recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"Fraternitas Cursica" krāsu vairodziņš un cirķelis."Fraternitas Cursica" krāsu vairodziņš un cirķelis.
***Fraternitas Cursica*** (latviešu: *Kuršu brālība*) ir studentu korporācija, kas dibināta 1947. gada 7. maijā pie Baltijas Universitātes Pinnebergā.
Korporācijas nosaukums izvēlēts, lai godinātu seno kuršu jūrasbraucēju varoņgaru. Sadzīvē korporācijas biedri dēvēti par kuršiem.

Krāsas un devīze
----------------

Korporācijas krāsas ir melns-zelts-zils. *Fraternitas Cursicas* devīze ir "Darbi taisnībai, uzticība draugam, zobens tēvzemei".

Melnā krāsa un devīzes pirmā daļa "Darbi taisnībai" simbolizē kuršu un ticību taisnības uzvarai, kas cieta un nelokāma kā melna klints, pret kuru šķeļas bangu viļņi.
Zilā krāsa un devīzes daļa "Uzticība draugam" simbolizē kopības sajūtu un paļaušanos uz draugiem.
Zelta krāsa un devīzes daļa "Zobens tēvzemei" simbolizē tēvzemes mīlestību.

Vapenis
-------

Korporācijas vapeņa (ģerboņa) centrālais elements ir apaļais kuršu vairogs, ko šķērso meln-zelt-zils trikolors diagonāli, no kreisās uz labo pusi. Vairoga centrā sudraba cirķelis (monogramma). Vairoga ārējo malu rotā 27 naglas — skaits, ka simbolizē 27 *Fraternitas Cursicas* dibinātājus. No 27 naglām vizuāli redzamas ir 25. Aiz vairoga — kuršu zobens. Vairogu ieskauj ozollapu vijums un lentes, uz kurām uzrakstīta Fraternitas Cursicas devīze un dibināšanas datums "7. V 1947".

Konventa dzīvoklis
------------------

Kopš 2001. gada kuršu mājvieta ir Ausekļa ielā 3, Rīgā. Kaimiņos citai latviešu studentu korporācijai — Vendia.

Darbība
-------

Kopīgo korporāciju komanu *Fraternitas Cursica* garantēja pie studentu korporācijas *Lettonia*. Tās speciālais konvents globālā apmērā darbojās gan Toronto, gan Sidnejā, 1981. gadā Toronto kopas locekļi iegādājās savu namu, kuru nosauca par "Kuršu jomu" un iekārtoja tajā konventa dzīvokli.
Pēc 1990. gada korporācija sāka darbību arī Latvijā. Tajā pat laikā kļuva par Prezidiju Konventa locekli.

Atsauces
--------

1. ↑  Mājaslapa
2. ↑  PK.lv Fraternitas Cursica

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Akadēmiskās mūža organizācijas Latvijā |
| --- |
|  |
| Studentu korporācijas | 
* *Lettonia*
* *Fraternitas Arctica*
* Selonija
* *Lettgallia*
* Talavija
* *Fraternitas Lettica*
* *Latvia*
* *Ventonia*
* *Tervetia*
* Beveronija
* *Philyronia*
* *Fraternitas Metropolitana*
* *Fraternitas Vesthardiana*
* *Fraternitas Academica*
* *Fraternitas Lataviensis*
* *Patria*
* *Fraternitas Livonica*
* *Vendia*
* *Salgalia*†
* *Lacuania*
* *Ruthenia*†
* *Fraternitas Imantica*
* *Gersicania*
* *Fraternitas Cursica*
* *Fraternitas Vanenica*

 |
|  |
| Studenšu korporācijas | 
* Daugaviete
* Gundega
* Dzintra
* *Imeria*
* Selga
* Gaujmaliete
* Varavīksne
* *Sororitas Tatiana*
* Aurora
* Spīdola
* Zinta
* Staburadze
* Līga

 |
|  |
| Citas | 
* Akadēmiskā vienība "Austrums"
* Akadēmiskā vienība "Latviete"
* Konkordija Valdemārija
* Konkordija Zinteniece†
* Studentu biedrība Fraternitas Rusticana
* LKSAA "Dzintars"
* Dziesmuvara

 |
|  |
| Organizācijas sakārtotas vecākuma secībā; † — neaktīva |

 |
**Ēvalds Siliņš** (1919—2015) bija latviešu komponists, pedagogs, diriģents.

Dzīvesgājums
------------

Ēvalds Siliņš dzimis 1919. gada 10. martā Valkas apriņķa Ēveles pagastā.

No 1932. līdz 1938. gadam viņš mācījās Priekuļu lauksaimniecības vidusskolā, vienlaikus Cēsu pilsētas Tautas konservatorijā apguvis klavierspēli. Pēc Otrā pasaules kara iestājās Latvijas Valsts Pedagoģiskajā institūtā Vācu valodas fakultātē, tomēr stiprāka bija mūzikas mīlestība. 1962. gadā Siliņš ar izcilību beidza Latvijas valsts konservatorijas Kordiriģentu nodaļu, pēc tam divus gadus studēja Kompozīcijas klasē.

No 1948. līdz 1996. gadam Siliņš strādāja par mūzikas skolotāju Rūjienas vidusskolā, vadīja kori. Viņš darbojās arī kā diriģents ārpus skolas. Vairāk nekā 30 gadus vadīja Rūjienas kultūras nama jaukto kori, sieviešu kori "Straume", Naukšēnu jaukto kori, dažādus vokālos ansambļus un estrādes orķestri.

1965. gadā Ē. Siliņš kļuva par Valmieras rajona koru virsdiriģentu. Ar saviem koriem Siliņš koncertēja ne tikai Latvijā, bet arī ārpus tās robežām.

1998. gadā viņš ievēlēts par pirmo Rūjienas pilsētas Goda pilsoni. Rūjienā atrodas piemineklis Siliņam (autors Aivars Gulbis).

Ēvalds Siliņš miris 2015. gada 3. oktobrī, atdusas Svētā Bērtuļa kapos Rūjienā.

Darbi
-----

Siliņš kopā ar līdzautoriem ir izstrādājis ap 80 metodisku darbu muzikālās audzināšanas jomā, tai skaitā 12 oficiālas mācību grāmatas. Siliņš ir uzrakstījis vairāk nekā 100, galvenokārt bērniem domātu dziesmu un latviešu tautasdziesmu apdares. To skaitā dziesmas "Mikausis", "Runcis Ūšuks", "Kāda katram dziesma".

Pagodinājumi
------------

* Ministru kabineta atzinības raksts, 1995.
* Triju Zvaigžņu ordeņa zelta goda zīme, 1996.
* Rūjienas pilsētas Goda pilsonis, 1998.
* Rūjienā Ēvaldam Siliņam uzstādīts piemineklis (autors Aivars Gulbis).

Atsauces
--------

1. ↑  «Ēvalds Siliņš». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2024-01-06.
2. ↑  «97 gadu vecumā mūžībā devies Latvijas Ordeņu brālības biedrs, skolotājs, diriģents, komponists Ēvalds Siliņš». *ordenubraliba.lv*. Skatīts: 2024-01-06.
3. ↑  «Piemineklis Ēvaldam Siliņam - gotobaltic.com». *www.gotobaltic.com*. Skatīts: 2024-01-06.
4. ↑   saraksts|website=timenote.info|access-date=2024-01-06|language=lv

Ārējās saites
-------------

* Komponista, pedagoga, diriģenta Ēvalda Siliņa atcere 100. jubilejā...
* Monument to Ēvalds Siliņš
**Jevgeņijs Bīrons** (1914—1985) bija latviešu izcelsmes VDK darbinieks un PSRS diplomāts. Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs valdes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1914. gada 19. oktobrī Kārļa Bīrona ģimenē, viņa tēvs darbojās Latvijas SPR valdībā, 1919. gadā aizbēga uz Krieviju, kur darbojās čekā, tad OGPU un NKVD. No 1935. līdz 1939. gadam J. Bīrons studēja Maskavas Valsts pedagoģiskajā svešvalodu institūtā.

