recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Madagaskaras jakāns** (*Actophilornis albinucha*) ir viena no jakānu dzimtas (*Jacanidae*) bridējputnu sugām, kas pieder pie Āfrikas jakānu ģints (*Actophilornis*). Tas dzīvo tikai Madagaskarā. Āfrikas jakānu ģintī ir vēl viena jakānu suga — Āfrikas jakāns (*Actophilornis africana*).

Madagaskaras jakāns mājo stāvošu ūdeņu saldūdens ezeros vai purvos, un dīķos ar atbilstošu veģetāciju (augi ar peldošām lapām). Tas sastopams gandrīz visā salā, izņemot kalnos un tuksnesī.

Izskats un ieradumi
-------------------

Madagaskaras jakāna ķermenis ir kastaņbrūnā krāsā ar melniem spārnu galiem. Tās kakls un galva apakšdaļā ir melnā krāsā, bet to virspuse baltā. Kājas gaiši brūnas. Knābis ass, vidēji garš, gaiši zilā krāsā.

Madagaskaras jakānam ir garas kājas un kakls. Mātītes ir lielākas par tēviņiem. Kā visiem jakaniem arī Madagaskaras jakānam ir ļoti gari kāju pirksti, kas ļauj jakānam staigāt pa peldošo ūdensaugu lapām. Madagaskaras jakāns pamatā pārvietojas, tikai soļojot pa lapām, ļoti reti paceļoties gaisā. Tas ir arī labs peldētājs un nirējs. Jakāns var pārpeldēt brīvus ūdens klajumus no vienas lapu "salas" līdz nākamai. Madagaskaras jakāns pārtiek no kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ūdensaugu sēklām. Tas, pārvietojoties pa ūdensaugu lapām, uzlasa kukaiņus gan no augiem, gan ūdens virsmas.

Reprodukcija
------------

Mātītēm ir savas teritorijas un riesta laikā tās cenšas sapāroties ar pēc iespējas vairākiem tēviņiem. Tēviņš uz ūdens iekārto peldošu ligzdu, kurā mātīte iedēj 4 melni iesvītrotas, brūnas olas. Katras olas izskats ir nedaudz atšķirīgs. Pērēšanas rūpes uzņemas tēviņš, kā arī viņš aizsargā ligzdu no ienaidniekiem. Ja ligzda sāk grimt un olām draud briesmas, tēviņš tās paņem zem spārniem un pārnes uz jaunu, drošāku vietu. Kamēr tēviņš perē olas, mātīte dodas pie nākamā tēviņa. Rūpes par cāļu audzināšanu mātītes neuzņemas.

Drīz pēc izšķilšanās jakānu cāļi var sākt skriet. Tēvs tos audzina un apmāca, kā atrast kukaiņus, gliemjus, tārpus, mazus krabīšus un zivis, kā arī augu sēklas. Cāļi paliek kopā ar tēvu 40—70 dienas. Ja mazajiem draud briesmas, tēvs tos paslēpj zem saviem spārniem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Madagascar Jacana (Actophilornis albinucha) | the Internet Bird Collection». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 13. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 15. aprīlī.
2. 1 2 3  «San Diego Zoo's Animal Bytes: Jacana». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 8. februārī. Skatīts: 2009. gada 15. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Madagaskaras jakāna foto 1
* Madagaskaras jakāna foto 2
* Madagascar Jacana Actophilornis albinucha Archived 2009. gada 4. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Madara Gruntmane** (dzimusi 1981. gada 14. septembrī Liepājā) ir latviešu dzejniece un kultūras pasākumu producente.

M. Gruntmane uzaugusi Liepājā, mācījusies Liepājas Emīla Melngaiļa mūzikas vidusskolā. Absolvējusi Baltijas Starptautisko akadēmiju. Kopš 2010. gada vada kultūras projektu producēšanas radošo apvienību "I Did It". 2021. gadā iestājusies Latvijas Mākslas akadēmijas maģistra studiju programmā "Post".

Literāras publikācijas kopš 2015. gada. Izdoti divi dzejoļu krājumi. Krājums "Narkozes" nominēts Literatūras gada balvai nominācijā "Labākā debija", balvas pasniegšanas ceremonijā tas saņēma portāla "Delfi" lasītāju balvu.

2018. gadā izdots otrs dzejoļu krājums "Dzērājmeitiņa". 

2022. gadā izdots trešais dzejoļu krājums "Aizmīlestība". 2023. gada februārī grāmata iekļauta Literatūras gada balvas garajā sarakstā.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzeja

* *Narkozes*. Rīga: Neputns, 2015.
* *Dzērājmeitiņa*. Rīga: Neputns, 2018.
* *Aizmīlestība.* Rīga: Neputns, 2022.

### Dzeja citās valodās

* *Narcoses*. Trans. Marta Ziemelis. Cardigan: Parthian Books, 2018.

Atsauces
--------

1. ↑  Literatūra — Personas — Madara Gruntmane
2. ↑  «LALIGABA - Narkozes». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 12. novembrī. Skatīts: 2019. gada 12. novembrī.
3. ↑  LALIGABA 2023
Šis raksts ir par mākslinieku Kārli Zemdegu, īstajā vārdā Kārli Baumani. Par citām jēdziena **Kārlis Baumanis** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kārlis Zemdega** (līdz 1935. gadam — **Kārlis Baumanis**, dzimis 1894. gada 7. aprīlī Cīravas pagastā, miris 1963. gada 9. novembrī Rīgā) bija latviešu tēlnieks.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Cīravas pagasta „Gaiļos" lauksaimnieku Jāņa un Annas Baumaņu ģimenē, vienpadsmitais no četrpadsmit bērniem. Skolas gaitas sāka Cīravas pagastskolā, tad mācījās Dunalkas pamatskolā. Mācību laikā radusies nopietna interese par zīmēšanu. Beidzis Aizputes pilsētas skolu. Bērnībā saslima ar kaulu tuberkulozi, pēc ārstēšanas Kēnigsbergā kļuva par invalīdu.

Zemdega mācījās Blūma zīmēšanas skolā Rīgā, pēc tam — Mākslas akadēmijā (gan tēlniecību, gan glezniecību). 1927. gadā viņš ar darbu „Jēkaba cīņa ar eņģeli" beidza Tēlniecības meistardarbnīcu Konstantīna Rončevska vadībā. Paralēli laikā no 1921. līdz 1935. gadam studēja filosofiju Latvijas Universitātē. Tā kā viņa ģimene pārdzīvoja ilgstošu materiālo grūtību laiku, Kārlim bija pašam jāpelna nauda studijām, strādājot par ierēdni un zīmēšanas skolotāju. Strādājis par pedagogu Mākslas akadēmijā — Tēlniecības meistardarbnīcas vadītājs (1940—1941), profesors (1947—1962) un paralēli strādājis pie pasūtījumiem.

Zemdega veidojis Raiņa kapa pieminekli, Raiņa kapos, Rīgā (1935), Raiņa pieminekļa Rīgā, Esplanādē, meta autors (materiālā īstenojuši tēlnieki Laimonis Blumbergs un Aivars Gulbis 1965. gadā), vairākus piemiņas monumentus Pirmajā pasaules karā kritušajiem un Brīvības cīņu upuriem — piemēram, Raunas Brīvības piemineklis „Koklētāja" (1933), „Tālavas taurētājs" Rūjienā (1937), Dobeles atbrīvošanas piemineklis (1939), „Koklētājs" Talsos (pēc Kārļa Zemdegas ieceres veidojis Vilnis Titāns 1996. gadā). Piemineklis „Sējējs" Rūjienā veltīts kādreizējam Latvijas Ministru prezidentam Arturam Alberingam (1876—1934). Viņš pārsvarā darinājis monumentālus darbus, bet viņa daiļradē ir arī vairāki nozīmīgi portreti un figurāli darbi.

