recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bloha sfēra palīdz izprast kvantu skaitļošanu
**Kvantu dators** ir skaitļošanas ierīce, kuras darbības pamatā ir tādas kvantu mehānikas parādības kā kvantu superpozīcija (angliski: *quantum superposition*) un sapīti stāvokļi (angliski: *entangled states*). Zinātnes nozari, kas salīdzina kvantu un klasisko datoru iespējas kā arī pēta iespējamās kvantu datoru fizikālās realizācijas, sauc par **kvantu skaitļošanu**.

Fizikālās realizācijas
----------------------

Ir veikti veiksmīgi eksperimenti, kas parāda, ka kvantu skaitļošanas operācijas ir iespējams veikt ar nelielām kvantu sistēmām. Būtiskākais šķērslis lielāku kvantu datoru izveidei ir dekoherence (angliski: *decoherence*).

Kvantu algoritmi
----------------

Ir izstrādāti teorētiski algoritmi, kas izmanto kvantu datoru īpašās iespējas. Nozīmīgākie no tiem ir Šora algoritms skaitļu sadalīšanai pirmreizinātājos un Grovera algoritms meklēšanai nesakārtotā datubāzē. Ja zinātniekiem izdosies izveidot liela mēroga kvantu datorus, tad ar to palīdzību noteikta veida problēmas būs iespējams atrisināt daudz ātrāk par jebkuru klasisko datoru. Tas apdraudētu pastāvošo kriptosistēmu (piemēram, RSA) drošību.

Kvantu skaitļošana Latvijā
--------------------------

Latvijā ar kvantu skaitļošanu nodarbojas vairāki pētnieki Latvijas Universitātē[1], tajā skaitā Rūsiņš Mārtiņš Freivalds[2][3], Juris Smotrovs un Andris Ambainis,[2][4] kas 2003. gadā postulēja t.s. kvantu klejošanas metodi. Latvijas Universitātes zinātnieki profesora Ambaiņa vadībā koordinē lielus Eiropas pētniecības projektus kvantu skaitļošanā.[5]

Atsauces
--------

1. ↑  Kvantu datorika Archived 2008. gada 27. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Universitāte, Datorikas fakultāte.
2. 1 2  Jaunais dators skaitļos ar atomu palīdzību Archived 2008. gada 11. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Diena, 2006. gada 5. janvāris.
3. ↑  Rūsiņš Mārtiņš Freivalds, Ko Bernhards Rīmans ir teicis par kvantu datoriem? Archived 2007. gada 1. martā, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Universitātes Avīze, 2006. gada 7. decembris.
4. ↑  Unikālais prāts - Andris Ambainis, kvantu datori un gaidāmā revolūcija Archived 2006. gada 10. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Universitātes Avīze, 2006. gada vasara.
5. ↑  Andris Ambainis. Kvantu skaitļošana un mans ceļš zinātnē Akadēmiskā Dzīve, 50. rakstu krājums (2013/2014)

Ārējās saites
-------------

* Juris Smotrovs, Kvantu skaitļošana, lekciju konspekti.
* Andris Ambainis, Kvantu skaitļošana: kas jauns?, lekcija Programmētaju dienās 2008.
* Kvantu skaitļošana — absurda teātris ☻ vai realitāte?[novecojusi saite], Sakaru Pasaule, 2(18), 2000.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh98002795
* GND: 4533372-5
* BNF: cb135068781 (data)
* NDL: 01072652
* BNE: XX556504

 |

 |
**Georgs Apinis**, līdz uzvārda maiņai **Georgs Dīnstmanis**, arī **Dienstmanis** (1895-1955), bija latviešu jurists, Rīgas apgabaltiesas tiesnesis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1895. gada 15. augustā Valmierā ierēdņa Alberta un Adelhaides (dzim. Apines) ģimenē. Uzaudzis pie mātes pusbrāļa - Valmieras ārsta un pilētas galvas Georga Apiņa. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Studēja tiesību zinātnes Tērbatas universitātēs, 1914. gadā iestājās studentu korporācijā "Lettonia". Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada aprīlī iestājās Krievijas impērijas armijā, pabeidza Vladimira karaskolu. No 1917. gada februāra latviešu strēlnieku Rezerves pulkā. 1918. gada 20. decembrī iestājās Latvijas zemessardzē, Latviešu atsevišķās brigādes sastāvā piedalījās Latvijas brīvības cīņās. Rīgas atbrīvošanas kauju laikā 1919. gada 22. maijā pie Piņķiem kā bataljona adjutants vadīja uzbrukumu LSPR armijas nocietinājumiem. Pēc brīvības cīņu beigām 1920. gada 4. septembrī atvaļināts no Latvijas bruņotajiem spēkiem.

Atsāka studijas LU Tieslietu fakultātē, ko beidza 1924. gadā. 1925. gada janvārī viņu iecēla par papildu miertiesnesi Rīgas apgabaltiesā, no 1928. gada februāra viņš bija Rīgas pilsētas 1. iecirkņa miertiesnesis, pēc tam Rīgas apgabaltiesas loceklis.

Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā Georgs Apinis panāca atļauju Lettonias filistru biedrības darbības atjaunošanai. 1944. gadā devās uz Vāciju, pēc kara beigām bija ASV armijas majors latviešu sardžu rotās Karlsrūes pilsētā.

Vēlāk pārcēlās uz dzīvi Monreālā Kanādā, kur strādāja slimnīcā.

Miris Monreālā 1955. gada 11. aprīlī.

Apbalvojumi
-----------

* Lāčplēša Kara ordenis

Atsauces
--------

1. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 116. lpp. ISBN 9789934827051.
2. ↑  lkok.com
**Karpača** (poļu: *Karpacz*), vēsturiski **Krummhībele** (vācu: *Krummhübel*) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos pie Čehijas robežas, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidiem no Jeleņa Guras. Izvietojusies Sudetu Karkonošes kalnos 480 līdz 885 metru augstumā virs jūras līmeņa, Snežkas kalna (1602 m vjl.) piekājē. Populārs ziemas sporta un tūrisma centrs.

Pilsēta pirmoreiz minēta 1599. gadā, saistībā ar svina un dzelzs ieguvi tuvējos kalnos.

Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai un pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.

Tuvējā Karpačā Gurnā (*Karpacz Górny*) novērojama optiskā ilūzija - gravitācijas kalns, - novērotājam liekas, ka no kalna ripojoša bumbiņa patiesībā ripo pret kalnu.

1842. gadā no Norvēģijas tika atvesta un pilsētas pievārtē uzstādīta XII gadsimta koka Vangas baznīca (*Świątynia Wang*), kura saglabājusies līdz mūsdienām.

Ārējās saites
-------------

* www.karpacz.net

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karpača*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 150095992
* LCCN: n80086187
* GND: 4098741-3
* NKC: ge129541

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 3 oktobris 2022.
**Ostrovnoje** (krievu: *Островное*) vai **Ipalgina** (čukču: *Ыпаԓгын* — ‘taukums’) ir nacionālais ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Biļibinas rajonā. Izvietojies Malijaņujas upes kreisajā krastā 179 km no rajona centra Biļibinas.

