recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Baronu fon Rādenu dzimtas ģerbonis.
**Fon Rādeni**  (vācu: *von Rahden*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 16. gadsimta un bija ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā.

Vēsture
-------

Rādenu dzimta cēlusies no Vācu ordeņa bruņinieka Rolfa no Rādes (*Rolf von Rhade*), kas 1520. gadā minēts kā Kuldīgas komtura draugs (vācu: *Kumpan*). Viņš piedalījās kaujās pret poļiem Austrumprūsijā un 1531. gadā kļuva par Kuldīgas komtura vietnieku, 1535. gadā par Rēzeknes fogtu. 
Poļu—zviedru kara laikā 1620. gadā Medzes muižas īpašnieku Gerdu fon Rādenu uzņēma Kurzemes bruņniecības matrikulā, pašreizējie Rādenu dzimtas locekļi ir viņa dēla Vulfharda fon Rādena pēcteči. 

Pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas impērijai 1862. gadā muižniekiem Rādeniem piešķīra mantojamu baronu titulu.
Aleksandrs fon Rādens bija Kurzemes literatūras un mākslas biedrības ģenealoģijas sekcijas priekšēdis (no 1898), Kurzemes landtāga deputāts (1917-1919) un Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918). Viņa dēls Volferts Gerhards fon Rādens piedalījās Latvijas brīvības cīņās. 
Pēc 1920. gada zemes reformas baroniem Rādeniem atņēma Medzes dzimtmuižu (*Medsen*) un citus zemes īpašumus.

Rādenu muižas Latvijas teritorijā
---------------------------------

* Medzes muiža (*Medsen*)
* Meijas muiža (*Maihof*)
* Graudupes muiža (*Grauduppen*)

Literatūra
----------

* Genealogisches Handbuch des Adels, *Adelslexikon* Band XI, Band 122 der Gesamtreihe, S. 149–150, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 2000, ISSN 0435-2408
* Alexander von Rahden. *Urkundenbuch der Familie von Rahden.* Mitau 1911–1915
* Rotislaw von Rahden. *Stammtafeln der Barone von Rahden.* München 1987

Ārējās saites
-------------

* Oskar Stavenhagen. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil 2, 1.2: Estland, Görlitz, 1930, S. 642
**Sergejs Korsakovs** (*Сергей Владимирович Корсаков*, dzimis 1984. gada 1. septembrī) ir Krievijas kosmonauts, inženieris.

Biogrāfija
----------

Sergejs Korsakovs piedzima 1984. gada 9. janvārī Kirgīzijas PSR galvaspilsētā Frunzē (tagad Biškeka). Viņš mācījās Kimras 2. ģimnāzijā Tveras apgabalā. 2006. gadā Korsakovs absolvēja Baumana Maskavas valsts tehniskā universitāti raķešdzinēju specialitātē. Pēc tam viņš studēja aspirantūrā.
Korsakovs bija uzņēmuma *Info Kapital Grupp* ģenerāldirektors.

2012. gadā Sergejs Korsakovs pieteicās pirmajam Krievijas kosmonautu atklātajam konkursam. 26. oktobrī viņš tika ieskaitīts *Roskosmos* kosmonautu vienībā. Pēc vispārējās kosmiskās sagatavošanas pabeigšanas Kosmonautu sagatavošanas centrā 2014. gada 16. jūnijā Starpresoru kvalifikācijas komisija Korsakovam piešķīra kvalifikāciju "kosmonauts izmēģinātājs".

Sergeja Korsakova pirmais kosmiskais lidojums sākās 2022. gada 18. martā, esot kosmosa kuģa *Sojuz MS-21* lidojuma inženierim. Viņš bija SKS 66.-- un 67. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemes viņš atgriezās 29. septembrī.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-21* | 18.03.2022. | 29.09.2022. | Oļegs ArtemjevsDeniss Matvejevs | Lidojuma inženieris | 194 d 19 h 1 min |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sergejs Korsakovs***.
* Biogrāfijas dati Gagarina Kosmonautu sagatavošanas centra lapā (krieviski)
* Biogrāfijas dati astronaut.ru lapā (krieviski)
Rādiuss *r*, kas savieno riņķa līnijas centru *O* ar punktu *P*.
Par riņķa līnijas **rādiusu** sauc jebkuru nogriezni, kas savieno riņķa līnijas centru ar kādu no tās punktiem. Par rādiusu mēdz saukt arī šī nogriežņa garumu. Riņķa līnijas un sfēras rādiuss ir vienāds ar pusi no tās diametra.