Kārlim Zemdegam ir dēls Klāvs un meita Māra Zemdega (1935), aktrise.

Cīravas pagastā bijušo „Gaiļu" mājvietā, kur tēlnieks dzimis, uzstādīts piemiņas akmens.

Atsauces
--------

1. ↑  Vija Gune. *Gribu lielus gaišzilus spārnus: versija par Kārli Zemdegu*. Rīga : Zvaigzne ABC, 1995. ISBN 978-5405-01-545-3.

Ārējās saites
-------------

* Raiņa kapa piemineklis
* „Tālavas taurētājs" Rūjienā
* „Sējējs" Rūjienā
* „Koklētājs" Talsos
* Raunas Brīvības piemineklis „Koklētāja"
* Dobeles Atbrīvošanas piemineklis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 15577116
* LNB: 000051906
* LCCN: n97103249
* ISNI: 0000 0000 6675 3305
* GND: 119300184
* ULAN: 500121472

 |

 |
Kārlis fon Plēve uniformā.
Majors Kārlis fon Plēve kara veterānu savienības (*Kyffhäuserbund*) parādē Širvintā Austrumprūsijā (pirms 1930).
**Kārlis Gustavs fon Plēve** (1877—1958) bija Austrumprūsijas muižnieks, virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Vadīja vācu uzbrukumu Liepājai Latvijas brīvības cīņu laikā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1877. gada 30. jūnijā Klaipēdā (tolaik Mēmelē) Austrumprūsijas muižnieka un sabiedriskā darbinieka Kārļa Ludviga fon Plēves un viņa sievas Sofijas, dzimušas fon Gosleres, ģimenē. 1894. gadā viņš iestājās 3. aizsargu pulkā, 1895. gadā ieguva leitnanta pakāpi, bet 1899. gadā atvaļinājās no dienesta un sāka strādāt lauksaimniecībā. 1905. gada 18. novembrī salaulājās ar Bertu fon Alt-Štuterheimu.
1909. gadā mantoja Dvarišķu dzimtmuižu pie Vācijas-Lietuvas robežas. No 1913. gada Kārli fon Plēvi ievēlēja par Prūsijas parlamenta deputātu.

Sākoties Pirmajam pasaules karam, Plēvi iecēla par 2. gvardes rezerves pulkā rotas komandieri. No 1916. gada 1. oktobra viņš bija bataljona komandieris un divus mēnešus vēlāk pulka komandieris. Pēc Novembra revolūcijas 1918. gada decembrī Austrumprūsijā ģenerāļa fon der Golca pakļautībā izveidoja 1. Gvardes Rezerves divīzijas 2. Gvardes Rezerves pulku, kas bija paredzēts robežapsardzības funkcijām pie Polijas, Lietuvas un Latvijas robežas. Vēlāk viņa pulks ietilpa Rīdigera fon der Golca vadītajā vācu karaspēka kontingentā kā Plēves grupa (*Freikorps Plehwe*).
1919. gada 25. augustā Plēve uzņēmās komandēt arī brīvprātīgo un algotņu vienību Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas sastāvā.

1919. gada 4. un 14. novembrī ap 3000 karavīru lielā Plēves grupa nespēja ieņemt Liepājas fortus un atkāpās Durbes—Gaviezes virzienā.

Pēc militārajām neveiksmēm un sievas nāves 1920. gadā Plēve atvaļinājās no militārā dienesta, 1922. gadā otro reizi apprecējās un saimniekoja savā dzimtmuižā, darbojās Austrumprūsijas provinces landtāgā un Kara veterānu savienībā (*Kyffhäuserbund*). 
1936. gadā viņu paaugstināja par rezerves pulkvežleitnantu, 1939. gadā par rezerves pulkvedi.

Otrā pasaules kara laikā viņš 1941. gada 26. februārī atteicās no saviem zemes īpašumiem un 1944. gada jūlijā devās bēgļu gaitās Vācijas rietumu daļu, kur miris 1958. gada 27. martā Espelkampā (*Espelkamp-Mittwald*).

Apbalvojumi
-----------

1. Dzelzs krusts (1914) 2. un 1. šķira
2. Hohencollerna ordeņa bruņinieka krusts ar zobeniem
3. *Pour le Merite* 1918. gada 21. aprīlī

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas brīvības cīņas 1918.—1920.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 21. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 12. septembrī. Archived 2019. gada 21. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kārlis fon Plēve***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 30735168
* ISNI: 0000 0000 2277 9909
* GND: 133696766

 |

 |
**Polārā stacija «Ostrovgenrieti»** (krievu: *Полярная станция «Остров Генриетты»*) ir slēgta PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāga Delonga salu grupā, Henrietas sala ziemeļrietumu piekrastē. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1937. gada augustā Rūdolfa Samoiloviča vadītās ledlauža *Sadko* ekspedīcijas laikā. Par stacijas vietu tika izvēlēta vienīgā iespējamā vieta, kur bija iespējams piestāt krastā — salas ziemeļrietumos pie nokarena ledāja. Kravas nācās pārvietot 36 metrus augstāk uz būvniecības vietu. 5. septembrī stacijas būvniecība bija pabeigta, par pirmo stacijas priekšnieku norīkoja L. Muhanovu.

Nākamās maiņas laikā, kas ilga divus termiņus viena vietā, 1940. gada jūnijā stacijas hidrometeorologam Katalovam notika nervu sabrukums. Ar cirvi savainojis divus darbiniekus, Katalovs ieslēdzās stacijas noliktavā un apšaudīja no karabīnes galveno stacijas ēku. Pārējiem atšaudoties, Katalovs tika nogalināts. Nākamajā dienā personāls tika evakuēts ar lidmašīnu, bet stacija iekonservēta.

1951. gada aprīlī no vairāk kā 700 km attālās Četirjohstolbovijas polārstacijas Kolimas līcī hidroloģisko mērījumu laikā uz ledus gabala jūrā tika aiznesti trīs polārstacijas darbinieki ar suņu pajūgu. Pēc divu mēnešu ilga dreifa ledus gabals sasniedza Henrietas salu, kur šie cilvēki patvērās bijušās polārstacijas telpās, kur bija atstāts kurināmais un pārtika. Divas reizes salu pārlidoja lidmašīnas, nometot kravu, kas diemžēl nenonāca izdzīvojušo rīcībā. 1952. gada aprīlī izdzīvojušie pameta salu un pa ledu devās kontinenta virzienā. Ceļā izcēlās vētra un ledus gabalu, uz kā viņi tobrīd atradās, atkal aiznesa jūrā. 23. jūlijā viņus pamanīja un izglāba zvejas kuģis.

1954. gada maijā stacijas darbība tika atjaunota, bet 1956. gada jūnijā tā slēgta.