Vēsture
-------

Ciems izvietojies 18.—19. gadsimtā Krievijas ziemeļaustrumiem nozīmīgākā Aņujas gadatirgus vietā. 1788. gadā, pēc krievu-čukču karā noslēgtā Gižiginas pamiera Boļšojaņujas krastā pie Angarkas ietekas uzbūvēja Aņujas cietoksni, līdzās kuram katru pavasari rīkoja gadatirgu. 1794. gadā gadatirgu pēc čukču lūguma pārcēla uz salu Boļšojaņujas upē 200 verstis no Ņižņekolimskas un sāka dēvēt par Ostrovnoju — ‘salas [gadatirgu]’. Palos sala vairākkārt tika nopostīta, tādēļ 1848. gadā gadatirgu pārcēla uz Malijaņujas krastu, bet Ostrovnojes nosaukums saglabājās. Gadatirgus vietā uzbūvēja nocietinājumu, kur žoga iekšpusē bija kapela, kārtībnieka māja un vēl apmēram desmit dažādu būvju. Cietoksni faktiski apdzīvoja tikai gadatirgus laikā, kad tur ieradās rīkotāji un kazaki kārtības uzturēšanai. Galvenās tirdzniecības preces bija metālizstrādājumi un tabaka no krievu puses un kažokādas un valzirgu ilkņi no čukču puses. Preces uz gadatirgu tika vestas no visa reģiona, kā arī no Aļaskas. Notika arī intensīva tirgošanās vietējo čukču, evenku, jukagiru un korjaku starpā. 19. gadsimta beigās, līdz ar amerikāņu tirgotāju ienākšanu un faktoriju tīkla izveidi, Aņujas gadatirgus zaudēja savu nozīmi un panīka. 20. gadsimta sākumā tirgošanās tika pārcelta uz Panteļeihu netālu no mūsdienu Čerskas.

1930. gadā Ostrovnoje kļuva par jaunizveidotā Austrumu tundras rajona administratīvo centru. Bijušā gadatirgus vietā čukči labprātāk pakļāvās pārejai uz nometnieku dzīvesveidu un Ostrovnojē izveidoja pirmo čukču kolhozu *Turvaurgin* — ‘Jaunā dzīve’. 1952. gadā rajona centru pārcēla uz Aņujsku. Mūsdienās ciemā dzīvo ap 400 iedzīvotāju, no tiem 66 % čukči un 12 % eveni. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un medības. Ciemā ir vidusskola, ambulance, pasts, kultūras nams, bibliotēka, viesnīca, maizes ceptuve, veikals. Pasažieru transports uz rajona centru tiek nodrošināts tikai ar helikopteri.

Atsauces
--------

1. ↑  «Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Arhivēts no oriģināla, laiks: 26 jūlijs 2018.
2. ↑  «Меновщиков Г. А. Местные названия на карте Чукотки. Краткий топонимический словарь». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. augustā. Skatīts: 2021. gada 25. martā.
3. ↑  БИЛИБИНСКИЙ РАЙОН. ГОРОДСКИЕ И СЕЛЬСКИЕ ПОСЕЛЕНИЯ
4. ↑  Карих Е. В. Анюйская ярмарка во второй половине XIX начале XX в.
5. ↑  АНЮЙСКАЯ ЯРМАРКА
Šis raksts ir par graudzāļu dzimtas ģinti. Par labību un graudiem skatīt rakstu kvieši.

**Kvieši** (*Triticum*) ir graudzāļu dzimtas ģints, kas ir plaši kultivēta labība visā pasaulē. Tie ir vieni no visvairāk audzētajiem kultūraugiem; vairāk tiek audzētas tikai cukurniedres, kukurūza un rīsi. Kvieši ir plaša patēriņa pārtikas produkts. No tiem izgatavo miltus, no kuriem savukārt cep maizes produktus: cepumus, kūkas, brokastu pārslas, makaronus un tā tālāk. No kviešiem fermentācijas procesā iegūst arī alu, degvīnu un pat biodegvielu. Kviešus var izmantot arī kā lopbarību, bet no kviešu salmiem veido ēku jumtus.

Kviešu sistemātika
------------------

Kviešu ģintī ietilpst no 20 līdz 27 sugām. Vissenākā kviešu suga *Triticum boeoticum*, kas aug savvaļā Dienvidrietumāzijā, ir diploīda (2n=14). Tiek uzskatīts, ka uzsākot kviešu kultivēšanu, izveidojušies viengraudkvieši (*Triticum monococcum*), kuriem hibridizējoties ar nezināmu diploīdu *Triticum sp*. endoreduplikācijas rezultātā izveidojās allotetraploīdie angļu jeb turgidumkvieši (*Triticum turgidum*) (2n=28). Notiekot turgidumkviešu hibridizācijai ar *Triticum tauschii* (2n=14), izveidojušies mūsdienās visplašāk kultivētie alloheksaploīdie mīkstie kvieši (*Triticum aestivum*).

* ģints kvieši (*Triticum*)
	+ suga mīkstie kvieši (*Triticum aestivum*)
	+ suga Abesīnijas kvieši (*Triticum aethiopicum*)
	+ suga *Triticum araraticum*
	+ suga *Triticum boeoticum*
	+ suga *Triticum carthlicum*
	+ suga pundurkvieši (*Triticum compactum*)
	+ suga *Triticum dicoccoides*
	+ suga divgraudkvieši (*Triticum dicoccum*)
	+ suga cietie kvieši (*Triticum durum*)
	+ suga *Triticum ispahanicum*
	+ suga *Triticum karamyschevii*
	+ suga maha kvieši (*Triticum macha*)
	+ suga *Triticum militinae*
	+ suga viengraudkvieši (*Triticum monococcum*)
	+ suga poļu kvieši (*Triticum polonicum*)
	+ suga plēkšņu kvieši (*Triticum spelta*)
	+ suga apaļgraudkvieši (*Triticum sphaerococcum*)
	+ suga Timofejeva kvieši (*Triticum timopheevii*)
	+ suga *Triticum turanicum*
	+ suga angļu jeb turgidumkvieši (*Triticum turgidum*)
	+ suga Urartu kvieši (*Triticum urartu*)
	+ suga Vavilova kvieši (*Triticum vavilovii*)
	+ suga *Triticum zhukovskyi*

### Mīkstie kvieši

Mīkstie kvieši (*Triticum aestivum* L.) ir viens no senākajiem un visvairāk audzētajiem pārtikas kultūraugiem. Pasaulē šobrīd tiek audzētas apmēram 4500 mīksto kviešu šķirnes, taču aizvien notiek darbs pie jaunu šķirņu izveides, kas ir vairāk piemērotas biotiskā un abiotiskā stresa apstākļiem, augstāku ražību un graudu kvalitāti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Wheat» (angliski). faostat.fao.org. Skatīts: 2013-01-07.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kviešu ģints***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph115962

 |

 |
**Kvāpānu dīķi** ir zivjaudzēšanas vajadzībām izveidota mākslīgu ūdenstilpju sistēma Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā. Sastāv no sešiem dīķiem, ko norobežo dambji. Dambis, pa kuru iet autoceļš Lubāna-Gaigalava, atdala no Rēzeknes upes un Lubāna. Izbūvēti laika posmā no 1965. līdz 1980. gadam.

Ietilpa 1999. gadā izveidotajā Īdeņas un Kvāpānu dīķu dabas liegumā, kas 2009. gadā tika iekļauts vienā no lielākajām īpaši aizsargājamajām dabas teritorijām Latvijā Lubāna mitrāja dabas liegumā. Tādējādi Kvāpānu dīķi ir Natura 2000 vieta, teritorija ietilpst Rāmsaras konvencijas vietu sarakstā un tai ir putniem nozīmīgās vietas statuss.

