recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jūlijs Straume** (1874–1970) bija latviešu tekstilmākslinieks un pedagogs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1874. gada 2. jūlijā (20. jūnijā pēc VS) Druvienas pagasta „Ķempjos" zemnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas Aleksandra skolā un Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā. No 1905. līdz 1907. gadam papildinājās tekstila mākslā Parīzē. 1907. gadā apprecējās ar Mariju Augustu Rongvo un apmetās uz dzīvi Tiflisā, kur vadīja Kaukāza Mājamatniecības komitejas mākslas nodaļu. Strādāja Šušas mākslas skolā Kalnu Karabahā par rasēšanas un zīmēšanas skolotāju (1908–1911). 1912. gadā viņš piedalījās arheoloģiskā ekspedīcijā uz Ani (tagad Turcijā). 
1921. – 1923. gadā viņš bija Latvijas vicekonsuls Gruzijā.

1923. gadā J. Straume atgriezās Latvijā un strādāja par skolotāju dažādās Rīgas skolās. Viņa Gruzijā tapušais paklājs MIRI saņēma zelta medaļu 1925. gada Vispasaules dekoratīvās mākslas izstādē Parīzē.
Pēc Ulmaņa apvērsuma viņš 1934. gadā zaudēja pedagoga darbu Rīgas pilsētas amatnieku skolā.

Miris 1970. gada 1. novembrī, apglabāts Rīgas 2. Meža kapos.

Piemiņa
-------

J. Straumes darbi eksponēti Gruzijas tautas un lietišķās mākslas muzejā Tbilisi. 2018. gada 27. jūlijā Gulbenes novada vēstures un mākslas muzejā norisinājās zinātniskā konference "Divi Jūliji. Pirmie cīruļi", kurā par Jūlija Madernieka un Jūlija Straumes personībām, daiļradi un dažādiem mākslas aspektiem uzstājās eksperti no Latvijas, Gruzijas, Lielbritānijas un Irānas.

Atsauces
--------

1. ↑  Gruzijas pirmajam dizainerim Jūlijam Straumem - 140 2013. gada 28. decembrī
2. ↑  timenote.info
3. ↑  DIVI JŪLIJI Gulbenē jūlijā Archived 2020. gada 14. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Dizaineru savienība 03/08/2018

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 57714437
* LCCN: n2005036892
* ISNI: 0000 0000 3629 3205
* GND: 130253391
* SUDOC: 08453270X

 |

 |
**Nikolajs Patruševs** (krievu: *Никола́й Плато́нович Па́трушев*; 1951) ir Krievijas valsts un drošības dienestu darbinieks, Krievijas Federācijas Drošības padomes sekretārs, armijas ģenerālis. Bijušais Krievijas federālā drošības dienesta direktors (1999—2008).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1951. gada 11. jūlijā Ļeņingradā PSRS kara flotes virsnieka ģimenē.
1974. gadā Nikolajs Patruševs absolvēja Ļeņingradas Kuģu būves institūtu un sāka strādāt par inženieri institūta projektēšanas birojā, bet jau 1975. gadā viņš sāka darboties PSRS Valsts drošības komitejā, bija VDK Ļeņingradas kontrabandas apkarošanas nodaļas vadītājs.

Pēc PSRS sabrukuma Nikolajs Patruševs bija Karēlijas Republikas drošības ministrs (1992—1994), tad Federālā pretizlūkošanas dienesta Iekšējās drošības dienesta vadītājs Maskavā (1994—1998). 1998. gada maijā viņu iecēla par Krievijas Federācijas prezidenta Borisa Jeļcina administrācijas Galvenās kontroles pārvaldes priekšnieku, tā paša gada augustā par Krievijas Federācijas prezidenta administrācijas vadītāja vietnieku.

1998. gada oktobrī viņu iecēla par Krievijas Federālā drošības dienesta (FSB) direktora Vladimira Putina vietnieku un Ekonomiskās drošības departamenta vadītāju, 1999. gada aprīlī par FSB direktora Putina 1. vietnieku. Kad 1999. gada 9. augustā Putins kļuva par Krievijas Federācijas valdības vadītāju, viņš Patruševu iecēla savā vietā par FSB direktoru un no 2001. gada janvāra Patruševs vadīja Pretterorisma operāciju štābu Ziemeļkaukāzā.

2008. gada 9. maijā jaunais Krievijas Federācijas prezidents Dmitrijs Medvedevs Patruševu atbrīvoja no FSB direktora amata un 12. maijā iecēla par Krievijas Federācijas Drošības padomes sekretāru.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Patruševs***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51653215
* LCCN: nr2006016971
* ISNI: 0000 0000 5170 9301
* GND: 1263344852
* CiNii: DA13615256

 |

 |
**Johans II fon Fehte** jeb **Jānis no Fehtes** (vācu: *Johannes von Vechten*, latīņu: *Iohannes à Vechta*) bija Rīgas arhibīskaps 1285.-1294. Viņa valdīšanas laikā tika pabeigta mūsdienu Latvijas teritorijas iekarošana, bet sākās kari ar Livonijas ordeni par dominanci Rīgas arhidiecēzes un visā Rīgas baznīcas provinces teritorijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Fehtē pie Oldenburgas, Ziemeļvācijā. Pēc pārcelšanās uz Livoniju kļuva par Rīgas doma prāvestu. 1269. gadā nonāca konfliktā ar Livonijas ordeni, kas viņu turēja gūstā Siguldas pilī. 1278. gadā Rīgas arhibīskaps Johans I fon Lūne viņu iecēla par Ermlandes bīskapu Prūsijā, tomēr pāvests pēc Vācu ordeņa protesta viņu neapstiprināja amatā.1286. gadā, pretēji Rīgas domkapitula vēlēšanām, pāvests viņu apstiprināja par Rigas arhibīskapu. 1292. gadā viņš nonāca konfliktā ar saviem vasaļiem, kas viņu sagūstīja Kokneses pilī, tomēr šoreiz viņu atbrīvoja Livonijas ordeņa brāļi.

1293. gadā viņš Atzeles zemē uz ezera salas (tagad- Viļaka) uzcēla nocietinātu klosteri un nosauca to par Marienhauzu ("Marijas māju"). Miris Livonijā pēc 1294. gada 5. februāra.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "Bruno, 20. Vācu ordeņa mestris, sāka valdīt 1296.g. Viņa laikā izcēlās liels kaŗš starp ordeni un trešo Rīgas virsbiskapu **Jāni Fechti** un visu kapiteli. Minētais biskaps un visa biskapija sabiedrojās ar leišiem un citiem nekristīgiem pret Vācu ordeni un ataicināja viņus savā zemē. Mestris Bruno ar ordeņbrāļiem bija spiests arī rīkoties uz kaŗu. Abi kaŗaspēki satikās pie Turaidas. Biskapa kaŗaspēks kopā ar nekristīgiem leišiem uzvarēja, Kaujā krita mestris Bruno un 60 ordeņbrāļu. Biskapa ļaudis un Rīgas pilsoņi tapa ļoti pārdroši un aplenca ordeņa pili Ādažus, bet tika atsisti. Šeit galu dabūja ap 400 rīdzinieku: daudzus nosita un daudzi noslīka. Tas bija 1298. gadā".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Rīgas arhibīskapi

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Reliģiskie amati un pozīcijas |
| Priekštecis: **Johans I fon Lūne**  |  **Rīgas arhibīskaps** 1286—1294† | Pēctecis: **Johans III fon Šverīns**  |
**Allažu ķimelis** (vācu: *Allasch Kümmel*) ir tradicionāls Latvijas alkoholiskais dzēriens kopš vismaz 1823. gada, ko turpina ražot "Latvijas balzams".