Vispārīgākā gadījumā ģeometrijā, grafu teorijā, inženierzinātnē un citās nozarēs rādiuss kādam objektam (piemēram, sfērai, cilindram, daudzstūrim, grafam) ir attālums no tā centra vai simetrijas ass līdz tā tālākajiem punktiem. Šādā gadījumā rādiuss var būt lielāks par pusi no diametra.

Lietojums
---------

Divi pretēji vērsti rādiusi veido diametru.
Visiem vienas riņķa līnijas rādiusiem ir vienāds garums, tāpēc riņķa līniju var viennozīmīgi uzdot, norādot tās rādiusu un centra koordinātas. Piemēram, ja riņķa līnijas rādiuss ir *r* un tās centrs ir punktā (*x*0, *y*0), tad šo riņķa līniju apraksta vienādojums

{\displaystyle (x-x\_{0})^{2}+(y-y\_{0})^{2}=r^{2}.\,}
Divi viena riņķa rādiusi *OA* un *OB*, kas novietoti uz vienas taisnes (viens pret otru 180 grādu leņķī), veido šī riņķa diametru *AB*. Tātad, ja riņķa līnijas rādiuss ir *r*, tad tās diametrs ir

{\displaystyle d=2r.\,}
Rādiusu izmanto arī riņķa līnijas garuma un riņķa laukuma aprēķināšanai. Ja riņķa līnijas rādiuss ir *r*, tad tās garums ir

{\displaystyle C=2\pi r,\,}
bet tai atbilstošā riņķa laukums ir

{\displaystyle S=\pi r^{2}.\,}

Skatīt arī
----------

* Rādiusvektors
* Diametrs

Atsauces
--------

1. ↑  Inese Lude, Jolanta Lapiņa. Matemātika 7. klasei. Pētergailis, 2013. 41. lpp.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Eric W. Weisstein, Radius, MathWorld.
**Huans Karloss Varela Rodrigess** (*Juan Carlos Varela Rodríguez*; dzimis 1963. gada 12. decembrī) ir Panamas politiķis. Viņš no 2014. līdz 2019. gadam bija Panamas 50. prezidents. No 2006. līdz 2016. gadam Varela bija Panamenjistas (*Panameñista*) partijas priekšsēdētājs.

Huans Karloss Varela ir dzimis valsts galvaspilsētā Panamā. Viņa tēvs Luiss Hose Varela Arhona bija vairāku alkoholisko dzērienu ražotņu īpašnieks.

1985. gadā Varela Džordžijas tehnoloģiju institūtā ieguva bakalaura grādu rūpnieciskās celtniecības specialitātē. Viņš līdz 2008. gadam bija ģimenes uzņēmuma *Varela Hermanos* viceizpildprezidents.

Jau 14 gadu vecumā Huans Karloss sāka darboties Panamenjistas (*Panameñista*) kustībā. 1980. un 1990. gados piedalījies un koordinējis prezidentu vēlēšanas. 1990. gadā Panamenjistas partija tika pārdēvēta par *Arnulfistas*, un Varela iekļuva tās vadībā. 1999. gadā partijā radās konflikts, un Varela tika ieslēgts no vadības. 2005. gadā partija tika reformēta un atguva Panamenjistas nosaukumu. 2006. gadā Huans Varela kļuva par partijas priekšsēdētāju.

2008. gadā Varela kandidēja 2009. gada Panamas prezidenta vēlēšanām. 2009. gada janvārī viņš atsauca savu kandidatūru, jo bija vienojies ar savu konkurentu Rikardo Martinelli, ka tā uzvaras gadījumā Varela kļūs par viceprezidentu. 3. maija vēlēšanās Martinelli uzvarēja, un 2009. gada 1. jūlijā Huans Varela nodeva zvērestu kā Panamas viceprezidents. Viņš kļuva arī par ārlietu ministru. 2011. gadā Varela apvainoja Rikardo Martinelli korupcijā. Martinelli atlaida Varelu no ārlietu ministra amata. Viņam pieprasīja atkāpties arī no viceprezidenta posteņa, bet Varela atteicās.