Pēc Otrā pasaule kara studēja neklātienē PSRS Ārlietu ministrijas Augstākajā diplomātiskajā skolā (1946–1949), mācījās zviedru valodu. 1948. gadā bija Latvijas PSR Ārlietu ministrijas Politiskās nodaļas atbildīgais referents, 1949. gadā viņu nozīmēja PSRS Ārlietu ministrijas rīcībā, kur strādāja par nodaļas vadītāja vietnieku PSRS Valsts drošības ministrijas padotībā Berlīnē. No 1952. gada februāra līdz 1953. gada aprīlim bija ieslodzīts Gulaga nometnē Kirovas apgabalā. Pēc Staļina nāves J. Bīronu 1953. gadā atbrīvoja, dzēšot sodāmību.

Atgriezies Rīgā, viņš strādāja par Latvijas Valsts Universitātes rektora referentu, 1957. gadā viņu atkal uzņēma PSKP un iecēla par Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības atbildīgo sekretāru, 1958. gadā par tās priekšsēdētāja vietnieku, 1964. gadā par Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs valdes locekli. 

1980. gadā Jevgeņijs Bīrons kļuva par Ārzemju tūrisma pārvaldes Metodiskā kabineta vadītāju. Miris 1985. gada 19. septembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
Krasta peldkrabis, eirihalīds organisms.
**Eirihalīdi organismi** ir ūdenī dzīvojoši organismi, kas ir spējīgi pielāgoties plašam ūdens sāļuma diapazonam. Tie spēj dzīvot gan saldūdenī, gan arī sājūdenī un sāļūdenī. Eirihalīdas zivs piemērs ir melnā molinēzija (*Poecilia sphenops*), kas apdzīvo saldūdeņus un sājūdeņus no Teksasas līdz Kolumbijai un Venecuēlai. Bet no bezmugurkaulniekiem var minēt krasta peldkrabi (*Carcinus maenas*), kas apdzīvo arī Rīgas līci (sājūdens), bet var dzīvot arī sāļūdenī (Atlantijas okeānā). Eirihalīdi organismi parasti mitinās tādās vietās, kā estuāri vai plūdmaiņu baseini, kur regulāri var mainīties ūdens sāļums. Taču daži organismi pieskaitāmi eirihalīdiem tāpēc, ka viņu dzīves cikls iekļauj migrāciju no saldūdens baseiniem uz jūru un atpakaļ. Šādi organismi, piemēram, ir laši un zuši.

Eirihalīdu organismu pretstats ir stenohalīdi organismi, kas var izdzīvot tikai šaura diapazona sāļumā. Lielākā saldūdens organismu daļa ir stenohalīdi, un jūras ūdenī iet bojā. Tāpat arī jūras organismi nespēj dzīvot saldūdenī.
Šis raksts ir par fazānu dzimtas ģinti. Par zvaigznāju skatīt rakstu Pāvs (zvaigznājs).

**Pāvi** (*Pavo*) ir liela auguma fazānu dzimtas (*Phasianidae*) vistveidīgo putnu ģints, kas apvieno divas sugas. Pāvi ir vieni no vispazīstamākajiem putniem pasaulē, tos visi atpazīst pēc tēviņa krāšņās, vēdekļveida astes, pateicoties kurai, tie tiek uzskatīti par visskaistākajiem putniem pasaulē.

Abas pāvu sugas savvaļā mājo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos. Lai gan dabā to izplatības areāli nepārklājas, tās nebrīvē savā starpā viegli hibridizējas, turklāt to pēcnācēji ir vairoties spējīgi. Indijas pāvs (*Pavo cristatus*) ir daļēji domesticēta suga un sastopams visā pasaulē — dažādos putnu dārzos, zoodārzos, parkos un privātās kolekcijās, Latviju ieskaitot.

Kopīgās īpašības
----------------

Indijas pāva (*Pavo cristatus*) astes aizmugure
Visraksturīgākā pāvu īpašība ir tēviņu spēcīgi attīstītās virsastes jeb muguras lejasdaļas spalvas, kuras ir ļoti garas un krāšņas, izrotātas ar tā saucamajām astes acīm. Tajā pašā laikā apakšējā astes daļa sastāv no īsākām un platākām astes spalvām, kas ir stīvas un atbalsta garās segspalvas. Riesta laikā tēviņš paceļ asti vertikāli augšup un izpleš to vēdekļa veidā, cenšoties pievērst mātītes uzmanību. Abām sugām visam tēviņa apspalvojumam piemīt metālisks spīdums, bet uz galvas ir cekuls.

Mātītēm nav garās, krāšņās astes. To izskats, salīdzinot ar tēviņu, ir neuzkrītošs, apspalvojums pelēkbrūns, piemērots olu perēšanai uz zemes. Tikai kakla spalvas ir košākas un krāsainākas. Arī mātītes galvu rotā cekuls.

Uzvedība
--------

Indijas pāva (*Pavo cristatus*) mātīte
Pāvi savvaļā mājo mežā, tie barību meklē uz zemes, ligzdo uz zemes, bet uz nakts gulēšanu iekārtojas koku zaros. Valda uzskats, ka abas pāvu sugas ir poligāmas, tomēr zaļais pāvs savvaļā ir monogāms, un tēviņa teritorijā mājo tikai viena mātīte un tā pēcnācēji. Riesta laikā pāviem ir raksturīgi skaļi, spalgi kliedzieni.

Sistemātika
-----------

* **Pāvu ģints** (*Pavo*)
	+ Indijas pāvs (*Pavo cristatus*)
	+ Zaļais pāvs (*Pavo muticus*)

Atsauces
--------

1. ↑  World Bird List: Pheasants, partridges, francolins, 2020
2. ↑  «Pavo genus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 7. martā. Skatīts: 2013. gada 28. maijā.
3. ↑  «Топ-10 самых красивых птиц планеты». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. janvārī. Skatīts: 2013. gada 29. janvārī.
4. ↑  Grezns putns "acīm" rotātā tērpā
5. ↑  «Avianweb: Peafowl». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 15. maijā. Skatīts: 2013. gada 28. maijā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pāvi*** |

* Rīgas Zoo: Indijas pāvs
* Birds: Peafowl
**Holivuda** (angļu: *Hollywood* — ‘akmeņozolu mežs’) ir Losandželosas pilsētas rajons Kalifornijas štatā, ASV. Holivuda ir pazīstama visā pasaulē kā ASV filmindustrijas centrs un nereti tiek lietots kā apzīmējums visām ASV tapušajām filmām.

Holivudas pakalnā, kas paceļas virs pilsētas, atrodas slavenais uzraksts *HOLLYWOOD*, kas tika izveidots 1923. gadā kā *HOLLYWOODLAND*, lai reklamētu nekustamā īpašuma pārdošanu. 1949. gadā tika izlemts noņemt uzraksta beigu daļu "LAND" sakarā ar tā nestabilo konstrukciju. 1978. gadā uzraksts tika pilnībā atjaunots. Pašreizējais 9 balto burtu uzraksts ir 15 metrus augsts un 137 metrus garš.