Atsauces
--------

1. ↑  Полярная Почта. Генриетты, остров
2. ↑  «Белые пятна Арктики». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 21. februārī. Skatīts: 2021. gada 19. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Кузнецов А.И. Полярный дневник
**Ļahova salas** (krievu: *Ляховские острова*, jakutu: *Ляхов арыылара*) ir neapdzīvotu salu grupa Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Jaunsibīrijas salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

Ģeogrāfija
----------

Salas stiepjas 280 km garumā rietumu—austrumu virzienā. Rietumos to krastus apskalo Laptevu jūra, austrumos — Austrumsibīrijas jūra. Dienvidos Dmitrija Lapteva šaurums tās atdala no Āzijas krasta, bet Saņņikova šaurums ziemeļos — no Anžū salām. Salu grupā ietilpst trīs galvenās salas — Lielā Ļahova sala, Mazā Ļahova sala, Stolbovoja, kā arī divas mazas saliņas — Zatopļajemija un Jaja. Salas veido galvenokārt irdeni mūžīgā sasaluma ieži un fosilais ledus. Pamatieži galvenokārt kaļķakmens un slāneklis ar granīta intrūzijām. Salu krasti pakļauti intensīvam termoabrāzijas procesam. Līdz 20 gadsimta vidum Ļahova salās bija vēl divas nelielas salas rietumos no Stolbovojas — Semjonova sala (pēdējoreiz novērota 1952. gadā) un Vasiļjeva sala (pēdējoreiz novērota 1930. gadu vidū). Šo salu vietā mūsdienās plaši sēkļi. 2013. gadā Vasiļjeva salas vietā atklāta jauna 0,04 km² liela Jajas sala. Salu reljefs līdzens, augstākais kalns ir Emijtass Lielajā Ļahova salā. Daudz gravu un termokarsta ezeru. Krastu nogāzēs, ko veido fosilo ledu sedzoša smilts un māla augsne, bieži tiek atrastas seno dzīvnieku (mamutu, degunradžu, zirgu) un augu paliekas. Salās valda arktiskais klimats, no novembra līdz aprīlim atkušņu nav, sniega sega 9 mēnešus gadā.

Vēsture
-------

Pirmie ziņas par salu eksistenci 1712. gadā izplatīja kazaki Jakovs Permjakovs un Merkurijs Vagins, kuri izkāpa krastā Lielajā Ļahova salā. 1761. gadā salas redzējis arī Sibīrijas tirgotāji Ņikita Šalaurovs un Ivans Bahovs, atzīmēja to dienvidu krastu kartē un atklāja salās bagātīgus mamutu kaulu krājumus.

Neskatoties uz to, par salu pirmatklājēju tiek uzskatīts tirgonis Ivans Ļahovs, kurš, sekojot ziemeļbriežu baram, šķērsoja jūras šaurumu un nonāca salās. Tur viņš atrada bagātīgus mamutu kaulu un polārlapsu krājumus un ziņoja par savu atklājumu uz Pēterburgu. Jekaterina II pavēlēja salas nosaukt Ļahova vārdā un piešķīra viņam monopoltiesības uz resursu ieguvi tajās.

1928. gadā Lielās Ļahova salas dienvidaustrumu krastā ierīkota Misšalaurovas polārstacija, 1934. gadā salas rietumu galā — Miskigiļahas polārstacija, bet 1943. gadā Stolbovojas salā — Stolbovojas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ļahova salas». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 441. lpp.
2. ↑  КАРТОГРАФО-ГИДРОГРАФИЧЕСКАЯ ИНТЕРПРЕТАЦИЯ ИСЧЕЗНОВЕНИЯ В МОРЕ ЛАПТЕВЫХ ОСТРОВОВ СЕМЕНОВСКОГО И ВАСИЛЬЕВСКОГО
3. ↑  Определение "Ляховские острова" в Большой Советской Энциклопедии

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ļahova salas***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Они первыми ступили на Яя
* Кто открыл Новосибирские острова?
Oskars Freivirts-Licovs (1912).
**Oskars Freivirts-Licovs** (vācu: *Oskar Freiwirth-Lützow*, 1862—1925) bija vācu mākslinieks, kurš bērnību pavadīja Rīgā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1862. gada 12. maijā Maskavā inženiera Vilhelma Licova un viņa sievas Karolīnas, dzimušas Kunkelas, ģimenē.
Pēc vecāku šķiršanās viņa māte apprecējās ar Rīgas vagonbūves fabrikas Fēnikss ģenerāldirektoru Oskaru Freivirtu, kurš zēnu adoptēja. Mācījās Rīgas ģimnāzijā, jau 16 gadu vecumā tapa viņa gleznas „Edinburg bei Riga" ("Dzintari") un „Großglockner" (Grosglokners).
1879. gadā viņš sāka studēt dabaszinātnes Bonnas universitātē, bet drīz vien tās pameta un apguva gleznotāja progesiju Diseldorfas Mākslas akadēmijā (1880—1882).
1887. gadā Tbilisi apprecējās ar Mariju fon Radi (*Radde*).

Dzīvoja Minhenē, 1890. gadā viņš nosūtīja uz Pēterburgas pavasara izstādi gleznu "Dārgais viesis no tālienes" (krievu: *Милый гость издалека*), ko nopirka lielkņazs Aleksandrs Mihailovičs. Vēlāk arī ķeizars Nikolajs II nopirka viņa gleznu "Pie alķīmiķa" (*У алхимика*) un 1901. gadā "Alķīmiķis ar studentiem". Viņu uzņēma Pēterburgas mākslinieku biedrībā. 1909. gadā viņš mākslas izstādē Minhenes *Glaspalast* saņēma otro zelta medaļu par gleznu "Krustmāte" (*Die Gevatterin*).
Viņš kļuva par Minhenes mākslinieku apvienības pirmo priekšsēdi.

1913. gadā Freivirts-Licovs pārcēlās uz Faulenbahu netālu no Fīsenes (*Füssen*) Bavārijas dienvidos un nomira tur 1925. gada 3. maijā.

Galerija
--------

* Freivirta villas parks DzintarosFreivirta villas parks Dzintaros
* Gleznotājs Dzintaru pludmalēGleznotājs Dzintaru pludmalē
* "Lasošais aristokrāts" (1889)"Lasošais aristokrāts" (1889)
* Vasko da GamaVasko da Gama
* "Dārgais viesis no tālienes" (no Krievijas vēstures)"Dārgais viesis no tālienes" (no Krievijas vēstures)
* "Sieviete pie galda""Sieviete pie galda"
* "Krustmāte" (1909)"Krustmāte" (1909)

Atsauces
--------

1. ↑  Zum 150. Geburtstag des Kunstmalers Oskar Freiwirth-Lützow

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 304696150
* ISNI: 0000 0004 1009 2412
* GND: 1036478890
* SIKART: 4032464

 |

 |
**Vankūveras olimpisko spēļu četrpadsmitajā dienā** (25. februārī) sacīkstes norisinājās 7 disciplīnās un tika izcīnīti 6 medaļu komplekti.

Programma
---------

*Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika.*
Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika

### Daiļslidošana

*Pamatraksts: Daiļslidošana 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
04:00 - 06:55 - Sievietes, brīvā programma

| Vieta | Sportists |
| --- | --- |
| 1. |  Kima Jona |
| 2. |  Mao Asada |
| 3. |  Žoanija Rošē |

### Distanču slēpošana

*Pamatraksts: Distanču slēpošana 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
21:00 - 22:05 - Sievietes, 4 x 5 km stafete

| Vieta | Sportists |
| --- | --- |
| 1. |  Norvēģija |
| 2. |  Vācija |
| 3. |  Somija |

### Frīstaila slēpošana

*Pamatraksts: Frīstaila slēpošana 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
04:00 - 05:05 - Vīrieši, akrobātika

| Vieta | Sportists |
| --- | --- |
| 1. |  Aļaksejs Grišins |
| 2. |  Džerets Petersons |
| 3. |  Liu Džuncjins |

### Hokejs

*Pamatraksts: Hokejs 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
*Sieviešu turnīrs*

| Vieta | Sportists |
| --- | --- |
| 1. |  Kanāda |
| 2. |  ASV |
| 3. |  Somija |

