recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jirži Šlēgrs** (čehu: *Jiří Šlégr*; dzimis 1971. gada 30. maijā) ir bijušais čehu hokejists, aizsargs. Savas karjeras laikā Šlēgrs izcīnīja gan Stenlija kausu, gan arī Olimpisko spēļu un Pasaules čempionāta zelta medaļas, tādējādi kļūstot par neformālā Trīs zeltu kluba biedru.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionālā spēlētāja karjeru Šlēgrs uzsāka dzimtajā Jihlavā, kad 1987.—88. gada sezonas otrajā pusē debitēja Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HC Jihlava sastāvā. Tiesa, kluba sastāvā Jirži nostiprinājās vien 1989.—90. gada sezonā, taču 1992. gada vasarā aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku.

1992.—93. gada sezonā Šlēgrs savu spēles laiku dalīja starp NHL klubu Vankūveras "Canucks" un AHL klubu Hamiltonas "Bulldogs", taču nākamajā sezonā Šlēgrs "Canucks" rindās aizvadīja jau 78 spēles. 1994.—95. gada sezonas vidū Šlēgrs tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers" vienību, kurā spēlēja līdz 1996. gada vasarai, kad pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam Sodertalje SK, taču gadu vēlāk atgriezās NHL, spēlējot Pitsburgas "Penguins" rindās.

2001. gada janvārī Šlēgrs tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību, taču 2001.—02. gada sezonas izskaņā — uz Detroitas "Red Wings", kuras sastāvā Šlēgrs sezonas noslēgumā izcīnīja Stenlija kausu. 2002.—03. gada sezonu Šlēgrs aizvadīja Eiropā, savu spēles laiku dalot starp Čehijas Ekstralīgas klubu HC Litvinov un Krievijas Superlīgas klubu Omskas "Avangard".

2003.—04. gada sezonu Šlēgrs aizvadīja Vankūveras "Canucks" un Bostonas "Bruins" rindās, taču 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā atgriezās HC Litvinov sastāvā. Pēc lokauta Jirži aizvadīja vēl vienu sezonu "Bruins" sastāvā, taču tad turpināja savu karjeru HC Litvinov rindās. Lai gan 2010.—11. gada sezonā Šlēgrs vairs nespēlēja, nākamās sezonas izskaņā viņš palīdzēja komandai saglabāt vietu Čehijas Ekstralīgā, kluba sastāvā aizvadot piecas spēles.

Čehoslovākijas izlases sastāvā spēlējis 1991. gada Pasaules čempionātā, kā arī 1992. gada olimpisko spēļu turnīrā, tajā izcīnot bronzas medaļas.

Čehijas izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2005. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas, kā arī 1998. gada Olimpiskajās spēlēs, tajās kļūstot par Olimpisko čempionu.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 310521802
* NKC: xx0186416

 |

 |
Peltsamā pils 19. gadsimta vidū (Štafenhāgens).
Bezpilota lidaparāta video Peltsamā ordeņa pils
**Peltsamā ordeņa pils** (igauņu: *Põltsamaa ordulinnus*), agrāk latviski minēta arī kā **Augšpāles pils** (vācu: *Schloss Oberpahlen*), bija viduslaiku pils Pāles upes krastā, Peltsamā pilsētas centrā, mūsdienu Jegevas apriņķī, Igaunijas centrālajā daļā.

Vēsture
-------

Pili uzbūvēja Livonijas ordenis 1272. gadā aizsardzības vajadzībām, bet pēc Livonijas kara no 1570. gada līdz 1578. gadam pils bija Livonijas karaļa Magnusa oficiālā rezidence. 
Kad 1582. gadā Krievija un Polija-Lietuva noslēdza Jamzapoļskas miera līgumu, Augšpāles pils pieminēta kā kā Polčeva (latīņu: *Polczevia*), krieviski *Полчев*.

Poļu-zviedru kara laikā 1623. gadā karalis Gustavs II Ādolfs pili atdāvināja feldmaršalam Hermanim Vrangelam, kurš Augšpāles pili pārbūvēja no viduslaiku cietokšņa uz renesanses laika mājokli, bet Lielā Ziemeļu kara laikā pili nodedzināja. 1750. gadā pils nonāca Voldemāra Lauva īpašumā, viņš uzsāka plašu pils pārbūvi, kuras laikā tā ieguva rokoko stila izskatu un iekārtojumu. Vēlāk pils nonāca Gagarinu dzimtas īpašumā, kuru īpašumā tā palika līdz 1919. gadam, kad notika Igaunijas agrārā reforma. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā pili nopostīja, bet pilsdrupas vēl ir saglabājušās līdz mūsdienām.

Galerija
--------

* Peltsamā pils 1800. gadā, Johana Kristofa Broces zīmējumsPeltsamā pils 1800. gadā, Johana Kristofa Broces zīmējums
* Pils 19. gadsimtāPils 19. gadsimtā
* Pils tornis agrākPils tornis agrāk
* Pils marmora zālePils marmora zāle
* Peltsamā pils un baznīca mūsdienāsPeltsamā pils un baznīca mūsdienās
* Pils tornis mūsdienāsPils tornis mūsdienās
* Pilsdrupu komplekss mūsdienāsPilsdrupu komplekss mūsdienās

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Peltsamā pils***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Igaunijas viduslaiku pilis un klosteri |
| --- |
|  |
| Dāņu Igaunija, 
vēlāk Livonijas ordeņa valsts daļa | 
* Borkholma
* Ece
* Harka
* Narva
* Nīslota
* Padize
* Rēvele
* Sv. Brigita
* Tolsburga
* Vezenberga
* Vihula

 |
|  |
| Livonijas ordeņa valsts | 
* Helmeta
* Karkuse
* Laisa
* Oberpālene
* Pērnava
* Poide
* Talkhofa
* Tarvasta
* Veisenšteina
* Vīlande
* Zoneburga

 |
|  |
| Sāmsalas-Vīkas bīskapija | 
* Ārensburga
* Hāpsala
* Lode
* Leāle
* Vigala

 |
|  |
| Tērbatas bīskapija | 
* Falkena
* Ilcene
* Kavilda
* Kirumpeja
* Konguta
* Neihauzene
* Oldentorna
* Randene
* Ringe
* Tērbata
* Varbeka
* Zommerpāle

 |

 |
**Alfreds Šmits** (igauņu: *Alfred Schmidt*; dzimis 1898. gada 1. maijā, miris 1972. gada 5. novembrī) bija igauņu svarcēlājs, 1920. gada vasaras olimpisko spēļu medaļnieks.

Biogrāfija
----------

Kā jaunietis Alfreds Šmits piedalījās vieglatlētikas sacensībās skriešanā. Viņš pievērsās svarcelšanai 1919. gadā, kad, būdams Igaunijas armijā, trenējās pie Alfrēda Neilanda, un drīz vien kļuva par vienu no labākajiem svarcēlājiem valstī. Viņa karjeras augstākais punkts bija 1920. gada olimpiskās spēles Antverpenē, kur viņš izcīnīja sudraba medaļu spalvas svarā. Šmits ieguva arī bronzas medaļu 1923. gada Baltijas čempionātā un 1922. gadā viņš bija Igaunijas spalvas svara čempions. Viņš ir uzstādījis trīs pasaules rekordus.