Kopā ar līdzās esošajiem Īdeņas dīķiem nozīmīga ūdensputnu ligzdošanas vieta, viena no nedaudzajām ligzdošanas vietām Latvijā reti sastopamām putnu sugām, piemēram, mazajam dumpim un baltspārnu zīriņam. Dīķi ir piemēroti putnu vērošanai, šeit izveidota atbilstoša infrastruktūra - 2 putnu vērošanas torņi.

Līdz 1998. gadam dīķus apsaimniekoja zivsaimniecība "Nagļi". Audzē karpas, sudrabkarūsas. Iegūst niedres eksportam.

ZS "Birzes", Kvāpānu dīķu vidū, atrodas tūrisma informācijas centrs. Viesu nams piedāvā naktsmītnes, makšķerēšanu, putnu vērošanu un ūdensputnu medības.[*nepieciešama atsauce*]

Atsauces
--------

1. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde
2. ↑  «Kur novērot putnus Latvijā - Īdeņa-Kvāpāni». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 21. maijā. Skatīts: 2009. gada 26. novembrī.
3. ↑  Dabas lieguma "Īdeņas un Kvāpānu dīķi" dabas aizsardzības plāns[novecojusi saite]
**Relatīvā priekšrocību teorija** balstās, ka konkrētu preci eksportē tā valsts, kurai ir relatīvās priekšrocības šīs preces ražošanā, šai valstij ir mazākas relatīvās izmaksas. Relatīvās priekšrocības ir spēja ražot preci ar mazākām relatīvām izmaksām, nodrošinot efektīvu resursu izmantošanu. Relatīvās izmaksas ir produktu daudzums, kuru valstij jāupurē vai jāzaudē, ražojot konkrētā produkta papildus vienību.

Relatīvās priekšrocības koncepciju izvirzīja angļu klasiskās ekonomikas skolas pārstāvis Deivids Rikardo.

Absolūtā priekšrocību koncepcija
--------------------------------


Absolūto priekšrocību koncepciju izstrādāja skotu ekonomists Ādams Smits. Absolūto priekšrocību teorija nosaka, ka absolūtā priekšrocība kādai valstij pār otru valsti kādas preces ražošanā ir tad, ja tā var ražot šo preci izmantojot mazāku resursu daudzumu kā otra valsts. Absolūtās priekšrocības nosaka valsts ģeogrāfiskais novietojums klimatiskie apstākļi, dabas un darba resursi, kapitāls un ražošanas tehnoloģija. Atkarībā no tā, kādas ir absolūtās priekšrocības, valsts specializējas noteiktu preču ražošanā un pērk sev nepieciešamās lietas no citām valstīm. Specializējoties vienām valstīm tādās jomās, kurās ir absolūtās priekšrocības, un tirgojot savus pārpalikumus citām valstīm, ieguvējas ir abas puses.

Atsauces
--------

1. 1 2  U.Gods, Makroekonomika-Rīga,Turība, 2002.g.271.lpp
**Vrbove** (slovāku: *Vrbové*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Pještjanu apriņķī.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1332. gadā, 1437. gadā ieguva pilsētas tiesības. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Vrbove līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Verbo** (*Verbó*). Pilsēta attīstījās kā tirdzniecības centrs, ievērojams daudzums pilsētas iedzīvotāju bija ebreji. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā faktiski visa pilsēta tika pārveidota par ebreju geto. No 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

2001. gadā absolūtais vairākums (98.75 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (75.48 %), nereliģiozi (10.80 %) un luterticīgie (10.67 %). 

Pještjanos dzimuši futbolists Jozefs Adamecs (*Jozef Adamec*, 1942), kā arī avantūrists un Madagaskaras karalis Morics Beņovskis (*Móric Beňovský/Benyovszky Móric*, 1746 – 1786).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vrbove***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 242739481
* LCCN: no2016032631
* GND: 4596010-0
* NKC: ge131338

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Muhammads bin Alī al Sanūsī** (arābu: محمد بن علي السنوسي, dzimis 1787. gadā, miris 1859. gada 7. septembrī) bija alžīriešu islāma teologs un garīgais līderis, kurš dibināja savā vārdā nosauktu sūfiju ordeni. Viņa radītajai kustībai bija nozīmīga loma Lībijas neatkarības iegūšanā no Itālijas. Viņa mazdēls bija Lībijas karalis no 1951. līdz 1969. gadam.

### Dzīves gājums

Al Sanūsī ir izglītojies Fēsā un Kairā. Viņam vajadzēja bieži pārvākties ne tikai lai meklētu zināšanas, bet arī viņa politisko uzskatu dēļ, tāpēc viņš ir dzīvojis dažādās vietās: Marokā, Alžīrijā, Tunisijā, Lībijā, Ēģiptē un Hidžāzā. Savu ceļojumu laikā viņš nonāca dažādu sūfiju ietekmē. Al Sanūsī negatīvā attieksme pret Osmaņu pārvaldi Ziemeļāfrikā radīja problēmas ar varasiestādēm.

Ēģiptē viņa mācības radīja neapmierinātību Azhara Universitātes akadēmiķu vidū, kas valdībai radīja aizdomas, ņemot vērā al Sanūsī nosodījumu pret tās nežēlību un netaisnību. Par spīti šīm grūtībām viņš izveidoja hosteļus, lai izmitinātu sūfiju ordeņu biedrus un viņu viesus, un piesaistīja sev daudz mācekļu. Kad 1859. gadā viņš nomira, al Sanūsī bija kļuvis tik ietekmīgs, ka Osmaņu varasiestādes bija spiestas atzīt viņa sekotājus. Viņa darbu turpināja dēls Muhammads, kurš vēlāk kļuva par al Sanūsī izveidotā sūfiju ordeņa līderi.

### Ideoloģija

Sanūsītu kustība radās, lai atjaunotu musulmaņu sabiedrības morālo un sociālo garu, lielākoties Ziemeļāfrikā. Novērojot sev apkārt esošās musulmaņu sabiedrības, al Sanūsī kritizēja to degradēto stāvokli no reliģisko morāļu un sociopolitiskā skatupunkta. Jo vairāk viņš pārdomāja redzēto, jo vairāk viņš saprata to, cik svarīgi musulmaņiem ir atgriezties pie pravieša Muhammada islāma pirmatnējās tīrības un *salaf.*

Pie sanūsītu kustības zināmākajām mācībām var minēt tā attīrīšanu no dažādām ķecerībām un inovācijām, kā arī vienkāršāku un tīrāku reliģijas un tās prakses formu. Kaut arī viņi saglabāja spēcīgu uzsvaru uz islāma garīgo dimensiju (sūfisms), viņi noliedza tādas sūfiju tradīcijas kā mūziku, deju un dziedāšanu, ko daži sūfiji izmanto, lai sekmētu savu garīgo ceļu pie Dieva. Sanūsīti tiecās apvienot sūfismu ar sekošanu likumam, kas izvairījās no aklas imitācijas un legālisma. Viņi bija eklektiski, savienojot dažādas pieejas un skolas.

Atsauces
--------

1. ↑  «al-Sanusi | Biography, Order, Family, & History | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). Skatīts: 2021-11-25.
2. 1 2  Esposito, L. J. Shahin E. E.. *The Oxford Handbook of Islam and Politics*. New York : Oxford University Press, 2013. 28–30. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 57426168
* LCCN: nr91012905
* ISNI: 0000 0000 8239 6520
* GND: 119498987
* SELIBR: 36877
* SUDOC: 072278439
* BNF: cb165042998 (data)

 |

 |
**Hedžēšana** ir risku vadības metode, kas izmanto atvasinātos finanšu instrumentus finanšu risku mazināšanai.