Vēsture
-------

Holivudas kā filmindustrijas centra pirmsākumi ir meklējami 1911. gadā, kad šeit pirmā filmu studiju izveidoja *David Horsley's Nestor Company*. Tajā pašā gadā uz Holivudu no Ņujorkas pārvācās 15 citas ar filmindustriju saistītas komānijas. Kā iemesls tam bija ilgāks dienas garums, labāks klimats, kā arī negatīvais kompānijas *Motion Picture Patents* spiediens, kas izpaudās kā augstas samaksas par licenšu iegūšanu un lielas sodanaudas par neiestāšanos kompānijas biedru rindās. Mūsdienās lielākās filmu studijas Holivudā ir *Universal Pictures* un *Warner Bros.*

Atsauces
--------

1. ↑  .

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Holivuda***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 167948520
* LNB: 000254363
* LCCN: n50038252
* GND: 4099817-4
* SUDOC: 027382702
* BNF: cb13162783x (data)
* NDL: 00628954
* NKC: ge134220
* BNE: XX451456

 |

 |
**Abra** (filipīniešu: *Lalawigan ng Abra*, angļu: *Province of Abra*, ilokanu: *Probinsia ti Abra*) ir viena no Filipīnu provincēm valsts ziemeļdaļā, Kordiljeras administratīvajā reģionā. Administratīvi dalās 27 municipalitātēs un sīkāk 303 barangajās. Provinces galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta ir Bangeda. Provincē daudznacionāls iedzīvotāju sastāvs — lielākā daļa ir ieceļojušie iloki (72 %), kā arī aborigēnās kalniešu igorotu tautas itnegi (22 %) un ibanagi (4 %).

Ģeogrāfija
----------

Province izvietojusies Lusonas salas ziemeļdaļā Centrālās Kordiljeras kalnienes ziemeļrietumos, aizņem Abras upes un tās lielākās pietekas Anajanas baseinu. Ziemeļos robežojas ar Ziemeļilokosu un Apajao, austrumos — ar Kalingu, dienvidos un rietumos — ar Dienvidilokosu. Reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Bangbanglangs (2467 m vjl). Valda subtropu kalnu klimats.

Vēsture
-------

Spāņu koloniālie spēki kopā ar ilokiem iekaroja itnegu Bangedu Abras upes vidustecē 1598. gadā un tajā pašā gadā izveidoja kristiešu misijas. Sākotnēji apvidus tika dēvēts *El Abra de Vigan* — ‘Uz Viganu atvērtā ieleja’ un iekļauts Ilokosas provincē. 1818. gadā, sadalot Ilokosas provinci, Abras teritorija nonāca Ziemeļilokosā. 1846. gadā Abra tika izdalīta patstāvīgā provincē ar centru Bukajā. 1863. gadā provinces galvaspilsētu pārcēla uz Abras vecāko pilsētu Bangedu. 1908. gadā finansiālu apsvērumu dēļ Abru pievienoja Dienvidilokosai, bet jau 1917. gadā atjaunoja kā patstāvīgu provinci. Lai arī lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir iloki, 1987. gadā Abru iekļāva jaundibinātajā Kordiljeras administratīvajā reģionā.

Ārējās saites
-------------



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kordiljeras administratīvais reģions Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| Provinces | 
* Abra
* Apajao
* Bengeta
* Ifugao
* Kalinga
* Kalnu province

 |
|  |
| Neatkarīgās pilsētas | 
* Bagio

 |

 |


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu provinces Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Abra
* Aklana
* Albaja
* Antike
* Apajao
* Aurora
* Austrumdavao
* Austrummindoro
* Austrummisamisa
* Austrumnegrosa
* Austrumsamara
* Basilana
* Bataana
* Batanesa
* Batangasa
* Bengeta
* Bilirana
* Bohola
* Bukidnona
* Bulakana
* Davao de Oro
* Dienvidagusana
* Dienviddavao
* Dienvidilokosa
* Dienvidkamarinesa
* Dienvidkotabato
* Dienvidlanao
* Dienvidleite
* Dienvidsurigao
* Dienvidzamboanga
* Dinagatas Salas
* Gimarasa
* Ifugao
* Iloilo
* Isabela
* Kagajana
* Kalinga
* Kalnu province
* Kamigina
* Kapisa
* Katandvanesa
* Kavite
* Kesona
* Kirino
* Kotabato
* Laguna
* Launiona
* Leite
* Magindanao
* Marinduke
* Masbate
* Nuevaesiha
* Nuevaviskaja
* Palavana
* Pampanga
* Pangasinana
* Rietumdavao
* Rietummindoro
* Rietummisamisa
* Rietumnegrosa
* Risala
* Romblona
* Samara
* Sambalesa
* Sarangani
* Sebu
* Sikihora
* Sorsogona
* Sultankudarata
* Sulu
* Tarlaka
* Tavitavi
* Zamboanga Sibugaja
* Ziemeļagusana
* Ziemeļdavao
* Ziemeļilokosa
* Ziemeļkamarinesa
* Ziemeļlanao
* Ziemeļsamara
* Ziemeļsurigao
* Ziemeļzamboanga

 |

 |
1908. gada stereotipiska ebreju vīrieša karikatūra
**Stereotipi par ebrejiem** ir vispārināti priekšstati par ebrejiem, kas bieži vien ir kariķēti, aizspriedumaini un antisemītiski.

1873. gada karikatūra, kurā attēlotas stereotipiskas ebreju ārējās iezīmes
Karikatūrās aškenazu ebreji parasti tiek attēloti ar lieliem deguniem un tumšām acīm ar nolaistiem plakstiņiem. Pārspīlētas vai groteskas ebreju sejas iezīmes bija galvenais nacistu un retāk arī padomju propagandas elements. Priekšstats par lielo vai ērgļa "ebreju degunu" joprojām ir viena no izplatītākajām un raksturīgākajām pazīmēm, kas raksturo kādu kā ebreju.

Nacisma propagandas kampaņas laikā, kas bija vērsta pret ebrejiem, vairākkārt tika pieminēts, ka ebrejus var atpazīt pēc tā, ka viņi runājot izmanto rokas: "Ebrejs, runājot, kustina rokas." Tas ir pārtapis mūsdienu stereotipos par ebrejiem, līdzīgi kā par citiem Eiropas iedzīvotājiem, proti, itāļiem, kas runājot, kustina rokas.

Bieži izplatīts stereotips ir tas, ka ebreji uz jautājumu atbild ar jautājumu. Tas tiek izmantots humorā un literatūrā, kad ir nepieciešams attēlot kādu varoni kā "tipisku ebreju".

Par ebrejiem ir izveidojušies stereotipi, ka viņi ir alkatīgi un skopi. Tas radies viduslaikos, kad Baznīca aizliedza kristiešiem aizdot naudu uz procentiem. Ebreji bija tiesiski ierobežoti nodarboties ar profesijām, kas parasti bija liegtas kristiešiem, tāpēc daudzi no viņiem nodarbojās ar naudas aizdevumiem. Tā rezultātā viduslaikos un renesanses laikmetā ebreji tika asociēti ar alkatību.

Atsauces
--------

1. ↑  «How to Tell a Jew». *research.calvin.edu*. Skatīts: 2023-06-06.
2. ↑  Admin. «Italians speak with their hands: here's why». *Life in Italy* (en-US), 2018-11-23. Skatīts: 2023-06-06.
Istmijas spēļu laikā Tits Kvinkcijs Flaminins pasludina brīvību Grieķijai. 1850. gada grāmatas ilustrācija.
**Istmijas spēles** (sengr. *Ίσθμια*) bija viens no četriem antīkajiem visgrieķijas agoniem. Sengrieķu spēles par godu Poseidonam Korintas zemesšaurumā (Istmijā) tika rīkotas ik katrus divus gadus, domājams, katras olimpiādes otrajā un ceturtajā pavasarī.