2013. gada janvārī Huans Varela atkal kandidēja prezidenta postenim. 2014. gada 4. maija vēlēšanās viņš uzvarēja ar 60,8 %, atstājot otrā vietā Hose Domingo Ariasu no Demokrātisko pārmaiņu partijas. 1. jūlijā stadionā notika prezidenta inaugurācijas ceremonija.
2019. gada 5. maijā prezidenta vēlēšanās uzvarēja Demokrātiskās revolucionārās partijas pārstāvis Laurentino Kortiso, kurš amatā stājās 1. jūlijā.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Huans Karloss Varela*** |

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Marko Ameglio**  |  **Panamenjistas partijas priekšsēdētājs** 2006. — 2016. gads | Pēctecis: **Hosē Luiss Varela**  |
| Priekštecis:Samvels Leviss Navarro | **Panamas ārlietu ministrs**2009. — 2011. gads | Pēctecis:**Roberto Enrikess** |
| **Panamas viceprezidents**2009. — 2014. gads | Pēctecis:**Isabela Senmalo** |
| Priekštecis:Rikardo Martinelli | **Panamas prezidents**2014. — 2019. gads | Pēctecis:**Laurentino Kortiso** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 133303386
* LCCN: nb2015007342
* GND: 142682292

 |

 |
**Kaijveidīgie**, **kaijveidīgo apakškārta** (*Lari*) ir viena no tārtiņveidīgo kārtas (*Charadriiformes*) apakškārtām. Tā apvieno 7 tārtiņveidīgo putnu dzimtas, no kurām pazīstamākās ir kaijas, klijkaijas, zīriņi un alki. 

Nesenā pagātnē kaijveidīgo apakškārtā tika sistematizētas tikai 3 dzimtas: kaiju dzimta, kas apvienoja kaiju un zīriņu sugas, klijkaiju dzimta un smēlējzīriņu dzimta. Tomēr pēdējo gadu molekulārie un DNS pētījumi ir ieviesuši izmaiņas putnu klasifikācijā un dzimtu skaits apakškārtā ir pieaudzis.

Izplatība
---------

Kaijveidīgie putni ir sastopami visā pasaulē, sākot ar Arktiku un beidzot ar Antarktiku. Latvijā var novērot 36 kaijveidīgās sugas: 17 no kaiju dzimtas, 8 no zīriņu dzimtas, 5 no alku dzimtas, 4 no klijkaiju dzimtas, 2 no bezdelīgtārtiņu dzimtas. No kaiju dzimtas Latvijā visbiežāk sastopama ir sudrabkaija (*Larus argentatus*) un kajaks (*Larus canus*). No zīriņu dzimtas - upes zīriņš (*Sterna hirundo*). Visi kaijveidīgie putni, izņemot bezdelīgtārtiņu dzimtu (*Glareolidae*), ir tipiski ūdensputni.

Sistemātika
-----------

* **Kaijveidīgo apakškārta** (*Lari*)
	+ Alku dzimta (*Alcidae*)
	+ Bezdelīgtārtiņu dzimta (*Glareolidae*)
	+ Kaiju dzimta (*Laridae*)
	+ Klijkaiju dzimta (*Stercorariidae*)
	+ Krabju tārtiņu dzimta (*Dromadidae*)
	+ Smēlējzīriņu dzimta (*Rhynchopidae*)
	+ Zīriņu dzimta (*Sternidae*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Paleogene Fossil Birds
2. ↑  Suborder Lari
3. ↑  Kaiju dzimta
4. ↑  Alku dzimta (Alcidae)
5. ↑  Klijkaiju dzimta (Stercorariidae)
6. ↑  Bezdelīgtārtiņu dzimta (Glareolidae)
7. ↑  Putni (Aves)