### Kalnu slēpošna

*Pamatraksts: Kalnu slēpošana 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
Sievietes, giganstlaloms, **fināls**

| Vieta | Sportists |
| --- | --- |
| 1. |  Viktorija Rebensburga |
| 2. |  Tina Maze |
| 3. |  Elizabete Gergla |
| 51. |  Liene Fimbauere |

### Kērlings

*Pamatraksts: Kērlings 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
Pusfināli (sieviešu un vīriešu komandām)

### Ziemeļu divcīņa

*Pamatraksts: Ziemeļu divcīņa 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs* 
20:00 - 20:50 - Tramplīns  

23:00 - 23:35 - 10 km slēpošana

| Vieta | Sportists |
| --- | --- |
| 1. |  Bils Demongs |
| 2. |  Džonijs Spileins |
| 3. |  Bernards Grūbers |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
2010. gada olimpiskās spēles |
| --- |
|  |
| **Vieta:** Vankūvera, Kanāda |
|  |
| Sporta veidi | 
* Ātrslidošana
* Biatlons
* Bobslejs
* Daiļslidošana
* Distanču slēpošana
* Frīstaila slēpošana
* Hokejs
* Kalnu slēpošana
* Kamaniņas
* Kērlings
* Skeletons
* Snovbords
* Šorttreks
* Tramplīnlēkšana
* Ziemeļu divcīņa

 |
|  |
| Notikumi pēc dienas | 
* Atklāšanas diena
* 2. diena
* 3. diena
* 4. diena
* 5. diena
* 6. diena
* 7. diena
* 8. diena
* 9. diena
* 10. diena
* 11. diena
* 12. diena
* 13. diena
* 14. diena
* 15. diena
* 16. diena
* 17. diena

 |
|  |
| 
* Igaunija 2010. gada Ziemas Olimpiskajās spēlēs
* Latvija 2010. gada Ziemas Olimpiskajās spēlēs
* Medaļu tabula
* Neoficiālais komandu vērtējums
* Rīkotājpilsētas izvēle

 |

 |
**Oskara II Zeme** (norvēģu: *Oscar II Land*) ir dabas apgabals Špicbergenas rietumu daļā, Svalbārā. Tās dienvidu krastu apskalo Īsfjords un tā atzars Nūrfjords, rietumu — Forlannsunnets, bet ziemeļu — Kongsfjords. Ziemeļos Oskara II Zeme robežojas ar Hokona VII Zemi, bet austrumos — ar Džeimsa I Zemi. Nosaukta par godu Zviedrija un Norvēģijas karalim Oskaram II. 

Krasta līnija stipri izrobota ar līčiem un fjordiem, no kuriem ievērojamākais ir 24 km garais Sentdžonsa fjords. Piekrastē vairākas nelielas salas. Reljefs kalnains, augstākais kalns ir Hofgorda kalns (1125 m vjl). Iekšzemē daudz ledāju, no kuriem garākie ir Sveabrēns (30 km) un Kongsvegens (25 km) uz robežas ar Džeimsa I Zemi. Zemes dienvidaustrumu daļu aizņem Ziemeļu Īsfjorda nacionālais parks.

Oskara II Zemes ziemeļrietumos Bregera pussalā Kongsfjorda krastā atrodas bijušais ogļraču ciemats, tagad Arktikas zinātnes centrs Nīolesunna. Zemes rietumos Kafieiras līdzenumā atrodas Polijas vasaras polārstacija Hahuta. Rietumu un dienvidu piekrastē bijušas vairākas vēsturiskas vaļu mednieku apmetnes.

Atsauces
--------

1. ↑  NPDC. Oscar II Land[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236440547
* GND: 4232114-1

 |

 |
**Barbadosas jenots** (*Procyon lotor gloveralleni*) ir izmirusi parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga.

Barbadosas jenots bija endēmiska Barbadosas salas, Mazo Antiļu salu arhipelāgā, pasuga. Lai gan par izmirušu Barbadosas jenotu pasludināja tikai 1996. gadā, pēdējais jenots salā tika redzēts 1964. gadā. Tas tika nejauši notriekts ar automašīnu ceļa negadījumā. Par galveno iemeslu, kādēļ ir izmiruši Barbadosas jenoti, tiek minēta tūrisma attīstība. Barbadosas salā 1994. gadā tika ievests un palaists salas mežos citas pasugas parastā jenota pāris.

Klasifikācija
-------------

Pētnieks Edvards Goldmans 1950. gadā sistematizēja Barbadosas jenotu kā patstāvīgu sugu, to nosaucot par *Procyon gloveralleni*. Tomēr 2000.
gados zinātnieki, veicot morfoloģiskās un ģenētiskās analīzes, secināja, ka Barbadosas jenots ir parastā jenota pasuga. Jenots salā tika ievests tikai pirms dažiem gadsimtiem. Tas ir tuvu radniecīgs Bahamu jenotam un Gvadelupas jenotam. Kopš 2005. gada tas tiek sistematizēts kā parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga *Procyon lotor gloveralleni*.

Izskats un īpašības
-------------------

Salīdzinot ar kontinenta parasto jenotu, Barbadosas jenots ir maza auguma, kas apliecina hipotēzi, ka salās un citās ierobežotās teritorijās, dzīvnieki kļūst augumā mazāki. Ārēji tas atgādina Bahamu jenotu, tam ir smalks un īss galvaskauss. Tā kažoks ir tumši pelēks ar nelielu brūnu nokrāsu uz kakla un pleciem. Pavēderē aug gandrīz tika pavilna, kuru sedz daži akotmati. Toties, salīdzinot ar Bahamu jenotu, tā "melnā maska" uz acīm ir vienlaidus, bez pārtraukuma.

Atsauces
--------

1. ↑  Zeveloff, Samuel I. (2002). Raccoons: A Natural History. Washington, D. C.: Smithsonian Books. pp. 42, 46. ISBN 978-1-58834-033-7.
2. ↑  Glatston, Angela R. (1994). The Red Panda, Olingos, Coatis, Raccoons, and their Relatives
3. ↑  Helgen, Kristofer M.; Wilson, Don E. (2005). "A Systematic and Zoogeographic Overview of the Raccoons of Mexico and Central America". ISBN 978-970-32-2603-0.
4. ↑  «Mammal Species of the World - Browse: Procyon». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 21. maijā. Skatīts: 2011. gada 8. jūlijā. Archived 2011. gada 21. maijā, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Barbados Raccoon
* Procyon lotor Archived 2012. gada 12. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* Barbados raccoon
* Educational resources on Barbados Raccoon
**1% likums** Interneta kultūrā attiecas uz dalību interneta kopienā, norādot, ka tikai 1% vietnes lietotāju veido saturu, bet pārējie 99% dalībnieku tikai to vēro. Citi likuma varianti ietver *1–9–90* likumu, kas nosaka, ka sadarbības vietnēs, piemēram, wiki, 90% kopienas dalībnieku tikai patērē saturu, kamēr 9% dalībnieku maina vai atjaunina saturu un 1% dalībnieku pievieno saturu. 
Līdzīgi principi ir zināmi arī informācijas zinātnē, piemēram, 80/20 jeb Pareto princips nosaka, ka 20 procenti grupas rada 80 procentus rezultāta.

Par likuma autoriem tiek uzskatīti Bens Makkonels un Džekijs Huba.

