recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adigu valoda** (pašnosaukums: *адыгабзэ*) jeb **adigejiešu valoda**, arī **čerkesu valoda**, ir ziemeļkaukāziešu grupas valoda, kurā runā adigi Adigejas Republikā un dažos Krasnodaras novada rajonos Krievijā (kopskaitā ap 117 tūkstoši runātāju).
Valodai četri dialekti: abadzehu (saglabājies tikai čerkesu diasporā), bžedugu, temirgojeviešu un šapsugu. 

Adigu valodai raksturīgs plašs līdzskaņu klāsts: no 64 adigu alfabēta burtiem un burtkopām 7 ataino patskaņus, bet 57 — līdzskaņus un afrikātas.

Čerkesu valoda
--------------

Līdz 19. gadsimta vidum visā Kubaņas stepes joslā no Tiberdas līdz Melnajai jūrai un tās austrumu piekrastē starp Kubaņas un Čakhē upju ietekām lietoja čerkesu valodu ar divām izloksnēm — stepju un piekrastes. Kaukāza kara (1829—1864) laikā čerkesus (tagadējos adigus un viņiem radniecīgos abazīnus, abhāzus un ubihus) Krievijas Impērijas karaspēks iznīcināja vai piespieda izceļot uz Osmaņu impēriju. 

Krievijas impērijas pakļautajā Čerkesijas daļā ieviesa rakstību kirilicas alfabētā, bet līdz 1918. gadam šī rakstība bija mazizplatīta. No 1918. līdz 1927. gadam atjaunoja rakstību arābu alfabētā, bet no 1927. līdz 1938. gadam — latīņu alfabētā, kopš 1938. gada — atkal kirilicā.

Mūsdienās lielākā daļa čerkesu valodā runājošo dzīvo Turcijā, Sīrijā, Jordānijā. 
Krievijas Federācijā agrākā čerkesu valoda ir sadalīta divās literārajās (adigu un kabardiešu) valodās.

Atsauces
--------

1. ↑  «Par pasaules valodu un valodu grupu nosaukumiem latviešu valodā». Latvijas Vēstnesis. 2006. gada 19. jūlijs. Skatīts: 2014. gada 1. aprīlī.
2. ↑  «Adigi». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 14. lpp.
3. 1 2  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. III. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 4137. sleja.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Adigu valoda***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Adigu alfabēts (Omniglot)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* LNB: 000274504
* GND: 4084732-9
* NDL: 00576446
* NKC: ph773856

 |

 |
1949. gadā no Mihenes eksemplāra Zviedrijā veiktā kartes kopija. Šobrīd atrodas Minesotas Universitātē (ASV)
***Carta marina*** (no latīņu valodas — ‘Jūras karte’), pilnajā nosaukumā — ***Carta marina et Descriptio septemtrionalium terrarum ac mirabilium rerum in eis contentarum, diligentissime elaborata Annon Domini 1539 Veneciis liberalitate Reverendissimi Domini Ieronimi Quirini***, ir viena no senākajām un detalizētākajām Ziemeļeiropas kartēm, ko veidojis Zviedrijas baznīcas darbinieks, diplomāts un rakstnieks Olafs Magnuss (1490—1557). Ir zināmas tikai divas par šo senākas Skandināvijas kartes.

Karti Olafs Magnuss izstrādāja Romā pēc tam, kad bija šeit ieradies diplomātiskā vizītē, no kuras gan atpakaļ Zviedrijā vairs neatgriezās, jo viņa brālis bija iejaukts reliģiskā strīdā ar Zviedrijas karali Gustavu I, kā rezultātā 1530. gadā bija spiests atstāt Zviedriju. Līdz pat mūža galam viņš nodevās Zviedrijas vēstures un ģeogrāfijas izpētei. Rezultātā tapa *Carta marina* un tās komentārs — grāmata *Historia de Gentibus Septentrionalibus* ("Ziemeļu tautu vēsture"). Informācijas avoti kartes tapšanā bija Olfa Magnusa paša ceļojumu piezīmes, Skandināvijas jūrnieku kartes, kā arī kartes no Ptolemaja darba *Geographia* (Ģeogrāfija).

Karte tika nodrukāta 1539. gadā Venēcijā pavisam nedaudz eksemplāros, un tā tika veltīta Venēcijas Republikas patriarham Hieronīmam Kvurīno. Karte tika drukāta deviņās daļās, izmantojot deviņas 55x40 cm lielas ksilogrāfiskās klišejas. Saliekot šos deviņus (3x3) gabalus, kas apzīmēti ar latīņu alfabēta burtiem no A līdz I, tika iegūta 1,70 m x 1,25 m liela karte. Papildu tirāžā tika izdoti kartes komentāri, kas turklāt tika pārtulkoti arī itāļu (*Opera breve*) un vācu (*Ain kurze Auslegung und Verklerung der neuuen Mappen*) valodā.

Visas nodrukātās kartes pazuda no publiskas aprites pēc 1574. gada un vēlākos gados pat tika apšaubīts, ka šāda karte vispār ir eksistējusi. Vienīgās norādes uz kartes pastāvēšanu bija saglabājušies kartes komentāru eksemplāri.

1886. gadā Oskars Brenners atrada vienu saglabājušos kartes eksemplāru Minhenes bibliotēkā (*Hof- und Staatsbibliothek*, tagad *Bayerische Staatsbibliothek*) Vācijā, kur tas atrodas vēl joprojām. 1961. gadā vēl viens kartes eksemplārs tika atrasts Šveicē, kuru jau nākamajā gadā par 150 000 Zviedrijas kronām nopirka Upsālas Universitāte. Šobrīd tas atrodas Upsālas Universitātes bibliotēkā (*Carolina Rediviva*), kur tas ir pieejams vispārējai apskatei.

Šie divi saglabājušies kartes eksemplāri ir unikālas Apgaismības laikmeta liecības un nenovērtējams avots kartogrāfijas un Ziemeļeiropas kultūras vēstures pētniekiem. Bez detalizētiem ģeogrāfisko objektu attēlojumiem karte satur arī vairāk nekā 100 miniatūras, kurās attēloti reāli un izdomāti dzīvnieki, vietējās paražas un apģērbi, kā arī vēsturiski notikumi.

Pirmā karte, kas detalizēti attēlo arī Latvijas teritoriju.