Ārējās saites
-------------

* Lari (suborder)[novecojusi saite]
**Juhans Šite** (zviedru: *Johan Skytte*, 1577–1645) bija zviedru valstsvīrs. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1629—1633). Izveidoja Zviedru Vidzemes pārvaldes un tiesu iekārtas sistēmu, nodibinot zemes tiesas, pilstiesas un hoftiesu, veica arklu un privilēģiju revīzijas, nodokļu reformu, radīja Vidzemes evaņģēliski luteriskās baznīcas konsistoriālo iekārtu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1577. gadā Nīšepingas pilsētas galvas Bengta Šrēdara (zviedru: *Skräddare*, latīņu: *Schroderus*, "Skrodera") un viņa sievas Annas ģimenē. Mācījās Nīšepingas skolā, 1598. gadā ieguva maģistra grādu Marburgas Universitātē. 1602. gadā atgriezās dzimtenē un sāka strādāt par nākamā karaļa Gustava II Ādolfa mājskolotāju, 1603. gadā par valsts kancelejas sekretāru.
1604. gadā tika iecelts dižciltīgo kārtā ar uzvārdu "Šite". 1610. gadā viņš Londonā neveiksmīgi veda diplomātiskas sarunas par princeses Elizabetes Stjuartes salaulāšanu ar zviedru kroņprinci Gustavu Ādolfu.

Pēc kļūšanas par karali Gustavs II Ādolfs viņu 1611. gadā iecēla par Vestmanlandes provinces gubernatoru, 1612. gadā par kambarpadomnieku ar uzdevumu pārraudzīt valsts finanses, 1617. gadā par valsts padomnieku. 1622. gadā viņš kļuva par Upsālas Universitātes kancleru. 1624. gadā Šitem piešķīra brīvkunga (barona) titulu un Duderu dzimtmuižu (*Duderhof, Дудергоф*) tagadējās Pēterburgas teritorijā.

Pēc Poļu-zviedru kara beigām 1629. gadā Gustavs Ādolfs viņu iecēla par Vidzemes, Ingrijas un Karēlijas ģenerālgubernatoru un 1632. gadā par pirmo Tērbatas Gustava akadēmijas kancleru. Rezidēja Tērbatā (1629-1632) un Rīgā (1633). 
1633. gadā Šite atgriezās Zviedrijā un 1634. gadā tika iecelts par Jētas hoftiesas prezidentu Jenšēpingā.

Miris 1645. gada 15. martā Kalmaras lēnes pilsētiņā Sēderokrā.

Piemiņa
-------

Svinot Tartu Universitātes 375. gadadienu, Zviedrijas karaliene Silvija 2007. gada 5. oktobrī atklāja Juhana Šites pieminekli zīmoga formā Tartu, tā autors ir T. Kirsipū (*Kirsipuu*).

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XXI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 41 664-41 665. sleja.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Juhans Šite*** |

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Gustavs Horns**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1629—1633 | Pēctecis: **Nilss Manneršelds**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 3409117
* LCCN: n86136269
* ISNI: 0000 0000 5035 0528
* GND: 12457615X
* SELIBR: 238806
* SUDOC: 164917519
* BIBSYS: 90302986

 |

 |
**Biezlapju dzimta** (*Crassulaceae*) ir augu dzimta akmeņlauzīšu rindā, kurā ietilpst aptuveni 35 ģintis un 1400 sugas. Biezlapju dzimtas augi ir pārsvarā lakstaugi, bet dzimtā ir iekļauti arī koki un ūdensaugi. Šīs dzimtas augus var sastapt gandrīz visur pasaulē, bet pārsvarā tie aug Ziemeļu puslodē un Dienvidāfrikā, pārsvarā sausā un/vai aukstā vidē, kur ūdens ir grūti pieejams.

Šajā dzimtā daudzas sugas ir populāras dārzkopībā to neparastā izskata un vieglās audzēšanas dēļ.

Evolūcija
---------

Biezlapju dzimta izveidojās pirms aptuveni 100-60 miljoniem gadu Austrumāfrikā vai Vidusjūras apkaimē, lai gan visbiežāk tiek uzskatīts, ka tieši Āfrika ir šīs dzimtas izcelsmes vieta. Citi avoti apgalvo, ka bezlapju dzimta attīstījās pirms 70 miljoniem gadu paralēli divām Halorāgu un Pentoru dzimtām.