Atsauces
--------

1. ↑  Charles Arthur. «What is the 1% rule?». The Guardian, 2006. gada 20. jūlijs.
2. ↑  «"Community is Dead; Long Live Mega-Collaboration", Jakob Nielsen's Alertbox for August 15, 1997». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 6. septembrī. Skatīts: 2020. gada 30. decembrī.
3. ↑  Ben McConnell, Jackie Huba. «The 1% Rule: Charting citizen participation». *Church of the Customer Blog*, 2006. gada 3. maijs. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010-05-11. Skatīts: 2010-07-10.
|  |
| --- |
| 

 |

**Oskara II krasts** (angļu: *Oscar II Coast*, spāņu: *Costa Oscar II*) ir Antarktīdas piekrastes daļa Greiema Zemes austrumos. Stiepjas no Fērvetera raga ziemeļaustrumos līdz Aleksandra ragam dienvidrietumos Antarktīdas pussalas austrumos Vedela jūras piekrastē. Dienvidrietumos robežojas ar Foina krastu, ziemeļaustrumos — ar Nordenšelda krastu. Krasta kopējais garums ir ap 200 km. Krasta līnija stipri izrobota, vairākas pussalas krasta dienviddaļā veido izteiktus līčus. Piekrastes dienvidu daļu klāj Larsena šelfa ledājs, kuru divās daļās sadala ap 100 km garā Jāsona pussala. Līdz 2002. gadam Larsena šelfa ledājs aizņēma visu Oskara II krasta piekrasti, bet, pakāpeniski sadaloties, ziemeļos no Jāsona pussalas tas saglabājies tikai Skāra līcī.

Krastu 1893. gadā atklāja norvēģu vaļu mednieku ekspedīcija Kārļa Larsena vadībā un nosauca par godu Zviedrijas un Norvēģijas karalim Oskaram II.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Oskara II krasts

Koordinātas: 65°45′S 62°30′W﻿ / ﻿65.750°S 62.500°W﻿ / -65.750; -62.500
**Ferdinands Jūliuss Brede** (vācu: *Ferdinand Julius Brede*; dzimis 1799. vai 1800. gadā, miris 1849. gadā) bija vāciešu šaha problēmists.

Pēc profesijas — grāmatvedis.

Šaha kompozīcija
----------------

Brede bija idejas Novotnija aizsegšanās pirmatklājējs (1844). Viens no pirmajiem, kas sastādīja uzdevumus ar sazarotu risinājumu un klusu ievadgājienu. Savā, 1844. gadā izdotajā uzdevumu krājumā aprakstījis šaha kompozīcijas teorijas pamatus. Bredes vārdā ir nosaukta tēma ar baltās figūras piesaistīšanu un atsaistīšanu pie savstarpējiem krusteniskiem šahiem.

### Piemērs

**Jūliuss Brede**  
 *Almanach für Freunde vom Schachspiel*   
 1844**Mats 5 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1.♘e7+! ♗×e7 (1. ... ♖×e7 2.♕f8#)
2.♕d5+ ♔h8
3.♕f7 (draud 4.♕g7# un 4.♗g7#)
3. ... ♖g8
4.♕×h7+ ♔×h7
5.♗f8#
Šis ir pirmais zināmais uzdevums ar balto figūras upuri melno torņa un laidņa ceļu krustpunktā, lai, pēc upura pieņemšanas, risinājuma turpinājumā izmantotu šo figūru savstarpējo aizsegšanos. Tomēr šaha kompozīcijas vēsturē šī ideja iegāja ar Novotnija vārdu, kas 1854. gadā, desmit gadu vēlāk, publicēja vairākus uzdevumus ar šo ideju, pievērsdams tai daudzu problēmistu uzmanību.

Bibliogrāfija
-------------

* *Almanach für Freunde vom Schachspiel*. Altona 1844 (vāciski)

Skatīt arī
----------

* Novotnija aizsegšanās
* Bredes tēma

Atsauces
--------

1. ↑  Eduard Alberti: „Brede, Ferdinand Julius", in: *Lexikon der Schleswig-Holstein-Lauenburgischen und Eutinischen Schriftsteller von 1829 bis Mitte 1866*, Erste Abteilung (A-L), Kiel 1867, 81. lpp (Nr. 208) (vāciski)
2. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 46. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Jūliusa Bredes šaha kompozīcijas mājas lapā PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 207613121

 |

 |
**1,2-Propāndiols** (propilēnglikols, CH3CHOHCH2OH) ir bezkrāsains, caurspīdīgs, eļļains šķidrums. Tas ir divvērtīgais spirts. Tas ir higroskopisks un labi šķīst ūdenī, acetonā un hloroformā. 1,2-Propāndiols ir relatīvi maztoksisks (salīdzinot ar etilēnglikolu). 1,2-propāndiolam eksistē arī izomērs — 1,3-propāndiols.

Iegūšana
--------

1,2-Propāndiolu iegūst, hidratējot propilēna oksīdu.

Izmantošana
-----------

1,2-Propāndiolu lieto kā šķīdinātāju, kā mitrinātāju kosmētikas un pārtikas rūpniecībā, lubrikantu, maztoksisku antifrīzu. To izmanto arī dūmu ģeneratoros un kā darba šķidrumu hidrauliskajās presēs.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie spirti |
| --- |
|  |
|  | 
* Metanols
* Etanols
* Propanols
* Izopropanols
* Butanols
* Amilspirts
* 1-Heksanols
* 1-Heptanols
* Alilspirts
* Propargilspirts
* Etilēnglikols
* 1,2-Propāndiols
* 1,3-Propāndiols
* 1,6-Heksāndiols
* Glicerīns
* Pentaeritrīts
* Feniletilspirts

 |

 |
Šis raksts ir par vienkāršāko hinonu. Par citiem hinoniem skatīt rakstu hinoni.

**1,4-benzohinons** (C6H4O2), kuru bieži sauc par **para-hinonu** vai vienkārši par **hinonu**, ir vienkāršākais hinonu pārstāvis — dzeltena kristāliska viela, kuras īpatnējā smarža atgādina hlora smaku. Para-hinons destilējas ar ūdens tvaiku un viegli sublimējas. Nokļūstot uz ādas, krāso to brūnā krāsā.

Vēsture
-------

1,4-benzohinonu pirmais ieguva krievu ķīmiķis Aleksandrs Voskresenskis 1838. gadā savā doktora darbā, kuru veica Justusa fon Lībiga laboratorijā. Viņš šo vielu ieguva no hinas skābes, oksidējot to ar mangāna dioksīdu sērskābes klātienē, un nosauca par "hinoilu". 

Zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss konstatēja, ka "hinoilam" ir ketoniem līdzīgas īpašības un deva tam mūsdienās lietojamo nosaukumu "hinons" (*hin-* — hinas skābe un *-ons* — ketons). Šo vielu turpināja pētīt vācu ķīmiķis Frīdrihs Vēlers, kurš 1844. gadā ieguva hidrohinonu, reducējot hinonu ar sērūdeņradi.

Molekulas uzbūve
----------------

C–C un C–O saišu garumi benzohinona (Q), semihinona anjona (Q-) un hidrohinona (H2Q) molekulās
*p*-Benzohinona sešlocekļu cikls ir planārs, bet, atšķirībā no benzola gredzena, visai nesimetrisks, jo tā divkāršās saites ir būtiski īsākas par vienkāršajām saitēm. Benzohinona anjonam (semihinona anjonam) daļēji piemīt aromātiskas īpašības un tā saites ir savā starpā līdzīgākas.

Iegūšana
--------

Parasti iegūst, oksidējot anilīnu ar hroma trioksīdu.