Pēc savas svarcēlāja karjeras beigšanas 1923. gadā viņš strādāja par sporta amatpersonu. Šmits bija arī aktīvs tiesnesis cīņas sporta veidos. Vēlāk viņš bija Igaunijas Sporta savienības Svarcelšanas nodaļas valdes loceklis. Vēlākos gados Šmits kļuva par atzītu stenda šāvēju, bija Igaunijas stenda šaušanas federācijas ģenerālsekretārs un stenda šaušanas sacensību tiesnesis.

1936. gadā mainījis vārdu uz Ains Sillaks.

Atsauces
--------

1. 1 2  Alfreda Smita profils mājas lapā *sports-reference.com* Archived 2012. gada 14. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* Alfreda Šmita profils mājas lapā *ESBL*
***Bellingcat*** (stilizēts kā **bell¿ngcat**) ir Nīderlandē bāzēta pētnieciskās žurnālistikas grupa, kas specializējas faktu pārbaudē un izlūkošanā ar atklāti pieejamu informācijas avotu palīdzību (OSINT). To 2014. gada jūlijā dibināja britu žurnālists un bijušais blogeris Eliots Higinss. *Bellingcat* publicē gan profesionāļu, gan pilsoniskās žurnālistikas izmeklēšanas rezultātus par kara zonām, cilvēktiesību pārkāpumiem un noziedzīgo pasauli. Vietnes līdzstrādnieki arī publicē skaidrojumus par savām metodēm, kā arī situācijas pētījumus.

*Bellingcat* sākās kā izmeklēšana par ieroču izmantošanu Sīrijas pilsoņu karā. Tās ziņojumi par Krievijas—Ukrainas karu (tostarp *Malaysia Airlines* reisa 17 notriekšanu), *El Junquito* reidu, Jemenas pilsoņu karu, Skripaļu saindēšanu un Kamerūnas bruņoto spēku veikto civiliedzīvotāju nogalināšanu ir piesaistījuši starptautisku uzmanību.

Atsauces
--------

1. 1 2  Muhammad Idrees Ahmad. «Bellingcat and How Open Source Reinvented Investigative Journalism». *New York Review of Books*, 2019. gada 10. jūnijs. Skatīts: 2019. gada 10. jūnijs.
2. ↑  «Bellingcat, Netherlands». *Global Investigative Journalism Network*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-07-09. Skatīts: 2021-07-03.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bellingcat***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 3963161392916458480002
* LCCN: n2022220183
* GND: 1227423101
* SUDOC: 255427948
* BIBSYS: 1632996806220

 |

 |
Kingsboro kodekss: zināms arī kā *Codex Tepetlaoztoc*, ir 16. gadsimta Mesoamerikas zīmēts manuskripts — kas bija daļa no tiesas prāvas pret Spānijas enkomendero par sliktu izturēšanos pret aizbilstamajiem.
**Enkomjenda** (spāņu: *encomienda*, izrunā: [eŋkoˈmjenda]) bija spāņu nodarbinātības sistēma, kas atalgoja iekarotājus ar iekaroto nekristiešu tautu darbu. Teorētiski strādniekiem tika nodrošināta militārā aizsardzība un izglītība, bet faktiski aizbilstamie tika nežēlīgi ekspluatēti. Enkomjenda pirmo reizi tika iedibināta Spānijā pēc mauru teritoriju atkarošanas (kristiešiem pazīstama kā Rekonkista). Tā tika izmantota daudz plašākā mērogā Spānijas kolonizācijas laikā Amerikā un Spānijas Austrumindijā. Iekarotās tautas tika uzskatītas par Spānijas monarha vasaļiem. Kronis piešķīra enkomjendu kā dāvanu konkrētai personai. Sešpadsmitā gadsimta sākuma iekarošanas laikmetā enkomjendas tika uzskatītas par monopolu uz noteiktu pamatiedzīvotāju grupu darbu, ko uz mūžīgiem laikiem turēja enkomjendas īpašnieks, saukts par enkomendero; pēc 1542. gada jaunajiem likumiem pēc enkomendero nāves enkomjenda beidzās un tika aizstāta ar repartimjento.

Atsauces
--------

1. ↑  Tezaurs.lv Enkomjenda

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
**Vladimirs Sofronje** (rumāņu: *Vladimir Sofronie*; dzimis 2013. gadā) ir Rumānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Brašovas šaha skolas audzēknis. 2023. gadā dalījis 1. vietu Rumānijas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā, bet sliktāku papildu rādītāju dēļ palicis otrais.

Sekmīgi pārstāvējis savu valsti starptautiskajos jauniešu šaha turnīros. 2021. gadā uzvarējis Eiropas Savienības jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā un bijis otrais Eiropas jauniešu šaha ātrspēles čempionātā šajā pašā grupā. 2022. gadā uzvarējis Balkānu jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā.
2023. gadā uzvarējis Eiropas Savienības jauniešu šaha čempionātā un Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupās.

Atsauces
--------

1. ↑  Campionatele Nationale ale Romaniei pentru Copii si Juniori - Open 10 ani Clasic
2. ↑  European Union Youth Championship 2021 - U8
3. ↑  20th European Youth Blitz Championship - OPEN U8
4. ↑  Balkan Youth Chess Championship 2022 - Standard U10
5. ↑  European Union Youth Championship 2023 - U10
6. ↑  European Youth Chess Championship 2023 - Open 10
7. ↑  European Youth Chess Champions 2023 crowned in Mamaia, Romania - European Chess Union

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
Berlīnes dalījums okupācijas zonās
**Austrumberlīne** (vācu: *Ost-Berlin*) pastāvēja no 1949. līdz 1990. gadam un to veidoja Berlīnes PSRS sektors, kas tika izveidots 1945. gadā. Amerikāņu, britu un franču sektors veidoja Rietumberlīni, kas politiski un ekonomiski bija saistīta ar Rietumvāciju, bet Austrumberlīne bija Vācijas Demokrātiskās Republikas *de facto* galvaspilsēta. Laikā no 1961. gada 13. augusta līdz 1989. gada 8. novembrim Austrumberlīni no Rietumberlīnes atdalīja Berlīnes mūris. Austrumberlīnes centrs bija Aleksandra laukums, bet galvenā iela — *Unter den Linden* bulvāris. 

Austrumvācijā 20. gadsimta 70. gados izplatījās prakse pilsētas rietumu daļu saukt par "Rietumberlīni", savukārt austrumu daļu par vienkārši "Berlīni". Pilsētas oficiālais nosaukums bija **Berlīne, VDR galvaspilsēta** (vācu: *Berlin, Hauptstadt der DDR*), padomju kartēs pilsētas austrumu daļu sauca vienkārši "Berlīne", lai to atšķirtu no Rietumberlīnes, kurai bija īpašs statuss (tā nebija VFR daļa, bet gan anklāvs, ko ieskauj VDR teritorija).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Austrumberlīne***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 142472483
* LCCN: n79113106
* GND: 4087295-6
* SUDOC: 027427544
* NKC: ge134033

 |

 |
**Pujatu ezers** (arī **Pujata ezers**) ir ūdenstilpe Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā uz robežas ar Dricānu pagastu. Tā spoguļa virsmas laukuma platība ir 36,6 ha. Ezerā ir viena 0,5 ha liela sala. Ezerā ietek trīs strauti, tam cauri tek Zušupe, savienojot Pujatu ezeru ar Mazazaru uz ziemeļaustrumiem no tā. Ūdens caurredzamība pārsniedz ezera maksimālo dziļumu. Ezera tuvumā atrodas Korotovu kalns. Pujatu ezerā notiek ūdens ziedēšana un katru gadu var manīt zivju slāpšanu. Ezera krastā atrodas Pujatu sādža.