Atsauces
--------

1. ↑  Christenhusz, M. J. M.; Byng, J. W. (2016). "The number of known plants species in the world and its annual increase". *Phytotaxa* 261 (3): 201–217. doi:10.11646/phytotaxa.261.3.1.
2. ↑  Hart, T. (1997). "Diversity within Mediterranean Crassulaceae". *Lagascalia* 1 (2): 93-100.
3. ↑  Thiede, J.; Eggli, U. (2007). "Crassulaceae". *The Families and Genera of Vascular Plants* 9: 83-118.
4. ↑  Gontcharova, S.B.; Gontcharov, A.A. (2008). "Molecular Phylogeny and Systematics of Flowering Plants of the Family Crassulaceae DC". *Molecular Biology* 43 (5): 794-803. doi:10.1134/S0026893309050112.
Bauskas iedzīvotāji 2013. gada pilsētas svētkos.
Bauskas pastāvēšanas pirmie gadsimti cieši saistīti ar Bauskas pili
**Bauskas demogrāfija** ir Bauskas pilsētas iedzīvotāju skaita izmaiņas gadsimtu gaitā, kas nesaraujami saistītas ar Bauskas likteni karos, epidēmijās, kā arī kopējo reģiona ekonomikas situāciju. Līdz Otrajam pasaules karam ievērojamu pilsētas daļu veidoja vācbaltieši un Bauskas ebreji.

Ap 1640. gadu jaunajā pilsētā dzīvo 1500 cilvēki, no kuriem 1/3 ir latvieši. 1797. gadā pilsētā bija tikai 937 iedzīvotāji, no tiem 504 vācieši.

1820. gadā Bauskā dzīvoja 1604 cilvēki, bet 1826. gadā Bauskā jau dzīvoja 2315 personas. 1835. gadā Bauskā dzīvoja 2142 iedzīvotāji no kuriem 1018 ir vīrieši, bet 1062 ir sievietes. 1840. gadā iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz 2248. 1863. gadā Bauskā dzīvoja 4021 iedzīvotājs, no kuriem tikai 573 bija latvieši. 1870. gadā Bauskā dzīvo 4240 iedzīvotāji. 

1881. gadā pilsētā bija 6058 iedzīvotāji (tai skaitā, kareivji), no tiem 3631 ebrejs, 2058 luterāņi, 213 katoļi, 95 pareizticīgie, 31 baptists, 23 vecticībnieki un 7 reformāti. Pareizticīgo pieaugums skaidrojams ar to, ka Bauskas apkārtnē zemes gabalus piešķīra izdienējušajiem karavīriem. Pēc tautības iedzīvotāji dalījās: vācieši 715, latvieši 1435, krievi 142, ebreji 3687, lietuvieši 87 un 34 poļi. 1897. gadā Bauskā bija 6544 iedzīvotāju, no tiem latviešu bija 2984 jeb 45,6%, ebreju 2745 jeb 42,0% un vāciešu 536 jeb 8,2%. Tās bija trīs lielākās Bauskas iedzīvotāju etniskās grupas, bez tam arī nelielā skaitā Bauskā dzīvoja leiši un poļi.

1914. gadā Bauskā sasniedz savu lielāko iedzīvotāju skaitu Krievijas impērijas sastāvā. Pilsētā ir 8300 iedzīvotāji. 1925. gadā, pēc ilgajām kara jukām veiktajā skaitīšanā, pilsētā dzīvoja 5098 cilvēki, no tiem 3711 latvieši, 919 ebreji, 249 vācieši, 119 lietuvieši u.c. 1935. gadā 4,9 tūkstoši iedzīvotāju, no tiem 3723 lattvieši, 778 ebreji un 173 vācieši. Lai gan 1941. gada augustā pilsētā bija palikuši tikai 3883 cilvēki, 1959. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 7 tūkstošus. 1976. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz 9,7 tūkstošiem.

