sociālajā antropoloģijā Kembridžas Universitātē un bija asociētais profesors Viļņas Universitātē. Viņa promocijas darba tēma bija "Prombūtnes mezgli: nāve, sapņi un pazušana likuma robežās Čečenijas pretterorisma zonā" (Kembridžas Universitāte, 2012). Kara plosītā Čečenija, viena no Krievijas Federācijas republikām, bija arī viņa 2011. gada dokumentālās filmas *Barzakh* ("Limbo") darbības vieta. Viņa nākamā dokumentālā filma, kas tika publicēta 2016. gadā, koncentrējas uz Ukrainas ostas pilsētu Mariupoli, kas 2014.—2015. gadā bija pakļauta separātistu karaspēka uzbrukumiem. Kvedaravičs tika nogalināts 2022. gada 2. aprīlī Mariupoles aplenkumā Krievijas iebrukuma laikā Ukrainā. Viņam bija divi bērni.

2022. gada 5. jūnijā Kvedaravičam jau pēc nāves piešķīra Lietuvas nacionālo kinogodalgu "Zelta dzērve" par mūža ieguldījumu. Viņa pēdējā filma "Mariupolis 2" saņēma Eiropas Kino balvu kā 2022. gada labākā Eiropas dokumentālā filma.

Filmogrāfija
------------

### Dokumentālās filmas

* *Barzakh* (2011)
* *Mariupolis* (2016)
* *Mariupolis 2* (2022)

### Spēlfilma

* *Parthenon* (*Partenonas*) (2019)
* *Prologos* (2021)

Apbalvojumi
-----------

* *Barzakh*

*Amnesty International* balva, 2011. gada Berlīnes starptautiskais kinofestivāls
Labākā filma 2011. gada Belgradas dokumentālo un īsfilmu festivālā
Labākā dokumentālā filma, 2011. gada Lietuvas kino balva
*Amnesty International* balva, 2012. gada Starptautiskais Ļubļanas filmu festivāls
Lielā balva, 2011. gada Tallinas Melno nakšu filmu festivāls
Labākā Lietuvas debija 2011. gada Viļņas starptautiskajā filmu festivālā
* *Mariupolis*

Labākā dokumentālā filma, 2016. gada Lietuvas kino balva
Labākais režisors 2016. gada Viļņas starptautiskajā filmu festivālā
* *Mariupolis 2*, 2022. gada Eiropas Kino balva par labāko dokumentālo filmu

Atsauces
--------

1. ↑  «PhDs Awarded». *socanth.cam.ac.uk*. University of Cambridge | Department of Social Anthropology. 2017. gada 15. novembris. Skatīts: 2022. gada 3. aprīlis.
2. ↑  LETA. «Mariupolē nogalināts lietuviešu režisors». *delfi.lv* (latviešu), 2022-04-03. Skatīts: 2022-04-05.
3. ↑  «Lietuvas nacionālo kinogodalgu par mūža ieguldījumu piešķir Mariupolē nogalinātajam režisoram Mantam Kvedaravičam». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-06-08.
4. ↑  «Winners of the 35th European Film Awards». European Film Awards. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 15. decembrī. Skatīts: 2022. gada 11. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 102145304362378570609
* GND: 1081223170

 |

 |
Ammerezers
**Ammerezers** (vācu: *Ammersee* — 'Dzintara ezers') ir ezers Vācijas dienvidos, Bavārijā, dienvidrietumos no Minhenes. Vistālāk ziemeļos novietotais Priekšalpu ezers.

Ezers veidojies pēcleduslaikmeta periodā, tā ūdens apmaiņas periods ir 2,7 gadi. Ezera līmenis krītas — vēl rakstītos avotos minēts ievērojami lielāks ezers, nekā tas ir tagad. Ezera dienvidos esošā Švēdenes sala pamazām savienojas ar sauszemi.

Ezera ūdens kvalitāte ievērojami pasliktinājās līdz 1960. gadu beigām, kad tika uzsākta programma ezera vides kvalitātes uzlabošanai. Jau 1980. gadu vidū ezers kļuva no eitrofa par mezotrofu un ezera ūdenī var redzēt jau ap 2 metrus dziļi.

Populārs tūrisma objekts; šeit atpūšas pilsētnieki no Augsburgas un Minhenes. Izbraukumu kuģīšu satiksme.