Izveidojot ideāli hedžētu darījumu, teorētiski iespējams no tā pilnībā izslēgt sistemātisko risku. Parasti risku hedžēšana tiek veikta, noslēdzot nākotnes darījumu līgumus, tā nodrošinoties pret iespējamiem zaudējumiem, kuri varētu rasties dēļ izmaiņām bāzes aktīva cenā, kā arī svārstībām procentu likmēs un valūtas kursā.

Princips
--------

Hedžēšanas darbības balstās uz vēlmi tagadnē vienoties par pieņemamu darījuma objekta nākotnes cenu, lai nodalītu iespējamās nākotnes cenu svārstības no pamata darījuma. Izplatītākie hedžēto darījumu objekti ir izejvielu cenas, vērtspapīru biržas kursi, valūtas maiņas kursi un procentu likmes. Lai hedžētu pamata darījuma finanšu risku, tam piesaista papildus nākotnes darījumu, kura korelācija ar pamata darījumu ir apgriezta, tādējādi iegūstot svārstību izlīdzinošu efektu.

Piemērs
-------

Ražošanas uzņēmums Latvijā noslēdz līgumu ar uzņēmumu ASV par 100 tūkstošu sagatavju piegādi pēc gada, kur vienas sagataves cena ir $1. Saskaņā ar līgumu, lai izpildītu saistības ar piegādātāju, ražotājam pēc gada būs jāiegādājas $100 000.

Pieņemot, ka netiek iekasēta komisijas maksa un šī brīža valūtas kurss ir $1 = €1, ražotājam šis darījums izmaksā €100 000. Ja pēc gada eiro maiņas kurss ir nokrities par 20% un $1 = €0,80, tad ražotājam darījuma izpildei nepieciešamo $100 000 iegāde izmaksās €125 000.

Lai ražotājs varētu valūtas kursa svārstības novērst jeb hedžēt, piegādes līgumam būtu jāpiesaista nākotnes darījums, ar kuru ražotājs savā īpašumā iegūst tiesības pēc gada nopirkt $100 000 par šodienas cenu.

Atsauces
--------

1. ↑  Zvi Bodie, Alex Kane, Alan J. Marcus. *Investments* (Tenth edition. izd.). Maidenhead : McGraw-Hill Education, 2014. G-6. lpp. ISBN 0077161149. Kopā ar `|accessdate=` jālieto `|url=`
2. ↑  Hedžēšana, AS Norvik banka, Skatīts: 19.04.2018.
3. ↑  Hedging with futures, DeiFin Die Finanzseite.
**Muhameds Ahmeds Fāriss** (محمد أحمد فارس‎; dzimis 1951. gada 26. maijā) ir Sīrijas pirmais kosmonauts, gaisa spēku lidotājs, brigādes ģenerālis. 1987. gadā viņš veica lidojumu kosmosā ar PSRS kosmosa kuģi.

Muhameds Fāriss dzimis Halebā (Alepo).
No 1969. līdz 1973. gadam viņš mācījās Sīrijas gaisa spēku akadēmijā Nairabas aviobāzē netālu no Halebas.
1973. gadā Fāriss sāka dienēt Nairabas aviobāzē par lidotāju un instruktoru.

1985. gada septembrī Muhamedu Farisu un Muniru Habibu, kuri dienēja vienā eskadriļā, izvēlējās pa kosmonautu kandidātiem. Oktobrī viņi ieradās PSRS un sāka gatavoties kosmiskajam lidojumam. 1986. gada decembrī Fāriss tika oficiāli apstiprināts kosmosa kuģa *Sojuz TM-3* pamatapkalpē.

Muhameds Fāriss vienīgo kosmisko lidojumu veica 1987. gada jūlijā, kosmosa kuģī *Sojuz TM-3* dodoties uz orbitālo staciju *Mir*. Uz zemi viņš atgriezās kosmosa kuģī *Sojuz TM-2*.

Pēc kosmiskā lidojuma Fāriss atgriezās dienestā Sīrijas gaisa spēkos. Dzīvoja Halebā.
2001. gadā viņš kļuva par Halebas kara lidotāju sagatavošanas institūta vadītāju.

Sīrijas pilsoņu kara laikā 2012. gada 4. augustā Fāriss aizbēga uz Turciju un pievienojās bruņotajai opozīcijai pret prezidentu Bašāru Asadu.
2017. gada septembrī viņš tika iecelts par opozīcijas pašpasludinātās Sīrijas pagaidu valdības aizsardzības ministru.

2020. gada septembrī Muhamedam Fārisam tika piešķirta Turcijas pilsonība.

Atsauces
--------

1. ↑  СМИ: Турция предоставила гражданство первому сирийскому космонавту Мухаммеду Фарису TASS, 2020-09-12

Ārējās saites
-------------

* Informācija astronaut.ru (krieviski)
Šis raksts ir par ģenerāli Ūdentiņu. Par citām jēdziena **Ūdentiņš** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Otto Ūdentiņš** (1892. gada 19. decembris — 1988. gada 22. janvāris) bija Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis. Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu veterāns. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Latvijas okupācijas laikā parakstīja bruņoto spēku kapitulācijas aktu, vēlāk bija Sarkanās armijas ģenerālmajors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1892. gada 19. decembrī Liezēres pagastā. 
Latvijas armijā no 1930. gada strādāja Latvijas bruņoto spēku štābā. 1940. gada 16. jūnijā viņu pēc PSRS ultimāta saņemšanas Latvijas valdība nosūtīja uz sarunām ar Sarkanās armijas pārstāvi ģenerālpulkvedi D. Pavlovu okupētās Lietuvas Jonišķu dzelzceļa stacijā. Pēc četru stundu sarunām 17. jūnijā plkst. 13.00 viņš parakstīja Latvijas armijas kapitulācijas aktu — tā nepretosies ienākošajām Sarkanās armijas daļām, paliekot savās mītnēs.

Latvijas armijas kapteinis A. Krimuldēns savās atmiņās pieminējis, ka "Latvijas armijas štāba operatīvās daļas priekšnieks pulkvedis leitnants Ūdentiņš Jonišķu stacijas restorānā sarīkotajā neoficiālajā maltītē jautājis Pavlovam: "Kas ar mums būs?", bet tas atbildējis: "Mēs būsim sabiedrotie karā pret Vāciju. Tā ir mūsu kopējais ienaidnieks. Mēs iesim uz Berlīni"."

Pēc Latvijas okupācijas ģenerālmajors O. Ūdentiņš bija 24. teritoriālā (latviešu) strēlnieku korpusa štāba priekšnieks. Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1946. gadam bija docents Sarkanās armijas Ģenerālštāba akadēmijā. No 1946. līdz 1956. gadam — LVU kara katedras vadītājs.
1956. gada kļuva par PSRS personālo pensionāru.
Miris 1988. gada 22. janvārī Rīgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Četri izdzīvojušie padomju formās gulags.wordpress.com,
 pārpublicēts no "Latvijas Avīzes" raksta
**Sirpjveida šūnu anēmija** ir iedzimta slimība, ko raksturo defekts hemoglobīna molekulā. Normālas hemoglobīnu saturošas sarkanās asins šūnas ir gludas, apaļas un elastīgas ( "O" forma), tāpēc tās var viegli pārvietoties caur asinsvadiem. Sirpjveida šūnu anēmijas skartie eritrocīti ir trauslāki, pēc formas izskatās kā sirpis ("C" veida forma), kad tie zaudējuši skābekli. Šīm izmainītajām šūnām ir tendence salipt kopā un tās vairs nevar tik viegli izkļūt caur mazajiem asinsvadiem. Šis šūnu sakopojums bloķē normālu skābekļa pārnesi, izraisot nogurumu, pie tam blokāde rada asas sāpes. Šīs sāpes sauc arī par vazookluzīvu krīzi, tās rodas visbiežāk krūtīs, rokās, kājās, novērojams arī sāpīgs pietūkums roku un kāju pirkstos.