Sastāvs
-------

Liķiera pamatā ir degvīns, kas iegūts tvaicējot ķimeņu sēklas kopā ar spirtu. Tam pievienoja cukuru un ķimeņu ēterisko eļļu. Īpaši svarīga liķiera sastāvdaļa bija ūdens, ko ņēma no vietējā avota. Katrai brūvējuma partijai ražošanas noslēguma stadijā pievienoja īpašu zālīšu uzlējumu, kura recepte esot turēta lielā slepenībā un to nevienam neizpauda. Runā, ka savu īpatnējo smaržu liķieris ieguvis no anīsa, fenheļa, līčstiebru (meža zirdzenes) un koriandra sēklām, taču tie ir tikai minējumi.

Spirtu veda no Sējas vai Mores brūžiem, bet cukuru no Rīgas. Ķimenes kaltēja „Cēskalnu" rijas krāsnīs, turpat gatavoja arī ķimeņu eļļu.

Vēsture
-------

Liķiera ražošanu pēc Rīgas uzņēmēja Augusta Mencendorfa padoma Allažu muižas brūzī 1823. gadā uzsāka muižas īpašnieks Vilhelms fon Blankenhāgens (1761–1840), to izrādīja 1830. gada Leipcigas gadatirgū ar nosaukumu *Allasch Kümmel*. Liķieri pildīja Allažos ražotās tumši zaļās stikla pudelēs.

Ražotni paplašināja viņa brāļa mazdēls Gotlībs Johans Oto fon Blankenhāgens (1830–1875) kopā ar sievu Luīzi (1838–1917). Savukārt viņa dēls landrāts Oto Vilhelms Johans fon Blankenhāgens (1867–1934) kopā ar sievu Elizabeti nodibināja „Otto fon Blankenhāgena Allažu brūzi", ķimelis ieguva zelta medaļas 1886. gada Antverpenes un 1889. gada Parīzes izstādēs.
Ķimeļa ražotnē bija nodarbināti vidēji seši strādnieki, no kuriem divi - meistari. Viens no pēdējiem meistariem bija „Kaktiņu" saimnieks Gailiņš, kura meita Anna Smilga vēlāk kļuva par pēdējo „Allažu ķimeļa" oriģinālās receptes noslēpuma glabātāju.
Allažu muižā ķimeli ražoja līdz 1920. gada zemes reformai, kad muižu ekspropriēja un Oto fon Blankenhāgens emigrēja uz Vāciju un mira 1934. gadā Šverīnē.

Atsauces
--------

1. ↑  Zīmolu leģendas Latvijā 21-07-2014
Nidas bāka
**Nidas bāka** (lietuviešu: *Nidos švyturys*) atrodas Kuršu kāpās Nidā uz Urba kalna. Bākas augstums ir 79 m virs jūras līmeņa. Tās signāls redzams 22 jūras jūdžu jeb ap 40 km attālumā.

Vēsture
-------

Pirmā Nidas bāka sāka darboties 1874. gada 24. oktobrī. Tolaik tās augstums bija 27 m. Bākas gaisma bija redzama 20 jūras jūdžu tālumā.
1944. gadā vācu karaspēks to uzspridzināja. 1945. gadā bāka tika atjaunota. 1953. gadā tā tika rekonstruēta.

Mūsdienas
---------

Pašreizējās Nidas bākas tornis ir gatavots no dzelzsbetona. Bākas tornis ir krāsots ar baltām un sarkanām joslām. Tornis ir 29,3 m augsts. Bākas kristāla lēcas tika izgatavotas Izjumi rūpnīcā (Ukraina). Tornī atrodas 6 spuldzes. Vienlaikus deg tikai viena spuldze. Ja tā izdeg, automātiski ieslēdzas nākamā spuldze. Mirgojošais signāls tiek noraidīts tikai naktī. Bāka raida 2 īsus un 1 garu gaismas signālu. Bāka ieslēdzas un izslēdzas automātiski, atkarībā no apkārtējā apgaismojuma. Visu diennakti tiek raidīts arī radiosignāls.

Ārējās saites
-------------

* Kuršu kāpu Nacionālais parks (angliski) Archived 2016. gada 22. maijā, *Wayback Machine* vietnē.

Koordinātas: 55°18′18.35″N 20°59′41.79″E﻿ / ﻿55.3050972°N 20.9949417°E﻿ / 55.3050972; 20.9949417
**Raglapes** (*Ceratophyllum*) — raglapju dzimtas viengadīga ģints, kas izplatīta visā pasaulē. Tie ir ūdenī iegrimuši peldoši augi bez saknēm. Stublājs ir tievs, zarots, 50 — 150 cm garš, bet var sasniegt arī līdz 2-3 metru garumu. Lapas sakārtotas mieturos, vienkārt līdz četrkārt dakšveidīgas, dalītas lineārās daļās. Visas augu daļas ir pārklātas ar kutikulas kārtu. Viendzimuma, vienmājas ziedi ir neuzkrītoši un izvietojas lapu žāklēs. Kauslapas sievišķajiem ziediem ap 12, bet vīrišķajiem - 9 līdz 10, apakšējā daļā saaugušas caurulītē. Putekšņlapas 10 līdz 20, augļlapa viena. Apputeksnēšana notiek zem ūdens. Putekšņlapas nogatavojoties atraujas un paceļas ūdens virspusē. Tad putekšnīcas atveras un putekšņi, būdami nedaudz smagāki par ūdeni, nolaižas uz ziediem, tos apputeksnējot. Auglis — riekstiņš. Raglapes aug dažādos dziļumos, sasniedzot līdz pat 9 metru dziļumu. Tās ir ļoti jutīgas uz gaismu, un spilgtā apgaismojumā tās iet bojā. Optimālajā dziļumā tās labi vairojas, izspiežot visus citus augus, un izveido lielas audzes, apgrūtinot laivu kustību. Augi ir diezgan pieticīgi, un tos bieži vien lieto, kā akvāriju augus.
Latvijā sastopamas 2 sugas: Iegrimusī raglape (*Ceratophyllum demersum*) bieži aug stāvošos un lēni tekošos ūdeņos visā Latvijas teritorijā. Pusgrimusī raglape (*Ceratophyllum submersum*) ir sastopama reti, Rīgas līča piekrastē un tā tuvumā. Tās dabiskais areāls atrodas vairāk uz dienvidiem. Šī suga ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2.kategorijā.
Ģints sugu sastāvs pasaulē dažādiem autoriem ir atšķirīgs — no 3 līdz 30. Daudzas sugas tiek uzskatītas par pasugām, jo savā starpā tās maz atšķiras.

Klasifikācija
-------------

**Ģints** Raglapes (*Ceratophyllum*)

* *Ceratophyllum chilense*
* Iegrimusī raglape (*Ceratophyllum demersum*)
	+ *Ceratophyllum demersum demersum*
	+ *Ceratophyllum demersum platyacanthum*
* *Ceratophyllum echinatum*
* *Ceratophyllum muricatum*
	+ *Ceratophyllum muricatum muricatum*
	+ *Ceratophyllum muricatum australe*
	+ *Ceratophyllum muricatum kossinskyi*
* Pusgrimusī raglape (*Ceratophyllum submersum*)
* *Ceratophyllum tanaiticum*
Fon Bīlovu ģerbonis.
**Bīlovi** (vācu: *von Bülow*) ir sena Meklenburgas dižciltīgo dzimta, kas 18. gadsimtā ierakstīta Dānijas bruņniecības matrikulā.

Vēsture
-------

Pirmais zināmais Bīlovu dzimtas pārstāvis bija 1229. gadā pieminētais obodrītu dižciltīgais Gotfrīds no Bīlovas (latīņu: *Godofridus de Bulowe*), tagad Bīlova (*Bülow*) ir daļa no Kēnigsfeldas pilsētas Ziemeļrietummēklenburgas apriņķī.