Ezers atrodas seno ķeltu dzintara ceļā, kas veda uz Brennera pāreju, no kā arī cēlies ezera nosaukums.[*nepieciešama atsauce*]

1976. gadā Ammerezers tika iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ammerezers***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 240306954
* LCCN: sh85004526
* GND: 4001730-8

 |

 |
**Amonija karbonāts** ((NH4)2CO3) ir viens no amonija sāļiem — balta, kristāliska, higroskopiska viela ar amonjaka smaku. To var uzskatīt par amonija hidroksīda un ogļskābes sāli. Labi šķīst ūdenī, nešķīst spirtā, sērogleklī, šķidrā amonjakā.

Vēsture
-------

Senāk amonija karbonāts un hidrogēnkarbonāts tika iegūts ragu (tai skaitā briežu ragu), kaulu, ādu un citu keratīnu saturošu organisku materiālu sausajā destilācijā, tādēļ vēsturiski tiek saukts par brieža raga sāli. Destilācijas procesā izdalās amonjaks, CO2 un ūdens tvaiki, kas savā starpā reaģē. Asās amonjaka smakas dēļ šo vielu dēvēja arī par ožamo sāli.

Iegūšana
--------

Iegūst, oglekļa dioksīdam reaģējot ar amonjaka ūdens šķīdumu. Var iegūt arī, savā starpā reaģējot amonjakam, CO2 un ūdens tvaikiem (reakcijas produkts strauji jāatdzesē). 

Amonija karbonāts veidojas amonija sulfāta reakcijā ar kalcija karbonātu:

(NH4)2SO4 + CaCO3 → (NH4)2CO3 + CaSO4
Noteiktos apstākļos šī reakcija var noritēt pretējā virzienā.

Tehniskais amonija karbonāts jeb **brieža raga sāls** mēdz saturēt arī amonija hidrogēnkarbonātu NH4HCO3 un amonija karbaminātu NH4COONH2 (karbamināti jeb karbamāti ir karbamīnskābes NH2−COOH sāļi; karbamīnskābi var uzskatīt par ogļskābi, kurai viena −OH grupa aizvietota ar aminogrupu −NH2). Amonija karbaminātam reaģējot ar ūdeni, apgriezeniski veidojas amonija karbonāts:

NH4COONH2 + H2O ⇄ (NH4)2CO3
CO2 un NH3 ūdens šķīdumos var veidoties arī amonija seskvikarbonāts (NH4)2CO3·2NH4HCO3·H2O. Visas minētās vielas ir samērā līdzīgas pēc īpašībām un var tikt izmantotas vienādi.

Īpašības
--------

Amonija karbonāts ir visai nestabils kā cietā veidā, tā arī šķīdumā. Jau istabas temperatūrā lēnām atšķeļ amonjaku, veidojot amonija hidrogēnkarbonātu. Paaugstinātā temperatūrā ātri sadalās par amonjaku, ogļskābo gāzi un ūdeni:

(NH4)2CO3 → CO2 + 2NH3 + H2O
Ūdens šķīdumos hidrolizējas:

(NH4)2CO3 + H2O ⇄ NH4OH + NH4HCO3

Izmantošana
-----------

Tā kā amonija karbonāts jau pie 58 °C sadalās, veidojot lielu daudzumu gāzu, to, tāpat kā maizes raugu vai cepamo pulveri, pārtikas rūpniecībā izmanto kā mīklas
irdinātāju (pārtikas piedeva **E503**). Lieto arī kā vīna rūgšanas paātrinātāju.

Var izmantot amonija sulfāta iegūšanai no ģipša, kā arī par reaģentu citu amonija sāļu iegūšanai un rūpniecisko gāzu attīrīšanai no sērūdeņraža un sērorganiskajiem savienojumiem. Ar amonija karbonāta palīdzību var atdalīt magnija sāļus no kālija sāļiem, iegūstot tos no jūras ūdens (magnija karbonāts atšķirībā no kālija karbonāta ir mazšķīstošs). To lieto arī par ugunsdzēsības sastāvu komponentu.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Amonija karbonāts*** |