Makrofīti
---------

Platlapu vilkvālītes, ežgalvītes, kosas, kalmes, niedres, parīss, velnarutki, grīšļi, cirvenes, lēpes, sīkās lēpes, ūdensrozes, skaujošās glīvenes, hāras, elši, elodejas un pūslenes.

Zivis
-----

Ezerā sastopamākās zivis ir asaris, rauda, līdaka un karūsa. Kādreiz tajā varēja sastapt arī līņus, taču mūsdienās tie ir izzuduši.

|  | suga | sastopamība |
| --- | --- | --- |
|  | līdaka | 15% |
|  | rauda | 30% |
|  | asaris | 35% |
|  | plicis | 4% |
|  | vēdzele | 1,5% |
|  | karūsa | 15% |

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
2. ↑  Gisnet.lv Topogrāfiskā karte

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv datubāze
**Rūdolfs Siverss** (krievu: *Сиверс, Рудольф Фердинандович*; 1892. gada 23. novembris [v.s. 11. novembrī] — 1918. gada 8. decembris) bija padomju militārais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Pēterburgā. Piedalījies Pirmajā pasaules karā no 1914. līdz 1917. gadam. Krievijas impērijas armijā uzdienējies līdz praporščika (jaunākais virsnieks) pakāpei. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas ievēlēts pulka revolucionārajā komitejā. Bija viens no 12. armijas avīzes krievu valodā "Okopnaja Pravda" ("Ierakumu taisnība") radītājiem un redaktoriem. 1917. gada jūlijā arestēts ar Pagaidu valdības akceptu. No aresta atbrīvots 1917. gada Oktobra revolūcijas notikumu virpulī. Pēc tam komandējis vienību no sarkangvardiem un matrožiem pret Krasnova spēkiem (Pulkovas rajonā). 

Sarkangvardu vienība Rūdolfa Siversa vadībā1917. gada novembrī viņu nosūtīja uz Ukrainu, kur viņš piedalījās Donbasa ieņemšanā un Kaļedina spēku likvidācijā. 1918. gada februārī vadīja Sociālistisko armiju cīņās par Rostovu pie Donas, kura tika veiksmīgi ieņemta Pēc tam ieņēma Taganrogu. No marta līdz aprīlim komandēja 5. padomju armiju (vēlāk pārdēvēta par 2. speciālo) pret vāciešiem Ukrainas teritorijā. 1918. gada vasarā vadīja Speciālo brigādi (no septembra 1. Speciālā ukraiņu brigāde). 1918. gada 15. novembrī tika smagi ievainots. Vēlāk miris Maskavā no šī ievainojuma. Apbedīts Petrogradā, Marsa laukā.
**Arnolds Luhaērs** (igauņu: *Arnold Luhaäär*; dzimis 1905. gada 20. oktobrī, miris 1965. gada 19. janvārī) bija igauņu svarcēlājs, sudraba medaļas ieguvējs 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā un bronzas medaļas ieguvējs 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Berlīnē.

Biogrāfija
----------

Arnolds Luhaērs dzimis Meizakilā. Mācījies Pērnavas ģimnāzijā. Ar sportu sācis nodarboties 1919. gadā Meizakilā, turpinājis Pērnavā, bet no 1926. gada klubā "Tallinna Sport". Startējot 1928. gada Amsterdamas olimpisko spēļu svarcelšanas sacensībās smagajā svarā, ieguvis sudraba medaļu, trīscīņā paceļot 360 kg (100 + 110 + 150) un 1936. gada Berlīnes olimpiskajās spēlēs — bronzas medaļu, trīscīņā sasniedzot 400 kg (115 + 120 + 165). 1938. gada pasaules čempionātā ieguvis bronzas un 1933. gada Eiropas čempionātā sudraba medaļu. No 1926. līdz 1938. gadam 8 reizes bijis Igaunijas čempions svarcelšanā un 1931. gadā arī grieķu - romiešu cīņā. Divas reizes svarcelšanā labojis pasaules, septiņas reizes olimpisko un 40 reizes Igaunijas rekordu. Personīgie rekordi svarcelšanas disciplīnās: spiešanā — 127,5 kg, raušanā — 122,5 kg, grūšanā — 167,5 kg, trīscīņā — 412,5 kg. No 1928. līdz 1938. gadam bijis Igaunijas valstsvienības dalībnieks.

Pēc 2. Pasaules kara no 1946. līdz 1948. gadam bijis Tallinas sporta kluba "Spartaks" prezidents, bet no 1949. līdz 1952. gadam — Igaunijas PSR Svarcelšanas federācijas tiesnešu kolēģijas vadītājs.

Miris 1965. gadā Tallinā. Apglabāts Tallinas Meža kapos. No 1992. gada Meizakilā notiek Luheēra piemiņas sacensības.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «LUHAÄÄR, ARNOLD» (igauņu). ESBL. 2018-04-19. Skatīts: 2018-10-20.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arnolds Luhaērs***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* «Top Olympic lifters of the 20th century. Arnold Luhaaar» (angļu). chidlovski.net. Skatīts: 2018-10-20.
* \*Profile (angliski)
Šis raksts ir par Ūšas pieteku. Par citām jēdziena **Borovka** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Šis raksts ir par Ūšas pieteku. Par citām jēdziena **Melnupīte** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Šis raksts ir par Ūšas pieteku. Par ciemu skatīt rakstu Pelēčore.

**Borovka** (arī **Malnupeite**, **Melnupīte**, **Pelēčāre**, **Pelēčore**) ir Ūšas (Ošas 1. poldera kanāla) labā krasta pieteka Jēkabpils un Līvānu novadā.

Izteka - no Lielā Pelečāres purva. Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Ūšā pie Rusiņiem. Upi šķērso valsts autoceļš P62 (Krāslava — Preiļi — Madona). Tās krastos atrodas Mežvidi, Mālkalns, Brisla. Mālkalnā atrodas Rudzātu vecticībnieku baznīca.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Borovka». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2019. gada 1. augustā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ūšas pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Īvaisis
* Sauna

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Borovka
* Ezera grāvis
* Lēcija
* Locupe
* Malnupeite
* Mazā Ūša
* Soltupe
* Sumanka
* Zviergža

 |

 |
**Nevalstiska organizācija** (**NVO**) ir legāli nodibināta fizisko vai juridisko personu organizācija, kas darbojas neatkarīgi no valsts valdības. Termins cēlies no Apvienoto Nāciju Organizācijas un parasti tiek piemērots attiecībā uz organizācijām, kas nav daļa no kādām valstiskām struktūrām un nav tendētas uz peļņas gūšanu. Pilsoniskās sabiedrības organizāciju un neformālo grupu kopumu, kas pastāv līdzās valsts un biznesa sektoriem, mēdz saukt par trešo jeb nevalstisko sektoru.
Daži pētnieki apgalvo, ka Eiropas Savienības ietvaros NVO tiek uzskatītas par otrām efektīvākajām (pēc uzņēmēju asociācijām) to spiediena, lobēšanas un ietekmes uz pilsoņiem ziņā.