Pazīstama interesanta hinona iegūšanas metode no acetilēna un oglekļa(II) oksīda īpašu katalizatoru klātienē (V. Repe):

2H−C≡C−H + 2CO → C6H4O2

Ķīmiskās īpašības
-----------------

Viegli reducējas par hidrohinonu. 1,4-benzohinons iedarbojas ar hidrohinonu, veidojot hinhidronu — violetmelnu kristālisku lādiņa pārneses kompleksu. Ūdens šķīdumos hinhidrons disociē atpakaļ par hinonu un hidrohinonu.

Reaģē ar hidroksilamīnu, veidojot oksīmus.

Ar Griņjāra reaģentiem *p*-benzohinons, bet it īpaši tā atvasinājumi, veido trīsvērtīgos spirtus — hinolus.

Oksidējot ar kālija persulfātu sudraba sulfāta klātienē, *p*-benzohinons veido maleīnskābi:

Izmantošana
-----------

Para-benzohinonu izmanto hidrohinona iegūšanai. Organiskajā sintēzē to lieto par starpproduktu un oksidētāju dažādās reakcijās.

Literatūra
----------

* O. Neilands. Organiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1977, 524. lpp.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***1,4-benzohinons*** |

1. ↑  *И. С. Дмитриев*. Взгляд на формирование химических школ Петербурга. Природа, № 9, 2003 Archived 2007. gada 24. maijā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
2. ↑  Wöhler, F. Untersuchungen über des Chinons. Ann. 1844, 51, 152
3. ↑  П. Каррер. Курс органической химии. Ленинград: Государственное научно-техническое издательство химической литературы, 1960, 703. lpp. (krieviski)
**.uk** ir Apvienotās Karalistes Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
2009. gada novembrī šis ir sestais populārākais augstākā līmeņa domēns domēns pasaulē pēc .com, .cn, .de, .net un .org. 2009. gada novembrī bija reģistrēti vairāk kā 7 989 000 domēni.

.uk kā augstāka līmeņa domēna lietošana .gb vietā ir saistīta ar novecojušo JANET Domēna vārdu reģistrēšanas shēmu, kurā adrešu komponenti bija apgrieztā secībā. .uk tika radīts, lai nodrošinātu adrešu translāciju starp DNS un JANET. Bija paredzēta pāreja uz .gb, ar pareizu adrešu lietojumu, bet tas netika izdarīts. Pašlaik tiek lietots .uk un nav iespējams reģistrēt .gb domēnus.

Vēsture
-------

Tāpat kā citi augstāka līmeņa domēni, .uk pārvalde tika uzticēta privātpersonai - Jonam Postelam (Jon Postle). Pēc kāda laika pārvaldība tika nodota doktoram Villijam Blekam (Willie Black), kurš strādāja **Apvienotās Karalistes tīmekļa izglītības un izpētes asociācijā** (AKTIIA). Domēna vārda pieteikumi tika nosūtīti pa e-pastu, izskatīti un pārsūtīti **Apvienotās Karalistes nosaukumu komitejai** (AKNK), pirms to apstrādāja AKTIIA. Šajā komitejā ietilpa tikai lielākie Interneta pakalpojumu sniedzēji

Apvienotās Karalistes Nosaukumu komiteja tika organizēta kā vēstkopa, kurā tika apspriesti visi pieteiktie domēna vārdi. Dalībnieki apsvēra vai reģistrējamais domēna vārds atbilst noteikumiem, kuri noteica, ka domēna vārdam ir jābūt ļoti līdzīgam vai identiskam ar reģistrētāja uzņēmuma nosaukumu. Nosaukumu komiteja varēja iebilst pret jebkuru domēna vārdu un tika noraidīts, ja tika saņemts pat neliels skaits iebildumu. Papildus "sakritības" ierobežojumiem katrs uzņēmums drīkstēja reģistrēt tikai vienu domēna vārdu.  

Deviņdesmito gadu vidū sakarā ar Interneta straujo reģistrējamo domēna vārdu daudzums bija tik liels, ka brīvprātīgie darbinieki tos vairs nespēja atstrādāt. Olivers Smits no "Demon Internet" atrisināja problēmu piedāvājot komitejai rīkus, kuri automatizēja domēnu apstrādi. Šie rīki ļāva reģistrēt lielu domēna vārdu skaitu daudz īsākā laikā.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  «DENIC eG - Reģistrēto domēnu skaits augstāka līmeņa domēniem». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 12. decembrī. Skatīts: 2009. gada 14. novembrī.
2. ↑  Nominet - Registrations
**Valija Veščunas-Jansone** (1902-1990) bija latviešu advokāte. Viena no trim sievietēm, kas apbalvota ar Lāčplēša Kara ordeni.

Biogrāfija
----------

Valija Valērija Veščunas dzimusi 1902. gada 4. oktobrī Bulduros. Tēvs lietuvietis, māte latviete. Izglītību ieguvusi Rīgas pilsētas ģimnāzijā.

Sākoties Bermonta armijas uzbrukumam, 1919. gada oktobrī brīvprātīgi iestājusies Latvijas armijā. Piedalījusies daudzās kaujās pret bermontiešiem 7. Siguldas kājnieku pulka sastāvā.

Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 1922. gadā par kauju pie Piņķiem Babītes rajonā. 1919. gada 19. novembrī izlūkgājiena laikā Valija Veščunas viena no pirmajām šķērsoja Lielupi un, neskatoties uz ienaidnieka pārspēku, ieņēma "Plāņu" mājas, kur tika saņemti gūstekņi un trofejas.

1919. gada 25. decembrī viņa tika atvaļināta dižkareivja dienesta pakāpē. Pabeigusi mācības ģimnāzijā. Pēc tam strādājusi Rīgas pilsētas īres valdē. Bijusi biedrības "Latvijas Ērgļi" sieviešu nodaļas priekšniece.

Vēlāk absolvējusi Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultāti kā advokāte. No 1934. gada tiesību zinātņu kandidāte. Bijusi Rīgas pilsētas bāriņtiesas locekle.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Kurzemi. Pēc kara dzīvoja Jūrmalā, kur mirusi 1990. gada 10. jūnijā. Viņa tika apbedīta Lielupes kapos.

2001. gadā viņas bijušajā dzīvesvietā Peldu ielā 19 Vecrīgā tika atrasts Latvijas Centrālās padomes memoranda oriģināls, kas bija paslēpts zem grīdas dēļiem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4
2. ↑  Latvijas Kara muzejā apskatāms Latvijas Centrālās padomes memorands žurnāls *Ir* 2014. gada 18. martā
**Valkas Sporta biedrība** (V.S.B.) bija 1922. gada vasarā Valkā dibināta biedrība, kura savu darbību veica visā Latvijā. Biedrības valde atradās Valkā, Rīgas ielā 41.

V.S.B. mērķis bija veicināt savu biedru un pārējo Latvijas iedzīvotāju fizisko un garīgo attīstību. Citi mērķi bija 

* ar savu garu, ar savu paraugu un darbu veicināt latviešu tautas atdzimšanu, augšanu un spēku briedumu,
* sekmēt nacionālās Latvijas un latviskās kultūras tapšanu.

Valkas Sporta biedrība vairākkārt organizēja sporta propagandas pasākumus. Viens no tiem bija 1924. gadā rīkotie sporta svētki, kuros piedalījās ne tikai vietējie, bet arī sportisti no Rīgas. Šajos svētkos aktīvi piedalījās arī vietējā vidusskola un Kara Apriņķa Pārvalde. 
Tā paša gada ziemā sāka ierīkot slidotavu, 1926. gadā biedrībai piešķīra zemi sporta laukuma ierīkošanai. Tā kā viena no V.S.B. sekcijām bija tūrisms, tad 1933. gadā Valkas Sporta biedrības valde ar Zemkopības ministrijas Mežu departamentu uz 24 gadiem noslēdza nomas līgumu par 1,03 ha liela zemes gabala nomu Gaujas krastā pie Zīles. Uz šīs zemes, kurai tika dots nosaukums „Gaujas kalns", tika uzcelta tūristu mītne.