1. ↑  Справочник химика. Том II. Основные свойства неорганических и органических соединеный. Л."Химия", 1971, 27. lpp. (krieviski)
2. ↑  Merck's Warenlexikon Archived 2015. gada 21. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. (vāciski)
3. ↑  Г. Реми. Курс неорганической химии. Том I. Москва, Издательство иностранной литературы, 1963, 661. lpp. (krieviski)
4. ↑  Химическая энциклопедия. Том 1. М. "Советская энциклопедия", 1988, 153. lpp. (krieviski)
|  |  |
| --- | --- |
| IPA numurs | 115 |
| IPA burts | ɱ |
| IPA attēls | {{{imagesize}}} |
| HTML reģistrs | &#625; |
| Unikods | U+0271 |
| X-SAMPA | F |
| Kiršenbaums | M |
| **Skaņas paraugs** (palīdzība·info) |

Labiodentāls nazāls līdzskanis norvēģu valodas vārdā *komfyr* *(plīts)*.
**Labiodentāls nazāls līdzskanis** tiek lietots dažās runātajās valodās. IPA simbols šai skaņai ir ɱ, attiecīgais X-SAMPA simbols ir F. Reizēm IPA tiek lietots <m> ar dentālo diakritisko zīmi: [m̪]. 

Tiek izrunāts ļoti līdzīgi bilabiālajam nazālajam līdzskanim [m], tikai tā vietā, lai lūpas pieskartos viena otrai, apakšlūpa pieskaras augšzobiem. Lūpu un zobu pozīcija ir tāda pati, kā izrunājot pārējos labiodentālos līdzskaņus, kā [f] un [v].

Nav apstiprināts tas, ka labiodentālais nazālais līdzskanis kādā valodā pastāvētu kā atsevišķa fonēma. Tomēr tā ir bieži sastopama, jo ir universāls alofons /m/ (un reizēm /n/) pirms labiodentālajiem berzeņiem [f] un [v], kā angļu valodas vārdā *co**m**fort* vai krievu valodas vārdā *тра**м**вай*.

Iespējams, ka tādā pašā (alofona) funkcionalitātē **[ɱ]** sastopams latviešu valodā, bet nav apskatīts pieejamajos valodnieku darbos.[*nepieciešama atsauce*]

Raksturojums
------------

Labiodentāla nazāla līdzskaņa raksturojumi:

* Pēc artikulācijas veida tas ir slēdzenis; balss traktā tiek noslēgta gaisa plūsma.
* Pēc Artikulācijas vietas tas ir labiodentāls līdzskanis; tiek artikulēts ar apakšlūpu un augšzobiem.
* Pēc fonācijas tas ir balsīgs; artikulācijas laikā balss saites vibrē.
* Tas ir nazāls līdzskanis; gaiss plūst caur degunu.
* Tas ir centrāls līdzskanis; gaiss plūst pāri mēles vidum, nevis tās malām.
* Pēc gaisa plūsmas mehānisma tas ir ekspiratorisks; gaisa plūsma tiek virzīta uz āru ar plaušu palīdzību.

Pielietojums citās valodās
--------------------------

| Valoda | Ortogrāfija | IPA | Tulkojums |
| --- | --- | --- | --- |
| angļu | *sy**m**phony* | [ˈsɪɱfəni]  | simfonija |
| čehu | *tra**m**vaj* | [ˈtraɱvaj] | tramvajs |
| grieķu | έ**μ**βρυο | [ˈe̞ɱvrio̞]  | embrijs |
| gveno | [ɱwiː]  | balti mati |
| itāļu | *i**n**vece* | [iɱˈvetʃe]  | pretēji |
| kataloņu | *ca**n**vi* | [ˈkaɱvi] | mainīt |
| nīderlandiešu | *o**m**vale* | [ˈʔɔɱvɑlə]  | pārkrist |
| somu | *i**n**formaatio* | [ˈiɱfo̞rˌmɑːt̪io̞]  | informācija |
| spāņu | *i**n**fluencia* | [iɱˈflwe̞nsja] | ietekme |
| vācu | *U**n**fall* | [ˈʊɱfal] | negadījums |
| zviedru | *a**m**fibie* | [aɱˈfiːˌbjɛ] | amfībija |

Atveidošana latviešu valodā
---------------------------

Latviešu valodā tiek atveidots pēc alofona formas - ar "m" vai "n".
Labā krasta Ukrainas teritorija mūsdienu Ukrainas kartē
Dienvidu labā krasta Ukraina (gaiši zaļa) kā Osmaņu impērijas vasalis
**Labā krasta Ukraina** (ukraiņu: *Правобережна Україна*, krievu: *Правобережная Украина*, poļu: *Prawobrzeżna Ukraina*) ir vēsturisks novads mūsdienu Ukrainas teritorijā, Dņepras labajā (rietumu) krastā, kura teritorijā ietilpst mūsdienu Vinnicas, Žitomiras, Kirovohradas apgabali, kā arī Kijivas un Čerkasu apgabalu rietumu daļas. Sabrukuma (*Руїна*) periodā 17. gadsimta otrajā pusē tas tika politiski atdalīts no kreisā krasta.