Termins tiek piemērots organizācijām, kam ir vairāk sabiedrisks vai politisks aspekts, bet kas neatbilst politisko partiju kritērijiem. Dažādās valstīs var būt dažādi termini nevalstisko organizāciju apzīmēšanai, kā arī atšķirīgs politiskais un tiesiskais regulējums.

Pasaulē pastāv ap 40 000 starptautisku nevalstisko organizāciju. Nacionālo nevalstisko organizāciju skaits var būt ievērojami lielāks; Indijā 2009. gadā bija ap 3,3 miljoni NVO (1 uz katriem 400 Indijas iedzīvotājiem), Krievijā 2008. gadā — 277 000 NVO.

Starptautiskā diena
-------------------

*Pamatraksts: Vispasaules NVO diena* 
**Vispasaules nevalstisko organizāciju (NVO) diena** (angļu: *World NGO day*) ir starptautiska nevalstisko organizāciju diena, kas tiek atzīmēta katru gadu 27. februārī. Vispasaules nevalstisko organizāciju dienas pamatprincipi uzsver to darbības pozitīvo ietekmi uz ikkatru sabiedrības pārstāvi.

Skatīt arī
----------

* Transparency International

Atsauces
--------

1. ↑  «Nevalstiskās organizācijas un to tiesiskais regulējums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 13. jūlijā. Skatīts: 2011. gada 18. novembrī.
2. ↑  Burkšienė, V. & Dvorak, J. (2022). Local NGO e-communication on environmental issues. In The Routledge Handbook of Nonprofit Communication (pp. 269-278). Routledge
3. ↑  Anheier et al. "Global Civil Society 2001", 2001
4. ↑  «India: More NGOs, than schools and health centres». *OneWorld.net*. 2010. gada 7. jūlijs. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011-08-25. Skatīts: 2011-10-07.
5. ↑  «First official estimate: An NGO for every 400 people in India». *The Indian Express*. 2010. gada 7. jūlijs.
6. ↑  «Hobbled NGOs wary of Medvedev». *Chicago Tribune*. 2008. gada 7. maijs. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-03-04. Skatīts: 2011-11-18.
7. ↑  «27. februārī tiek atzīmēta Vispasaules Nevalstisko organizāciju (NVO) diena; Latvijas Republikas Kultūras ministrija». km.gov.lv. 2014-02-27. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-11-15. Skatīts: 2017-07-22.

Ārējās saites
-------------

* Apvienoto Nāciju Organizācijas oficiāls video atzīstot Vispasaules NVO dienas faktu - Angļu valodā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 146962952
* LCCN: sh86007360
* GND: 4131014-7
* BNF: cb133193547 (data)
* NDL: 00577291
* NKC: ph123277
* BNE: XX535536

 |

 |
**Martins Straka** (čehu: *Martin Straka*; dzimis 1972. gada 3. septembrī) ir bijušais čehu hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Pēdējās karjeras sezonas spēlēja Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene sastāvā, pildot arī tās kapteiņa funkcijas. Viņš ir arī komandas ģenerālmenedžeris un līdzīpašnieks.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionāļa karjeru Straka sāka 1990.—91. gada sezonā Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Pilzene rindās. Tās sastāvā viņš aizvadīja divas sezonas, pirms 1992. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās Pitsburgas "Penguins" vienībai. 1994.—95. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Otavas "Senators" rindām.

Jau nākamajā sezonā Straka tika aizmainīts vēlreiz, šoreiz pievienojoties Ņujorkas "Islanders" rindām. Pēc 22 klubā aizvadītām spēlēm "Islanders" ievietoja čehu uzbrucēju neaizsargāto spēlētāju sarakstā, tiesības uz Straku pārņemot Floridas "Panthers" vienībai. Pēc 1996.—97. gada sezonas "Panthers" ar hokejistu līgumu nepagarināja, Strakam noslēdzot vienošanos ar Pitsburgas "Penguins".

"Penguins" sastāvā Straka aizvadīja savas NHL karjeras labākās sezonas, 1998.—99. un 2000.—01. gada sezonas noslēdzot ar vairāk nekā vienu vidēji spēlē gūtu punktu. "Penguins" rindās uzbrucējs aizvadīja sešarpus sezonas, 2003.—04. gada sezonas pirmajā pusē tiekot aizmainītam uz Losandželosas "Kings". Pēc 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta, kura laikā Straka spēlēja Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene sastāvā, viņš pievienojās Ņujorkas "Rangers" rindām, tajās aizvadot nākamās trīs sezonas.

2008.—09. gada sezonu Straka uzsāka jau kā Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene kapteinis, 2012.—13. gada sezonā izcīnot arī līgas čempiona titulu. Komandas līdzīpašnieks Straka ir kopš 2009. gada, ģenerālmenedžera funkcijas savukārt pildot kopš 2008. gada.

2014. gadā paziņoja par hokejista karjeras beigām.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 90614254
* ISNI: 0000 0000 6190 8048
* NKC: xx0097427

 |

 |
**Edgars Ungurs** (dzimis 1984. gada 11. jūlijā Rīgā) ir Latvijas FIDE meistars šahā (2022).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātu dalībnieks. 1998. gadā piedalījies Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā.

2016. gada Rīgas šaha čempionātā ieņēmis 3. vietu. Pēc diviem gadiem šajā pašā turnīrā izcīnījis 2. vietu.

2015. gadā debitējis Latvijas šaha čempionāta finālā. 2019. gadā uzvarējis Latvijas šaha čempionāta pusfinālā. 2022. gada maijā izcīnījis 3. vietu Latvijas šaha čempionātā.

2022. gadā pārstāvējis Latvijas komandu Pasaules šaha olimpiādē. Ar sekmīgu sniegumu šaha olimpiādē nopelnījis FIDE meistara (FM) titulu.

Absolvējis Ekonomikas un kultūras augstskolu (2009) un Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmiju (2011). Saņēmis FIDE instruktora un FIDE kategorijas tiesneša (2014) nosaukumus. Kopš 2011. gada strādā kā treneris Rīgas Šaha skolā.