Sirpjveida šūnu anēmijas gadījumā eritrocīti dzīvo 10 –20 dienas, turpretī normālas eritrocītu šūnas var izdzīvot līdz pat 120 dienām. Šīs šūnas lielā daudzumā tiek destruētas liesā viņu formas un stīvuma dēļ. Liesas funkcija līdz ar to ir traucēta, tāpēc pacientiem ir lielāks infekciju risks. Kaut arī sirpjveida šūnu anēmija saistīta ar lielu mirstību, ekonomiski attīstās valstīs līdz pat 90% slimnieku izdzīvo līdz pieauguša cilvēka vecumam. Pacienti slimības dēļ saņem terapiju — eritrocītu masas pārliešanu, hidroksiurīnvielu, sekundārās hemohromatozes dēļ arī dzelzi izvadošu terapiju.

Atsauces
--------

1. ↑  Stuart MJ, Nagel RL (2004). "Sickle-cell disease". *Lancet* **364** (9442): 1343–60. doi:10.1016/S0140-6736(04)17192-4. PMID 15474138. Retrieved 2014-07-06.
**Frīdla Rindere** (vācu: *Friedl Rinder*; dzimusi **Benzingere** (vācu: *Benzinger*); lietotas arī vārda formas **Frīda Rindere** (vācu: *Frieda Rinder*) un **Elfrīde Rindere** (vācu: *Elfriede Rinder*); 1905. gada 20. novembris Šrobenhauzene — 2001. gada 3. jūnijs Minhene) bija Vācijas starptautiskā meistare šahā (1957), daudzkārtēja Vācijas sieviešu šaha čempione.

Biogrāfija
----------

1939. gadā Štutgartē uzvarējusi pirmajā Vācijas sieviešu šaha čempionātā. Sekmīgi piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā izcīnījusi augsto 4. vietu (uzvarēja Vera Menčika).

Pēc Otrā pasaules kara četras reizes uzvarējusi Vācijas Federatīvās Republikas sieviešu šaha čempionātos (1949, 1955, 1956, 1959). Piedalījusies arī Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas ciklos. 1959. gada pretendentu turnīrā Plovdivā kopā ar Mariju Pogoreviči dalījusi 12.-13. vietu (uzvarēja Kira Zvorikina). 1961. gada pretendentu turnīrā Vrņačka Baņā dalījusi 15.-16. vietu (uzvarēja Nona Gaprindašvili).

Trīs reizes pārstāvējusi Vācijas Federatīvās Republikas komandu siviešu šaha olimpiādēs pie 1. galdiņa:

* 1957. gadā 1. sieviešu šaha olimpiādē Emenā (+5, =5, –4);
* 1963. gadā 2. sieviešu šaha olimpiādē Splitā (+4, =4, –3);
* 1966. gadā 3. sieviešu šaha olimpiādē Oberhauzenē (+1, =4, –5).

Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  Passengers of the Piriápolis
2. ↑  TeleSchach / Deutsche Frauen (Damen) Schachmeisterschaften
3. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
4. ↑  World Chess Championship (women) : 1959 Candidates Tournament
5. ↑  World Chess Championship (women) : 1961 Candidates Tournament
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Elfriede Rinder
**Sirmā veronika** (*Veronica incana*) ir ceļteku dzimtas veroniku ģints augu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas dienvidos, dienvidaustrumos un Āzijā, bet Latvijā, kur tā ir uzskatāma par ļoti retu, adventīvu augu, tā atrodas tālu ziemeļrietumos no auga dabiskā izplatības areāla. Augs aug stepēs, akmeņainās nogāzēs, uz klintīm, sausos priežu mežos un solončaku pļavās.

Morfoloģija
-----------

Sirmā veronika ir daudzgadīgs 10—45 cm garš lakstaugs ar ložņājošu sakneni. Stublājs ir stāvs, stingrs vai pacils un parasti vienkāršs. Viss augs ir pelēcīgi balts un tūbaini apmatots.

Lapas ir pretējas, plātnes forma ir no olveidīgas līdz iegareni lancetiskai. Tās ir aptuveni 2—10 cm garas un 0,5—2 cm garas, slīpi augšupvērstas un nedaudz piespiestas pie stublāja. Lapas mala augšdaļā ir gluda, bet apakšdaļā sīkjomaina vai attāli strupi zobaina, gals ir smails, un pamats ķīļveidīgs. Pašas apakšējās lapas ir satuvinātas un veido it kā rozeti; šo lapu kāts līdz 2,5 cm garš.

Ziedu ķekars ir 3—10 cm garš. Seglapas ir īlenveidīgas, divreiz garākas nekā ziedkāts, un balti tūbainas. Kauss ir dziļi šķelts vai dalīts četrās nevienādās daļās. Vainags ir zils, divas vai trīs reizes pārsniedz kausa garumu. Auglis ir ieapaļa pogaļa, gals noapaļots, joma sekla. Ziedēšanas sezona ir no maija līdz jūlijam.

Atsauces
--------

1. ↑  "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II". *Botanical Journal of the Linnean Society* 141 (4): 399–436. 2003-04. doi:10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN 0024-4074.
2. ↑  «sirmā veronika - Veronica incana L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-21.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sirmā veronika***.
Siroko, kurš rodas Lībijā, rada nokrišņus Itālijā un Grieķijā
**Siroko**[*nepieciešama atsauce*] ir stiprs, straujš, silts dienvidu vai dienvidrietumu vējš, kurš rodas Sahārā un pūš uz Vidusjūras ziemeļu piekrasti. Tas nes lietu. Vēja spēks var būt no 2 līdz 9 ballēm pēc Boforta skalas. Dažos Vidusjūras rajonos tas ir arī sauss vējš ar augstu temperatūru.

Siroko rodas Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu tuksnešos. Tas rodas, siltajām gaisa masām kustoties uz ziemeļiem, zema spiediena virzienā uz austrumiem caur Vidusjūru. Siltais un sausais kontinentālais gaiss sajaucas ar daudz aukstāku, mitrāku jūras ciklona gaisu, un, kustoties pret pulksteņrādītāja virzienu, nonāk Eiropā jau kā mitrs dienvidrietumu vējš. Bez nokrišņiem tas var atnest vēl arī smiltis un putekļus no Sahāras tuksneša. Siroko var turpināties gan pusi no dienas, gan arī vairākas dienas pēc kārtas.

Vissausākais siroko ir Sicīlijas ziemeļos. Tur tas jau ir lejupejošs kalnu vējš. Tieši tā dēļ gaisa temperatūra nereti paceļas virs 40 grādiem, bet gaisa mitrums pazeminās zem 30%. Tikpat sauss tas ir arī Āfrikas ziemeļos.