Ārējās saites
-------------

* Carta marina — Upsālas Universitātes bibliotēkā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 182627479
* LCCN: no2013053687
* GND: 4827288-7

 |

 |
**Ernests Paukuls** (1872-1941) bija latviešu veterinārārsts un patologs, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1872. gada 13. decembrī Smiltenē tirgotāja ģimenē. Mācījās Harnaka privātskolā Cēsīs un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Studēja veterinārmedicīnu Tērbatas veterinārinstitūtā (1894-1899). No 1901. gada bija prozektora palīgs, no 1902. gada vispārīgās patoloģijas privātdocents.
No 1903. gada strādāja Bernes universitātes fizioloģijas institūtā, pēc *dr. vet. med.* grāda aizstāvēšanas strādāja par asistentu Patoloģiskās anatomijas institūtā. No 1906. gada Tērbatas veterinārinstitūtā lasīja vispārīgās patoloģijas kursu.
Papildinājās Freiburgas un Vircburgas universitātēs (1909-1910). Ievēlēts par Tērbatas veterinārinstitūta ārkārtas profesoru (1916), profesoru (1917), pēc tā pievienošanas Tērbatas Universitātei, bija tās vispārīgās patoloģijas un farmakoloģijas profesors (1919). 

1920. gadā E. Paukulu iecēla par Latvijas Universitātes vispārīgās patoloģijas profesoru, LU Organizācijas padomes locekli un LU Veterinārmedicīnas fakultātes pagaidu dekānu (1920-1922). Bija Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes sekretārs (1923-1929, 1937-1939). Piedalījās Latviešu Konversācijas vārdnīcas veterinārmedicīnisko rakstu veidošanā.

Miris 1941. gada 7. februārī Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Darbi
-----

* *К казуистике и гистогенезу гладкомышечных новообразований желудочно-кишечного канала*. Ж. научн. и практ. вет. мед. Юрьевского Вет. инст-та 1 (1906)
* *Le faisceau atrioventriculaire*. Comptes rendus de séancen de la Societé de Biologie 65 (1909)
* *Die formale Genese der abdominalen Nebenlungen*. Archiv für wissenschaftliche und praktische Tierheilkunde 39 (1913)
* *Железистые образования в гладкомышечной опухоле матки у собак*. Ж. научн. и практ. вет. мед. Юрьевского Вет. инст-та 9 (1916)
* Alkohola galvenie ļaunumi, Rīga, 1930
* Infekcija un imunitāte. Rīga, 1935
* Vispārīgās patoloģijas pamati. Rīga, 1939

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XVI sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 31269.-31270.. sleja.
2. ↑  "Jaunākās Ziņas" # 34. 08.02.1941.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305064137
* LNB: 000047962
* ISNI: 0000 0004 1668 9711

 |

 |
**Ernests Sniķeris** (1886—1944) bija latviešu inženieris un sabiedrisks darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 21. maijā Piltenē namdara ģimenē. Mācījās Piltenes draudzes skolā un Ventspils pilsētas skolā, 1906. gadā absolvēja Liepājas biržas komercskolu. 
1912. gadā ar inženiera tehnologa grādu absolvēja studijas Rīgas Politehniskajā institūtā. Tanī pašā gadā uzsāka darbu Liepājā Liepājas drāšu fabrikā kā elektrotehniskās nodaļas vadītājs. Darbojas Liepājas latviešu biedrībā. 
Pirmā Pasaules kara laikā 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Tallinu, kuģu būvētavā strādāja par galvenos elektroinženieri un bija vietējās latviešu bēgļu komitejas priekšsēdētājs.

1920. gadā atgriezās Liepājā, strādāja Liepājas drāšu fabrikā, bija Liepājas latviešu biedrības valdes loceklis. 1935. gadā iecelts par Latvijas aerokluba Liepājas aviācijas skolas priekšnieku, kuru noorganizēja un vadīja līdz 1937. gada sākumam.

1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu kopā kopā ar sievu Annu un jaunākajiem bērniem Ivaru un Ināru izsūtīja uz Sibīriju un nometināta Krasnojarskas apgabalā. Miris izsūtījumā 1944. gadā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (1937)

Bibliogrāfija
-------------

* "Kurzemes Vārds" 1937. gada 20. jūnijā

Atsauces
--------

1. ↑  «Uzvārdi - Sniķeris Ernests :: irLiepāja». *www.irliepaja.lv*. Skatīts: 2018-05-02.
**Ernests Putniņš** (1867—1962) bija ārsts ginekologs, Latvijas Universitātes dzemdniecības un sieviešu slimību klīnikas direktors (1928—1939), profesors (1931).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1867. gada 17. martā Kosas pagasta Reinmuižas (tagad — Reinas Amatas pagastā) saimnieka Jāņa Putniņa ģimenē. Mācījās Kosas Bābeskalna pagastskolā, Cēsu elementārskolā un Cēsu apriņķa skolā, tad Bērzaines klasiskajā ģimnāzijā (1883—1888). Studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1888—1894), pēc ārsta grāda iegūšanas strādāja kā ārsts Kalnamuižā Stāmerienas pagastā (1894—1898). 1898. gadā veica arheoloģiskos izrakumus pie netālā Ludza ezera, kur atrada seno letgaļu villaini, kas vēlāk nodēvēta par Stāmerienas sagšu. 1898.—1901. gadā papildinājās Berlīnē (mikroskopiskajā anatomijā un dzemdniecībā), Vīnē (operatīvajā ginekoloģijā) un Parīzē.

Pēc atgriešanās dzimtenē 1901. gadā Rīgā nodibināja sieviešu slimību privātklīniku, līdztekus no 1902. gada bija arī Rīgas pilsētas skolu ārsts. Kā Sarkanā Krusta ārsts piedalījās Krievu-japāņu karā (1904—1905), pēc tam atkal strādāja savā privātklīnikā Rīgā (1906—1914), ārstējis arī rakstnieku Rūdolfu Blaumani.
Pirmā pasaules kara laikā bija Krievijas impērijas armijas vecākais ārsts 327. Pleskavas družinā Daugavpils frontē (1914—1918).
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada atgriezās Rīgā, no 1919. gada viņš bija Rīgas pilsētas 1. slimnīcas direktors (1919—1924) un sieviešu nodaļas vadītājs.

1921. gadā viņu ievēlēja par docentu Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, 1928. gadā par LU dzemdniecības un sieviešu slimību klīnikas direktoru. 1930. gadā viņam piešķīra LU goda doktora (*Dr. med. h. c.*) grādu un ievēlēja par profesoru (1931).
Pirms pensionēšanās 1939. gadā ierosināja ginekoloģiskā korpusa celtniecību Rīgas pilsētas 2. slimnīcā (tagad Paula Stradiņa Klīniskā universitātes slimnīca), kas kara dēļ tika pabeigts tikai 1957. gadā.
No 1940. gada dzīvoja Stendera ielā 12, Mežaparkā. Pēc Sarkanās Armijas ieiešanas Rīgā 1944. rudenī bijis profesors konsultants, līdz 1947. gadam strādājis arī Rīgas 1. slimnīcā. Otrreiz pensionējās 1952. gadā.

Miris 1962. gada 15. janvārī Rīgā, apglabāts Meža kapos.