* Oto Dītrihs fon Bīlovs (1655–1732)Oto Dītrihs fon Bīlovs (1655–1732)
* Jobsts Hinrihs fon Bīlovs (1683–1762)Jobsts Hinrihs fon Bīlovs (1683–1762)
* Engelke fon Bīlovs (1691–1740)Engelke fon Bīlovs (1691–1740)
* Johans Albrehts fon Bīlovs (1708–1776)Johans Albrehts fon Bīlovs (1708–1776)
* Frīdrihs Vilhelms fon Bīlovs (1755–1816)Frīdrihs Vilhelms fon Bīlovs (1755–1816)
* Frederiks Rudbeks Henriks fon Bīlovs (1791–1858)Frederiks Rudbeks Henriks fon Bīlovs (1791–1858)
* Hilmers fon Bīlovs (1883–1966)Hilmers fon Bīlovs (1883–1966)

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 13101034
* GND: 11866459X

 |

 |
Šis raksts ir par pilsētu Lībijā. Par amerikāņu aktrisi skatīt rakstu Lora Derna.

**Derna** (arābu: درنة, *Darnah*) ir pilsēta Lībijas ziemeļaustrumos, Dernas beledījas administratīvais centrs Vidusjūras krastā. Nozīmīgs lauksaimniecības reģiona centrs (citrusaugļi).

Vēsture
-------

Pilsēta zināma kopš Senās Grieķijas laikiem kā **Darna** (*Δάρνις*) un bija viena no Kirenaikas pentapoles. Romas Impērijas laikā zināma kā *Darnis* vai *Derna* un bija Marmarikas reģiona centrs. 4.—6. gadsimtā Derna bija Ēģiptes diocēzes bīskapa rezidence un mūsdienās, lai arī pilsētu apdzīvo musulmaņi un biskapa tajā nav, pilsēta tiek uzskatīta par vienu no Romas katoļu baznīcas titulārbīskapijām.

Ap 1493. gadu pamesto antīko pilsētu no jauna apdzīvoja no Ibērijas padzītie musulmaņi. Osmaņu impērijas laikā Derna sākotnēji tika pakļauta Tripolei, bet vēlāk Bengāzī sandžakam.

2023. gadā pilsēta ievērojami cieta lietusgāzu izraisītos plūdos; gāja bojā vairāki tūkstoši iedzīvotāju.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 163. lpp.
2. ↑  Al Jazeera. Libya floods live news: Thousands dead, missing in Derna after Storm Daniel

Ārējās saites
-------------
Šis raksts ir par tautu Ziemeļkaukāzā. Par vulkānu Islandē skatīt rakstu Laki (vulkāns).

**Laki** (pašnosaukums — *Лак*) ir viena no Ziemeļkaukāza tautām, kura galvenokārt apdzīvo Dagestānu.

Laku apdzīvotā teritorija tiek apzīmēta ar nosaukumu Lakija.

Laku meitene (1883)

Skaits
------

Laku kopskaits ir aptuveni 0,2 miljoni.

Krievijā (ar Dagestānu):

* 156 545 (2002)
* 178 630 (2010)
* 173 416 (2021)

Laku apdzīvotas vietas Dagestānā

Valoda
------

Runā laku valodā, oficiālajā saziņā plaši izmanto krievu valodu.

Reliģija
--------

Izplatītākā reliģija ir sunnītu islāms. Laki bija viena no pirmajām Dagestānas ciltīm, kas pieņēma islāmu. Pirmā mošeja laku teritorijā tika uzcelta jau 777. gadā.

Antropoloģija
-------------

Laki pieder pie eiropiešu rases (kaukāziešu antropoloģiskais tips).

Saimniecība
-----------

Tā kā laku tradicionālās zemes ir kalnainas un ļoti sausas, lauksaimniecībai tradicionālajā saimniecībā bija otršķirīga nozīme. Līdz ar to dominēja aitkopība un kazkopība, kā arī zirgu, liellopu un mūļu audzēšana.Galvenie laku produkti bija gaļa un piens, taču viņi audzēja arī miežus, zirņus, kviešus un nedaudz kartupeļus. Ar lopkopību nodarbojās galvenokārt vīrieši, bet ar lauksaimniecību sievietes. Pie ezeriem nebija mežu, tāpēc trūka kokmateriālu būvniecībai un kurināmajam.

Aitkopības prakse prasīja vīriešiem vairākus mēnešus gadā doties uz zemienēm, lai ganītu savus dzīvniekus, kur viņi saskārās ar dažādām dagestānu tautām, tāpēc lielākā daļa laku vīriešu bija daudzvalodīgi.

Daudzi ciemi specializējās amatniecībā un tirdzniecībā. Laku sievietes nodarbojās ar paklāju aušanu, vērpšanu, tekstila un keramikas izgatavošanu, bet vīrieši ar ādas apstrādi un darbarīku izgatavošanu.

Daudzas no šīm tradīcijām saglabājās arī padomju laikos, jo laki pretojās padomju kolektivizācijas politikai. Tekstilrūpniecība un apģērbu ražošana, ādas apstrāde un apavu izgatavošana, kā arī gaļas, siera un eļļas ražošana joprojām ir dominējošās nozares šajā reģionā.

Feodāla sistēma
---------------

Tiek uzskatīts, ka laki bija pirmie Dagestānas iedzīvotāji, kas ieviesa feodālo sistēmu.

Ievērojami laki
---------------

* Musa Manarovs — padomju kosmonauts;
* Nurmagomeds Hadžimagomedovs — Krievijas karavīrs, Krievijas propagandas mitoloģizēts varonis.

Atsauces
--------

1. ↑  Кавказский Узел. «Laks». *Caucasian Knot*. Skatīts: 2023-04-01.
2. ↑  Гаджимурадовна, Мехдиева Наида; Гаджимурадовна, Магомедова Марина (2016). "Лакцы как один из коренных народов Дагестана". *Вестник науки и образования* (8 (20)): 45–47. ISSN 2312-8089.
3. ↑  Кавказский Узел. «Лаки в истории Дагестана (VI - XX века)». *Кавказский Узел*. Skatīts: 2023-04-11.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Laki***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Vana Dzjao** (ķīniešu: 王 娇, piņjiņs: *Wáng Jiāo*; dzimusi 1988. gada 20. janvārī) ir ķīniešu brīvā stila cīkstone, olimpiskā čempione (2008).

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1988. gadā zemnieku ģimenē. No bērnības bijusi fiziski ļoti aktīva. Jau pēc pusotra gada treniņiem cīņas sportā kļuvusi par pilsētas čempioni.

2003. gadā kļuva par Āzijas kausa ieguvēju, bet pasaules čempionātā ieņēma septīto vietu. 2005. gadā kļuva par Āzijas čempioni, bet pasaules čempionātā bija piektā. 2006. gada pasaules čempionātā ieņēma 10 vietu.

Viņa piedalījās 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Pirmajā kārtā viņa pārspēja Jenniju Fransoni, ceturtdaļfinālā Ali Bērnārdu, pusfinālā Kjoko Hamaguči un fināla cīņā par zelta medaļu pārspēja bulgāru cīkstoni Stanku Zlatevu.

Viņa piedalījās arī 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, bet bija mazāk veiksmīga. Savā pirmajā cīņā viņa uzvarēja Amarači Obiajunvu, ceturtdaļfinālā Svetlanu Sajenko, taču pusfinālā zaudēja Natālijai Vorobjovai. Tā kā Vorobjova sasniedza finālu, Vana ieguva tiesības piedalīties gandarījuma cīņā, kuru zaudēja Guzelei Manjurovai.