2010. gada jūlijā Bauskā sasniegts vēsturiskais iedzīvotāju skaita maksimums — 10 060 iedzīvotāji, no kuriem 55% sievietes un 45% — vīrieši. Etniskais sastāvs: 77% — latvieši, 11% — krievi, 6% — lietuvieši, 3% — baltkrievi, 1,41% — poļi, 1% — ukraiņi, 0,39% — čigāni, 0,16% — vācieši, 0,08% — igauņi, 0,06% — ebreji, 1,21% — citi. 2012. gada decembrī pilsētā dzīvoja 9664 cilvēki, no tiem 7473 latvieši, 1004 krievi, 501 lietuvietis, 248 baltkrievi, 122 poļi, 119 ukraiņi, 51 čigāns, 6 igauņi un 140 citu tautību cilvēki.

Atsauces
--------

1. ↑  Kurland : Kaufmannsstand 1797
2. ↑  «Latveešu skaits Kurzemes pilsētās». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 6. decembrī.
3. ↑  «Bauska 1882. gadā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 18. oktobrī.
4. ↑
5. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
**Padomju okupācijas zona** (vācu: *Sowjetische Besatzungszone (SBZ)* vai *Ostzone* — 'Austrumzona', krievu: *Советская оккупационная зона Германии* — 'Padomju okupācijas zona Vācijā') bija Vācijas teritorija, ko okupēja Padomju Savienības armija un kas tika izveidota Potsdamas konferences rezultātā. Padomju okupācijas zonā 1949. gada 7. oktobrī tika nodibināta Vācijas Demokrātiskā Republika (VDR), ko parasti dēvē par Austrumvāciju.

Padomju zona bija viena no četrām sabiedroto okupācijas zonām Vācijā, kas tika izveidota Otrā pasaules kara beigās, sabiedrotajiem uzvarot nacistisko Vāciju. Saskaņā ar vienošanos Potsdamas konferencē, padomju militārajai pārvaldei Vācijā tika uzticēta atbildība par Vācijas vidusdaļu. Vācijas austrumu apgabalus aiz Oderas—Neises līnijas (Silēzija un Austrumprūsija), kas pēc platības bija vienāda ar padomju okupācijas zonu, anektēja Polija un tās iedzīvotāji tika izraidīti, gaidot pēdējo miera konferenci ar Vāciju.

Ar 1947. gada 25. februāra dekrētu padomju okupācijas zonā Prūsijas valsts tika oficiāli likvidēta. Ar 1947. gada 21. jūlija dekrētu Brandenburgas un Saksijas-Anhaltes provinces ieguva federālo zemju statusu.

"Padomju zona" un atvasinājumi (kā arī "tā sauktā VDR") palika oficiāli un izplatīti Austrumvācijas nosaukumi Rietumvācijā, kas atteicās atzīt VDR pastāvēšanu līdz 1972. gadam, kad Villija Branta valdība saskaņā ar savu Austrumpolitikas (*Ostpolitik*) iniciatīvu oficiāli atzina Austrumvāciju.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Phillip A. Bühler. *The Oder-Neisse Line: A Reappraisal Under International Law*. East European Monographs, 1990. ISBN 978-0-88033-174-6.
3. ↑
4. ↑
**Tudžuhu arhipelāgs** (indonēziešu: *Kepulauan Tujuh* — ‘Septiņas salas’) ir Indonēzijai piederošs izklaidus arhipelāgs Natunas jūrā. Administratīvi ietilpst Riau Salu provincē; veido divu atsevišķus Natunas un Anambasas salu apriņķus, bet sīkās saliņas dienvidos ietilpst Bintanas apriņķī. Lielākā apdzīvotā vieta ir Ranai Bunuranas salā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Indonēzijas ziemeļrietumos Dienvidķīnas jūras (Natunas jūras) dienvidos. Sastāv no vairākām izklaidus salu grupām: galvenās ir Natunas salas un Anambasas salas ziemeļos, kā arī nelielās Tambelanas salas, Badasu salas, Pedžantana un Peniki salas dienvidos. Arhipelāga kopējā sauszemes teritorija ir 2626 km², bet tas aizņem ap 130 000 km² jūras akvatorijas. Salas lielākoties kalnainas, augstākais punkts ir Ranai kalns 1035 m vjl Bunuranas salā. Valda tropiskais klimats, ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Atsauces
--------

1. ↑  BORNEO—NORTHWEST COAST AND KEPULAUAN TUDJUH

Ārējās saites
-------------
**Tuklīši, tuklīšu ģints** (*Fratercula*) ir viena no alku dzimtas (*Alcidae*) kaijveidīgo putnu ģintīm, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Divas tuklīšu sugas mājo Klusajā okeānā, viena Atlantijas okeānā, uzturoties aukstajos Arktikas ūdeņos.