Mīti to izcelsmi attiecina uz aizvēsturiskiem laikiem, un par agona izcelsmi uzskata pašu Poseidonu. Saskaņā ar vienu no mītiem, Sīzifs, apglabājot jūrā noslīkušo Melikertu, dibināja Istmijas spēles piemiņai par noslīkušo. Cits mīts spēļu dibināšanu piedēvē Tēzejam pēc Skirona un Sinisa nonāvēšanas. Vēsturiski tās, domājams, radās vai vismaz ieguva savu visgrieķisko nozīmi tikai pēc Kipselīdu tirānijas gāšanas (ap 582. gadu pr.Kr.)

Šo agonu pārraudzīja korintieši, taču goda pārstāvniecība tajā bija atēniešiem, par godu viņu varonim Tēzejam. Savukārt elīdiešiem dalība spēlēs tika liegta. Spēļu norise, kā visos citos agonos, sākās ar svētā pamiera pasludināšanu.

Sacensības notika atlētikā, jāšanā, poēzijā un mūzikā. Par to, ka Istmijas spēļu sastāvdaļa bija arī sacensības mūzikā, liecina sengrieķu dzejnieks Halkīdas Euforions, kura darbs "Par Istmijas spēlēm" ir saglabājies vēlākos Afineja atstāstījumos.

Spēles, domājams, ilga vairākas dienas. Uzvarētājs saņēma palmas zaru un vainagu, kas arhaiskajā laikā tika vīts no priežu zariem, bet klasiskajā laikā no selerijām.

Istmijas spēļu laikā romiešu pulkvedis Kvinkcijs Flaminīns publiski paziņoja par Maķedonijas hegemonijas beigām. Šo notikumu savā darbā atspoguļoja angļu karikatūrists un ilustrators Džons Ličs.

Kopā ar citām antīkajām spēlēm šīs spēles 4. gadsimtā imperators Teodosijs I aizliedza kā pagāniskas.

Skatīt arī
----------

Antīkās olimpiskās spēles
**Žanis Zakenfelds** (1931–1994) bija latviešu žurnālists, PSRS diplomāts, VDK aģents, Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības vadītājs (1970–1977, 1983–1988).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 5. maijā Jelgavā advokāta Žaņa Zakenfelda ģimenē. 1955. gadā absolvēja žurnālistikas studijas Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē un darbojās komitejā "Par atgriešanos dzimtenē" Berlīnē (1956—1959), 1959. gadā uzņemts PSKP.
Bija laikraksta "Dzimtenes Balss" redaktors (1959—1962), 1964. gadā absolvēja PSKP CK Augstāko partijas skolu. No 1964. līdz 1967. gadam bija PSRS vēstniecības atašejs Stokholmā.

1967. gadā viņu iecēla par Latvijas komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs priekšēdētāju (1967—1970), bet vēlāk par Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības priekšsēdētāju (1970—1977). 
No 1977. līdz 1983. gadam bija PSRS vēstniecības 1. sekretārs Vīnē, tad atkal Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības priekšsēdētājs (1983–1988).

VDK aģentu kartotēkā Ž. Zakenfelds atrodams ar segvārdu "Žarovs", savervēts 1964. gada 31. augustā.
Miris 1994. gada 3. jūlijā Rīgā.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
2. ↑  VDK dokumenti
**Līna Čanka** (1893-1981; pazīstama arī kā **Jānis Čanka**) bija jaunākā apakšvirsniece 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulkā un pirmā sieviete, kas apbalvota ar Lāčplēša Kara ordeni. Apbalvota arī ar Triju Zvaigžņu ordeni.

Biogrāfija
----------

Līna Čanka dzimusi 1893. gada 5. novembrī Rendas pagasta "Mežzīlēs" zemnieka ģimenē. Sākoties Pirmajam pasaules karam, ģimene devās bēgļu gaitās uz Ukrainu, bet Līna palika Rīgā, kur ar sava mirušā brāļa dokumentiem un segvārdu *Jānis* brīvprātīgi iestājās latviešu strēlnieku vienībās. Ieskaitīta 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljonā un piedalījusies visās bataljona (vēlāk pulka) kaujās Rīgas frontē. Arī pēc tam, kad atklājās Čankas patiesais dzimums. 1915. gadā pie Pavasaru muižas Slokā viņa tika ievainota, bet palika ierindā un turpināja kauju zem nepārtrauktas ienaidnieka uguns līdz tika ievainota otrreiz. 1916. gada vasarā piedalījās visās Nāves salas aizstāvēšanas kaujās. Ziemassvētku kauju laikā Tīreļpurvā kā vecākā sanitāre pašaizliedzīgi izpildīja savu pienākumu nepārtrauktā ienaidnieka ugunī. Par apbrīnojamo varonību strēlnieku rindās apbalvota ar III un IV šķiras Sv. Jura krustiem un Jura medaļas IV šķiru kā arī paaugstināta kaprāļa dienesta pakāpē.

Pēc latviešu strēlnieku pulku došanās uz Krieviju un frontes sabrukuma palikusi Latvijā. 1919. gada septembrī brīvprātīgi iestājusies Latvijas armijā un dienējusi 5. Cēsu kājnieku pulkā.

Atvaļināta 1920. gada maijā un saņēmusi jaunsaimniecību Lielrendas "Virsaišos", kur saimniekojusi visu Latvijas Republikas laiku. Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 1921. gadā. 1927. gadā apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Apprecējusies ar Robertu Freidenfeldu.

Pēc Otrā pasaules kara represēta, zaudējusi savu īpašumu. Mūža nogali pavadījusi Reģu pansionātā Kuldīgas rajonā, kur arī mirusi 1981. gada 9. jūnijā. 1989. gadā pārapbedīta dzimtas kapos Rendas pagastā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Karā dziedē salauztu sirdi. Stāsts par vienīgo latviešu strēlnieci». *Jauns.lv*.
2. ↑  «LKOK nr.3/1095 : Čanka-Freidenfelds, Līna (Jānis)». *lkok.com*.
**Divējāda lietojuma pētījumi** ir eksperimenti, kuru rezultātā iegūtās tehnoloģijas var izmantot gan cilvēces labā, gan lai nodarītu kaitējumu tiešā vai pastarpinātā veidā. Bioloģijā un biomedicīnā tie ir eksperimenti, kas var

* palielināt toksīnu un bioloģisko aģentu kaitīgumu;
* piešķirt rezistenci pret terapiju;
* palielināt bioloģiskā aģenta saimniekorganismu daudzveidību un areālu;
* nepamatoti pasliktināt imunitāti;
* radīt jaunus bioloģiskos aģentus.

Kopš 2000. gada dabas un dzīvības zinātņu jomā ir tikuši publicēti vairāki divējāda lietojuma pētījumi, kas izraisījuši ievērojamus skandālus un domstarpības zinātnieku vidū. Apzinoties šo pētījumu bīstamību un iespējas izmantot bioloģiskajos ieročos, vairāki kritiķi ir vērsušies pret šādu pētījumu veikšanu un publicēšanu. Savu viedokli viņi pamatoja ar to, ka tas sniegtu teroristiem jaunas idejas un jau konkrētas instrukcijas bioloģisko ieroču izveidošanai. Tāpat viņi uzstāja, ka šādu pētījumu publicēšanas gadījumā materiālu un metožu sadaļu vajadzētu izlaist. Lai arī iesaistītie zinātnieki un žurnālu redaktori apzinājās briesmas, viņi tomēr uzstāja uz pētījumu publicēšanu, jo tas brīdinātu arī zinātniekus par jaunatklātajiem iespējamajiem riskiem un veicinātu meklēt jaunus risinājumus. Arī materiālu un metožu aprakstus viņi vēlējās pilnībā saglabāt, jo tie ir svarīga zinātniskās metodikas sastāvdaļa un ir nepieciešami pētījumu atkārtošanas un verifikācijas veikšanai.