Labā krasta Ukraina robežojas ar vēsturiskajiem Volīnijas un Podolijas novadiem rietumos, Moldāviju dienvidrietumos, Jedisanu un Zaporižju dienvidos, kreisā krasta Ukrainu austrumos un Poļesji ziemeļos.

Galvenās reģiona pilsētas ir Čerkasi, Kropivnicka, Bila Cerkva, Žitomira un Oleksandrija.

Vēsture
-------

Labā un kreisā krasta Ukrainas vēsture ir cieši saistīta ar Hmeļnicka sacelšanos 1648–1657. gados. Teritorija bija daļa no Vāsu dinastijas pārvaldītās Polijas—Lietuvas ūnijas līdz krievu-poļu karam, ko izraisīja Perejaslavas rada 1654. gadā, Hetmanātam kļūstot par Krievijas sabiedroto. Pēc 13 gadus ilga kara tā uzvarētāja, Krievijas cariste, 1667. gadā pēc Andrusovas pamiera anektēja kreisā krasta Ukrainu un Kijivas pilsētu.

Tikmēr labā krasta Ukraina palika Žečpospolitas sastāvā līdz Polijas dalīšanām 18. gadsimta beigās. Kā daļa no Polijas kroņa Mazpolijas provinces tā tika sadalīta divās vaivadijās: Kijivas un Braclavas. 1669. gadā hetmanis Petro Dorošenko atļāva labā krasta Ukrainu iekļaut Osmaņu impērijas sastāvā. Vistālāk uz dienvidiem esošajā labā krasta Ukrainas Podolijā 1672. gadā iebruka osmaņi.

Pēc kristiešu lielvaru uzvaras kaujā par Vīni 1683. gadā, ar 1699. gada Karlovicas līgumu, šīs zemes atdeva Žečpospolitai. 18. gadsimtā notika divas kazaku sacelšanās. 1793. gadā labā krasta Ukrainu anektēja Krievijas Impērija Polijas otrajā dalīšanā, padarot to par daļu no Mazkrievijas guberņas.

19. gadsimtā labā krasta Ukrainas iedzīvotāji pārsvarā bija ukraiņi, bet lielākā daļa zemes piederēja poļu vai polonizētajai ukraiņu muižniecībai. Daudzas pilsētas bija daļa no Nometinājuma joslas, un tajās dzīvoja ievērojams skaits ebreju, savukārt poļu valodā runājošā muižniecība pārsvarā bija Romas katoļi. Lielākā daļa zemnieku kļuva par grieķu katoļiem tikai 18. gadsimtā un pēc Polijas sadalīšanas lielākoties pārgāja pareizticībā. Labā krasta Ukraina tika sadalīta četrās guberņās: Kijivas, Volīnijas, Hersonas un Podolijas guberņās.

Atsauces
--------

1. ↑  «Wladyslaw IV Waza». *poczet.com*. 2008-12-11. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008-12-11. Skatīts: 2023-03-10.
2. ↑  Kołodziejczyk, Dariusz (2004). ""Introduction". The Ottoman Survey Register of Podolia (ca. 1681) Part I: Text, Translation, and Commentary.". *Harvard University Press*: 3. lpp.
3. ↑  Orest Subtelny. *Ukraine : a history*. Toronto ; Buffalo : University of Toronto Press, 2000. ISBN 978-0-8020-8390-6.
**Mantineja** (sengr. *Μαντίνεια*) pirms tam bija zināma kā **Antigonija** (sengr. *Ἀντιγόνεια*) bija sengrieķu pilsēta Arkādijā, Peloponēsas centrālajā daļā. Mūsdienās Mantinejas drupas atrodas netālu no Nestani ciema Tripoles apgabalā, Arkādijas nomē. Antīkajos laikos pie pilsētas ir notikušas vairākas kaujas, no kurām pazīstamākā ir Mantinejas kauja 362. gadā pr.Kr. starp spartiešiem un tēbiešiem, kuras gaitā gāja bojā pazīstamais Tēbu karavadonis Epaminonds.