Atsauces
--------

1. ↑  Vana Dzjao profils Ķīnas Olimpiskās komitejas mājas lapā. Archived 2009. gada 24. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
Šrādera vārsts velosipēda riepas kamerā
**Šrādera vārsts**, pazīstams arī kā **amerikāņu vārsts**, ir vārsta veids, kuru mūsdienās izmanto gandrīz visās riepu kamerās un bezkameru riepās. Vārsts izgudrots 1891. gadā, 1893. gadā patentēts ASV, tā nosaukums aizgūts no vācu izcelsmes amerikāņu izgudrotāja un uzņēmēja Augusta Šrādera (*August Schrader*) vārda.

Šrādera vārsta atvēršana

Izmantošana
-----------

* kameru un bezkameru riepās, ļaujot tās piesūknēt
* saldēšanas un kondicionēšanas iekārtās, ļaujot iepildīt aukstumnesēju
* ūdensapgādes sistēmās noplūdes atklāšanai zem spiediena
* izlaišanai un testēšanai dzinējos ar degvielas iesmidzināšanu
* velosipēdu gaisa amortizatoros — pielāgojot gaisa spiedienu atbilstoši braucēja svaram un apvidum
* akvalangu peldspējas kompensatoru inflatoros — sniedz iespēju bez gaisa zudumiem atvienot gaisa cauruli zem ūdens
* un citur

Uzbūve
------

Šrādera vārsta uzbūve:  
1 — stienītis,  
2 — vītņotā galviņa,  
3 — bukse,  
4 — blīvētājs,  
5 — augšējais kausiņš,  
6 — blīvgredzens,  
7 — apakšējais kausiņš,  
8 — vārsta korpuss,  
9 — atspere,  
10 — virzošais kausiņš,  
11 — gumijots apvalks
Šrādera vārstu veido metāla (parasti vara sakausējuma) doba caurulīte ar ārēju un iekšēju vītni — vārsta korpuss. Caurulītes ārējā galā atrodas metāla stienītis, kurš novietots tās centrā un beidzas vienā līmenī ar to.

Parasti Šrādera vārsts tiek aizvērts ar vāciņu, lai nepieļautu netīrumu un ūdens iekļūšanu vārstā, kas var pārtraukt tā hermētiskumu un izraisīt noplūdi.

Skatīt arī
----------

* Danlopa vārsts
* Sklaverāna vārsts
*Baltic Sea Academy* logotips
Dibinātāji ar dibināšanas apliecību 2010
***Baltic Sea Academy*** (latviešu: *Baltijas jūras akadēmija*) ir organizācija ar 17 asociētiem biedriem — universitātēm un augstskolām no deviņām valstīm ap Baltijas jūru. Tā ir bezpeļņas organizācija, kas, Hanzas Parlamenta iniciēta, tika nodibināta 2010. gadā.

Kopīgais mērķis ir stiprināt sadarbību starp akadēmiskajām institūcijām un mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) sektoru. Šīs sadarbības konkrētie mērķi ir MVU vajadzībām atbilstošu pētniecības uzdevumu un inovāciju īstenošana, kā arī ilgtermiņa ieguldījums izglītības un īpaši profesionālās apmācības jomā. Īpaša uzmanība tiek vērsta uz duālo apmācības sistēmu.

Hanzas konferences
------------------

Kopš 2004. gada ik gadu tiek organizēta divu dienu Hanzas konference, kuras laikā kopīgam dialogam sapulcējas uzņēmumu pārstāvji, zinātnieki un politiķi. Tā, piemēram, konferencē "Atjaunojamie Enerģijas Resursi un MVU Baltijas Jūras Reģionā" 2011. gadā uzstājās ES komisārs Ginters Etingers (*Günther Oettinger*), kā arī 2012. gadā ES komisārs Algirdas Šemeta. Pēc prezentāciju sniegšanas, konferences dalībnieki piedalās diskusijās pie apaļajiem galdiem. Diskusiju un pārrunu rezultāti, kā arī referāti, tiek publicēti pēc konferences *Baltic Sea Academy* grāmatu sērijā.

Publikācijas
------------

*Baltic Sea Academy* publikācijas (izvilkums):

* *Strategies for the Development of Crafts and SMEs in the Baltic Sea Region*, 180 lpp.(vācu, angļu, poļu, krievu valodā) 2011
* *Education Policy Strategies today and tomorrow around the "Mare Balticum"*, 432 lpp. (vācu, angļu), 2011
* *Energy Efficiency and Climate Protection around the Mare Balticum*, 264 lpp.(vācu, angļu), 2011
* *Strategy Programme for education policies in the Baltic Sea Region*, 172 lpp. (vācu, angļu, poļu), 2012
* *SME relevant sectors in the BSR: Personnel organisation, Energy and Construction*, 188 lpp. (tikai angļu valodā), 2012
* *Strategies and Promotion of Innovation in Regional Policies around the Mare Balticum*, 432 lpp. (vācu, angļu), 2012
* *Strategy Programme for innovation in regional policies in the Baltic Sea Region*, 240 lpp. (vācu, angļu, poļu) 2012
* *Humanivity — Innovative economic development through human growth*, 248 lpp. (tikai angļu valodā), 2012

Atsauces
--------

1. ↑  Ziņojums laikrakstā par *Baltic Sea Academy* dibināšanu
2. ↑  «Ziņojums par 2011. gada Hanzas konferenci». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 2. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* *Baltic Sea Academy*
**Pauls fon Tranzē-Rozeneks** (*Paul Gustav Viktor von Transehe-Roseneck*, 1853—1928) bija Jaungulbenes muižas īpašnieks, Rīgas Mākslas biedrības biedrs, kas savā muižas pilī bija iekārtojis bagātīgu Vīnes un Minhenes gleznošanas skolas gleznu, kā arī skulptūru, grafikas, mēbeļu u.c. mākslinieciski vērtīgu priekšmetu kolekciju.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1853. gada 9. martā Nicā Oto fon Tranzē-Rozeneka (1806—1879) un viņa sievas Marijas, dzimušas Lēvisas of Menāras ģimenē. 1875. gadā viņa tēvs pēc Heinriha Šēla projekta uzcēla dzimtas pilsētas namu tagadējā Brīvības bulvārī 32 (tolaik Aleksandra bulvārī 3a) Rīgā, bet 1878. gadā Jaungulbenes muižas pili. 

Savā Jaungulbenes muižā viņš iekārtoja paraugsaimniecību un uzcēla Jaungulbenes stacijas ēku pie jaunatklātās Pļaviņu—Valkas dzelzceļa līnijas (1898-1903). 1903. gadā pamatīgi pārbūvēja muižas ēku un parku. Visu mūžu krāja gleznas un mēbeles, savām muižā izveidoja vērtīgu mākslas un vēstures priekšmetu ekspozīciju kā daļu no ēkas interjera. 1904. gadā viņš gleznas sāka dāvināt jaunatvērtajam Rīgas pilsētas mākslas muzejam. 
Pēc 1905. gada revolūcijas viņš šo kolekciju pakāpeniski pārveda uz Rīgu, 1908. gadā lielāko daļu atdāvināja Rīgas Pilsētas mākslas muzejam. Tagad gleznas atrodas mākslas muzejā "Rīgas birža" un Latvijas Nacionālā mākslas muzeja Ārzemju glezniecības kolekcijā.

Pēc Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņām Jaungulbenes muiža tika atsavināta, Pauls fon Tranzē-Rozeneks ar ģimeni pārcēlās uz dzīvi Vācijā. 

Miris 1928. gada 15. aprīlī Berlīnē.

Piemiņa
-------

2004. gadā Ārzemju mākslas muzejā notika Paula fon Tranzē–Rozeneka kolekcijas izstāde, kurā ietvēra 36 gleznas – 18. gadsimta itāliešu, franču un arī 19. gadsimta Vīnes, Minhenes, Diseldorfas un citu skolu mākslinieku darbus ar mitoloģisku, reliģisku vai alegorisku saturu un portretus.