Viņa māte Līga Ungure arī ir šaha trenere.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 2015. gads — 21. vieta.
* 2019. gads — 20. vieta.
* 2021. gads — 5. vieta.
* 2022. gads — 3. vieta.
* 2023. gads — 9. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  European Youth Chess Championship 1998 Boys-U14
2. ↑  Riga 2016th chess championship
3. ↑  Riga 2018th chess championship
4. ↑  Latvijas čempionāta pusfinālā pirmo reizi uzvar Edgars Ungurs
5. ↑  Latvijas 2022. gada vīriešu čempionāts
6. ↑  Latvijas Šaha Federācija
7. ↑  44th Chess Olympiad 2022 Open
8. ↑  Ter-Avetisjana un Ungurs tikuši pie saviem olimpiādē nopelnītajiem tituliem
9. ↑  Edgars Ungurs - Rīgas Šaha skola
10. ↑  Latvian Men's Chess Championship 2023

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Andrejs Nikolišins** (krievu: *Андрей Васильевич Николишин*; dzimis 1973. gada 25. martā) ir bijušais krievu hokejists, kreisais malējais uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Ņikoļišins uzsāka 1990.—91. sezonā, aizvadot divas spēles PSRS hokeja līgas kluba Maskavas "Dinamo" rindās. Nākamajā sezonā Ņikoļišins "Dinamo" rindās aizvadīja sešas spēles. Pēc sezonas beigām 1992. gada NHL draftā Ņikoļišinu izvēlējās Hartfordas "Whalers" vienība. 1992.—93. sezonā, kad PSRS hokeja līgu aizvietoja Starptautiskā hokeja līga, Ņikoļišins visbeidzot nostiprinājās Maskavas kluba sastāvā. 1993.—94. sezonā Ņikoļišins kļuva par pirmo Zelta nūjas laureātu. To piešķir katras sezonas līgas vērtīgākajam spēlētājam.

1994.—95. sezonas NHL lokauta dēļ sezonu Andrejs vēl iesāka "Dinamo" rindās, taču drīz vien debitēja arī NHL. Atzīmējoties ar 51 rezultativitātes punktu, 1995.—96. sezonas bija rezultatīvākā Ņikoļišina NHL karjerā. 1996.—97. sezonas gaitā Ņikoļišins tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals" vienību. "Capitals" rindās Andrejs spēlēja līdz pat 2001.—02. sezonas noslēgumam, taču tad pievienojās Čikāgas "Blackhawks" vienībai. 2003.—04. sezonu Andrejs aizvadīja Kolorādo "Avalanche" rindās, taču 2004.—05. sezonas NHL lokauta dēļ izlēma atgriezties Eiropā, Ziemeļamerikā vēlāk vairs neatgriežoties.

Periodā starp 2004. un 2007. gadu Ņikoļišins spēlēja dažādos Krievijas Superlīgas klubos: Maskavas CSKA, Toljati "Lada", Omskas "Avangard", Sanktpēterburgas SKA. 2007. gada vasarā Ņikoļišins pievienojās Čeļabinskas "Traktor" rindām. 2008.—09. sezonas gaitā Andrejs piedalījās 2009. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2009.—10. sezonā Andrejs pildīja "Traktor" vienības komandas kapteiņa funkcijas.

Krievijas izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, 1993. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu, kā arī 1994. un 2002. gada Olimpisko spēļu turnīros, 2002. gadā kopā ar izlasi izcīnot Olimpiskās bronzas medaļas.

Trenera karjera
---------------

2014. gada oktobrī Ņikoļišins kļuva par KHL kluba Čeļabinskas "Traktor" galveno treneri. Šo amatu ieņēma līdz nākamā gada novembrim, kad tika atlaists. Decembrī kļuva par Habarovskas "Amur" galveno treneri, taču pēc sezonas beigām darbu ar komandu neturpināja.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
* KHL profils (angliski)
Šis raksts ir par administratīvā iedalījuma vienību. Par salu skatīt rakstu Bafina sala.

**Kikiktāluka** (inuītu: ᕿᑭᖅᑖᓗᒃ, *Qikiqtaaluk*  — ‘Ļoti liela sala’) vai **Bafina reģions** (angļu: *Baffin Region*) ir viens no trijiem Kanādas teritorijas Nunavutas reģioniem. Tā platība ir gandrīz viens miljons km² un tas ir pasaulē lielākā pēc platības otrās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Reģiona administratīvais centrs ir Nunavutas galvaspilsēta Ikaluita, kas atrodas Bafina salas dienvidos. Reģionam nav savas pašpārvaldes; tas kalpo galvenokārt administratīviem un statistiskiem nolūkiem. Reģiona nosaukums atvasināts no Bafina salas inuitu nosaukuma.

Ģeogrāfija
----------

Reģions aizņem plašas, bet mazapdzīvotas teritorijas Nunavutas austrumos. Pie reģiona pieder lielākā daļa Kanādas Arktiskā arhipelāga salu, piekrastes salas Hudzona līcī un Ungavas līcī, kā arī Melvila pussala kontinentā. attālums ziemeļu—dienvidu virzienā no Hudzona līča dienvidiem līdz Elsmīra salas ziemeļiem ir ap 3500 km. Lielākā daļa reģiona teritorijas atrodas arktiskā klimata joslā, kas variējas no tundras dienvidos līdz arktiskajam tuksnesim ziemeļos.

Iedzīvotāji
-----------

Reģionā dzīvo ap 19 tūkstošiem iedzīvotāju, galvenokārt inuiti. Gandrīz puse iedzīvotāju mīt teritorijas galvaspilsētā Ikaluitā (7740), bet pārējie — 12 ciemos: Arktikbeja (868), Kinnaita (1441), Klaidrivera (1053), Grisfjorda (129), Sanirajaka (848), Iglulika (1682), Kimmiruta (389), Pannirtuna (1481), Pondinleta (1617), Kikiktarjuaka (598), Rezolūta (198) un Sanikiluaka (882). Ciemi un galvaspilsēta veido atsevišķas municipalitātes; teritorija ārpus tām ir tā sauktā «neorganizētā teritorija», kurā atrodas pētniecības stacijas (Alerta, Jūrika), kalnrūpniecības objekti un īslaicīgas apmetnes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Expplore Nunavut. Qitiqtaaluk Region, Nunavut». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 13. oktobrī. Skatīts: 2022. gada 8. augustā.
2. ↑  «Census Profile, 2016 CensusBaffin, Unorganized». Statistics Canada. Skatīts: 2017-03-04.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kikiktāluka***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315140642
* LCCN: no2015096523

 |

 |
**Vilhelms Šteineks** (1681–1735) bija Tukuma draudzes luterāņu mācītājs un literāts.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1681. gadā Vecauces latviešu bērnu saņēmējas ģimenē, bērnībā dzīvoja Tukuma apkārtnē. Mācījās Jelgavas pilsētas skolā. Studēja teoloģiju Kēnigsbergas Universitātē (1702 - ap 1711). Strādāja par palīgmācītāju Jelgavā (1711), tad par Tukuma draudzes luterāņu mācītāju (1712-1735).
1727. gada Kurzemes dziesmu grāmatā "Jelgavas jauna in pilnīga latviešu dziesmu grāmata" bija ievietotas Šteineka dziesmas: "Ak vaigs no asins strutām", "Man tiešām netīk, saka Dievs", "Es lūdzos divi lietas man", "Kungs dievs, mums gribi žēlīgs būt".

1730. gadā iespiesta Šteineka apsveikuma kantāte Kurzemes hercogam Ferdinandam kāzu dienā. Sakarā ar šo bez cenzūras atļaujas iespiesto dzejojumu notika konsistorijas tiesas prāva (1732). Šteineku atzina par vainīgu, lika segt tiesas izdevumus un uz četrām nedēļām atstādināja no amata.