Siroko rašanās Vidusjūras ciklona ietekmē
Apenīnu pussalas rietumdaļā, Romas un Neapoles tuvumā un Adrijas jūras ziemeļos siroko ir mitrs vējš. Bet Adrijas jūras austrumdaļā aukstajā gadalaikā siroko siltais un mitrais dienvidaustrumu vējš var tikt nomainīts ar sauso un auksto ziemeļaustrumu vēju.

Siroko rodas visos gadalaikos; vasarā retāk, bet pavasarī un rudenī biežāk. Vislielāko ātrumu tas sasniedz martā un novembrī, kad tas attīsta ātrumu līdz 100 km/h (28 m/s) — tas jau ir vētras spēks. Tomēr Itālijas un Horvātijas Adrijas jūras krastos tas ir tikai mērens vējš.

Siroko nes arī smiltis un putekļus. Tas var bojāt mehāniskas ierīces un iekļūt telpās. Jebkurā gadījumā, neatkarīgi no tā vai tas ir sauss vai mitrs, tas ir kaitīgs veselībai. Dažreiz siroko izraisa nervu traucējumus, galvassāpes, vājumu, miega traucējumus u.c. Ir pat leģendas, ka kādreiz noziegumi, kuri bijuši izdarīti siroko laikā, bijuši piedoti, jo par to iemeslu uzskatīja siroko radīto sauso un karsto laiku, kurš noved līdz neprātam.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2002001661
* GND: 4179636-6

 |

 |
*Kopi Luwak* Taipejas kafejnīcas vitrīnā
***Kopi Luwak*** ir pasaulē dārgākā kafija, ko iegūst no kafijas pupiņām, kas pirms tam pārstrādātas parastās palmcivetas barības traktā. Civetas pārtiek no kafijas krūma ogām, bet to sēklas — kafijas pupiņas — barības traktā netiek sagremotas.

Izcelsme
--------

Šādu kafiju iegūst gan Sumatras, Javas un citās Indonēzijas arhipelāga salās, gan arī Filipīnās, kur produktu dēvē par „*Kape Alamid*".

Līdzīgu kafiju iegūst Vjetnamā, kur to dēvē par „zebiekstu kafiju" un kafijas ogu pārstrādi veic palmcivetai līdzīgās zebiekstes.

Ieguve
------

*Kopi Luwak* tiek vēsturiski uzskatīta par ārkārtīgi kvalitatīvu kafiju. Kvalitātes pamatā ir civetu dabiskā spēja pārtikai izvēlēties pašus gatavākos kafijas krūma augļus. Kafijas krūmā pat ražas laikā ir gan negatavas, gan pārgatavojušās, gan ideāli gatavas ogas, kuru kvalitāti civeta spēj novērtēt.

Ceļojot cauri civetas barības traktam, kafijas ogas ārējā kārta noārdās kuņģa sulas ietekmē, bet pupiņas daļa paliek neskarta. Pupiņas tiek izvadītas no organisma kopā ar nelielu pupiņas iekšējo slāņu pārklājumu. Pēc ievākšanas šīs pupiņas tiek mazgātas un pēc tam grauzdētas. Lai nesabojātu to sarežģīto smaržu, kafija tiek grauzdēta neilgu laiku.

### Mākslīgā ieguve

Vēsturiski *Kopi Luwak* ieguva no civetu ekskrementiem, kas atstāti teritorijas iezīmēšanai, taču, mēģinot palielināt kafijas ieguvi, sprostā turētas civetas tiek piebarotas ar cilvēku salasītām ogām.

Cena
----

Īpašā iegūšanas procesa dēļ šīs kafijas cena svārstās starp 120 un 600 ASV dolāriem par mārciņu. Kafiju galvenokārt eksportē uz Japānu un ASV, taču arī citviet pasaulē pieaug pieprasījums pēc tās. Pasaulē ik gadu tiek iegūts mazāk par tonnu šīs kafijas.

Atsauces
--------

1. ↑   Komisijas 2000. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 2724/2000, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, regulējot tirdzniecību ar tām
2. ↑  Miscellaneous

Ārējās saites
-------------

* Guelfas Universitātes raksts par barības trakta ietekmi uz kafijas pupiņām Archived 2008. gada 1. februārī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
Jersikas (Letijas) teritorijas variācijas 12.—13.gadsimtā pēc dažādām vēstures kartēm.
**Varkas pilsnovads** (latīņu: *Warka, terra Warkunde*) bija seno latgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa uz austrumiem no Lubāna ezera, kas pieminēta ar Romas pāvesta legāta Modenas Viļuma starpniecību panāktajā 1226. gada 20. aprīļa izlīgumā starp Livonijas bīskapu Albertu fon Bukshēvdenu un Zobenbrāļu ordeni.

Dokumentā rakstīts, ka no Letijā iekarojamām zemēm mestrs var, nedaloties ar bīskapu, pakļaut tikpat lielu novadu, kādu bīskaps izlēņoja Varkā Teoderiham no Kokneses (latīņu: *Convenit praeterea inter eos, quod si magister poterit sibi subjugare de Lettia partem aequivalentem illi, quam ipse episcopus Theodorico de Cocansi (Cokenois) in Warka eam dividire cum episcopo minime teneatur*).

Varkas zeme zivīm bagātā Lubāna ezera austrumu krastos uz ilgāku laiku kļuva par strīdus objektu starp Livonijas ordeni un Rīgas arhibīskapu. Pēc 1256. gada izlīguma Varkas zemi (latīņu: *Terra Warkunde*) ieguva Livonijas ordenis, nemainot arhibīskapa un ordeņa zemnieku zvejas tiesības.

Pēc Kokneses pārvaldnieka Teoderiha nāves 1269. gadā viņa zemes (arī Varkas rietumu daļu) lēņa valdījumā ieguva Hanss Tīzenhauzens.

Lokalizācija
------------

Tā kā bīskapa Albertam pakļautās zemes šajā laikā ietvēra arī Aiviekstes baseinu starp Daugavu un Lubāna ezeru, tad Kokneses Teoderiha lēnī varēja ietilpt arī tagadējā Varakļānu apkārtne, kur Ernests Brastiņš aprakstījis divus pilskalnus.

Pēc Livonijas kara beigām 1583. gadā Borhu dzimta ieguva savā īpašumā Varakļānu novadu uz dienvidiem no Lubāna, tas tika dēvēts par "Varkas zemi" (vācu: *Warkland*). Tā ietvēra tagadējo Varakļānu, Galēnu, Stirnienes, Atašienes un Barkavas pagastu teritorijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Dokuments nr. LXXXIV no 1226. gada 20. aprīļa[novecojusi saite] no *Liv-, Esth- und Curländisches Urkundenbuch nebst Regesten. Band 1. 1093-1300*. Herausg. von F. G. von Bunge, Reval 1853 — 1226 lpp.
2. ↑  Dokumenta teksts latīniski Archived 2014. gada 12. augustā, *Wayback Machine* vietnē. no Herdera institūta elektroniskās datubāzes
3. ↑  Brastiņš E. Latvijas pilskalni. 3. sējums Latgale. — Pieminekļu Valde: Rīga, 1928. 146-149lpp.
4. ↑  «Grāfs Mihaels Borhs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 17. martā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Senlatvijas valstis, novadi un zemes 9.—13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Latgaļu teritorijas | 
* Jersika
* Tālava
* Atzele
* Pietālava
* Lotigola
* Koknese
* Idumeja
* Imera

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Sēlija
* Medene
* Alektene
* Kalve
* Pelone
* Maleisine
* Tovrakste

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Upmale
* Plāne
* Dobele
* Mežotne
* Tērvete
* Silene
* Spārnene
* Dobene
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Vanema
* Ventava
* Bandava
* Piemare
* Duvzare
* Ceklis
* Megava
* Pilsāts
* Zeme starp Skrundu un Zemgali

 |
|  |
| Līvu teritorijas | 
* Idumeja
* Metsepole
* Lēdurga
* Turaida
* Vanema
* Daugavas Līvzeme
* Ventava
* Vendene (Cēsis)

 |

 |
**Filtru burbulis** interneta programma, kas nepārtraukti filtrē lietotāja izmantoto saturu – aplūko lietas, kuras lietotājam šķietami patīk vai izmanto visvairāk - filtrs mēģina to uztvert un apstrādāt. Kopā šīs darbības, kuras veido algoritmi, rada unikālu informācijas krājumu par katru no lietotājiem un būtiski maina veidu, kā lietotāji sastopas ar idejām un informāciju.