* Paula fon Tranzē-Rozeneka ģimenePaula fon Tranzē-Rozeneka ģimene
* Tranzē-Rozeneku dzimtas nams Brīvības bulvārī 32 RīgāTranzē-Rozeneku dzimtas nams Brīvības bulvārī 32 Rīgā
* Jaungulbenes muižas interjersJaungulbenes muižas interjers
* Jaungulbenes muižas interjersJaungulbenes muižas interjers
* Jaungulbenes pils parksJaungulbenes pils parks
* Pauls Tranzē-Rozeneks (pēc 1918)Pauls Tranzē-Rozeneks (pēc 1918)

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  «Latvijas Nacionālais mākslas muzejs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 18. maijā. Skatīts: 2018. gada 13. janvārī.
3. ↑  Jānis Rozenieks. Viņu godā arī par tautas baronu Latvijas Vēstnesis 06.01.2004. Nr. 1 (2949)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19107751
* LCCN: n2006034637
* ISNI: 0000 0000 4833 0579
* GND: 1042354278

 |

 |
**Karloss Gardels** (*Carlos Gardel*, dzimis 1890. gada 11. decembrī Tulūzā, Francijā vai Takuarembo (*Tacuarembó*), Urugvajā miris 1935. gada 24. jūnijā Medelīnā) bija tango dziedātājs. Gājis bojā aviokatastrofā, kad bija popularitātes virsotnē.
Saukts par "tango karali", un daudzu cienītāju acīs ir visspilgtākais tango mūzikas būtības atklājējs.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis vai nu Tulūzā, Francijā, vai Takuarembo (*Tacuarembó*) pilsētiņā Urugvajā. Karstas diskusijas par Gardela dzimšanas vietu turpinās arī mūsdienās. Pats Gardels par to esot teicis - *esmu dzimis Buenosairesā, Argentīnā divarpus gadu vecumā*.
Karjeras sākumā dziedāja bāros, bet 1917. gadā guva pirmos panākumus Latīņamerikā ar dziesmu *Mi Noche Triste*. Uzstājies visā Latīņamerikā, kā arī Barselonā, Parīzē un Ņujorkā. Filmējies vairākās tā laika filmās.

1935. gadā sacerēja dziesmu *Por una cabeza* (spāņu: *"Par galvas tiesu"*) mūzikla filmai "Tango bārs" par kaislīgu spēlmani, kas salīdzina atkarību no zirgu skriešanās sacensībām ar kaislību uz sievietēm. 
Kad Gardels gāja bojā aviokatastrofā 1935. gada 24. jūnijā Kolumbijā, viņa mirstīgās atliekas caur Ņujorku un Riodežaneiro tika nogādātas Buenosairesā. Visā ceļā viņu pavadīja sērotāju tūkstoši.
Apglabāts Buenosairesā. Filmas "Tango bārs" pirmizrāde ar *Por una cabeza* dziesmu notika jau pēc viņa nāves 1935. gada 5. jūlijā Ņujorkā.

*

Audiovizuālās norādes
---------------------

*

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* Carlos Gardel recordings at the Discography of American Historical Recordings.
* Carlos Gardel at Todotango.com
* Carlos Gardel: King of Tango at Sounds and Colours

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 56618280
* LNB: 000106386
* LCCN: n83172799
* ISNI: 0000 0001 2134 0547
* GND: 118865188
* SUDOC: 027715973
* BNF: cb11969900r (data)
* BIBSYS: 3033518
* NDL: 00847913
* NKC: xx0171360
* SBN identifikators CUBV071236 nav derīgs.
* BNE: XX1113711
* CiNii: DA11400645

 |

 |
**Priežu dzimta** (latīņu: *Pinaceae*) ir sugām bagātākā skujkoku dzimta. Pazīstamākās ģintis - baltegles (*Abies*), duglāzijas (*Pseudotsuga*), lapegles (Larix), egles (*Picea*), hemlokegles (*Tsuga*) un priedes (*Pinus*). Priežu dzimtas augiem ir liela saimnieciskā nozīme, tos izmanto koksnes un dažādu vielu ieguvei, medicīnā.

Sastopamība Latvijā
-------------------

No apmēram 110 pasaulē zināmām priežu sugām Latvijā savvaļā sastopama vienīgi parastā priede (*Pinus sylvestris*). Parastā priede veido lielāko daļu Latvijas mežu. Otra priežu dzimtas suga Latvijā ir parastā egle (*Picea abies*).
Pārējās priežu dzimtas sugas pie mums ir introducētas. 

Vairākas svešzemju sugas stādītas ne tikai parkos un apstādījumos, bet arī mežu kultūrās, piemēram, Japānas lapegle (*Larix kaempferi*), Eiropas lapegle (*Larix decidua*), Sibīrijas lapegle (*Larix sibirica*) un zaļā duglāzija (*Pseudotsuga menziesii*). Kalnu priede (*Pinus mugo*) un Benksa priede (*Pinus banksiana*) vietām ir stādīta kāpu nostiprināšanai. Dekoratīvi, bet lēnaudzīgi koki ir hemlokegles, no kurām Latvijā biežāk tiek audzēta Kanādas hemlokegle (*Tsuga canadensis*). Baltegļu sugas daudz ir stādītas parkos un apstādījumos, no tām biežāk stādītas un izturīgākas - Sibīrijas baltegle (*Abies sibirica*), balzama baltegle (*Abies balsamea*), vienkrāsas baltegle (*Abies concolor*). No eksotiskākiem priežu dzimtas augiem Latvijā mēģināts ieaudzēt Ķīnas zeltlapegli (*Pseudolarix amabilis*), kas ir vienīgā suga savā ģintī.

Sistemātika
-----------

Priežu dzimta (*Pinaceae*)

* Priežu apakšdzimta (*Pinoideae*)
	+ ģints Priedes (*Pinus*) (ap 115 sugām)
* Egļu apakšdzimta (*Piceoideae*)
	+ ģints Egles (*Picea*)
* Lapegļu apakšdzimta (*Laricoideae*)
	+ ģints Katajas (*Cathaya*) (1 suga)
		- Sudrablapu kataja (*Cathaya argyrophylla*)
	+ ģints Lapegles (*Larix*) (ap 14 sugām)
	+ ģints Duglāzijas (*Pseudotsuga*) (5 sugas)
		- zaļā duglāzija (*Pseudotsuga menziesii*)
		- Lindleja duglāzija (*Pseudotsuga lindleyana*)
		- Lielaugļu duglāzija (*Pseudotsuga macrocarpa*)
		- Japānas duglāzija (*Pseudotsuga japonica*)
		- Ķīnas duglāzija (*Pseudotsuga sinensis*)
* Baltegļu apakšdzimta (*Abietoideae*)
	+ ģints Zeltlapegles (*Pseudolarix*) (1 suga)
		- Ķīnas zeltlapegle (*Pseudolarix amabilis*)
	+ ģints Baltegles (*Abies*) (ap 50 sugām)
	+ ģints Ciedri (*Cedrus*) (4 sugas)
	+ ģints *Keteleeria* (3 sugas)
		- *Keteleeria davidiana*
		- *Keteleeria evelyniana*
		- *Keteleeria fortunei*
	+ ģints *Nothotsuga* (1 suga)
		- *Nothotsuga longibracteata*
	+ ģints Hemlokegles (*Tsuga*) (9 sugas)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Priežu dzimta*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85102188
* GND: 4163738-0
* BNF: cb12273053j (data)
* NKC: ph162479

 |

 |
**Toms Laurušs** (lietuviešu: *Tomas Laurušas*; dzimis 1996. gada 13. februārī, Kauņā) ir Lietuvas starptautiskais lielmeistars šahā (2021).