Miris 1735. gadā Tukumā.

Darbi
-----

* 
* "Jauna un maza latviešu dziesmu grāmata" (1779) ar 365 dziesmām. Jelgava: J. F. Štefenhāgena izdevniecība.
* Jauna un pilnīga latviešu dziesmu grāmata [garīgu dziesmu tulkojumi]. Jelgava: J.F. Štefenhāgens un dēls (1806)

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv
2. ↑  "Jauna un maza latviešu dziesmu grāmata, kurā trīssimts sešdesmits un piecas jaukas garīgas dziesmas, kā arī rīta-vakara-ēdiena-svēdienas-svētku-atgriešanas un neveselu ļaužu lūgšanas atrodams." Ievietotas J. K. Baumbaha, J. Baumaņa, B.V. Bīnemaņa, L. Depkina, L. Derpera, S.G. Dīca, K. Fīrekera, N.F. Hespes, K. Lauterbaha, J.J. Mačevska, K.F. Neandera, J. Otonisa, J.D. Polsterna, G. Remlinga, J.F.K. Rozenbergera, G.F. Stendera, V. Šteineka, J.V. Veinmaņa, J. Višmaņa, kā arī citu neatšifrētu autoru dziesmas.

Ārējās saites
-------------
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Livonijas ordeņa karaspēks cauri iekarotajai Kursai nonāca līdz Nemunas ietekai jūrā un uzcēla atbalsta cietoksni Klaipēdā (kartē - *Memel*).
Teitoņu ordeņa iekarojumi Baltijas reģionā
**1252. gada karagājiens uz Kursu** notika 1252. gadā pēc tam, kad Lietuvas karalis Mindaugs bija noslēdzis savienību ar Livonijas ordeni. Dienvidkursas pakļaušanai sasaukto Livonijas ordeņa karaspēku vadīja mestra pienākumu izpildītājs Seinas Eberhards. Karaspēks devās pa seno Kursas kara ceļu no Rīgas gar Jūrmalu caur Kuldīgu uz Nemunas ieteku Baltijas jūrā. Pie Dangas upes ietekas Nemunā ordeņa brāļi uzcēla Memelburgas pili, kurā atstāja garnizonu un pa jūras ceļu pilī atveda lielus pārtikas krājumus. Pēc Klaipēdas pils uzcelšanas karaspēks atgriezās Rīgā. 

1253.gada pirmajā pusē, pēc hronikas ziņām, 40 000 karavīru no prūšu zemes Sembijas devās karagājienā pret Mēmelburgas pili, bet nespēja to ieņemt. Jaunais Livonijas ordeņa mestrs Anno fon Zangerhauzens devās atbildes karagājienā pret sembjiem, kas Kuršu nērijā bija uzcēluši aizsardzības valni. 

1254. gadā ordenis kopā ar Kurzemes bīskapu Heinrihu fon Licelburgu vienojās par kuršu zemju sadali un kristīšanu.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Vahdnajēgidla nacionālais parks** (islandiešu: *Vatnajökulsþjóðgarður*) ir lielākais nacionālais parks Islandē un otrais lielākais Eiropā. Tā platība ir 14 141 km2 — ap 14% no salas teritorijas. Parks nosaukts Vahdnajēgidla ledāja vārdā, kurš ir lielākais ledājs Islandē un otrs lielākais Eiropā. Parks atrodas Islandes dienvidaustrumos ar paplašinājumu uz ziemeļaustrumiem. Vidējais ledus biezums ir aptuveni 400 m, maksimālais — 1000 m.

Nacionālais parks ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Aktīvi vulkāni
--------------

Tāpat kā zem daudziem ledājiem Islandē, zem Vahdnajēgidla atrodas aktīvi vulkāni. Kvannadālshnjūgira vulkāns (2109 m), Islandes augstākais punkts, atrodas Vahdnajēgidla dienvidu malā. Ceļš uz virsotni ved pa daudzām plaisām.

Papildus šim vulkānam zem Vahdnajēgidla atrodas viens no visaktīvākajiem Islandes vulkāniem — Baurdarbungas vulkāns. Vulkāna augstums ir 2009 m (tā ir otrā augstākā virsotne Islandē pēc Kvannadālshnjūgira). Tas ir zemledus tipa stratovulkāns, kas atrodas kalderā, kuras dziļums ir aptuveni 700 m. Vulkāniskie lūzumi, kas nāk no Baurdarbungas, ir saistīti ar Asķas, Laki un Torfajegidla vulkāniem. Vulkāns ir nepārtraukti izvirdis visā mūsdienu periodā. Pēdējais izvirdums notika 1910. gadā un ilga no jūnija līdz oktobrim. Vēlāk šajā vietā ik pa laikam tika novērota nenozīmīga zemes trīcēšana, un vulkāna aktivitāte atkal sāka pieaugt aptuveni no 2007. gada.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vatnajökull National Park». *vatnajokulsthjodgardur.is*. Skatīts: 2022. gada 10. janvāris.
2. ↑  «Vatnajökull National Park». *reykjavikcars.com*. Skatīts: 2022. gada 10. janvāris.
3. ↑  «Vatnajökull National Park on World Heritage List». *icelandmonitor.mbl.is*. Skatīts: 2022. gada 10. janvāris.
4. ↑  «The highest mountain in Iceland re-measured». *vatnajokull.com*. Skatīts: 2022. gada 10. janvāris.
5. ↑  «Volcanic system: Bárðarbunga system». *vedur.is*. Skatīts: 2022. gada 10. janvāris.
6. ↑  «Reduction of the access controlled area north of Vatnajökull». *vedur.is*. Skatīts: 2022. gada 10. janvāris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vahdnajēgidla nacionālais parks***.
**Cēsu Bertolds** (latīņu tekstā: *Bertholdus de Wenden*) bija viens no pirmajiem Zobenbrāļu ordeņa brāļiem un pēc Vikberta sodīšanas Cēsu pils pārvaldnieks (1208-1217). 1208. gadā viņš noslēdza militāru savienību ar Tālavas un Autines letu vecākajiem. Organizējis vairākus Livonijas krusta karu karagājienus pret igauņiem. Kritis kaujā pret Novgorodas krievu karaspēku 1217. gada kaujā pie Otepē pilskalna.

Dzīvesgājums
------------

Bertolda izcelsme nav zināma, bet tiek uzskatīts, ka viņš cēlies no dižciltīgās Birenes (*Büren*) dzimtas Zēstes-Kaseles apkārtnē Vestfālenē (Benninghoven, 1965). Pirmo reizi viņš pieminēts sakarā ar nocietinātu dzirnavu (Bertolda dzirnavu) uzcelšanu pie Rīgas. Bertolds ar citiem ordeņa bruņiniekiem vēlāk apmetās vendu pilskalnā Cēsīs, kur uzcēla jauno mūra pili, ko Novgorodas hronikā 1218. gadā dēvēja viņa vārdā par *Pertujevu*.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
* Cēsu komturi

Atsauces
--------

1. ↑  Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 66 (lk 114).
2. ↑  Новгородская первая летопись Старшего и Младшего изводов - под 6726, 6727 г.
**Enterocīts** ir gara cilindriska epitēlija šūna zarnu gļotādā, kurai ir, galvenokārt, barības vielu absorbējoša nozīme. Enterocīta virsmu sedz mikrobārkstiņas ar glikokaliksu, kur atrodas gremošanas enzīmi.