Viens no pēdējiem Valkas Sporta biedrības rīkotajiem pasākumiem notika 1937. gadā. Tas bija biedrības 15 darbības gadu atceres pasākums ar sportistu parādi, vieglatlētikas sacensībām un apbalvošanu. Pasākumā tika veikts darbības pārskats un rādīti Latvijas vingrotāju biedrības rīku vingrojumu priekšnesumi. Svētku noskaņai varēja dabūt mielastu un izpriecāties svētku ballē.

V.S.B. kopumā darbojās 10 sekcijas: futbola, šaha, tenisa, velosekcija jeb riteņbraukšanas, ziemas sporta jeb slēpošanas, vieglatlētikas, sporta spēļu, tūrisma, zvejnieku — makšķernieku sporta un galda tenisa. Gandrīz visu biedrības pastāvēšanas laiku - no 1924. gada līdz 1938. gada 14. decembrim, kad V.S.B. tika apvienota ar Alūksnes sporta biedrību biedrībā "7. Valkas aizsargu sporta klubs", tās priekšnieks bija Bernhards Zutis, kas pēc profesijas agrāk bija tirgotājs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Valkas Sporta biedrība | Futbols Latvijā 1907-1940». *kazhe.lv*. Skatīts: 2022-11-03.
**Valters Grimšovs**, arī **Valters Grimšavs** (angļu: *Walter Grimshaw*; dzimis 1832. gada 12. martā, miris 1890. gada 27. decembrī) bija britu šaha problēmists.

Mūsdienās atpazīstams pateicoties viņa vārdā nosauktām, divām šaha kompozīcijas tēmām: Grimšova aizsegšanās un Grimšova tēma.

Šaha kompozīcija
----------------

Publicējis vairāk nekā simts šaha uzdevumus. Apmēram puse no tiem trīsvilči.

### Uzdevumu piemēri

**№ 1. V. Grimšovs**  
 *The Chess Player's Chronicle*, 1852   
1. godalga**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Tf1! draud 2. f3+ Ke3 3. Zf5 (Zg2)#**
**1. ... f3 2. Tg1 ~ 3. Tg4#**
**1. ... exf1D 2. Zf3 Kxf3 3. Td2#** pareizs mats.
2. ... Dg1+(Dg2+) 3. Tg5#
Šis ir viens no pazīstamākajiem Grimšova uzdevumiem. Paradoksāls pirmais gājiens.

Atsauces
--------

1. ↑  «Walter Grimshaw». *Yorkshire Chess History* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-06-03. Skatīts: 2017-02-13.

Ārējās saites
-------------

* Valtera Grimšova šaha kompozīcijas vietnē PDB
* V. Grimšova īsa biogrāfija vietnē Chess Composers (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
**Boriss Ritovs** (igauņu: *Boriss Rõtov*; 1937. gada 20. augusts, Maskava - 1987. gada 10. septembris, Tallina) bija Igaunijas šahists, kas uzvarējis Igaunijas šaha čempionātā 1978. gadā.

Biogrāfija
----------

Piedzimis un uzaudzis Maskavā, kur beidzis skolu. No 1964. gada dzīvojis Tallinā. 1969. gadā uzvarējis Baltijas un Baltkrievijas republiku šaha čempionātā Rīgā, un kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1970. gados izvirzījies par vienu spēcīgākajiem Igaunijas šahistiem. Trīs reizes spēlējis Igaunijas izlases sastāvā PSRS komandu čempionātos (1972, 1975, 1975). Trīs reizes piedalījies prestižajos Tallinas starptautiskajos šaha turnīros: 1973. gadā bijis 10. vietā, 1975. gadā - 12. vietā un 1979. gadā 15. vietā. 1978. gadā uzvarējis Igaunijas šaha čempionātā. Vēl trīs reizes Ritovs kļuva par Igaunijas čempionāta medaļnieku: 1975. viņš bija otrais, bet 1974. un 1976. gadā trešais. Piedalījies 1971. gada Latvijas šaha čempionātā, kur izcīnījis augsto 3. vietu.
Mūža beidzamos gadus bijis P. Keresa šaha nama treneris. Ritova sieva Merike (dzimusi 1936. gadā), dēls Igors (dzimis 1963. gadā) un meita Regīna (dzimusi 1970. gadā) arī ir bijuši šahisti.

Atsauces
--------

1. ↑  ESBL: RÕTOV, Boriss
2. ↑  Championship of Baltics and Belarus- Riga 1969
3. ↑  International Tournament Tallinn 19.2.-15.3.1973
4. ↑  International tournament Tallinn 16.2-10.3.1975
5. ↑  Memorial P.Keres Tallinn 20.2-17.3.1979
6. ↑  Championship of Estonia - Tallinn 1978
7. ↑  Championship of Estonia - Parnu 1975
8. ↑  Championship of Estonia - Tartu 1974
9. ↑  Championship of Estonia- Haapsalu 2-23.2.1976
10. ↑  «RÕTOV, BORISS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. jūnijā. Skatīts: 2013. gada 16. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Boriss Ritovs šahista profils vietnē chessgames.com
* Boriss Ritovs šahista profils vietnē 365chess.com
* Boriss Ritovs šahista profils vietnē chesstempo.com
* Boriss Ritovs šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
Kaņiera putnu vērošanas tornis 2022. gada "Torņu cīņu" laikā
"**Torņu cīņas**" ir putnu vērošanas sacensības Latvijā, ko no 2002. gada organizē Latvijas Ornitoloģijas biedrība. Tās notiek maija beigās, nedēļas nogalē un ilgst vienu diennakti.

Sacensībās piedalās putnu vērotāju komandas, kurās parasti ir 3—4 dalībnieki, cenšoties diennakts laikā novērot pēc iespējas vairāk putnu sugu. Putnu vērošana notiek no putnu vērošanas torņiem, kuri tiek noteikti izlozes kārtībā. Sacensībās ir arī "tautas klases" kategorija, kuras komandām sacensības ilgst četras stundas, bet pārējie nosacījumi ir līdzīgi. Putni jāredz un jāatpazīst vismaz trim komandas dalībniekiem.

Sacensību laikā torņus drīkst apmeklēt, cenšoties sacensību dalībniekus netraucēt, gūstot iespēju uzzināt par pasākumu un putnu sugām, kas novērojamas no torņa.

Dalībnieku skaits, kas piedalās sacensībās, ir mainīgs, taču tam ir tendence palielināties. 2006. gadā "Torņu cīņās" piedalījās astoņas komandas, pavisam 30 dalībnieki. 2017. gada sacensībām bija pieteikušās 12 pieredzējušo vērotāju komandas un 6 komandas Tautas klasē. 2020. un 2021. gadā sacensības netika rīkotas Covid-19 ierobežojumu dēļ.

Katrā tornī sacensību laikā tiek reģistrēti vairāki desmiti putnu sugu, piemēram, 2006. gadā Kuivižu tornī Randu pļavās reģistrētas pavisam 114 sugas, kas ir viens no augstākajiem sasniegumiem.

Pirmās putnu vērošanas sacensības tika rīkotas 1991. gadā Somijā. Līdzīgas sacensības ir populāras arī citās Eiropas valstīs, savas putnu vērošanas sacensības notiek arī Igaunijā un Lietuvā.