Biogrāfija
----------

Sekmīgi startējis dažādos Eiropas jauniešu šaha čempionātos. 2008. gadā vecuma grupā U-14 ieņēmis otro vietu, bet 2012. gadā vecuma grupā U-16 bijis trešais. 2009. gadā piedalījies Latvijas atklātajā šaha čempionātā, kur ierindojies 17. vietā. Lietuvas izlases sastāvā piedalījies Pasaules jauniešu (U-16) šaha olimpiādē Stambulā 2012. gadā, kur pie 1. galdiņa ieguvis individuālo sudraba medaļu. Tāpat pārstāvējis Lietuvas izlasi Eiropas komandu čempionātā 2013. un 2015. gadā, un Pasaules šaha olimpiādēs (2014, 2016). Lietuvas šaha čempionātos 2014. gadā bijis bronzas laureāts, bet 2015. gadā ieņēmis 4. vietu. 2016. gadā uzvarējis Lietuvas šaha čempionātā. 2018. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" ātrspēles turnīrā. 2021. gada augustā izcīnījis 3. vietu RTU Open "A" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2021. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Viņa vecākā māsa Brigita Stoniene arī ir šahiste.

Atsauces
--------

1. ↑  11th World Youth U16 Chess Olympiad: Istanbul 2012
2. ↑  Vilnius LTU 2014
3. ↑  Kaunas LTU 2015
4. ↑  Tomas Laurušas - naujasis Lietuvos čempionas
5. ↑  «Jubilejas "Liepājas rokādē" pie kausiem tiek arī Laurušas, Frīdmans un "Terrabalt"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 25. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 7. augustā.
6. ↑  «Chess-Results Server Chess-results.com - Riga Technical University Open 2021 - Tournament A». *chess-results.com*.
7. ↑  4th quarter Presidential Board Meeting, Chennai, IND, 8-9 November 2013

Ārējās saites
-------------

* Toms Laurušs šahista profils vietnē fide.com
* Toms Laurušs šahista profils vietnē chessgames.com
* Toms Laurušs šahista profils vietnē 365chess.com
* Toms Laurušs šahista profils vietnē chesstempo.com
* Toms Laurušs šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Toms Laurušs šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
* Toms Laurušs šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas šaha klubu komandu kauss)
**Šaurlapu spilve** (latīņu: *Eriophorum polystachion*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir ļoti plaši sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Suga ir bieži sastopama visā Latvijas teritorijā, purvainās pļavās, purvos, slapjos mežos un slīkšņainu ezeru krastos. Tās ietvaros nodala daudzas pasugas.

Augs ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.

Apraksts
--------

Šaurlapu spilve ir daudzgadīgs, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stublāju, kurš parasti nezaro un vismaz apakšdaļā ir apaļš. Pie stublāja pamata ir vairākas lineāras lapas. Uz stublāja lapu ir nedaudz un tās ir īsākas nekā stublājs. Lapas ir 0,2—0,5 cm šauras, ar garu maksti un gala trīsšķautņaino daļu. Augam stublāja galotnē ir čemurveida ziedkopa, kurā ir 3—7 nokarenas vārpiņas. Vārpiņas kāts ir gluds un plakans. Garākā seglapa pārsniedz ziedkopu. Augam segplākšņu žāklēs ir divdzimumu ziedi. Zieda segplēksne ir brūngana. Augam ir raksturīgi balti, līdz 3 cm gari lidmatiņi. Auglis ir gaišbrūns riekstiņš. Zied maijā, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «šaurlapu spilve - Eriophorum polystachion L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-22.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šaurlapu spilve***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Santandželo forts** (maltiešu: *Forti Sant'Anġlu*, angļu: *Fort St. Angelo*) ir aizsardzības būve Maltas pilsētā Birgu, Lielās ostas viducī.

Pirmo nocietinājumu būvju celšanas laiks nav zināms. Pēc 13. gadsimta pārbūves to nosauca par **Jūras pili** (latīņu: *Castrum Maris*). 16. gadsimta vidū Maltas ordenis pili pārbūvēja, nosaucot mūsdienu vārdā. 1565. gadā Maltas Lielā aplenkuma laikā pils kalpoja kā ordeņa galvenā mītne. Tā tika vēlreiz pārbūvēta 17. gadsimta beigās. No 1800. līdz 1979. gadam Santandželo fortā atradās britu bruņoties spēki, dažkārt forts tika juridiski klasificēts kā akmens fregate (*stone frigate*) **HMS Egmont**, vēlāk **HMS St Angelo**. Pils cieta Otrā pasaules kara laikā, tomēr pēc kara to atjaunoja. 1998. gadā daļu no pils atkal nodeva Maltas odeņa rīcībā.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Santandželo forts***.
* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 248322798

 |

 |
**Rīgas 2. slimnīca** ir traumatoloģijā un ortopēdijā specializēta ārstniecības iestāde, kas atrodas Ģimnastikas ielā 1, Rīgas Zemgales priekšpilsētā. Dibināta 1959. gada 29. aprīlī.

Struktūra
---------

Slimnīcā ir Uzņemšanas nodaļa un traumpunkts, kur sniedz diennakts neatliekamo medicīnisko palīdzību traumatoloģijā, piecas stacionāra nodaļas, Intensīvās terapijas un anestezioloģijas nodaļa, Diagnostiskās radioloģijas nodaļa, Rehabilitācijas nodaļa. Specialziētajā slimnīcā ir vairāk nekā 300 darbinieku. Gadā tiek veiktas ap 3 000 operācijas. Slimnīcā funkcionē 105 gultas, tostarp, 40 traumu, 36 ortopēdijas, 4 intensīvās terapijas, 14 aprūpes, 8 hroniskās aprūpes, 3 subakūtās rehabilitācijas gultas.

Personības
----------

Pirmais galvenais ārsts bija profesors Vilis Purmalis (1927–1989), pēc viņa galvenais ārsts bija Filips Sagalovskis, šeit strādāja arī terapeite Skaidrīte Valdovska.

Medicīnas studentu praksi vadīja profesors Eduards Žeidurs (1918-1987). Viņš traumatoloģijā un ortopēdijā ieviesa elastīgas un saspriegtas konstrukcijas, publicēja ap 100 zinātnisko darbu. Slimnīcā praktizēja arī Artūrs Blaus, Andrejs Skaģers, Zigmunds Kovaļčuks, Valdis Zatlers, Valdis Andersons. Jānis Petronis, Jānis Keselis un citi.

Vēsture
-------

Slimnīcas galveno ēku uzcēla 1911. gadā kā Rīgas pilsētas (3.) nespējnieku patversmi. Tolaik par Rīgas pilsētas 2. slimnīcu sauca tagadējo Paula Stradiņa klīnisko universitātes slimnīcu Pilsoņu ielā 13.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā tajā iekārtoja kara skolu, vācu okupācijas laikā karagūstekņu māju, vēlāk tajā vairākus gadus darbojās kara hospitālis. 

Pēc P. Stradiņa Republikāniskās klīniskās slimnīcas izveides 1959. gadā tai piešķīra Rīgas pilsētas 2. slimnīcas nosaukumu. Pirmais slimnīcas galvenais ārsts bija ķirurgs Vilis Purmalis (1959-1962), pēc viņa Filips Sagalovskis (1962-1980) un Jānis Petronis (1980-1994).

2004. gadā Rīgas 2. slimnīca kļuva par Rīgas pašvaldības SIA, 2016. gadā par SIA "Rīgas 2. slimnīca".