Darbi
-----

* *Zur Ätiologie der Tubargravidität* ("Par tubārās grūtniecības etioloģiju"; L. U. raksti, 1924)

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Vladimira ordeņa IV šķira
* Sarkanā Krusta goda krusts
* Aizsargu goda krusts
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira # 894 (1934)

Literatūra
----------

* Ēriks Melks. Ginekologs prof. Ernests Putniņš un četri medicīnas zinātņu doktori: bijušie E. Putniņa skolnieki. Rīgā, 1996.

Atsauces
--------

1. ↑  Brastiņš E. Stāmereenes sagša.- Latvijas Saule, 1923, 2.nr. 10.-12.lpp
2. ↑  "Latvijas medicīniska personāla saraksts", Rīga: 1938.
3. ↑  «no Vidusvidzemnieku biogrāfiskās vārdnīcas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 9. februārī.
4. ↑  Arnis Vīksna. Pa ārstu takām. Rīga: 1990.
**Ernests Kreišmanis** (1890—1965) bija latviešu virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1890. gada 4. jūnijā Umurgas pagastā lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Ņižņijnovgorodas komercskolā, tad studēja RPI Ķīmijas nodaļā, kuru absolvēja 1915. gadā kā inženieris tehnologs.

Pirmā pasaules kara laikā pēc mācībām Maskavas Aleksandra karaskolā piedalījies kaujās Dienvidu frontē, atvaļināts pēc Bresļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada pavasarī. Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada 12. decembrī iestājās Latvijas armijā un piedalījās Kurzemes un Zemgales atbrīvošanas cīņās. Vēlāk kā 1. Liepājas kājnieku pulka saimniecības pārzinis piedalījies cīņās pret Bermonta armiju un Latgales atbrīvošanā. 

1920. gada aprīlī viņu paaugstināja par kapteini Galvenās artilērijas pārvaldes Apgādības un materiālās nodaļas priekšnieka amatā. No 1922. gada Kreišmanis bija Bruņošanās pārvaldes Apgādības daļas vecākais darbvedis, no 1925. gada Tehniskās daļas izmēģināšanas darbnīcas pārzinis. 1929. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi-leitnantu, 1939. gadā par pulkvedi.

Uzreiz pēc Rīgas atbrīvošanas no padomju varas, 1941. gada jūlijā Rīgas Latviešu biedrības namā pulkvedis Kreišmanis piedalījās Latviešu organizāciju centra dibināšanā.
Vācu okupācijas laikā Kreišmanis izdeva laikrakstu "Tēvija", 1945. gada sākumā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, dzīvoja Pinnebergas bēgļu nometnē. 1950. gadā izceļoja uz ASV, strādāja par ķīmijas laborantu Bostonā. Miris 1965. gada 9. aprīlī.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Evarists Galuā** (franču: *Évariste Galois*; dzimis 1811. gada 25. oktobrī, miris 1832. gada 31. maijā) bija franču matemātiķis.

Dzimis 1811. gada 25. oktobrī Burglarēnas pilsētā netālu no Parīzes. Viņa tēvs Nikolā bija ilggadējs skolas direktors. Zēnu galvenokārt audzināja māte, kas viņu iepazīstināja ar latīņu un grieķu literatūru. Par Evarista bērnību zināms maz, vairāk atmiņu saglabājies no skolas biedriem.

Divpadsmit gadu vecumā iestājās Luidegrāva koledžā, kur galvenokārt mācījās augstākās buržuāzijas bērni. Skolotāji ievēroja audzēkņa spējas, un tādēļ Evarists saņēma stipendiju un dzīvoja koledžas apgādībā. Pirmajās trijās klasēs Evaristu devēja par labu skolēnu, bet priekšpēdējā klasē zēnam bija jāmācās otru gadu, jo skolotāji uzskatīja, ka viņam ir vāja veselība un spriedumi "vēl neesot nobrieduši". Mācoties otru gadu, Galuā pievērsās matemātikai, kas saistīja zinātkāro prātu. Viņš ātri uztvēra matemātikas loģisko struktūru un dažās dienās izlasīja Ležandra "Ģeometriju". Tad nāca kārta Lagranža darbiem "Skaitlisko vienādojumu atrisināšana", "Analītisko funkciju teorija"9" un "Lekcijas funkciju teorijā". Šo darbu lasīšana un attiecīgo uzdevumu risināšana attīstīja jaunajā matemātiķī paredzēšanas spēju.

Galuā divas reizes bija kārtojis matemātikas iestājeksāmenus, bet abas reizes neveiksmīgi. Galuā biogrāfi uzskata, ka pie vainas ir jaunieša raksturs. Pastāv uzskats, ka viņš esot sadusmojies par eksaminatoru pārāk elementārajiem jautājumiem un pat metis kādam ar tāfeles lupatu. 

Evarista Galuā atstāto matemātikas mantojumu īsti novērtēja tikai daudzus gadus pēc viņa nāves.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49225861
* LNB: 000149595
* LCCN: n81028328
* ISNI: 0000 0001 0898 3441
* GND: 118537393
* SELIBR: 234939
* SUDOC: 026880075
* BNF: cb11903995k (data)
* BIBSYS: 90270677
* MGP: 55176
* NLA: 35084589
* NDL: 00440462
* NKC: jo2002159562
* SBN identifikators AQ1V010663 nav derīgs.
* BNE: XX937010
* CiNii: DA00706246

 |

 |
**Grīvas kapsēta** ir viena no Krustpils pagasta kapsētām.

Grīvas kapsēta atrodas Krustpils pagasta ziemeļrietumu stūrī, Daugavas labajā krastā pie Aiviekstes ietekas. Pēc novadpētnieku domām, kapsēta ir radusies 12.—13. gadsimtā. Šajā apkārtnē varētu būt meklējami Gostiņu pirmsākumi. Rakstos pirmo reizi vieta minēta 1354. gadā ar nosaukumu "Evestmunde". Kapsētas senākajā daļā, vistuvāk Daugavas un Aiviekstes satekai atradusies Grīvas baznīca. Jēkabpils Vēstures muzejā atrodošais dokuments liecina, ka 1898. gadā kapsēta bija Krustpils luteriskās baznīcas pārziņā. Pēc Pļaviņu HES ūdenskrātuves uzpludināšanas abu upju ūdeņi pacēlušies gandrīz līdz kapsētas valnim. Palu laikā kapsēta mēdz applūst. 2000. gados kapsētai ir uzbūvēti jauni vārti.[1]

Atsauces
--------

1. ↑  Avotiņa Ruta. Krustpils pagasts. Rīga, 2012. 157.lpp.