Uzbūve
------

Tai ir bazāli novietots kodols. Šūnas apikālajā galā ir 3000 blīvi izvietotas mikrobārkstiņas, kas palielina apikālo virsmu. Mikrobārkstiņai ir labi attīstīts citoskelets, kura galvenās sastāvdaļas ir F-aktīna filamenti. Filamentu kūlīši pāriet citoplazmā un terminālajā tīklā. Terminālais tīkls ir horizontāli orientēti kontraktili mikrofilamenti, kas kontrahējoties paplašina spraugas starp mikrobārkstiņām. Ciešās jūgles starp enterocītiem piedalās zarnu barjeras veidošanā.

Vielu transports
----------------

Laterālajā šūnas daļā (sānos) atrodas krokas, kur atrodas transportolbaltumvielas. Laterāli novietotā Na/K ATP-āze sūknē Na jonus ārpus šūnas, izveido gradientu un tur Na joni piesaista ūdeni, kas difundē starpšūnu telpā. Pēc tam tas šķērso bazālo membrānu un nokļūst saistaudos. Tā kā enterocītā pēc Na sūknēšanas starpšūnu telpā ir maz ūdens un Na jonu, no šūnas augšējās virmas tā uzsūc ūdeni un Na no zarnu lūmena. Līdzīgs transporta mehānisms arī glikozei, aminoskābēm. Lielmolekulāri savienojumi veido hilomikronus un nokļūs limfātiskajā sistēmā. Enterocīti sekretē arī zarnu sulu, kas palīdz vielām uzsūkties, attīra kriptas, un tā ir bagāta ar enzīmiem.

Atsauces
--------

1. 1 2  Michael Ross, Wojciech Pawlina (2006). Histology a text and atlas (5. izd.). Lippincott Williams & Wilkins. ISBN 0-7817-6790-3.
Eiropas Brīvās Tirdzniecības Asociācijas dalībvalstis (2013).
Eilera diagramma, kas rāda sakarības starp dažādām Eiropas valstu pārnacionālajām organizācijām un sadarbības līgumu darbības zonām. * s
* d
* l

**Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācija (EBTA)** (angļu: *European Free Trade Association (EFTA)*) ir brīvās tirdzniecības telpa, kurā ietilpst četras Eiropas valstis (Islande, Lihtenšteina, Norvēģija un Šveice). Lai arī to valdības vai arī iedzīvotāji referendumu balsojumu veidā ir atteikušies pievienoties Eiropas Savienībai (ES), tomēr to ekonomikas ir cieši integrētas ar ES valstu ekonomikām.

Dalības principi
----------------

EBTA apvieno tās dalībvalstis iekšējā tirgū, kas balstās uz četrām brīvībām: brīva preču, brīva pakalpojumu, brīva personu un brīva kapitāla kustība starp EBTA valstīm.

Vēsture
-------

Eiropas brīvās tirdzniecības asociācija dibināta 1960. gada 3. maijā. Tajā tolaik ietilpa septiņas Eiropas valstis (Apvienotā Karaliste, Austrija, Dānija, Norvēģija, Portugāle, Šveice un Zviedrija), kas netika uzņemtas vai nevēlējās pievienoties Eiropas Kopienai, kurā dominēja Francija un VFR. 1970. gadā EBTA pievienojās Islande.
Pēc tam, kad 1973. gadā Apvienotā Karaliste un Dānija tomēr pievienojās Eiropas Kopienai, arī atlikušās EBTA valstis līdz 1977. gadam noslēdza divpusējos sadarbības līgumus ar EK valstīm. 1986. gadā Portugāle pievienojās Eiropas Savienībai, bet EBTA iestājās Somija (1986) un Lihtenšteina (1991).

Lai ļautu EBTA valstīm piedalīties Eiropas vienotajā tirgū bez pievienošanās ES, 1994. gada 1. janvārī pēc Eiropas Brīvās Tirdzniecības Asociācijas (EBTA) valstu (Austrijas, Islandes, Lihtenšteinas, Norvēģijas, Somijas, Šveices un Zviedrijas) un Eiropas Savienības 1992. gada koplīguma ratifikācijas, izveidojās Eiropas Ekonomiskā Telpa (EET), kurā neiekļāvās Šveice. Tomēr Šveicei ar ES ir divpusējs līgums, kas pēc satura ir līdzīgs EET līgumam.

1995. gadā Austrija, Somija un Zviedrija pievienojās Eiropas Savienībai un EBTA palika tikai četras valstis.

Atteikšanās iestāties ES
------------------------

Norvēģija divreiz (1972. un 1994. gadā) un Šveice vienreiz (1992. gadā) referendumos noraidīja iestāšanos ES. Lihtenšteina politiski un ekonomiski ir cieši saistīta ar Šveici.
2013. gadā arī Islandes valdība pieņēma lēmumu par iestāšanās sarunu apturēšanu.

Atsauces
--------

1. ↑  Iceland's EU bid is over, commission told no euobserver.com

Skatīt arī
----------

* Dziļās un aptverošās brīvās tirdzniecības zona
* Centrāleiropas Brīvās Tirdzniecības vienošanās
* Eiropas Ekonomiskā Telpa
* Eiropas Savienība

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 132007575
* LCCN: n80076378
* ISNI: 0000 0000 9739 3306
* GND: 1003140-6
* SUDOC: 027604500
* BNF: cb119842559 (data)
* HDS: 013812
* NKC: ko2002152503

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Rīgā. Par citām jēdziena **Nītaures iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Nītaures iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Centrā. Iela sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu un beidzas ar strupceļu aiz krustojuma ar Tomsona ielu. Gājējiem iespējams savienojums ar Vesetas ielu, līdz 1980. gadiem iela turpinājās līdz Vesetas ielai, kad tika uzbūvētas daudzstāvu dzīvojamās ēkas. Nītaures iela ir klāta ar asfalta segumu, tajā ir daudzstāvu dzīvojamo namu apbūve.

Vēsture
-------

Iela ir nosaukta Nītaures pagasta centra Cēsu novadā — Nītaures — vārdā. Rīgas ielu sarakstos Nītaures iela sastopama kopš 1918. gada ar tagadējo nosaukumu, kas nav mainījies.