Atsauces
--------

1. ↑  «Kas mēs esam - Rīgas 2.slimnīca». *www.slimnica.lv*. Skatīts: 2023-08-31.
2. ↑  *Profesora Eduarda Žeidura simtgades grāmata. Rīgas 2. slimnīca*. Rīga : Medicīnas apgāds. 2018. ISBN 978-9934-573-00-2.
3. ↑  SIA "Rīgas 2. slimnīca"

Ārējās saites
-------------
**Arvīds Anuzis** (dzimis 1925. gada 27. jūlijā, miris 2006. gada 21. decembrī) bija pedagogs, vēsturnieks un novadpētnieks.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1925. gada 27. jūlijā Ēdolē.
Pēc pamatskolas beigšanas mācības turpinājis Kazdangas lauksaimniecības skolā. 1943. gadā iesaistījies nacionālās pretestības kustībā. 1946. gadā viņš no skolas pēdējā kursa apcietināts un notiesāts uz 10 gadiem Sibīrijas nometnēs. 1956. gadā Anuzis atgriezies Latvijā un izvēlējies dzīvot Iecavā. 1957. gadā sācis strādāt Iecavas spirta rūpnīcas grāmatvedībā, 1962. gadā — Iecavas kopsaimniecībās par sporta un kultūras pasākumu organizatoru, bet 1967. gadā kļuvis par Iecavas vidusskolas darbmācības skolotāju. Kā eksterns beidzis Iecavas vidusskolu un 1969. gadā iestājies Daugavpils pedagoģiskā institūta Vēstures fakultātes neklātienes nodaļā. Pēc institūta absolvēšanas strādājis Iecavas ķimikāliju bāzē par pārvaldnieku. No 1978. gada līdz pensijas vecumam mācījis darbmācību Zālītes speciālajā internātskolā. Novadpētnieka vaļasprieku klāstā bijusi zolītes spēle, grāmatu kolekcionēšana. Novadpētnieka vēlēšanās bijusi izveidot Iecavas novada vēstures muzeju. A. Anuzis mūžībā aizgājis 2006. gada 21. decembrī un apglabāts Iecavas Sila kapos.

Sabiedriskā darbība
-------------------

1990. gadā Iecavas pilsētā un pagastā izveidojās divu sabiedrisko organizāciju — Nacionālo karavīru biedrības un «Daugavas Vanagi» nodaļas, abas izveidoja kopēju valdi. Par tās priekšsēdētāju ievēlēja Arvīdu Anuzi. Abas organizācijas vāca ziedojumus Iecavas luterāņu baznīcai un Iecavas Brīvības pieminekļa restaurācijai; 1995. gadā uzcelts piemineklis 2. robežsardzes pulka karavīriem, kuri 1944. gada rudenī cīnījās Iecavas pagasta «Grimu» māju apkaimē; 1996. gadā starp Zālītes un Garozas dzelzceļa staciju mežā atklāts piemineklis nacionālajiem partizāniem; 1998. gadā atklāts piemineklis Iecavas-Baldones ceļa malā 2. robežsardzes 1. bataljona kritušajiem karavīriem. Par sabiedrisko darbību A. Anuzis saņēmis vairākas atzinības zīmes, kā arī apbalvots kā Iecavas "Gada cilvēks".

Atsauces
--------

1. 1 2  Lursoft. «News.lv: 100 novadnieki 15.09.2017 Iecavas Ziņas». *news.lv* (latviešu), 2017-12-08. Skatīts: 2017-12-08.
2. ↑  «Iecavas Ziņas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 19.03.2022.
3. ↑  «Skolotāji». *www.iecavas-vsk.lv*. Skatīts: 2017-12-08.[novecojusi saite]
**Kārlis Heinrihs Aleksandrs (Aleksis) Adolfi** (vācu: *Karl Heinrich Alexander (Alexis) Adolphi*; dzimis 1815. gada 13. augustā, miris 1874. gada 17. aprīlī) bija vācbaltiešu izcelsmes pirmais Cēsu pilsētas ārsts un dzejnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Pērnavas apriņķī Tignicas (*Tignitz*) muižas īpašnieka, vēlākā Pērnavas zēnu ģimnāzijas direktora Jākoba Adolfi ģimenē. 
No 1829. līdz 1833. gadam mācījās Tērbatas ģimnāzijā. No 1833. līdz 1840. gadam studēja medicīnu Tērbatas Universitātē. Papildinājies Vīnē, Vircburgā un Berlīnē. No 1843. līdz 1847. gadam Lielstraupes draudzes novada ārsts. No 1847. līdz 1874. gadam Cēsu pilsētas ārsts. Viņa pirmie dzejoļi publicēti 1858. gadā, dzejoļu krājumi izdoti 1863. un pēc nāves 1877. gadā.

Darbi
-----

* Atsevišķi dzejoļi krājumā *Literarisches Taschenbuch der Deutschen in Russland. Riga: J. von Sivers, 1858*
* *Gedichte*. Riga, Leipzig, 1863
* *Poetischer Nachlaß*. Riga: H. Brutzer, 1877

### Mīlas dzīve (*Liebesleben*)

Mana mīla, es patiesi esmu jūra,  
 
Liela, dziļa un vētru sabangota:   
 
Esi saule, kas tajā skaidri   
 
Klusā mierā spoguļojas!   
 
Es esmu gliemežvāks, kas tur guļ,   
 
Ar jūras dūņām blāvi apklāts:   
 
Esi pērle tīri spīdoša,   
 
Kas tam sirdī mirdz!   
 
(..)

Mein Lieb, bin ich ein See fürwahr,   
 
Groß, tief und sturmgehügelt:   
 
Sei du die Sonne, die sich klar   
 
Auf stiller Fluth ihm spiegelt!   
 
Bin ich die Muschel, die da ruht,   
 
Vom Meerschlamm trüb umfeuchtet:   
 
Sei du der Perle reine Gluth,   
 
Die ihr im Herzen leuchtet!  
 
(..)

Atsauces
--------

1. ↑  Carola L. Gottzmann,Petra Hörner. Lexikon der deutschsprachigen Literatur des Baltikums und St. Petersburgs. Vom Mittelalter bis zur Gegenwart. Berlin; New York 2007.

Ārējās saites
-------------

* Doktora Adolfi nams. Lielā Līvu iela 1 (latviski)
* Aleksis Adolfi *Baltisches Biographisches Lexikon digital* (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 225444058
* GND: 1019321067

 |

 |
Albānijas dzelzceļu karte ar agrākajām platsliežu līnijām
Duresi pasažieru stacija
***Hekurudha Shqiptare*** jeb ***HSH*** (no albāņu:  "Albānijas dzelzceļš") ir līdz 2005. gadam Albānijas valstij piederošs, vēlāk privāts lielākais Albānijas dzelzceļa operators. Galvenais dzelzceļa mezgls ir ostas pilsētā Duresi.

*HSH* dzelzceļam ir Eiropas standarta sliežu ceļa platums (1435 mm). Neviena līnija nav elektrificēta. Tās pamatā ir viena ceļa līnijas ar vairākām izmainīšanās vietām.

Tiek izmantotas Čehoslovākijā būvētās dīzeļa elektriskās lokomotīves *T-669*. Pasažieru pārvadāšanai izmantoja lietotu ritošo sastāvu no Vācijas, Itālijas, Austrijas un Polijas.

*HSH* dzelzceļa infrastruktūra stiepjas uz austrumiem līdz Pogradeci, uz dienvidiem līdz Fieri un uz ziemeļiem līdz Melnkalnes robežai (pēdējā pasažieru stacija ir Škodra). Ir atzarojums uz valsts galvaspilsētu Tirānu. Visas līnijas pamazām nolietojās un gandrīz visas tika pakāpeniski slēgtas, neizturot konkurenci ar autotransportu. 2019. gadā vēl pastāvēja satiksme no Škodras līdz Eļbasani ar atzarojumu līdz Kašarai netālu no Tirānas. Citos iecirkņos liela daļa ritošā sastāva, tā daļu un sliežu tika nozagtas.