Ārējās saites
-------------

* www.jekabpils24.lv[novecojusi saite]
* www.bdaugava.lv


Koordinātas: 56°36′41″N 25°45′45″E﻿ / ﻿56.61139°N 25.76250°E﻿ / 56.61139; 25.76250
**Imers Pampuri** (albāņu: *Ymer Pampuri*; dzimis 1944. gada 30. aprīlī, miris 2017. gada 18. janvārī) bija albāņu svarcēlājs. 1972. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš kļuva par pirmo albāni, kurš laboja olimpisko rekordu, par pirmo albāni, kurš spiešanā kļuva par pasaules čempionu un pēdējo pasaules čempionu spiešanā, jo pēc 1972. gada šī disciplīna tika izslēgta no starptautisko sacensību programmas.

Biogrāfija
----------

Pampuri dzimis Tirānā. Kad viņam bija septiņi gadi, viņš sāka uzstāties kā akrobāts Tirānas cirkā. Pēc tam viņš pievērsās svarcelšanai. Pampuri kļuva par Tirānas sporta biedrības "*17 Nentori*" biedru. No 1964. līdz 1974. gadam viņš katru gadu uzvarēja nacionālajā čempionātā..

1972. gadā Pampuri tika izvēlēts par Albānijas pārstāvi Eiropas čempionātā Konstancā. Spiešanā viņš pacēla 125 kg, tāpat kā poļu sportists Henriks Trembitskis, taču bija smagāks par poli. Tajā pašā gadā viņš piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs. 1972. gadā, kad Pampuri un viņa treneris pirms aizbraukšanas paziņoja, ka gatavojas iegūt medaļu Minhenes olimpiādē, daudzi Albānijas sporta vadītāji smējās. 1972. gada 29. augustā olimpiskajās spēlēs 27 gadus vecais albāņu svarcēlājs spiešanā laboja Josinobu Mijake uzstādīto olimpisko rekordu un kļuva par uzvarētāju šajā disciplīnā. Trīscīņas summā viņš šajās sacensībās ieņēma 9. vietu.

Par sasniegumiem viņš saņēma *Mjeshter i Madh i Punes* titulu. 1981. gadā Imers Pampuri pārtrauca dalību sportā. Viņš atkal sāka koncertēt cirkā, līdz 1994. gadā aizgāja pensijā. 2006. gadā viņš atgriezās svarcelšanā, lai kopā ar citiem veterānu sportistiem piedalītos čempionātā Francijā. Viņš nomira no sirdslēkmes 2017. gada 18. janvārī..

Atsauces
--------

1. ↑  «The Albanian world champion, Ymer Pampuri dies at the age of 73» (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-04-18. Skatīts: 2020-03-27.
2. ↑  «Interviste e Ymer Pampurit» (albāņu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-02-11. Skatīts: 2020-03-27.
3. ↑  «Ymer Pampuri at Sports reference» (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-06-11. Skatīts: 2020-03-27.
4. ↑  «Ymer Pampuri, Albanian sport legend, passed away at 73» (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-04-18. Skatīts: 2020-03-27.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* Raksts par Imeru Pampuri (albāniski)
**Immanuels Taivans** (1946) ir latviešu fiziologs, Latvijas Universitātes profesors (1998).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1946. gada 23. martā. Studēja Leņingradas Pediatriskajā Medicīnas institūtā (1963-1969), pēc studiju beigām strādāja Krāslavas rajona slimnīcā par bērnu ārstu (1969-1971). Pēc 1971. gada aspirantūrā Rīgas Medicīnas institūtā (1971-1974), kuru nobeidzot aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju fizioloģijas specialitātē.

Strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Latvijas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā (1974-1976), bet drīz vien tika uzaicināts darboties RMI Plaušu ķirurģijas laboratorijā (1976-1991). Līdztekus piestrādāja Rīgas Ātrās Palīdzības stacijā (1974-1982).
1991. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora grādu pulmonoloģijas specialitātē, iecelts par Latvijas Medicīnas akadēmijas Plaušu fizioloģijas laboratorijas vadītāju (1991-1998).

1998. gadā viņš bija viens no pirmajiem Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesoriem, Patoloģijas katedras vadītājs. Līdztekus Paula Stradiņa Klīniskās universitātes slimnīcas funkcionālās diagnostikas nodaļas vadītājs (2002).

Atsauces
--------

1. ↑  «LU kontaktu meklētājs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 8. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305381736
* LNB: 000193536

 |

 |
**The Smiths** bija britu rokgrupa, kas izveidojās 1982. gadā Mančestrā. Tās sastāvā bija Morisejs (balss), Džonijs Mārs (ģitāra), Endijs Rurks (basģitāra) un Maiks Džoiss (bungas). Pēc vairāku kritiķu domām The Smiths ir viena no nozīmīgākajām alternatīvā roka grupām, kas pastāvēja 20. gadsimta 80. gados Apvienotajā Karalistē; tā ir izteikti ietekmējusi turpmāko alternatīvās mūzikas attīstību, tai skaitā britpopa rašanos un iespaidojusi tādas grupas kā The Stone Roses, Gene, Radiohead, Blur, Suede, Oasis, The Libertines un Doves. Grupa kļuva ievērojama pateicoties Moriseja patiesajiem, atklātajiem un asprātīgajiem dziesmu tekstiem un Džonija Māra mūzikai, kas palīdzēja atgriezt ģitārmūzikas popularitāti, kas bija attālinājusies no Apvienotās Karalistes mūzikas topu virsotnēm. 
1987. gadā starp Moriseju un Džoniju Māru radās dažādas domstarpības, kuru rezultātā grupa izjuka. 
The Smiths savā nepilnu piecu gadu pastāvēšanas laikā izlaida četrus studijas albumus un vairākus singlus.

Diskogrāfija
------------

### Studijas albumi

* *The Smiths* (1984)
* *Meat Is Murder* (1985)
* *The Queen Is Dead* (1986)
* *Strangeways, Here We Come* (1987)

### Izlases

* *Hatful of Hollow* (1984)
* *The World Won't Listen* (1987)
* *Louder Than Bombs* (1987)
* *Best...I* (1992)
* *...Best II* (1992)
* *Singles* (1995)
* *The Very Best of The Smiths* (2001)
* *The Sound of The Smiths* (2008)

### Koncertalbumi

* *Rank* (1988)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 139020890
* LCCN: n91079106
* ISNI: 0000 0001 1551 1565
* GND: 1217095-1
* SELIBR: 336048
* SUDOC: 05070740X
* BNF: cb139065735 (data)
* BIBSYS: 5099041
* NLA: 35377355
* NKC: xx0026068
* BNE: XX137114

 |

 |
**Modests Musorgskis** (krievu: *Модест Петрович Мусоргский*; dzimis 1839. gada 21. martā [v.s. 9. martā], miris 1881. gada 28. martā [v.s. 16. martā]) bija krievu komponists. Būdams viens no t.s. Varenās kopas dalībniekiem, Musorgskis bija viens no romantisma perioda redzamākajiem krievu komponistiem, kurš centās mūzikā izteikt krievu īpašo identitāti. Pazīstamākie Musorgska darbi ir opera "Boriss Godunovs", simfoniskā glezna "Nakts kailajā kalnā" un klavieru cikls "Izstādes gleznas". Daudzi Musorgska darbi publikai vairāk pazīstami citu komponistu (piemēram, Nikolaja Rimska-Korsakova) redakcijā. 