Ielu savienojumi
----------------

Nītaures iela ir savienota ar šādām ielām:

* Krišjāņa Valdemāra iela
* Tomsona iela (T veida krustojums)
* Vesetas iela (savienojums gājējiem)

Skatīt arī
----------

* Centrs

Atsauces
--------

1. ↑  citariga.lv

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu N |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| N | 
* *Nabes*
* Namdaru
* Nameja krastmala
* Nāras
* Narvas
* Natana Barkana
* Natālijas
* Nātru
* Naudītes
* Naujenes
* Nautrēnu
* Neatkarības laukums
* Negaisa
* Nēģu
* Neļķu
* Neretas
* Nesaules
* Nīcas
* Nīcgales
* Niedru
* Nīgrandes
* Nikolaja Rēriha
* Nīkrāces
* Nītaures
* Nogāzes
* Noliktavas
* Nomales
* Nometņu
* Noras

 |

 |

Koordinātas: 56°57′48″N 24°07′25″E﻿ / ﻿56.9633°N 24.1237°E﻿ / 56.9633; 24.1237
**Žohova sala** (krievu: *остров Жохова*, jakutu: *Жохов арыыта*) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā, tā otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

Vēsture
-------

Salu 1914. gadā atklāja krievu ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem *Taimir* un *Vaigač*. Sākotnēji nosaukta par **Novopašennija salu** par godu *Vaigač* komandierim Pjotram Novopašennijam. Pēc tam, kad 1919. gadā Novopašennijs pievienojās Nikolaja Judeņiča Ziemeļrietumu armijai, salu 1926. gadā pārdēvēja par godu kuģa virsniekam Aleksejam Žohovam, kurš pirmais ieraudzīja jaunatklāto Viļkicka salu un vēlāk ekspedīcijas laikā mira.

1955. gadā salas ziemeļrietumos tika izveidota Ostrovžohovas polārstacija, kas darbojās līdz 1993. gadam.

1990. gados salas dienvidrietumos tika atklāta ap 8000 gadu sena mednieku apmetne. Arheoloģiskie izpētes darbi turpinās līdz mūsdienām. Apmetne bija apdzīvota laikā, kad tā bja daļa no kontinentālā līdzenuma. Tajā pastāvīgi mituši ap 25—50 cilvēku. 2015. gadā izrakumos atrastas suņu fosīlijas, kas atbilst pajūgu suņu — Sibīrijas laikas standartam, kā arī suņu kamanas.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Delonga salu rietumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 43 km attālā Viļkicka sala dienvidos. Sala veidota galvenokārt no bazalta ar kaļķakmens piejaukumu. Reljefs paugurains, dominē divi vulkāniski masīvi, augstākais no kuriem 123 m vjl. Krasti līdzeni, austrumos un dienvidos — lēzeni, rietumos un ziemeļrietumos ar 6—18 m augstām kraujām. Ziemeļos un dienvidos 3 lagūnas tipa ezeri, ko no jūras atdala šauras oļu strēles. Dominē tundras augājs. Klinšainajos krastos putnu tirgi (kairas, alki, kaijas, lielās polārkaijas). Sastopami no kontinenta vai lielajām salām ienākušas polārlapsas un baltie lāči.

Atsauces
--------

1. ↑  «"Новосибирские острова" - государственный природный заказник федерального значения». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 26. janvārī. Skatīts: 2021. gada 16. februārī.
2. ↑  ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Жохов Алексей Николаевич
3. ↑  Полярная Почта. Жохова, остров, МГ-2
4. ↑  ДРЕВНЕЙШИЕ АНТРОПОЛОГИЧЕСКИЕ НАХОДКИ ВЫСОКОШИРОТНОЙ АРКТИКИ (Жоховская стоянка, Новосибирские острова)
5. ↑  «Институт истории материальной культуры РАН. Новые исследования на о. Жохова (Новосибирские о-ва)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. oktobrī. Skatīts: 2021. gada 16. februārī.
6. ↑  Геологическое строение островов Де-Лонга

Ārējās saites
-------------

* Остров Жохова
* Остров Жохова: достопримечательности и фото
**Vesiķis** bija Gaujas labā krasta Turaidas novada līvu vecākais, kas pārņema līvu karadraudzes vadīšanu pēc tam, kad Kaupo pārtrauca pastāvīgi dzīvot Turaidas zemē. Viņa pils droši vien atradsies tagadējā Viešu pilskalnā, trīs kilometrus no bīskapa Turaidas fogta Frēdelandes mūra pils. Piedalījies cīņās pret bīskapu Albertu līvu sacelšanās laikā 1212. gadā, pēc tam noslēdzis mieru un piedalījies kaujās pret bīskapam Albertam padotajās līvu zemēs iebrukušajiem sāmsaliešiem 1217. gadā un karagājienā uz Rēveli 1219. gadā.

Vārda cilme
-----------

Pēc viena uzskata (Kiparsky 1939) vārds "Vesiķis" cēlies no līvu vārda "ūdens" (*veiž, vež*, somu un igauņu *vesi*). Cits viedoklis (Blese 1929) to saista ar indoeiropiešu cilmes vārda sakni *\*uesu-* ("labs"). Vēl pastāv viedoklis (Kiparsky 1939; Alvre 1984), ka "Vesiķis" varētu nozīmēt "gaigala".

Ir izteikta doma, ka Vesiķa vārds saglabājies Krimuldas Viešu pilskalna nosaukumā (Brastiņš 1930). Vietvārds *Weheβ* (Švābe 1932/33) te jau pazīstams vismaz no 17.gs. sākuma. *Wesche* fiksēts arī 1638. gada arklu revīzijā un atzīmēts 1683. gada kartē (Dunsdorfs 1974).

13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki Vesiķa laikā
-------------------------------------------------------------------

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Turaidas vecākais sākotnēji bija Polockas kņaza Valdemāra vasalis, bet pēc padošanās Livonijas bīskapam Albertam viņš kļuva par Alberta vasali, pretī saņemot savu pilsnovadu kā lēni. Pēc Gaujas līvu zemju sadalīšanas 1207. gadā viņa pilī valdīja Livonijas bīskapa fogts (soģis). Saskaņā ar Jersikas miera līgumu Polocka 1212. gadā atteicās no pretenzijām uz Līvzemi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Kaupo**  |  **Turaidas zemes vecākais  Vesiķis** pirms 1212. gada - pēc 1219. gada | Pēctecis: **Livonijas bīskapa fogts Gerhards**  |
| Priekštecis: **Bertolds (1196 - 1198)**  |  **Livonijas bīskapi  Alberts fon Bukshēvdens (1199-1229)**  | Pēctecis: **Nikolajs fon Nauens (1229 - 1253)**  |
| Priekštecis: **nav**  |  **Zobenbrāļu Ordeņa mestri  Venno (1204 - 1209)  Folkvins (1209 - 1236)**  | Pēctecis: **Livonijas Ordeņa mestri Hermans Balke (1237-1239)**  |
**Holīča** (slovāku: *Holíč*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Skalicas apriņķī Zāhorjes reģionā.

Vēsture
-------

Holīča rakstos pirmoreiz minēta 1205. gadā. Pilsēta veidojusies ap 11. gadsimtā ungāru būvētu cietoksni. Pilsēta mongoļu nopostīta 1241. un 1256. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Holīča līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā. 1736. gadā pilsētu iegādājās Marijas Terēzijas vīrs imperators Francis I. Tas veicināja pilsētas attīstību, jo tika uzbūvētas vairākas manufaktūras, bet pils izbūvēta par Marijas Terēzijas vasaras rezidenci. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

2001. gadā absolūtais vairākums (93,82 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvoja arī čehi (3,68 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (66,36 %), nereliģiozi (23,20 %) un luterāņi (6,04 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Holīča***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 159801883
* LCCN: no2005026311
* GND: 4095552-7
* NKC: ge129280

 |

 |

1. ↑  Q110227967.