Vēsture
-------

Mantineja radās saplūstot kopā vairākiem blakus esošiem ciemiem ap 500 gadu pr.Kr. Pilsētas aizgādnis skaitījās jūras dievs Poseidons. Šī bija liela pilsēta ar daudziem tempļiem, un sākotnēji tās nocietinājumi bija taisnstūra formā. Par Artemīdas Himnijas templi, kas atradās pilsētas ziemeļu daļā, minēja sengrieķu ģeogrāfs Pausānijs. Diotima, kas atstāja iespaidu uz Sokrātu, sākotnēji kalpoja tur par priesterieni. Netālu no pilsētas atradās Mantinejas dambis, viens no izcilākajiem seno tehnoloģiju paraugiem.

Pilsētas tuvumā 418. gadā pr.Kr. notika pirmā Mantinejas kauja, lielākā sauszemes kauja Peloponēsas karā. Spartai ar sabiedrotajiem pretī stājās Atēnas un tās sabiedrotie, kā arī pret spartiešiem sacēlušās pilsētas. Pēc Atēnu karavadoņa Lahesa bojāejas kauja beidzās ar atēniešu un to sabiedroto armijas sakāvi.

Mantineja bija Peloponēsas līgas loceklis, taču Peloponēsas kara laikā pārgāja Atēnu pusē. Pēc kara tā bija spiesta atgriezties Peloponēsas līgā. Vēlāk Sparta izmantoja Antalkidas miera līgumu (387. g.pr.Kr.) par ieganstu, lai sadalītu Mantineju to veidojošajos ciemos. Atbildot uz to mantinejieši izdzina spartiešus no savas pilsētas, taču tika sakauti pilsētas aplenkumā 385. gadā pr.Kr. kā rezultātā Mantineja tika sadalīta un izpostīta. Pēc spartiešu sakāves Korintas kara beigās Mantineja atkal kļuva par vienotu pilsētu. Nocietinājumi tajā laikā ieguva savu gandrīz apaļo formu, saglabājot dažas seno mūru daļas.

Otrā Mantinejas kauja, kas notika 362. gadā pr.Kr. izbeidza Tēbu hegemoniju Grieķijā. Šajā kaujā Atēnas un Sparta bija sabiedrotie. Tēbas izcīnīja uzvaru, taču to lielais karavadonis Epaminonds šajā kaujā gāja bojā.

Kleomenas kara gaitā maķedoniešu valdnieks Antigons III Dosons 223. gadā pr.Kr. ieņemot un izlaupot pilsētu, nodeva to ahajiešu pārvaldei, kuri to pārdēvēja par Antigoniju.

Romas imperators Adriāns atdeva pilsētai tās iepriekšējo nosaukumu. 130. gadā viņš apmeklēja Mantineju un uzcēla templi, savam favorītam Antinojam.

Pēc vairākiem gadu desmitiem, domājams, dažus gadus pirms 166. gada, Pausānijs apmeklēja Mantinejas apkārtni un aprakstīja tā laika drupas un pilsētas atliekas savā astotajā grāmatā "Hellādas apraksts".

Mantinejas marmorā, kas datējams ar 4. gadsimtu pr.Kr. un mūsdienās ir eksponēts Atēnu Nacionālajā arheoloģijas muzejā, ir attēlota mitoloģiska aina par Apollona un Marsija sacensību ar sengrieķu panduru, uz kuras spēlē uz klints sēdoša mūza.

Atsauces
--------

1. ↑  W. Hazlitt, The Classical Gazetteer, London 1851, p. 215
**Tiesību teorija** kā atsevišķa nozare radās 17. gadsimtā. 19. gadsimtā Vācijas universitātēs sāka pasniegt šo kursu ar nosaukumu *Tiesību zinātnes*. 
Latvijā tiesību teorijas kursu ar nosaukumu *Ievads tiesību zinātnē* uzsāka pasniegt ievērojamais jurists Augusts Lēbers (*August Loeber*) 1920. gadu sākumā.