Dzimis Pleskavas guberņā ļoti senā (Musorgsku dzimta savus radurakstus skaita no Rurika) muižnieku ģimenē. Sešu gadu vecumā pirmoreiz sāka apgūt klavierspēli. Trīspadsmit gadu vecumā Musorgskis uzsāka mācības Gvardes apakšpraporščiku skolā (*Школа гвардейских подпрапорщиков*) Sanktpēterburgā, kuru arī pabeidza un dienēja prestižajā Preobraženskas leibgavardes pulkā. 1856. gadā satika komponistu Aleksandru Borodinu, kad abi dienēja militārajā hospitālī.

Gandrīz visu atlikušo mūža daļu Musorgskis strādāja par ierēdni valsts pārvaldē, publicēdams savus skaņdarbus. Tomēr Musorgska dzīvi arvien spēcīgāk ietekmēja progresējošs alkoholisms, līdz tā radīto seku dēļ viņš 1881. gadā mira.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Modests Musorgskis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Musorgskim veltīta lapa (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49408900
* LNB: 000034880
* LCCN: n79127149
* ISNI: 0000 0001 2018 0000
* GND: 118641255
* SELIBR: 78584
* SUDOC: 050121960
* BNF: cb138977651 (data)
* BIBSYS: 90363095
* NLA: 36175073
* NDL: 00524664
* NKC: jn20000604107
* SBN identifikators CFIV069189 nav derīgs.
* BNE: XX1051723
* CiNii: DA01666216

 |

 |
**Modra** (slovāku: *Modra*) ir pilsēta Slovākijas rietumos, Pezinokas apriņķī. Atrodas Mazo Karpatu kalnu piekājē. Sens vīnkopības un podniecības centrs. Pilsētas pievārtē atrodas Modras observatorija.

Vēsture
-------

Modra rakstos pirmoreiz minēta 1158. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Modra līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Modora** (*Modor*). Pēc 1241. gada mongoļu iebrukuma, Modrā ieplūda vācvalodīgie kolonisti. 1321. gadā rakstos pirmoreiz ir pieminēta vīnkopība. 1361. gadā Modra ieguva pilsētas tiesības, no 1607. gada — karaļa brīvpilsēta. No 19. gadsimta Modra attīstījās kā podniecības centrs. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta. 1988. gadā pilsētas ievārtē tika nodibināta Modras observatorija.

Cilvēki
-------

Absolūtais vairākums (98 %) pilsētas iedzīvotāju ir slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (52,6 %), luterāņi (25,77 %), nereliģiozi (15,03 %).

1856. gadā Modrā mira slovāku atmodas darbinieks Ļudovīts Štūrs (*Ľudovít Štúr*, 1815—1856).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Modra***.
* Modras observatorija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 156097013
* LCCN: n95027527
* GND: 4115172-0
* NKC: ge130050

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par citām jēdziena **Apgulde** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

Vecapguldes muiža
**Apgulde**, agrāk arī **Vecapgulde**, ir ciems Dobeles novada Naudītes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Apguldes ezera krastā pie tagad slēgtā Glūdas—Reņģes dzelzceļa (stacija Apgulde) autoceļu V1122 un V1126 krustojumā 3 km no pagasta centra Naudītes, 14 km no novada centra Dobeles un 90 km no Rīgas. Apguldē atrodas feldšerpunkts, veikals un Dobeles Amatniecības un vispārizglītojošās vidusskolas Apguldes mācību komplekss. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Vecapguldes (Ānbones, *Abgulde*) muižas centru, izaugusi pēckara gados ap Apguldes arodskolu. Vecapguldes muižas apbūve (18. gadsimta otrā puse) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis (valsts aizsardzības Nr. 4946).

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Apguldi». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Naudītes pagasts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 17. decembrī. Skatīts: 2015. gada 11. jūlijā.
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 90. lpp. ISBN 9984-00-436-8.
**Henriks Salve** (poļu: *Henryk Salwe*, arī **Georgs Henriks Salve** (krievu: *Георг Хенрик Сальве*) un **Geršs Salve**; 1862. gada 12. decembris Varšava — 1920. gada 15. decembris Lodza) bija ebreju izcelsmes Polijas šahists.

Biogrāfija
----------

Viens no vadošajiem Polijas šahistiem 20. gadsimta sākumā, kurš daudz izdarījis šaha izplatībai. Viens no tā sauktās "Lodzas šaha skolas" dibinātājiem, no kuras izaudzis Akiba Rubinšteins.

Šahu iemācījies spēlēt tikai 20 gadu vecumā, un tikai 40 gadu vecumā izcīnījis savu pirmo panākumu 1903. gadā Kijevā ierindojoties 4. vietā 3. Viskrievijas šaha turnīrā. No 1903. līdz 1916. gadam bijis Lodzas šaha turnīru daudzkārtējs laureāts. 1906. gadā Sanktpēterburgā uzvarējis 4. Viskrievijas šaha turnīrā un kļuvis par Krievijas šaha čempionu. Tajā pašā gadā zaudējis maču par Krievijas šaha meistara nosaukumu Mihailam Čigorinam ar 6½:8½ (+5, −7, =3). 1907. gadā Lodzā 5. Viskrievijas šaha turnīrā dalījis 3.-4. vietu. No 1906. līdz 1912. gadam piedalījies vairāk nekā 10 starptautiskos šaha turnīros, kuros labāko panākumu guvis 1908. gadā Diseldorfā Vācijas šaha savienības 16. kongresā, kurā ieņēmis 2. vietu (uzvarējis Frenks Māršals). Sekmīgi nospēlējis demostrācijas partijas ar Mihailu Čigorinu (1904; +1, −1) un Žaku Mizesu (1905; +2, −1).

Nospēlējis trīs mačus ar Akibu Rubinšteinu, no kuriem viens beidzies neizšķirti 7:7 (1903; +5, −5, =4), bet abus pārējos zaudējis — 4:6 (1904; +3, −5, =2) un 3:5 (1907; +1, −3, =4). 1909. gadā uzvarējis mačā Geršu Rotlevi ar 9½:6½ (+8, −5, =3). 1913. gadā zaudējis mačus Oldržiham Durasam ar 1:3 (+0, −2, =2) un Jefimam Bogoļubovam ar 4:6 (+3, −5, =2).

Pēc nodarbošanās bijis rūpnieks. No 1913. gada oktobra līdz 1914. gadam Lodzā izdevis šaha laikrakstu jidišā *Erste Yidishe Shahtsaytung* ("Pirmais ebreju šaha laikraksts"). Laikraksta izdošanu pārtraucis Pirmais pasaules karš.