Atsauces
--------

1. ↑  Michael J Selgelid "Governance of dual-use research: an ethical dilemma" *Bulletin of the World Health Organization* 2009;87:720-723. doi: 10.2471/BLT.08.051383
Kuģi Malakas šaurumā
**Malakas šaurums** ir jūras šaurums starp Malakas pussalu (Malaizijas rietumi) un Sumatras salu (Indonēzija). Tā garumu dažādi avoti vērtē no 800 līdz 1000 km un tas ir izstiepts ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā. Tāpat kā Suecas un Panamas kanāls, arī Malakas šaurums ir svarīgs tirdzniecības kuģu ceļš. Tas ir galvenais ūdensceļš, kurš savieno Kluso un Indijas okeānu un līdz ar to arī Indiju, Indonēziju un Ķīnu. Gada laikā šeit iziet apmēram 50 000 kuģu, kuri pēc dažādiem datiem apkalpo 1/5 līdz 1/4 no visa pasaules kuģu kravu apjoma.

Atsauces
--------

1. ↑  Columbia Encyclopedia: Malacca, Strait of
2. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 6. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 399. lpp.
3. ↑  Sea-Seek: Strait of Malacca
4. ↑  Reuters: Malacca Strait is a strategic 'chokepoint'

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315939204
* LCCN: sh85080012
* GND: 4074493-0
* SUDOC: 069751307
* BNF: cb15523609m (data)
* NDL: 00629289
* NKC: ge787315
* BNE: XX5151599

 |

 |
**Rihards Treijs** (1931—2013) bija latviešu žurnālists un vēsturnieks, laikraksta Padomju Jaunatne redaktors (1963—1965). Latvijas Universitātes profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 21. jūlijā Ventspils apriņķa Popes pagastā zemnieka Ernesta Treija un viņa sievas Elzas ģimenē. Pēc vietējās pamatskolas absolvēšanas viņš mācījās Ventspils 1. vidusskolā. Strādāja Ventspils laikraksta "Brīvā Venta" žurnālistu, tad studēja vēsturi Latvijas Valsts universitātē (1951—1956), bija LVU laikraksta "Padomju Students" atbildīgais sekretāra un redaktors. Turpināja aspirantūras studijas LZA Vēstures institūtā, bija avīzes "Padomju Jaunatne" redaktors (1963—1965). Pēc zinātņu kandidāta disertācijas aizstāvēšanas (1967) bija Daugavpils Pedagoģiskā institūta docents un Vēstures katedras vadītājs, vēlāk Latvijas Universitātes Žurnālistikas katedras vadītājs no 1982. līdz 1993. gadam, 1983. gadā Maskavas Valsts universitātē aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju, kuru 1992. gadā nostrificēja par habilitētā doktora zinātnisko grādu vēsturē (*Dr. habil. hist.*). No 2005. gada bija Valsts emeritētais zinātnieks.
Miris 2013. gada 29. maijā, apbedīts Popes kapos.

Darbi
-----

* "Latviešu žurnālistikas vēsture: no pirmsākumiem līdz Pirmajam pasaules karam" (1992, kopā ar Arvīdu Griguli),
* "Latvijas Republikas prese, 1918—1940" (1996, redaktors)
* "Latvijas valsts un tās vīri: Latvijas Republikas valdības. Ministri savos darbos, 1918.—1940." (1998)
* raksti enciklopēdijā "Latvijas brīvības cīņas, 1918—1920" (1999)
* "Latvijas diplomātija un diplomāti (1918—1940)" (2003)
* Zigfrīds Meierovics (2007)
* Vilhelms Munters (2010)
* Miķelis Valters (2012)

Atsauces
--------

1. ↑  Biobibliogrāfija II (2006. gada izdevuma turpinājums un papildinājumi) Rīga: LU Akadēmiskais apgāds, 2011
2. ↑  Mūžībā aizgājis profesors Rihards Treijs jauns.lv 2013. gada 30. maijā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 79214791
* LCCN: n84057897
* ISNI: 0000 0001 0992 0047
* GND: 119105837
* SUDOC: 10314336X
* BNF: cb15664089p (data)

 |

 |
**Kočanu torņi** ir arhitektūras pieminekļu komplekss, kas atrodas Ziemeļmaķedonijas pilsētā Kočani. Neskatoties uz to, ka torņi celti 17. gadsimta otrajā pusē, sarunvalodā tos sauca par "viduslaiku torņiem".

Vēsture
-------

1942. gada fotogrāfija
Torņi tika uzcelti laikā, kad pilsēta atradās Osmaņu impērijas pakļautībā. Tuvo Austrumu arhitektūrai bija liela ietekme uz dizainu un stilu.

Pēc mūsdienu atradumiem Kočani pilsētā un tās apkārtnē uzbūvēti trīs torņi, no kuriem divi atrodas pilsētā — Kočanskas upes abos krastos, bet trešais atrodas Dolni-Podloga ciemā. Torņi vienlaikus pildīja divas funkcijas — dzīvojamo un aizsardzības. Viena no 19. gadsimtā celtā torņa augšā atradās pulkstenis.

1957. gadā abi pilsētas torņi saņēma kultūras pieminekļu statusu. Mūsdienās tie joprojām ir vienīgās 17. gadsimta ēkas Kočani pilsētā.

Apraksts
--------

Kreisā krasta tornis
Tornis, kas atrodas Kočanskas upes labajā krastā pilsētas centrā, atrodas blīvā dzīvojamā rajonā, un tā augstums ir 15,35 metri. Ēkas adrese ir Ilindenskas iela 1. 1978. gadā tornis tika atjaunots un ēka tika nostiprināta.

Tornim ir kvadrātveida pamatne ar izmēriem 6,65 x 6,65 m. Tas celts no akmens ar kaļķu javu. Stāvus savieno koka kāpnes. Ieeja ir dienvidu pusē. Durvis izgatavotas no bieziem ozolkoka dēļiem, no iekšpuses apšūtas ar dzelzs līstēm un pastiprinātas ar divām šķērseniskām sijām, kas iekļaujas sānu sienu rievās. Sienas masīvas, stūri izklāti ar dzeltenīgiem smilšakmens blokiem.

Augšstāva logu ailas veidotas no apstrādātiem akmens blokiem un arhitrāvas palodzes un pusapaļas arkas no apstrādāta akmens. Logi ir aizsargāti ar dzelzs restēm. Apakšējās telpās logu vietā ir spraugas, šauras no ārpuses un koniski izplešas uz iekšpusi. Torņa austrumu pusē ir koka balkons. Divos augšējos stāvos viens pret otru ir izvietoti akmens pavardi.

Grīdā ir caurums, pa kuru, pilsētas aizstāvēšanas laikā, uz uzbrucējiem lēja verdošu eļļu vai meta akmeņus.

Pašreizējās torņa funkcijas:

* pagrabā ierīkotas tualetes;
* pirmajā stāvā atrodas seno monētu kolekcija;
* otrajā stāvā atrodas arheoloģiskā kolekcija;
* trešajā stāvā atrodas bibliotēka.

Tornis upes kreisajā krastā saucas *Saat kula*. Tas vēl nav atjaunots un atrodas bēdīgā stāvoklī.