Tiesību teorija jeb vispārīgā mācība par tiesībām pieder pie vispārteorētiskajām zinātnēm. Tā pēta tiesības kā vienotu sistēmu, skaidro kā tiesības radās, kā attīstījās, kā funkcionē šobrīd. Tā formulē tiesību pamatkategorijas, kas kalpo par bāzi, fundamentu citām juridiskajām zinātnēm. Tiesību teorija formulē juridiskos terminus, tā ieņem vadošo vietu tiesību zinātnes struktūrā.

Tiesību jēdziens
----------------

Vispāratzītā tiesību definīcija joprojām nav atrasta. Tiesības ir katras sabiedrības nepieciešama sastāvdaļa. Ne tikai tiesības nevar pastāvēt bez sabiedrības, arī sabiedrība nevar eksistēt bez tiesībām.

Struktūra
---------

Tiesību teorija iedalās divos pamatvirzienos pēc sabiedrības izpratnes **par tiesībām**:

1. pozitīviskā tiesību teorija (dominēja 19. gadsimtā);
2. dabiskā tiesību teorija (parādās 20. gadsimta sākumā kā kritika dogmatiskajām pozitīvajām tiesībām). Ejot laikam, mainās arī tiesiskā apziņa- priekšstati par tiesiskumu.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4126505-1
* HDS: 008935
* NKC: ph482835

 |

 |
**Nikolajs Stepanovs** (dzimis 1950. gada 6. februārī, miris 2015. gada 1. oktobrī) bija latviešu pedagogs un politiķis, ilggadējs Gulbenes rajona, pilsētas un novada pašvaldības vadītājs. Triju Zvaigžņu V šķiras ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Nikolajs Stepanovs dzimis 1950. gada 6. februārī, Aizkraukles rajona Neretas ciemā. Pabeidzis Neretas vidusskolu, 1965. gadā iestājies Mālpils celtniecības sovhoztehnikumā, bet mācības pametis. Pēc tam iestājās Daugavpils Pedagoģiskā institūta Fizikas un matemātikas fakultātē.

1975. gadā sāka strādāt Rēveļu astoņgadīgajā skolā, kur no 1975. līdz 1976. gadam bija skolas direktors. No 1984. gada uzsāka darbu Gulbenes rajona izpildkomitejā, iesākumā kā priekšsēdētāja vietnieks, bet pēc tam kā priekšsēdētājs. 1994. gadā ievēlēts par Gulbenes rajona padomes priekšsēdētāju, bet 1999. gada augustā kļuva par Gulbenes pilsētas domes priekšsēdētāju. 2009. gadā Nikolajs Stepanovs kļuva par Vidzemes plānošanas reģiona priekšsēdētāju.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «ŠAI RUDENĪ KOPĀ AR BALTAJIEM GULBENES GULBJIEM SAVU ZEMI IR ATSTĀJIS NIKOLAJS STEPANOVS». Latvijas Ordeņu brālība. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 24. martā. Skatīts: 2016. gada 29. decembrī.
2. 1 2  «Atvadās no Nikolaja Stepanova». LA.lv. Skatīts: 2016. gada 29. decembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 3547152502804310800000

 |

 |
**Nikolajs Skuja** (1913—2012) bija latviešu ārsts gastroenterologs, endoskopijas aizsācējs Latvijā. Rīgas Medicīnas institūta (RMI) profesors.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1913. gada 5. oktobrī Zālītes pagastā skolotāja Aleksandra Skujas un viņa sievas Olgas ģimenē. Mācījās Cēsu Valsts vidusskolā, studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē (1936). 1938. gadā apprecējās ar dzejnieci Veltu Tomu un 1941. gada martā tika pieņemts darbā Latvijas Universitātes 2. Iekšķīgo slimību katedrā. Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā universitātes vadība viņu nosūtīja apgūt moderno gastroskopiju uz Berlīnes Humbolta universitātes Charite klīniku pie profesora Heinca Kalka. 1944. gadā viņu iesauca Latviešu leģiona 19. divīzijā kā kara ārstu, un līdz pat kara beigām viņš strādāja Kurzemes cietokšņa Kuldīgas un Irlavas kara hospitāļos. Pēc kara beigām N. Skuja nokļuva tā sauktajā "filtrācijas nometnē" Tulā.