Vietnē tornucinas.lv ir apkopota informācija par vairākiem desmitiem putnu vērošanas torņu Latvijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «105 sugas diennakts laikā Kaltenes putnu tornī».
2. ↑  «Torņu cīņas 2018». *Stacija* (en-US). 2018-05-28. Skatīts: 2022-03-14.
3. ↑  «Putnu vērošanas sacensības "Torņu cīņas 2016" - Dvietes paliene». *www.dvietespaliene.lv*. Skatīts: 2022-03-14.
4. 1 2  «Diennakts putnu vērošanas sacensības "Torņu Cīņas"». *Latvijas Ornitoloģijas biedrība* (en-US). Skatīts: 2022-03-14.
5. ↑  «Mērsraga pļavas brīnumainās pārvērtības – Putni dabā» (en-US). Skatīts: 2022-03-14.
6. ↑  «Torņu cīņas 2005». *www.putni.lv*. Skatīts: 2022-03-14.
7. ↑  lvportals.lv. «Uzvaru "Torņu cīņās" gūst ar 100 novērotām putnu sugām - LV portāls». *lvportals.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-03-14.
8. ↑  «Karte». *Torņu cīņas* (latviešu). Skatīts: 2022-03-14.

Ārējās saites
-------------

* "Torņu cīņas" mājlapa
* Torņu atrašanās vietu karte
**Abrahams Kupčiks** (angļu: *Abraham Kupchik*; 1892. gada 25. marts Bresta — 1970. gada 26. novembris Ņūdžersija) bija ASV šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis ebreju ģimenē tagadējā Baltkrievijā, taču jau 1903. gadā kopā ar vecākiem pārcēlies dzīvot uz ASV. Pēc Pirmā pasaules kara sekmīgi piedalījies šaha turnīros. Atsevišķās partijās spēlējis neizšķirti ar toreizējiem Pasaules šaha čempioniem Hosē Raulu Kapablanku un Aleksandru Aļehinu. Desmit reizes uzvarējis Manhatanas šaha kluba čempionātos. ASV komandas sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē 1935. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta, bet individuālajā — bronzas medaļu.

Pēc profesijas bijis grāmatvedis. Pēc Otrā pasaules kara šaha turnīros piedalījies reti. Miris Ņūdžersijas štata Montklēras pilsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Manhattan Chess Club - Chess.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 21. novembrī. Skatīts: 2016. gada 31. maijā. Archived 2015. gada 21. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Abraham Kupchik

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Johans Zāmuels Hillners** (vācu: *Hillner Johann Samuel*, dzimis 1754. gada 17. janvārī, miris 1835. gada 2. decembrī) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs un teologs, vairāku teoloģisku rakstu autors, tajā skaitā arī latviešu valodā.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1754. gada 17. janvārī Kēnigsbergā. Pamatizglītību ieguva savā dzimtajā pilsētā, Frīdriha koledžā. No 1770. līdz 1773. gadam mācījās Kēnigsbergas universitātē. 1774. gadā pārcēlās uz Kurzemes hercogisti, kur strādāja par privātskolotāju. 1782. gada 29. septembrī tika ordinēts par luterāņu mācītāju, un sāka kalpot Popes un Angermindes (tagad Rinda) draudzēs. 1814. gadā Hillners kļuva par prorektoru, bet 1816. gadā par konsistorijas padomnieku (*Konsistorialrath*). Šajā laikā viņam kalpošanā palīdzēja dēls Ulrihs Kristiāns Hillners, kurš nomira 10 gadus pirms tēva nāves. Johans Zāmuels Hillners miris 1835. gada 2. decembrī, 81 gada vecumā.

Bibliogrāfija
-------------

* *Tee Gabbali tahs kristigas mahzibas jo saprotami darriti us zeenigu Pohpes un Anzes waldneeku apgahdaschanas*. Mitau: 1796. 64§. 8.

* *Leitfaden zum Unterricht in der christlichen Religion für die Jugend gebildeter Stände*. Ebend. 1815. 16§. 8. (Rokasgrāmata kristīgās reliģijas apmācībai jauniešu sākumklasēm.)

* *Drey wichtige Wahrheiten des Christenthums, betrachtet in Verbindung des Rationalismus und Superrationalismus*. Ebend. 1821. XVI u. 150§. 8. (Trīs svarīgas kristietības patiesības, skatāmas racionālisma un pārracionālisma kontekstā.)
Šis raksts ir par salu Vedela jūrā. Par salu Rosa jūrā skatīt rakstu Rosa sala.

**Džeimsa Rosa sala** (zviedru: *James Ross Ön*, angļu: *James Ross Island*, spāņu: *Isla James Ross*) ir neapdzīvota sala Antarktīdas pussalas ziemeļaustrumos Antarktikā, Vedela jūras ziemeļrietumos. No ziemeļos un rietumos esošās Triniti pussalas to atdala Prinča Gustava šaurums, bet Admiralitātes šaurums dienvidaustrumos to atdala no Snouhilas un Sīmora salām. Salu daļēji pārklāj ledus kupols; sala kalnaina, augstākā virsotne Hedingtona kalns sasniedz 1630 m vjl. Krasta līnija stipri izrobota ar daudziem izteiktiem līčiem un fjordiem, kuros no ledus kupola noplūst glečeri. Līdz 1995. gadam no kontinenta atdalošo šaurumu klāja šelfa ledājs.

Salas austrumu krastu atklāja britu Džeimsa Rosa ekspedīcija 1842.—1843. gadā un atzīmēja to kā Pālmera Zemes daļu. Šaurumu starp salu un kontinentu 1903. gadā atklāja Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā un salu tā nosauca par godu tās pirmatklājējam.

Salas ziemeļu galā kopš 2006. gada darbojas Čehijas vasaras polārstacija Mendela.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 236112237
* LCCN: sh92005876
* GND: 4544016-5
* SUDOC: 171612140
* NKC: ge581654

 |

 |
Engraving Astoņpadsmitā gadsimta skrejlapa, kurā tiek reklamēti naktsvīra un atkritumu vedēja Džona Hanta pakalpojumi, un tajā redzami divi vīrieši, kas nes vienu no caurulēm, ko izmantoja cilvēku ekskrementu izvākšanai
**Mēslu tīrītājs Tjūdoru laikā** (angļu: *gong farmer*) bija cilvēks, kurš izvāca cilvēku ekskrementus no ateju bedrēm un mēslu tvertnēm Tjūdoru Anglijā. Ar vārdu *gong* apzīmēja gan pašu ateju, gan tās saturu. Tā kā darbs tika uzskatīts par netīru un sabiedrībai nepievilcīgu, šie mēslu tīrītāji drīkstēja strādāt tikai naktīs, tāpēc viņus dažkārt sauca par **naktsvīriem** (*nightmen*). Viņu savāktie atkritumi, ko sauca par nakts kakām (*night soil*), bija jānogādā ārpus pilsētas vai ciemata robežas vai uz oficiālām izgāztuvēm.

Ar laiku atejas bedru rakšana gāja mazumā, jo 19. gadsimta Anglijā arvien vairāk izplatījās modernākas notekūdeņu novadīšanas sistēmas, piemēram, spaiņu mazmājiņas (*pail closets*) un ūdens tualetes (WC). Mūsdienās tvertņu iztukšošanas darbu parasti veic mehāniski, izmantojot speciālas asenizācijas mašīnas ar cisternām un sūkņiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Life in a castle». *English Heritage*. Skatīts: 2023-01-14.
2. ↑  Marco Margaritoff. «Inside The Thankless Life Of Gong Farmers, The Medieval Poop Collectors». *All That's Interesting* (en-US), 2021-10-20. Skatīts: 2023-01-14.