Atsauces
--------

1. ↑  Илинка Атанасова. «Културно наследство. - В: Кочани - монографија» (maķedoniešu). Кочани : Општина Кочани, 2003. 90. lpp. Tukšs vai neesošs `|url=`
2. ↑  Илинка Атанасова. *Културно наследство. - В: Кочани - монографија*. Кочани : Општина Кочани, 2003. 91. lpp. language=mk

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kočanu torņi***.
Latviešu pārcēlāji Laimons Pētersons, Eduards Andersons, Valdemārs Jurjaks, Kārlis Prulis un Jānis Priedoliņš Gotlandē 1945. gada aprīlī.
**Laimons Pētersons** (1919—2006) bija latviešu kuģu mehāniķis, nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kurš Otrā pasaules kara beigās iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) organizētajā bēgļu laivu akcijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1919. gadā Tukumā. Karaklausību (1939-1940) sāka Latvijas bruņotajos spēkos, pēc Latvijas okupācijas dienēja PSRS kara zemūdeņu divizionā. Vācu okupācijas laikā strādāja uz Vācijas tirdzniecības kuģiem.

1944. gadā pārcēlās uz Zviedriju, bet pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada 15. oktobri četru vīru grupu Artura Arnīša vadībā, kuras sastāvā bija arī Jānis Šmits, Laimons Pētersons un Eduards Andersons, izsēdināja Kurzemes piekrastē. Arturu Arnīti un Jāni Šmitu arestēja jau 16. oktobrī, bet Eduards Andersons un Laimons Pētersons 28. oktobrī ar vilcienu ieradās Rīgā, kur tikās ar LCP Ventspils grupas vadītāju Voldemāru Mežaku un ar LCP dalībnieku Ernestu Priedīti. Viņus nodeva Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas aģents Vidvuds Šveics. 1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Arturu Arnīti, Jāni Šmitu, Voldemāru Mežaku, Albertu Klibiķi, Ernestu Priedīti sodīja ar brīvības atņemšanu uz 25 gadiem, bet Laimonu Pētersonu – uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs.
1949. gada 25. marta deportācijas laikā arī viņa sievu Olgu Pētersoni ar četrgadīgo meitu Lidiju un sešgadīgo Anitu izsūtīja uz Amūras apgabalu.
Pēc 10 spaidu darba gadiem Ozerlaga nometnē Pētersonam 1956. gada jūlijā atļāva atgriezties Latvijā, kur viņš strādāja Carnikavas kolhozā par mehānisko darbnīcu vadītāju.
Miris 2006. gada 4. decembrī.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis (1999)

Literatūra
----------

* Pārcēlāji. Mansards, 2021.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
2. ↑  Zem politisko lielvaru riteņiem. Baltijas valstu jautājums starptautiskajās attiecībās 1940.–1991. gadā Antonijs Zunda, "Latvijas Vēstnesis" Nr. 125, 10.08.2005.
3. ↑  Čeka pret Latvijas Centrālo padomi Dzintars Ērglis, "Latvijas Avīze" 2005. gada 29. oktobrī
4. ↑  Dzintars Ērglis. Padomju režīma arestētie Latvijas Centrālās padomes aktīvisti un atbalstītāji Latvijas Vēsturnieku komisijas raksti, 19. sējums (2007)
Teodoras valsts (zaļā krāsā) Krimas kartē.
Teodoras valsts (*Doros*) ap 1400. gadu.
**Teodoras valsts** (grieķu: *Αὐθεντία πόλεως Θεοδωροῦς καὶ παραθαλασσίας*), kas seno Krimas iedzīvotāju gotu vārdā dēvēta arī par **Gotiju** (*Γοτθία*), bija neliela viduslaiku (14.-15. gadsimta) valsts Zelta Ordas iekarotās Krimas pussalas dienvidrietumos, ietverot arī Hersonesas (Sevastopoles) teritoriju. Tās galvaspilsēta bija Dorosa (*Δόρος*) jeb Teodoro, mūsdienās Mangupa (*Мангуп-Кале*).

Tajā dzīvoja pareizticīgie Krimas goti, grieķi, alani, bulgāri, kipčaki un citas etniskās grupas, kas runāja grieķu valodā. Sākotnēji bija pakļauta Trabzonas valstij. 

* Dorosas valdnieka pils (1425-1475) drupasDorosas valdnieka pils (1425-1475) drupas
* Mangupas (Dorosas) cietoksnisMangupas (Dorosas) cietoksnis
* Mangupas (Dorosas) alu klosterisMangupas (Dorosas) alu klosteris
* Mangupas baznīcas drupas (1853)Mangupas baznīcas drupas (1853)
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Jaunlaicenes pagastā. Par pauguru Alūksnes augstienē skatīt rakstu Apekalns.
**Opekalns** (arī **Apekalns**, **Apukalns**, **Opekols**) ir apdzīvota vieta Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā. Izvietojusies pie autoceļa A2 5 km no pagasta centra Jaunlaicenes, 21 km no novada centra Alūksnes un 187 km no Rīgas. Atrodas uz Apukalna paugura.

Opekalna baznīca
----------------

Opekalna baznīca 19. gadsimta vidū (Štafenhāgens).
Pirmā koka baznīca kalnā pēc ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta uzcelta Zviedru Vidzemes laikā 1683. gadā, pie tās dibināta draudzes skola zemnieku bērniem.
Pašreizējais mūra dievnams celts laikā no 1774. gada līdz 1779. gadam. Baznīcā atrodas trīs valsts nozīmes mākslas pieminekļi: altāris (1774), ērģeles (ap 1860) un kancele (18. gadsimta otrā puse). 1927. gadā pēc arhitekta Paula Kampes projekta restaurēts baznīcas tornis. Opekalna luterāņu baznīca ir visaugstāk virs jūras līmeņa novietotais dievnams Latvijā.

Opekalna kapi
-------------

Opekalna kapsēta
Blakus baznīcai atrodas kapsēta, kuras īpašnieks ir Opeklana evaņģēliski luteriskā draudze. Kapsētā, kura izveidota pēc Ernsta Glika ierosinājuma, apbedītas daudzas ievērojams personības, piemēram, soļotājs Ādolfs Liepaskalns, mācītājs Bruno Krumholcs Treijs, ilggadējs Annas dzelzceļa stacijas priekšnieks Pauls Arnolds Cukurkalns. Kapsētā apbedīti arī pieci Latvijas Neatkarības karā kritušie karavīri — Arnolds Ādiņš, Jānis Arkliņš, Augusts Dzedons, Kārlis Jēkabsons, Jānis Valters un Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris Alfrēds Auziņš. 2020. gadā veikta kapsētas digitalizācija.

Opekalna draudzes skola
-----------------------

Piemiņas akmens Apekalnu draudzes skolas 300. dibināšanas dienai
Reizē ar koka dievnama uzcelšanu 1683. gadā, mācītājs Ernsts Gliks Opekalnā nodibina arī skolu, kura ir viena no pirmajām latviešu skolām Vidzemē. Glika dibinātā skola darbojās līdz Ziemeļu karam, kad to nodedzināja. Vēlāk tika uzcelta mūra skolas ēka, no kuras mūsdienās palikušas tikai drupas. 1983. gada 20. augustā bijušās skolas pagalmā atklāja piemiņas akmeni ar uzrakstu "300. gadadienai kopš dibināta Apekalna draudzes skola". Starp ievērojamākiem draudzes skolas pedagogiem minami — Kārlis Millers (1833-1912, skolā strādāja no 1859. līdz 1903. gadam, apglabāts Opekalna kapsētā) un Pēteris Mednis.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Apekalna (Opekalna) luterāņu baznīca». Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 11. martā. Skatīts: 2016. gada 27. jūlijā.
2. ↑  Apekalna luterāņu baznīca Zudusī Latvija
3. ↑  «Kultūras pieminekļu izvērtējums aizsargājamo ainavu apvidū "Veclaicene"».
4. ↑  «Latviešu karavīru kapi un piemiņas vietas».
5. ↑  «Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri».
6. ↑  «Ir veikta Opekalna kapu digitalizācija».
7. ↑  «Apekalna draudzes skola».
8. ↑  M.Ģeibaks. «Mūžam zaļais skolas dārzs». *Skolotāju Avīze Nr.36,*, 07.09.1983..