Atsauces
--------

1. ↑  16th DSB Kongress, Duesseldorf (1908)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Tievsakņu grīslis** (latīņu: *Carex chordorrhiza*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama ziemeļu un kalnu apvidos Eirāzijā, tostarp visā Latvijas teritorijā, un Ziemeļamerikā.

Apraksts
--------

Tievsakņu grīslis ir daudzgadīgs, 15-30 cm garš lakstaugs, kas pieder vienādvārpu grīšļu grupai, jo tam ir tievi, gari sakneņi. Auga stublājs ir ložņājoši pacils, tas veido ļoti skraju, irdenu ceru vai, biežāk, stublāji ir izvietoti rindās. Lapas ir šauri lineāras, 0,1-0,25 cm platas, renesveidīgas un gludas, tās atrodas pie pamata, tās ir īsākas nekā stublājs. Augs veido arī neziedošus, lapainus dzinumus. Ziedkopa ir blīva, 0,5-1 cm gara, galviņveidīga. Ziedu vārpiņā ir līdz 5 ziediem. Sievišķo ziedu plēksnes ir rūsganbrūnas, plati olveidīgas, vienāda garuma vai mazliet īsākas nekā augļa pūslītis. Pūslītis ir plati olveidīgs, 0,3-0,4 cm garš, tumšbrūns, spīdīgs, ar saskatāmu dzīslojumu. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «tievsakņu grīslis - Carex chordorrhiza L.f. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-06.
**Tigers Hilarps Pēšons** (zviedru: *Tiger Hillarp Persson*; dzimis 1970. gada 28. oktobrī Malmē) ir Zviedrijas starptautiskais lielmeistars šahā (1999).

Biogrāfija
----------

No 1990. gadu vidus ir viens no vadošajiem Zviedrijas šahistiem. 2003. gadā Ūmeo izcīnījis sudraba medaļu Zviedrijas šaha čempionātā. 2005. gadā Gēteborgā kļuvis par bronzas laureātu Zviedrijas šaha čempionātā. 2007. gadā Stokholmā un 2008. gadā Vekšē divas reizes uzvarējis Zviedrijas šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu turnīros Stokholmā (1994), *Gausdal Classics* (Norvēģija, 1996), Kopenhāgenas *Politiken Cup* (1998, 1999), Barselonā (2003, 2004), Malmē (2006, 2007, 2008), Halmstadē (2014), Stokholmas *Rilton Cup* (2015). 2005. gadā Vammalā (Somija) izcīnījis 2. vietu Ziemeļu valstu individuālajā šaha čempionātā.

Pārstāvējis Zviedrijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 9 reizes (1996-1998, 2002-2010, 2014-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (1998, 2008) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1999, 2005-2007, 2015).

Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Pēšonam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Swedish Championships 2003
2. ↑  Swedish Chess Championship 2005
3. ↑  Swedish Championship 2007
4. ↑  Swedish Championship 2008
5. ↑  Persson and Berg share first place in Deltalift Open
6. ↑  Rilton Cup 2014/2015
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Tiger Hillarp Persson
8. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Tiger Hillarp Persson

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Tigrans Petrosjans** (armēņu: Տիգրան Պետրոսյան; dzimis 1984. gada 17. septembrī Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2004).

Biogrāfija
----------

Vairākkārt pārstāvējis Armēniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. Lielāko panākumu guvis 2004. gadā Kočinā, kad uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2003. gadā dalījis otro vietu Batumi starptautiskajā šaha turnīrā. 2004. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Beirutā un Isfahānā. 2005. gadā dalījis pirmās vietas starptautiskajos šaha turnīros Teherānā un Lozannā. 2006. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Lionā un Dubaijā. 2007. gadā Erevānā izcīnījis Armēnijas šaha čempionāta bronzas medaļu un uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Kolkatā. 2008. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Ilinoisā. 2011. gadā uzvarējis Taškentas starptautiskajā šaha turnīrā. 2014. gadā uzvarējis Migela Naidorfa memoriālā Varšavā un dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Abū Dabī.

Pārstāvējis Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (2008, 2012). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2008, 2012) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (2009, 2013). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (2009) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2 reizes (2010, 2013).

Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Petrosjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2004. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Archives 2005: Open Général
2. ↑  MetLife Warsaw Najdorf Chess Festival - Gr. A
3. ↑  Yuriy Kuzubov wins Abu Dhabi Masters on tie-break
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Tigran L. Petrosian
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Tigran L. Petrosian
6. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Tigran L. Petrosian

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Noams Čomskis, kurš ir dzimis 1928. gadā, popularitāti ir ieguvis ar savu transformatīvās gramatikas teoriju, kas savā laikā revolucionāri ietekmēja lingvistikas attīstības virzienu. Viņa teorijas pamatā ir uzskats, ka valodas vēsturiskā un tātad arī zinātniski pētāmā pamatvienība ir nevis skaņa, bet visvienkāršākais domu izsakošs teikums. Bieži vien teikumā ar vārdu, kas skaniski un saskaņā ar klasisko gramatiku ir vienāds, var izteikt kardināli atšķirīgas lietas. Tātad vārds ir domas izteikšanas līdzeklis un tā nozīme domāšanā netiek dziļāk analizēta.

Saskaņā ar transformatīvās gramatikas teoriju, katrs saprotams teikums ir pakļauts ne vien konkrētajai valodai, bet arī kaut kādām dziļākām struktūrām, universālai gramatikai, kas ir atkarīga no cilvēka smadzeņu uzbūves. Čomskis uz gramatiku skatās ne vien kā uz runas, bet arī kā uz domas gramatiku, kas to padara par psiholingvistisku skatījumu. Tāpat jāatzīmē, ka Čomskis pieņem, ka valoda, sekojot domai, ir nepārtraukti mainīga, nevis savā būtībā sastingusi. Valoda pakļaujas jaunajām situācijām, kas rodas cilvēka darbības vai citu apstākļu rezultātā. 

Čomskis uzsver valodas spēju mainīties un spēju ar vienu un to pašu vai dažkārt ļoti līdzīgu frāzi reizēm izteikt pavisam atšķirīgas lietas. Tātad viņš uzskata, ka pastāv kādi valodā neizteikti principi, pēc kuriem cilvēks darbojas un valoda ir tikai kā pastarpināts instruments šo principu izpaušanai. Citiem vārdiem, bērns jau piedzimst ar zināmiem priekšstatiem par to, kādi ir vispārīgie valodas darbības principi, un, mācoties valodu, viņš iemācās vien vārdu secību teikumā.

Arī Noama Čomska teorijai līdzīgu viedokli izsaka pazīstamais valodas filozofs Ludvigs Vitgenšteins savā darbā "Traktāts", atzīstot, ka pastāv lietas un parādības, kuras ar valodas palīdzību nav iespējams izteikt. Tas nozīmē, ka valoda netiek vispārināta līdz domu veidojošam fenomenam vai vismaz tāds valodas aspekts netiek uzsvērts.  