Stāvoklis 2022. gada sākumā
---------------------------

2022. gada aprīlī Albānijā pasažieru pārvadājumi notika tikai Škodras-Voras-Durresi posmā Škodra-Ļači ar vienu reisu dienā. Dažos svarīgākajos posmos notiek remontdarbi, tā, lai salabotu līniju uz Melnkalni, tika nojaukta Milotas-Rešeni līnija. Līnijai Durresi-Tirāna ir noņemtas sliedes un paredzēts tur izbūvēt elektrificētu līniju ar atzarojumu uz lidostu. Līnijā Eļbasani-Pogradeci, kas bija tūristu iecienīta līdz tās slēgšanai 2012. gadā, vairākās vietās bijušie dzelzceļa tilti pārvērsti par autoceļu tiltiem.

Kravas vilcieni 2022. gadā brauca starp Podgoricu un Škodru un līnijā Duresi-Fieri-Balši, abos vidēji reizi nedēļā. Posms no Fieri uz dienvidiem līdz Vļorai pieder citam dzelzceļa operatoram un tika labots satiksmes atjaunošanai.

Pastāv plāni izbūvēt dzelzceļa līnijas uz visām kaimiņvalstīm.

Atsauces
--------

1. ↑  "PASSENGERS TRAINS TIMETABLE FROM 1 APRIL2019". hsh.com.al Archived 2022. gada 30. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. .docx
2. 1 2  «Albania: Durres-Tirana Line to Be Rehabilitated». *Railway-News* (en-gb). 2021-02-04. Skatīts: 2022-05-06.
3. ↑  «9072-PRE-48466». *www.ebrd.com* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-04-29. Skatīts: 2022-05-06.
4. ↑  «Albania, Kosovo open way for Durres-Pristina railway link». *seenews.com* (angļu). Skatīts: 2022-05-06.
5. ↑  Athens Bureau. «Kefalogiannis: Discussions Of A Greek-Albanian Railway Interconnection — Greek City Times» (en-US), 2021-04-19. Skatīts: 2022-05-06.
6. ↑  «N. Macedonia to seek 426 mln euro financing for Kicevo-Albanian border railway». *seenews.com* (angļu). Skatīts: 2022-05-06.

Ārējās saites
-------------

* Arhivēta *HSH* vietne
Šis raksts ir par mācītāju. Par juristu skatīt rakstu Baltazars Bergmanis.

**Baltazars Bergmanis** (vācu: *Baltasar Bergmann*, 1703–1768) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs.

Dzīvesgājums
------------

Baltazars Bergmanis dzimis 1703. gada 2. decembrī Rīgas tirgotāja Palma Bergmaņa (1672-1751) un viņa sievas Kristīnes, dzim. Jēnigas, ģimenē. 

Studēja medicīnu Jēnas un Vitenbergas universitātēs, kur 1725. gadā ieguva filozofijas doktora grādu, bet pēc tam Leipcigas universitātē studēja teoloģiju un ieguva teoloģijas maģistra grādu. Ap 1726. gadu viņš atgriezās dzimtenē un tika iecelts par Skujenes luterāņu draudzes mācītāju. Skujenē uzrakstīja katehismu latviešu valodā. 

1734. gada 1. oktobrī viņš ieguva luterāņu mācītāja vietu Bukultu jeb Ādažu (*Neuermühlen*) draudzē, kur kalpoja līdz savai nāvei 1768. gada 31. martā.

Bērni
-----

Mācītājs Baltazars Bergmanis bija precējies ar Rīgas tirgotāja meitu Annu Elizabeti Depkinu (1712-1784). Viņiem bija 13 bērni:

1. Baltazars Bergmanis (1736-1789)
2. Ģertrūde Elizabete (1737-1825)
3. Anna Kristīne (1739-1740)
4. Bartolomejs (1738-1738)
5. Ambrozijs Bergmanis (1740-1784)
6. Sofija Katrīna (1741-1809)
7. Doroteja Margarēta (1742-1821)
8. Anna Hedviga (1744-1825)
9. Kristīne Sabīne (1745-1827)
10. Johans (1746-1746)
11. Marija Šarlote (1747-1748)
12. Gustavs fon Bergmanis (1749-1814)
13. Liborijs fon Bergmanis (1754-1823)

Atsauces
--------

1. ↑  Des Palm Bergmann Nachkommen 1672-1886
**Dauguļu Mazezers** (arī **Mazezers** un **Dauguļu ezers**) ir ezers Valmieras novada Dikļu pagastā, uz R un DR no tā atrodas Madiešēnu purvs, uz A un DA — Namītēnu purvs. Iekļauts Augstrozes dabas liegumā.

Apraksts
--------

Purva ezers ar brūnganu ūdeni. Vēl 2004. gada mērījumā ūdens krāsa atbilda brūnūdens ezera statusam, taču 2017. gadā ūdens krāsainība jau bija mazāka par šo līmeni. Gultne dūņaina, ZA piekrastē vietām akmeņaina vai smilšaina. Krasti, izņemot ZA, zemi, D un A daļā purvaini, pieejami g.k. no ZA un A puses, ezerā ir purvainas salas. A krastā Latvijas PSR laikā bijusi atpūtas bāze, kur izrakts 100-150 m garš kanāls laivu novietošanai, ZA krastā peldvieta. Ezers ir publiski pieejams, taču ceļš uz peldvietu ved caur privātīpašumu. Kopš 2018. gada Kocēnu novads izsludina konkursus par apsaimniekotāju ezeram, lai izskaustu maluzvejniecību. Līdz 2008. gadam ezerā veikta nozveja un zivju ielaišana, pēc tam tas lietots tikai makšķerēšanai.

### Flora

Dauguļu Mazezers ietilpst 3130. biotopa (*Ezeri ar oligotrofām līdz mezotrofām augu sabiedrībām*) 1. variantā. Tie ir ezeri, kuru ekosistēmā lielu lomu spēlē klases *Littorelletea* tipiskas augu sabiedrības, ko veido lobēliju-ezereņu komplekss un to pavadošās augu sugas. Biežākie augi: virsūdens sugas g.k. Z un ZA piekrastē — pameldri, niedres, grīšļi, peldlapu sugas g.k. pie pārpurvotajiem krastiem — lēpes, ūdensrozes, peldošā glīvene, sūrenes. Iegrimušie augi — daudzlapes, glīvenes. Ezerā sastopamas arī lobēlijas, ežgalvītes, kosas. Aizsargājamas sugas ir Dortmaņa lobēlija (*Lobelia dortmanna*), gludsporu ezerene (*Isoёtes lacustris L.*), vienzieda krastene (*Littorella uniflora*), pamīšziedu daudzlape (*Myriophyllum alterniflorum*), lokanā nitella (*Nitella flexilis*), šaurlapu ežgalvīte (*Sparganium angustifolium*), kā arī Latvijas Sarkanās grāmatas suga — sīkā lēpe (*Nuphar pumila*).

### Fauna

Zivju sugas: karūsas, plauži, asari, līdakas, ķīši, akmeņgrauži, grunduļi, pīkstes, sudrabkarūsas, arī zuši, zandarti, karpas, vēdzeles, auslejas. Ir vēži. Krastos bebru mītnes, kas nosprosto ezera vienīgo izteku Mazbriedi un veicina koku nokalšanu ezera līmeņa celšanās dēļ.

Vēsture
-------

1960.-1961. gadā ezera līmeni pazemināja par 1 metru, iztaisnojot Mazbriedi. Pēc dziļumu mērījumu datiem, vēl 1975. gadā ezera līmenis nebijis pilnībā atjaunojies un bijis 30 cm zemāks nekā 1990. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
2. ↑  Zudusī Latvija: Dauguļu ezers ar salām, 1951
3. 1 2 3 4 5 6  Īpaši aizsargājamās dabas teritorijas dabas lieguma „Augstroze" dabas aizsardzības plāns 2019.-2030. gadam[novecojusi saite]
4. 1 2 3  ezeri.lv datubāzes ieraksts
5. ↑  Konkurss par Kocēnu novada ezeru apsaimniekošanas tiesībām
6. ↑  Youtube: policija Rāķu ezerā un Dauguļu Mazezerā