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jaunlaicenes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Auguļi
* Bērziņi
* Brieži
* **Jaunlaicene**
* Lācupji
* Opekalns
* Rūci
* Stiliņi
* Šļukumi
* Tortuži
* Vēciņi

 |

 |
**Bohēmijas gandrene** (*Geranium bohemicum*) ir gandreņu suga. Tā ir sastopama Eiropā, kur nodalāmi divi izplatības reģioni: Skandināvijas — Baltijas un centrālās un austrumu Eiropas reģioni. Suga visbiežāk sastopama Zviedrijā, Latvijā ļoti reti. Tā ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Salīdzinājumā ar citām Latvijā sastopamajām gandrenēm diezgan viegli atšķirama pēc nepatīkamās smakas un lipīgā stublāja. Raksturīga ziedu zili violetā krāsa ar tumšāku, zaraini starveida dzīslojumu vainaglapu iekšpusē. Bohēmijas gandrene ekoloģiski ir ļoti īpatnēja. Sēklu dīgšanu stimulē uzkarsēšana; tipiskas augšanas vietas ir meža degumos, kur atsevišķi eksemplāri sastopami otrajā vai trešajā gadā pēc meža ugunsgrēka. Atrodama arī mežu ceļmalās un mežmalās skrajās vietās, kur notikusi augsnes nostumšana vai uzirdināšana.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Bohēmijas gandrene - Geranium bohemicum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-12-10.
**Ludzas AVP heliports** (ICAO: **EVLU**) ir Latvijas Valsts robežsardzes Aviācijas pārvaldes (AVP) helikopteru lidlauks Ludzas novada Isnaudas pagasta Runtortas "Jaunsmilgās". Sertificēts vizuālajiem lidojumiem diennakts gaišajā un tumšajā laikā. Lidlaukā ir divi apļveida nosēšanās laukumi: ar diametru 16 m (TLOF-1) un ar diametru 14 m (TLOF-2).

Lidlauks aprīkots ar atbilstošu apgaismojumu, navigācijas, meteoroloģijas un komunikāciju aprīkojumu. LUDZA AVP ATZ ir paredzēta Latvijas Valsts robežsardzes helikopteru lidojumiem dienas un nakts laikā un Latvijas Valsts robežsardzes bezpilotu lidaparātu lidojumiem. Citiem gaisa telpas LUDZA AVP ATZ izmantotājiem ir jāsaņem lidojumu atļauja vismaz 24 stundas vai mazāk, pamatota izņēmuma gadījumā, pirms plānotā lidojuma Valsts robežsardzes Aviācijas pārvaldē.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvian AIP
2. 1 2  EVLU — LUDZA AVP

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas lidostas un lidlauki |
| --- |
|  |
| CAA sertificētie lidlauki | 
* Ādaži
* Cēsis
* Čiekuri[c]
* Ikšķile
* Klauģu muiža[c][e]
* Lielvārde[b]
* Liepāja
* Limbaži
* Ludzas AVP[c]
* M Sola[c]
* Nākotne[c]
* Nogale[c]
* Rīga[a]
* Spilve[d]
* Ventspils

 |
|  |
| Nesertificēti vai vēsturiskie lidlauki | 
* *Aizpute*
* *Aloja*
* *Augstkalne*
* *Birzgale*
* *Birži*
* *Cēsis (aeroklubs)*
* *Cīrava*
* *Daugavpils*
* *Degumnieki*
* *Ezere*
* *Grīva*
* *Gudenieki*
* *Irlava*
* *Jelgava*
* *Jēkabpils*
* *Jūrmala*
* *Ķekava*
* *Malnava*
* *Mālpils*
* *Nereta*
* *Okte*
* *Pilskalne*
* *Prauliena*
* *Priekule*
* *Rēzekne*
* *Rumbula*
* *Rundāle*
* *Slampe*
* *Stabulnieki*
* *Talsi*
* *Vaiņode*
* *Valgunde*
* *Vārme*
* *Vecbebri*
* *Višķi*
* *Vitrupe*
* *Zaļenieki*

 |
|  |
| 
* [a] regulāra pasažieru satiksme
* [b] militārais lidlauks
* [c] helikopteru lidlauks
* [d] lidlauka sertifikāts beidzies 2017. gadā
* [e] sertifikāts apturēts ar CAA rīkojumu

 |

 |
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Teitoņu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
Rābenavas Nordeku (*Nordeck zur Rabenau*) dzimtas ģerbonis (no "Johann Siebmachers Wappenbuch").
**Valters fon Nortekens** (vācu: *Walter von Nortecken*) vai **Valters no Nordekas** (latīņu: *Gualterus von Nordeck, Waltherus à Nordecke*) bija Teitoņu ordeņa Livonijas landmestrs no 1270. līdz 1273. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Nordeku dzimtas pils pie Alendorfas (Hesenē).
Dzimšanas gads nav zināms. Cēlies no Rābenavas Nordeku dzimtas, kuru rezidence bija Nordekas pilī 17 km no Gīsenes, Hesenē. Pēc citām ziņām, nācis no Maincas apkārtnes. Nordeku dzimta Teitoņu ordenim bija ziedojusi vairākus zemes gabalus, un vairāki tās pārstāvji bija iestājušies Ordenī, taču tikai par Valteru zināms, ka viņš dienējis Livonijā. 

Laikā no 1261. līdz 1267. bijis precēts ar Lutgardi. 1268. gadā atstāja pasaulīgo dzīvi (sieva kļuva par mūķeni), iestājās Ordenī un turpmāko dzīvi bija mūks-bruņinieks. Sākotnēji dienēja Marburgā un 1270. gadā ierodas Livonijā. Kad 1270. gadā kaujā ar lietuviešiem krīt Livonijas landmestra vietas izpildītājs Andreass no Vestfālenes, Ordeņbrāli Valteru ievēlēja par jauno landmestru. 

Jau neilgi pēc ierašanās Rīgā 1270. gadā landmestrs Valters vadīja ordeņa karagājienu uz Zemgali un ieņēma Tērveti. 1271. gadā ieņem Mežotni, kas bija zaudēta pēc zemgaļu sacelšanās 1260. gadā, un Rakti. Iekarotajos pilskalnos viņš pavēl celt krustnešu nocietinājumus. 

1272. gadā zemgaļu vadoņi apņemas kristīties, maksāt meslus un dienēt Ordeņa armijā. Ordera fogti apmetas zemgaļu vidū, lai pildītu tiesnešu pienākumus. Iekarotās zemgaļu zemes 1272. gadā tiek sadalītas starp Ordeni un Rīgas arhibīskapiju. 1273. Ordenis sakauj leišus kaujā pie Dubnas. 

1273. gadā landmestrs Valters smagi saslimst un atgriežas Vāczemē ārstēties. Atlikušo mūžu (1273. –1287.) kalpoja Teitoņu ordeņa Marburgas konventā Hesenē. Precīzu ziņu par Valtera nāves laiku nav.