1946. gada vasarā Nikolaju Skuju atbrīvoja no apcietinājuma, un viņš drīkstēja atgriezties dzimtenē un strādāt par asistentu LU Medicīnas fakultātes Iekšķīgo slimību propedeitikas katedrā. 1953. gadā N. Skuja aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju "Funkcionālās un morfoloģiskās pārmaiņas pie divpadsmitpirkstu zarnas čūlas slimības", tomēr tikai 1959. gadā viņu 45 gadu vecumā ievēlēja par katedras docentu un norīkoja strādāt Rīgas pilsētas 1. slimnīcā. 1967. gadā viņš aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju "Hroniskā holecistīta patoģenēze un agrīnā diagnoze". 1968. gadā 
N. Skuju ievēlēja par Rīgas Medicīnas institūta Terapijas katedras profesoru un iecēla par P. Stradiņa klīniskās slimnīcas Gastroenteroloģijas un dietoloģijas centra (GEDC) vadītāju. 1988. gadā viņam piešķīra LPSR Nopelniem bagātā ārsta nosaukumu.
Līdz pat 81 gada vecumam 1995. gadā Nikolajs Skuja pildīja profesora darba pienākumus Latvijas Medicīnas akadēmijā, pēc tam kā emeritētais profesors turpināja piedalīties Stradiņa slimnīcas klīniskajā darbā līdz pat 2008. gadam, kas uzskatāms par savdabīgu rekordu Latvijas medicīnas vēsturē.

Miris 2012. gada 16. oktobrī Rīgā.

Darbi
-----

* "Hroniskas žults ceļu saslimšanas: patoģenēze un laboratoriska diagnostika" (1972),
* "Holangio–duodeno–pankreātiskās zonas slimības" (1981),
* "Aizkuņģa dziedzera slimības (1986),
* "Praktiskā gastroenteroloģija un hepatoloģija" (kopā ar Anatoliju Danilānu un Guntu Geldneri, 1999).

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas Gastroenterologu asociācijas goda prezidents (1989)
* Latvijas Zinātņu akadēmijas goda loceklis (1990),
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (1995),
* Kristapa Rudzīša balva (2001),
* Latvijas Ārstu biedrības goda biedrs (2003),
* Atzinības krusts, 2. šķira (2005),
* Latvijas Republikas Veselības ministrijas gada balva (2008).

Atsauces
--------

1. ↑  In memoriam Nikolajs Skuja Valdis Pīrāgs, "Zinātnes Vēstnesis" 2012. gada 29. oktobrī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305059331
* LNB: 000026522
* LCCN: n88213233
* ISNI: 0000 0004 1665 8202

 |

 |
**Nikolajs Stenons** jeb **Nīlss Stensens** (latīņu: *Nicolaus Stenonis*, dāņu: *Niels Stensen*; dzimis 1638. gada 1. janvārī, miris 1686. gada 5. decembrī) bija dāņu katoļu bīskaps un zinātnieks. 

Devis ieguldījumu anatomijā (muskuļu darbības izskaidrošana), paleontoloģijā (izvirzījis idejas par fosilijām), ģeoloģijā (modernās stratigrāfijas pamatlicējs), kristalogrāfijā. Pazīstamākais darbs *De solido intra solidum naturaliter contento dissertationis prodromus*, 1669.

Dzimis Kopenhāgenā un studēja medicīnu Kopenhāgenas universitātē. Turpmākās dzīves laikā uzturējies dažādās Eiropas pilsētās Nīderlandē, Francijā, Itālijā un Vācijā. Dzīvodams Itālijā, pievērsās katolismam, un sāka interesēties vairāk par teoloģiju, nekā zinātni. Aktīvs kontrreformācijas darbinieks Ziemeļvācijā. Miris Šverīnē. 1938. gadā sākts kanonizācijas process. 1988. gadā beatificēts. Stenona vārdā nosaukti krāteri uz Marsa un Mēness.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Stenons***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Par Stenonu (dāniski)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59109536
* LCCN: n79112317
* ISNI: 0000 0001 2134 8696
* GND: 118617737
* SELIBR: 198096
* SUDOC: 029198232
* BNF: cb12087481q (data)
* BIBSYS: 90175798
* NDL: 00985695
* NKC: nlk20000088115
* SBN identifikators CFIV019447 nav derīgs.
* BNE: XX4424956
* CiNii: DA05679399

 |

 |