Jāatzīst, ka Čomska uzskati ir grūti saskaņojami ar eksperimentālajiem pētījumiem, kurus veicis žans Piažē un kurus komentējis Ļevs Vigotskis. Var gan pieņemt, ka runas jeb valodas un domāšanas attīstība darbojas pēc savstarpēji nesaistītiem principiem, tomēr šāds princips ir grūti iedomājams, zinot cilvēkam raksturīgo spēju zināšanas, kas iegūtas vienā jomā, attiecināt uz citām jomām.  

Lai gan Noams Čomskis ir uzskatāms par lingvistu, viņa idejas lielā mērā ir ietekmējušas arī psiholingvistikas tālāko attīstību, kas arī nav brīnums, jo psiholingvistika sastāv no divām daļām, no kurām lingvistika ir informatīvā bāze un psiholoģija — analīzes pamats.

Čomska ieguldījums lingvistikā lielākoties ir saistāms ar jaunu skatījumu uz sintakses pamatprincipiem. Tas nozīmē, ka viņš ierosina formālo skatījumu aizstāt ar elastīgāku, vairāk cenšoties izprast teikuma vienotību ar domāšanas procesiem. Tomēr arī viņa ideju ietekme uz tālāko psiholingvistikas attīstību ir neapstrīdama.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4071705-7

 |

 |
***OMV Petrom S.A.*** ir Rumānijas enerģētikas uzņēmums. Tas ir lielākais uzņēmums valstī, kā arī lielākais naftas un dabasgāzes ražotājs Dienvidaustrumeiropā. Uzņēmuma īpašnieks ir Austrijas enerģētikas uzņēmums *OMV*. Galvenais birojs atrodas Bukarestē. Dibināts 1999. gadā.

Uzņēmums kopš 2013. gada ir *OMV Petrom* Bukarestes starptautiskā pusmaratona galvenais sponsors.

Vēsture
-------

1991. gadā tika dibināta Autonomā naftas administrācija *PETROM* (***Regia Autonomă a Petrolului PETROM***), kurā apvienoja Rumānijas naftas operācijas.
1997. gadā tā pārveidota par valsts uzņēmumu *Societatea Naţională a Petrolului PETROM* (***SNP PETROM***).

2003. gadā sākās *Petrom* privatizācijas process.
2004. gadā 51 % *Petrom* kapitāldaļu iegādājās Austrijas enerģētikas uzņēmums *OMV*.
2005. gadā uzņēmums tika reorganizēts sešās nodaļās. 2005. gadā sešas naftas platformas tika pārdotas Rumānijas uzņēmumam *Grup Servicii Petroliere*.
2006. gadā *Petrom* ieguva 99,9 % kapitāldaļu *OMV* meitas uzņēmumos Rumānijā, Bulgārijā un Serbijā, tai skaitā 178 degvielas uzpildes stacijas.

2010. gada 1. janvārī uzņēmuma nosaukums tika mainīts uz ***OMV Petrom S.A.***. Janvāra beigās 16,5 % *OMV Petrom* kapitāldaļu iegādājās investors no Polijas. Decembrī Bukarestes ziemeļu daļā tika atklāts uzņēmuma jaunais biroja komplekss *Petrom City*.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «OMV Petrom History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 22. martā. Skatīts: 2015. gada 7. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***OMV Petrom***.
* Oficiālā vietne
* *Petrom* vietne
***Angry Birds*** ir fantāzijā balstīta mediju franšīze, ko izveidojusi Somijas kompānija *Rovio Entertainment*. Sērija balstās uz daudzkrāsainiem putniem, kuri cenšas glābt savas olas no zaļās krāsas cūkām, viņu ienaidniekiem. Iedvesmojoties no *Crush the Castle*, spēle tiek slavēta par veiksmīgo jautras spēles, komiskā stila un zemās cenas kombināciju. Tās popularitāte izraisīja daudzus *spin-off*; *Angry Birds* versijas, kas izveidotas personālajiem datoriem un videospēļu konsolēm, preču tirgus ar tā varoņiem, *Angry Birds Toons*, televīzijas animācijas seriāls un divas pilnmetrāžas filmas; "Dusmīgie putni. Filma" un tās turpinājums "Dusmīgie putni. Filma 2". Līdz 2014. gada janvārim visās platformās bija lejupielādēts vairāk nekā 2 miljardi, ieskaitot gan regulāros, gan īpašos izdevumus. Līdz 2015. gada jūlijam sērijas spēles bija lejupielādētas kopā vairāk nekā 3 miljardus reižu, padarot tās par visu laiku lejupielādētākajām *freemium* spēļu sērijām. Oriģinālais *Angry Birds* ir saukts par "vienu no visizplatītākajām spēlēm šobrīd", "par vienu no 2010. gada lieliskajiem hītiem", un "lielākajiem panākumiem mobilajā lietotnē, ko pasaule līdz šim ir redzējusi". Pirmais galvenās sērijas videospēļu turpinājums *Angry Birds 2* tika izlaists 2015. gada 30. jūlijā.

Videospēles
-----------

* Angry Birds
* Angry Birds Seasons
* Angry Birds Rio
* Angry Birds Space
* Angry Birds Star Wars
* Angry Birds Star Wars 2
* Bad Piggies
* Angry Birds Go!
* Angry Birds Epic
* Angry Birds Stella
* Angry Birds Transformers
* Angry Birds POP!
* Angry Birds Fight
* Angry Birds Evolution
* Angry Birds 2
* Angry Birds Action

Filmas
------

* Dusmīgie putni. Filma (2016)
* Dusmīgie putni. Filma 2 (2019)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
Ventspils autoosta
**Ventspils autoosta** (saīsināti: **Ventspils AO**) ir autoosta, kas atrodas Latvijas pilsētā Ventspilī, Kuldīgas ielā 5. Autoostas īpašnieks ir "Ventspils reiss", Ventspils pilsētas pašvaldības pārvaldībā esoša sabiedrība ar ierobežotu atbildību.[1]

Lai gan pirmie starppilsētu autobusi Ventspilī parādījās 1924. gadā, tajā laikā nebija oficiālas autoostas. 1950. gados autoosta atradās netālu no rātslaukuma. Pašreizējā autoosta tika uzbūvēta 1960. gadā. 2001. gadā ēkas sliktā stāvokļa dēļ to rekonstruēja, bet gadu vēlāk tā tika atzīta par labāko Latvijā.[2]