Rusova hronikā
--------------

> 
> 
> "Valters Nordeks, iecelts par mestri 1275. gadā, izdarīja daudz slavenus darbus pret šamaišiem un zemgaļiem. Viņš iekaroja un nopostīja Tērvetes un Mežotnes pili, piespieda zemgaļus viņam padoties, un sadalīja viņus starp ordeni un biskapu. Pēc 4 gadu valdīšanas viņš atteicās no amata un aizceļoja uz Prūsiju".
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
>  — Rusova Livonijas hronika
> 
> 

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Andreass no Vestfālenes**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1270. gads — 1273. gads | Pēctecis: **Ernsts fon Rasburgs**  |

Atsauces
--------

1. ↑  Fenske L. Militzer K. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. - Köln; Weimar; Wien, 1993. - 956 S.
Japāņu 23. kājnieku divīzijas maršs Halhingolas kampaņas laikā 1939. gada 1. jūlijā
**Halhingolas kampaņa** jeb **Halhingolas konflikts**, arī **Halhingolas kaujas** (krievu: *Бои на Халхин-Голе*) un **Nomonhanas incidents** (japāņu: ノモンハン事件 ), bija viena no Japānas impērijas militārajām sadursmēm ar PSRS, kas sākās 1939. gada 11. maijā kā abu lielvalstu satelītu — Mongolijas Tautas Republikas un Mandžukuo robežsargu konflikts pie Halhas upes un beidzās ar liela mēroga karadarbību, kurā no 3. jūlija līdz 22. augustam Sarkanās armijas un Mongolijas apvienotā 1. armijas grupa Georgija Žukova vadībā ar apmēram 70 000 karavīriem, 450 tankiem un vairāk nekā 500 lidmašīnām spēja uzvarēt 6. Japānas armiju.

Kampaņas laikā Maskavā notika PSRS un Vācijas sarunas, kas beidzās ar Rībentropa-Molotova pakta noslēgšanu 23. augustā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 4.. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 9. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Halhingolas kampaņa***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
AttēlsAttēla histogramma
**Attēla histogramma** ir histogrammas veids, kurā atainots ciparattēla toņu sadalījums, precīzāk, pikseļu skaits katrai toņu vērtībai. Attēlu histogrammas ir sastopamas daudzās mūsdienu ciparkamerās. Fotogrāfi tās var izmantot, lai redzētu nofotogrāfēto toņu sadalījumu, un vai liela spilgtuma vai tumšu ēnu dēļ nav pazaudētas kādas detaļas.

Histogrammas grafika horizontālajā asī attēlotas toņu variācijas, bet vertikālajā asī — pikseļu skaits attiecīgajā tonī. Horizontālās ass kreisajā pusē attēloti melnie un tumšie apgabali, vidus apgabala vidēji pelēkie un labās puses gaišie un baltie apgabali. Vertikālā ass apzīmē apgabala lielumu, kas ir noteikts katrā no šīm zonām. No tā izriet, ka ļoti tumša attēla histogrammai lielākā daļa datu punktu būs grafika kreisajā pusē un vidusdaļā, pretstatā, ļoti spilgta attēla histogrammai ar maz tumšiem apgabaliem un ēnām, kam lielākā daļa datu punktu būs grafika labajā pusē un vidusdaļā.

Attēlu apstrāde un histogrammas
-------------------------------

Attēlu redaktoros apstrādāmajiem attēliem parasti ir nodrošināta histogrammas izveide. Histogrammā atainots pikseļu skaitu attēlā (vertikālā ass) ar noteiktu spilgtuma vērtību (horizontālā ass). Algoritmi digitālajā redaktorā ļauj lietotājam vizuāli pielāgot spilgtuma vērtību katram pikselim un to dinamiski attēlot rezultātu, kad veikti labojumi. Tādējādi tiek iegūti uzlabojumi attēla spilgtumā un kontrastā.

Attēla histogrammas var būt noderīgs rīks veicot "thresholding". Tā kā grafikā esošā informācija ir pikseļu sadales attēlojums kā toņu variācijas funkcija, attēla histogrammas var tikt analizētas.

Atsauces
--------

1. ↑  Ed Sutton. «Histograms and the Zone System». Illustrated Photography. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 23. februārī. Skatīts: 2015. gada 31. augustā.
2. ↑  Martin Evening. «Adobe Photoshop CS3 for Photographers: A Professional Image Editor's Guide...». Focal press.
**Eiropas jūrasgrunduļi** (*Pomatoschistus*) ir viena no jūrasgrunduļu dzimtas (*Gobiidae*) ģintīm, kas apvieno 14 dzelkņstarzivju sugas. Bentiskas zivis, izplatītas Eiropā (Ziemeļeiropu ieskaitot) un Āzijas pašos rietumos (Turcijā), kā arī Atlantijas okeāna austrumdaļā. Sastopamas gan jūrās, gan daļēji sāļos ūdeņos, gan saldūdeņos.

Latvijā un Baltijas jūrā
------------------------

Mazais jūrasgrundulis (*Pomatoschistus minutus*)
Latvijā sastopama divas Eiropas jūrasgrunduļu ģints zivju sugas: jūrasgrundulis (*Pomatoschistus microps*) un mazais jūrasgrundulis (*Pomatoschistus minutus*). Abas sugas masveidīgi sastopamas Baltijas jūras piekrastēs.

Kopīgās īpašības
----------------

Bata jūrasgrundulis (*Pomatoschistus bathi*)
Kvagas jūrasgrundulis (*Pomatoschistus quagga*)
Gleznotais jūrasgrundulis (*Pomatoschistus pictus*)
Eiropas jūrasgrunduļi ir mazas, ieapaļas formas zivtiņas ar raibumotu ķermeni (ar sīkām svītriņām, plankumiņiem un punktiņiem). Lielākā daļa sugu mazākas par 10 cm. Galva nedaudz saplacināta no augšas. Kopumā šīs ģints sugas ir grūti atšķiramas no citām jūrasgrunduļu sugām, tā kā izskatās savstarpēji ļoti līdzīgas. Visdrošākā pazīme ir galvas kanālu atšķirīgā sistēma un jutīgo poru izvietojums uz galvas, tomēr tās nespeciālistiem ir grūti novērtējamas iezīmes. Ķermeni sedz sīkas, ktenoīdas zvīņas (uz galvas zvīņu nav). Sānu līnijā 36—75 zvīņas. Uz muguras divas spuras. Krūšu spurām visi stari iekļauti membrānā. Vēdera spuras saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni.

Sistemātika
-----------

**Eiropas jūrasgrunduļu ģints** (*Pomatoschistus*)

* Anatolijas jūrasgrundulis (*Pomatoschistus anatoliae*)
* Bata jūrasgrundulis (*Pomatoschistus bathi*)
* Gleznotais jūrasgrundulis (*Pomatoschistus pictus*)
* Jūrasgrundulis (*Pomatoschistus microps*)
* Kanestrini jūrasgrundulis (*Pomatoschistus canestrinii*)
* Knera jūrasgrundulis (*Pomatoschistus knerii*)
* Kvagas jūrasgrundulis (*Pomatoschistus quagga*)
* Lozano jūrasgrundulis (*Pomatoschistus lozanoi*)
* Marmora jūrasgrundulis (*Pomatoschistus marmoratus*)
* Mazais jūrasgrundulis (*Pomatoschistus minutus*)
* Melnkalnes jūrasgrundulis (*Pomatoschistus montenegrensis*)
* Norvēģijas jūrasgrundulis (*Pomatoschistus norvegicus*)
* Pigmejjūrasgrundulis (*Pomatoschistus nanus*)
* Tortonesi jūrasgrundulis (*Pomatoschistus tortonesei*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Fish Base: Genus: Pomatoschistus
2. 1 2 3  Watermark: Identification of gobies (Teleostei: Perciformes: Gobiidae) from the North and Baltic Seas combining morphological analysis and DNA barcoding
3. 1 2  Latvijas Daba: Jūrasgrunduļu dzimta
4. ↑  Marine Species: Genus Pomatoschistus[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Pomatoschistus