Filtru burbulis izolē indivīdus no viedokļiem, kuriem viņi nepiekrīt, tie saskaras tikai informāciju, kas atbalsta viņu ideoloģiju un viedokļus. Par spīti tam, indivīds vienmēr ir rīkojies tā, lai, galvenokārt, apmierinātu tikai savas intereses, turklāt lietojis medijus, kurus pats izvēlas, un izvairījies no tā, kas nav viņa interešu lokā. Jēdziens "filtru burbulis" guvis savu aktualitāti pēdējo septiņu gadu laikā, līdz ar straujo informācijas un komunikācijas tehnoloģiju attīstību un modernizāciju, kā arī interneta vidē stabilizējoties un ieņemot nozīmīgu pozīciju tādiem milžiem kā *Facebook* un *Google*.

Filtra burbuļa raksturojums
---------------------------

Lietotājs burbulī atrodas viens. Pieejamā informācija apmierina tikai šauras lietotāja intereses, tām ir arī citi skatītāji, ja lietotājs ar tām dalās. Bet burbulī indivīds ir pilnīgi viens. Mūsdienās dalīta informācija ir kļuvis par kopīgas pieredzes veidotāju, bet filtru burbulis atšķir lietotāju no tās.

Filtru burbulis ir neredzams. Tas lietotājam piedāvās informāciju pēc iepriekš iegaumētiem lietotāja uzskatiem. Nav definēts, kādēļ indivīds saņems konkrēto informāciju, vai pēc kādiem kritērijiem tā tika atlasīta un nodota viņam. Indivīds nevar būt drošs, ka pieņēmumi, kurus filtri ir izdarījuši par viņu ir pareizi vai nepareizi, nav pat zināms, vai pieņēmumi par indivīdu ir primārais, kādēļ tiek piedāvāta konkrētā informācija. Lietotājs pats neizvēlas kritērijus, pēc kādiem informāciju būtu nepieciešams atlasīt, tādēļ iespējams, ka šī informācija, kuru viņš saņems nebūs objektīva, viņam piemērota. Atrodoties burbulī, nav iespējams noteikt, cik objektīva ir informācija, ko burbulis sniedz indivīdam.

Lietotājs atrodoties internetā jau ir nokļuvis burbulī. Izvēloties kādu konkrētu mediju, indivīds izvēlas, kādu nozīmi piešķirt tam, kas notiek pasaulē. Tomēr, ar personalizētajiem filtriem – nav izvēles – viņi paši dodas pie lietotāja. Turklāt daudzi no tiem domāti, lai lapa gūtu peļņu. Šie filtri kļūst aizvien spēcīgāki, un lietotājam kļūst aizvien grūtāk no tiem izvairīties.

Atsauces
--------

1. 1 2
2. ↑  Wood, Mark A. (2017. gada 1. maijs). "Antisocial media and algorithmic deviancy amplification: Analysing the id of Facebook’s technological unconscious". *Theoretical Criminology* 21 (2): 168–185. doi:10.1177/1362480616643382.

1. Pariser, E. (2011) The Filter Bubble : What the Internet is Hiding from You. New York, NY: Penguin Press. pp. 7 – 66 .

2. Wood, M.A. (2016) Antisocial media and algorithmic deviancy amplification: Analysing the id of Facebook’s technological unconscious. Theoretical Criminology [online] pp. 11

3. Pariser, E. (2011) The Filter Bubble : What the Internet is Hiding from You. New York, NY: Penguin Press. pp. 7 – 66 .
Padomju Savienības karogā attēlotais sirpis un āmurs
**Sirpis un āmurs** (☭; krievu: *серп и молот*) ir viens no komunisma simboliem, kas uzsver sirpja simbolizētās zemniecības un āmura simbolizētās strādniecības vienotību cīņā pret mantīgajām šķirām. 

Simbols radies 1918. gadā, kad boļševiki to pieņēma kā emblēmu, kas tika izmantota zīmogos un dokumentu veidlapās, aizvietojot iepriekš izmantoto sirpi un arklu. Vēlāk tas kā heraldikas elements tika iekļauts padomju ģerboņos, karogos un citur. Arī ārpus Padomju Savienības šis simbols gan tieši, gan arī pielāgojot tā elementus tika izmantots kā nacionālo un starptautisko komunistisko kustību simbols. Mūsdienās vairākās valstīs, tajā skaitā Latvijā, sirpja un āmura simbola izmantošana publiskos pasākumos ar nolūku slavināt totalitārismu un noziedzīgo padomju režīmu ir aizliegta.[1][2]

Atsauces
--------

1. ↑  «Aizliedz PSRS un nacistiskās Vācijas atsevišķus simbolus publiskajos pasākumos». tvnet.lv. LETA. 2013. gada 20. jūnijs. Skatīts: 2015. gada 15. jūlijā.
2. ↑  «PSRS un nacistiskās Vācijas simbolus aizliedz izmantot publiskos pasākumos». Delfi. 2013. gada 20. jūnijs. Skatīts: 2015. gada 15. jūlijā.[novecojusi saite]
**Lembits Olls** (igauņu: *Lembit Oll*; 1966. gada 23. aprīlis, Kohtla-Jerve - 1999. gada 17. maijs, Tallina) bija Igaunijas starptautiskais lielmeistars šahā (1990).

Šahista karjera
---------------

Tallinas sporta internātskolas audzēknis. 1982. gadā kļuvis par jaunāko čempionu Igaunijas šaha čempionātu vēsturē. 1982. gadā viņam piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums šahā, bet 1983. gadā Olls kļuvis par FIDE starptautisko meistaru. 1987. gadā dalījis 2.-3. vietu PSRS jauno meistaru turnīrā. Pēc Igaunijas neatkarības atgūšanas 1990. gados nacionālās izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpādēs (1992, 1994, 1996, 1998) un Eiropas komandu šaha čempionātos (1997), turklāt 1994. un 1998. gadā šajās sacensībās viņš bija Igaunijas izlases pirmais numurs. 1995. gadā pārliecinoši uzvarējis FIDE Baltijas zonas turnīrā Rīgā. 1997. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņā Groningenā, kur aizkļuvis līdz 3. raundam. Savā pēdējā šaha turnīrā 1999. gadā, Novagoricā, Olls dalīja 2. vietu.