Daži maršruti ved uz, piemēram, Rīgu, Kuldīgu, Liepāju, Talsiem, Tukumu un Jelgavu. No autoostas ir iespējams doties uz tuvējiem ciematiem. 2014. gadā tika nolemts atvērt jaunu maršrutu vasaras sezonā uz Kolku.[3] Mūsdienās (2019) šis maršruts kursē tikai līdz Mazirbei vasaras periodā 4 dienas nedēļā. 2019. gadā tika ierosināts maršrutu atkal pagarināt līdz Kolkai, taču ierosinājums neguva Autotransporta direkcijas atsaucību, bet drīzāk esot nepieciešams izvērtēt iespēju maršrutu slēgt.[4]

Atsauces
--------

1. ↑  «Par autoostu». Ventspils reiss. 2012. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. novembrī. Skatīts: 2014. gada 16. jūnijs.
2. ↑  «Ventspils autoosta atzīta par labāko Latvijā». Diena. 2002. Skatīts: 2014. gada 16. jūnijs.
3. ↑  «Sāk darboties eksperimentāls autobusa maršruts starp Ventspili un Kolku». Ventas Balss. 2014. Skatīts: 2019. gada 28. jūnijs.[novecojusi saite]
4. ↑  SABIEDRISKĀ TRANSPORTA PADOME. Kārtējās sēdes protokols Nr.5[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ventspils autoosta***.
* "Ventspils reisa" mājaslapa

Koordinātas: 57°23′41″N 21°34′11″E﻿ / ﻿57.39472°N 21.56972°E﻿ / 57.39472; 21.56972
**Bridžmena sala** (angļu: *Bridgeman Island*, spāņu: *Isla Bridgeman*) vai **Helēnas sala** ir ar neliela vulkāniska saliņa Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies starp Piloto Pardo salām un Karaļa Džordža salu. Sala ir neaktīva stratovulkāna virsotne, kas paceļas 240 m vjl un kura lielākā daļa atrodas zem ūdens. Senā vulkāna krāteris atrodas 27 m augstumā salas rietumu pusē.

Vēsture
-------

Salu ap 1820. gada 22. janvārī atklāja Edvarda Brensfīlda ekspedīcija un nosauca, domājams, par godu kapteinim (vēlāk — viceadmirālis) Čārlzam Orlando Bridžmenam *(Charles Orlando Bridgeman)*. 1821. gada 26. janvārī salu atkārtoti atklāja krievu ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par **Jeļenas salu** (krievu: *остров Елены* vai *Камень Елены*) par godu imperatora Napoleona izsūtījuma vietai Svētās Helēnas salai. 1823. gadā britu kapteinis Džeimss Vedels nokuģojis gar salu 200 jardu attālumā un novērojis izteiktas vulkāniskās aktivitātes, kas vēlāk nav apstiprinājušās. Salā pirmais, iespējams, izkāpis krastā Žans Batists Šarko 1909. gada 24. decembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Bridžmena sala
2. ↑  Global Volcanism Programm. Bridgeman Island
3. ↑  Volcano Live.Bridgeman Island Volcano
4. ↑  BAT Gazetteer[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Isla Bridgeman, un vértice volcánico en la Antartida
Austrumu bloks
**Brežņeva doktrīna** bija Rietumu politiķu un sabiedrisko darbinieku apzīmēts PSRS ārpolitiskā kursa princips laikā, kad PSKP vadītājs bija Leonīds Brežņevs. Tā deklarēja, ka atkāpšanās no sociālisma jebkurā Austrumu bloka valstī ir apdraudējums visām citām valstīm, un tādā gadījumā ir pieļaujama iejaukšanās attiecīgās valsts iekšējās lietās, ja nepieciešams, ar militāriem līdzekļiem. Doktrīna tika definēta 1968. gadā, ataisnojot Prāgas pavasara apspiešanu. Tā kā Austrumu blokā dominēja PSRS, praksē doktrīna nozīmēja, ka Austrumeiropas valstīm faktiski bija ierobežota suverenitāte. Doktrīna tika atmesta 20. gadsimta astoņdesmito gadu beigās līdz ar Mihaila Gorbačova kursu.

Bibliogrāfija
-------------

* *Ouimet, Matthew:* The Rise and Fall of the Brezhnev Doctrine in Soviet Foreign Policy*. University of North Carolina Press, Chapel Hill and London. 2003.*

Ārējās saites
-------------

* Brežņeva 1968. gada 15. jūlija runa no avīzes "Pravda", tulkota (angliski)
Juris Eihmanis 20. gadsimta 90. gados
**Juris Eihmanis** (dzimis 1954. gada 15. septembrī Rīgā) ir bijušais Latvijas Republikas Zemessardzes pulkvedis, Latvijas Nacionālo bruņoto spēku (NBS) komandieris (1998).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1954. gada 15. septembrī Rīgā. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā, līdz 1984. gadam studēja radiotehniku Rīgas Politehniskajā institūtā, pēc tam strādāja Olaines ķīmisko reaktīvu rūpnīcā.

Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas iestājās Zemessardzē, piedalījās Zemessardzes bataljonu izveidē, bija 14. Zemessardzes bataljona komandieris (1992—1993), Zemessardzes komandieris (1996—1998). Papildinājās ASV Armijas kara koledžā Karlailā Pensilvānijas štatā (*U. S. Army War College in Carlisle*, 1997—1998).

Pēc atgriešanās no ASV 1998. gadā nepilnus sešus mēnešus bija NBS komandieris. J. Eihmaņa dzīvokļa remontam iztērētā Zemessardzes budžeta nauda kļuva par iemeslu vairāku amatpersonu sodīšanai, kā arī paša Eihmaņa atbrīvošanai no NBS komandiera amata.

1999. gada 21. maijā Ģenerālprokuratūra Eihmanim uzrādīja apsūdzību par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu mantkārīgu apsvērumu dēļ.
Līdz 2002. gadam J. Eihmanis strādāja par pasniedzēju Baltijas aizsardzības koledžā.

2002. gadā Rīgas apgabaltiesa nolēma izlikt Juri Eihmani no dzīvokļa un piedzīt no viņa šā dzīvokļa remonta izdevumus vairāk nekā 30 000 latu apmērā, jo viņš to kā NBS komandieris saskaņā ar prokuratūras pausto viedokli bija ieguvis "pretlikumīgi, pretēji likumiem un labiem tikumiem".

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira
* Norvēģijas Karaliskā krusta ordenis, 3. šķira

Atsauces
--------

1. ↑  Juris Eihmanis no karavīru dzimtas Marika Armanoviča, speciāli Dienai. 1997. gada 8. jūlijs
2. ↑  Eihmanis atzīst, ka dzīvokļa statusa mainīšana bija kļūda LETA 2000. gada 5. oktobrī
3. ↑  Eihmanis visu mantu norakstījis sievai LETA 16. jūlijs 2002.

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Juris Dalbiņš**  |  **Latvijas Nacionālo bruņoto spēku komandieris** 1998. gada 25. jūnijs — 1998. gada 10. decembris | Pēctecis: **Raimonds Graube**  |