Pašnāvība
---------

Olls beidzamos dzīves gadus sirga ar depresiju. Tā vēl vairāk pastiprinājās pēc šķiršanās no sievas. Nespējot rast risinājumu personīgajām problēmām, Olls izdarīja pašnāvību, izlecot no savas mājas piektā stāva loga. Savas pašnāvības brīdī viņš pēc Starptautiskās šaha federācijas FIDE ranga bija 42. šahists pasaulē. Olls ir apglabāts Metsakalmistu kapsētā Tallinā, netālu no slavenākā Igaunijas šahista Paula Keresa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Championship of Estonia - Tallinn 1982». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2013. gada 17. maijā.
2. ↑  «Championship of USSR's young masters - Uzhgorod January-February 1987». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 17. maijā.
3. ↑  Riga 1995
4. ↑  «1997 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 18. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 17. maijā.
5. ↑  OLL, LEMBIT[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 291727865
* ISNI: 0000 0003 9671 8705
* GND: 111296018X

 |

 |
**Kopenhāgenas loža "Svētais Martins"** (*St. Martin*) bija pirmā brīvmūrnieku loža Dānijā, ko 1743. gada 11. novembrī nodibināja divi vācu diplomāti un trīs dāņu pavalstnieki, dibināšanas sanāksmē jaunajā ložā uzņēma Krievijas Impērijas sūtni Johanu Albrehtu fon Korfu.

Pirmais ložas krēsla meistars bija Krievijas sūtņa J. A. Korfa sekretārs Georgs Karls fon Minnihs, bet pēc viņa nāves par ložas vadītāju 1747. gadā kļuva Johans Albrehts fon Korfs, bet 1748. gadā Dānijas karaliskās ģimenes loceklis Kristians Konrāds Danneskiolds-Laurvigs (*Danneskiold-Laurvig*). 1749. gadā viņš kļuva par lielmeistaru jaundibinātajai Dānijas provinciālložai Anglijas lielložas sastāvā. 1750. gadā ložas "Svētais Martins" brālis Johans Lotariuss fon Malcāns nodibināja Pēterburgas ložu "*Zur Verschwiegenheit*" un Rīgas ložu "Ziemeļzvaigzne".

Loža pastāvēja līdz 1767. gada 9. janvārim, kad tā pievienojās Striktās observances sistēmai ar jaunu nosaukumu *Zorobabel zum Nordstern*, apvienojoties ar Kopenhāgenas ložām *Phønix* un *Zorobabel*.

Literatūra
----------

* K.L. Bugge. Det danske frimureries historie. Bind 1, 1910
* Серков А. И. Русское масонство, 1731—2000. Энциклопедический словарь. Москва, 2001.
* Eugen Lennhoff, Oskar Posner. Internationales Freimaurer-Lexikon. Amalthea-Verlag. Wien, 1932

Ārējās saites
-------------

* Dānijas Brīvmūrnieku ordenis Archived 2019. gada 16. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
Restaurēts PDP-7 Oslo, Norvēģijā
**PDP-7** bija minidators, ko ražoja ASV uzņēmums *Digital Equipment Corporation*, daļa no PDP sērijas datoriem. Izlaists 1965. gadā, tas bija pirmais, kurā tika izmantota *Flip-Chip* tehnoloģija. Tas maksāja 72 000 ASV dolāru un bija tiem laikiem lēts, bet vienlaicīgi samērā jaudīgs. PDP-7 bija trešais *Digital* ražotais 18 bitu dators, kam bija tāda pati instrukciju kopa kā PDP-4 un PDP-9. Tas bija pirmais PDP, kurā tika izmantoti vītie savienojumi. Datoram bija 1,75 µs atmiņas cikla ilgums, bet saskaitīšanas laiks bija 4 µs. Ievades/izvades ierīces ietvēra klaviatūru, printeri, papīra lenti un *DECtape* lenšu iekārtas. Standarta operatīvās atmiņas lielums bija 4K vārdi (9 kB), bet to varēja paplašināt līdz 64K vārdiem (144 kB).

1969. gadā uz šāda datora Kens Tomsons sarakstīja pirmo operētājsistēmas UNIX versiju asamblervalodā, ko sākotnēji sauca *Unics*.

Atsauces
--------

1. ↑  reference.com — Pdp-7 | Define Pdp-7 at Dictionary.com
2. ↑  linfo.org — The PDP-7 was used by Thompson for first version of UNIX, 2007-09-27

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***PDP-7***.
**Emīlija Šmite** (1899. gads — 1977. gada 16. septembris) bija Latvijas šahiste.

Biogrāfija
----------

Pirmo Latvijas sieviešu šaha čempionātu pastāvīga dalībniece un daudzkārtēja laureāte. Vairākas reizes bijusi ļoti tuvu, lai izcīnītu Latvijas šaha čempiones titulu. 1938. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā dalījusi 1.-3. vietu, turklāt savākusi 1½ punktus no 2 iespējamajiem pret savām tuvākajām sāncensēm Elīzu Fogeli un Martu Krūmiņu, taču neplānotais zaudējums 5. kārtā pret Lūciju Lipsti liedzis uzvarēt turnīrā. Papildu turnīrā bijis jāatzīst Fogeles pārākums. Arī pēc Otrā pasaules kara sīvi konkurējusi ar tā laika vadošo Latvijas šahisti Mildu Lauberti. 1948. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā bijusi līdere ar 7 punktiem no 7 iespējamajiem, taču izšķirošajā cīņā ar Lauberti izlaidusi lielu pārsvaru, pēc tam nepamatoti turpinājusi spēlēt uz uzvaru un zaudējusi. Arī 1949. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā bijusi tuvu uzvarai visā turnīrā, taču atkal izšķirošajā partijā piekāpusies Laubertei un palikusi otrā. 1949. gada decembrī un 1950. gada janvārī Tallinā piedalījusies PSRS 10. sieviešu šaha čempionātā pusfinālā, kurā dalījusi 11.-12. vietu, taču bijusi vienīgā, kas pieveikusi turnīra uzvarētāju Kiru Zvorikinu. 1950. gados Šmites rezultāti šaha turnīros vairs nav bijuši tik labi kā iepriekš, tomēr Latvijas sieviešu šaha čempionātu finālos viņa regulāri piedalījusies līdz 1963. gadam.

1960. gados strādājusi rūpnīcas "VEF" elektrotehniskajā cehā. 1960. gadā pārstāvējusi "VEF" komandu Latvijas 1. komandu šaha čempionātā.

Apbedīta Rīgas Raiņa kapos.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1937. gads — 3.-4. vieta.
* 1938. gads — 2. vieta.
* 1941. gads — 3.-4. vieta.
* 1948. gads — 2.-3. vieta.
* 1949. gads — 2. vieta.
* 1950. gads — 5.-6. vieta.
* 1951. gads — 3.-4. vieta.
* 1953. gads — 8. vieta.
* 1954. gads — 4. vieta.
* 1955. gads — 5.-6. vieta.
* 1956. gads — 8. vieta.
* 1957. gads — 7. vieta.
* 1958. gads — 13. vieta.
* 1959. gads — 10.-11. vieta.
* 1960. gads — izstājās pēc 3. kārtas.
* 1961. gads — 12. vieta.
* 1963. gads — 10.-11. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Nekropole: Emīlija Šmite
2. ↑  Laikraksts "Padomju Jaunatne" 07.05.1948
3. ↑  Laikraksts "Padomju Kuldīga" 05.07.1960

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.
* Ģ.Salmiņš, V.Zemītis "Sudraba važiņa no Stokholmas. Milda Lauberte šaha cīņās", Liepāja, LiePA, 2007, ISBN 9984-754-90-1.
* Z.Trenko "Latvijas pirmā šacha karaliene", Rīga, autora izdevums, 2011, ISBN 978-9984-49-308-4.