Izskats un īpašības
-------------------

Cekulainais tuklītis (*Fratercula cirrhata*) ir lielākais tuklīšu ģintī
Tuklīši ir vidēji lieli, kompakti, spēcīgi būvēti jūras putni ar košu, kontrastainu melnbaltu apspalvojumu un lielu, masīvu knābi, kas ligzdošanas sezonas laikā kļūst koši krāsains. Pēc vairošanās sezonas knābim nolobās ārējā kārtiņa, tam kļūstot ne tikai blāvākam, bet arī mazākam. Ārēji abi dzimumi izskatās vienādi, bet tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Tomēr šī atšķirība redzama tikai tad, kad abu dzimumu tuklīši stāv viens otram blakus.

Lielākais no visām trim sugām ir cekulainais tuklītis (*Fratercula cirrhata*), kura ķermeņa garums sasniedz 38 cm, svars 780 g. Mazākais ir Atlantijas tuklītis (*Fratercula arctica*), kura ķermeņa garums ir 32 cm, svars 380 g.

Tuklīši ļoti labi peld un nirst. Atrodoties zem ūdens, to spārni kustās, it kā putni lidotu. Niršanas ilgums var sasniegt vienu minūti, bet biežāk ir 20—30 sekundes. Lidojumā spārnu vēdas ir ļoti ātras un spēcīgas, minūtes laikā tie tiek savicināti 400 reizes. Tuklīši bieži lido gar pašu ūdens virsmu. Lidojuma ātrums, piemēram, Atlantijas tuklītim var sasniegt 88 km/h.

Uzvedība
--------

Tuklīši veido monogāmus pārus uz vairākām sezonām, attēlā ragainie tuklīši (*Fratercula corniculata*)
Tuklīši pamatā uzturas atklātā jūrā, krastā iznākot tikai ligzdošanas laikā. Tie barojas, nirstot zem ūdens un medījot nelielas zivtiņas. Ziemas periodā tie barojas arī ar vēžveidīgajiem. Putnēni tiek baroti tikai ar zivīm.

Tuklīši ligzdo lielās kolonijās klinšainos krastos vai nelielās salās. Ligzdošanas vieta ir neliela iedobe klintī vai starp akmeņiem. Mīkstākā augsnē tā atrodas alā, kuru putni izrok, izmantojot savu specīgo knābi un pēdas. Ja vien ir iespējams, tuklīši rok alu, jo tad mazuļi ir aizsargātāki pret plēsīgajiem putniem un citiem ienaidniekiem. Tuklīši veido monogāmus pārus uz vairākām sezonām, un ligzdošanai tiek izmantota viena un tā pati vieta vairākus gadus. Dējumā ir viena ola, kuru perē abi vecāki.

Sistemātika
-----------

* **Tuklīšu ģints** (*Fratercula*)
	+ Atlantijas tuklītis (*Fratercula arctica*)
	+ Cekulainais tuklītis (*Fratercula cirrhata*)
	+ Ragainais tuklītis (*Fratercula corniculata*)

Atsauces
--------

1. ↑  IOC World Bird List: Noddies, gulls, terns, auks, 2020
2. 1 2 3 4 5 6  Puffin FAQs
3. 1 2  Sibley, David (2000). The North American Bird Guide. Pica Press. ISBN 978-1-873403-98-3.
Rīgas kara hospitāļa ēkas projekts 1830.
Rīgas Kara slimnīcas vārti (ap 1930).
**Rīgas Kara hospitālis** bija Rīgas slimnīca, kas atradās tagadējā Brasas apkaimē.

Vēsture
-------

Rīgas Kara hospitālis, kas bija paredzēts 1000 slimniekiem, tika uzcelts no 1750.—1754. gadā pēc kara inženiera un arhitekta F. Demercova projekta vietā, kur Sarkandaugavā ieplūda daļa no Smilšu dzirnavu kanāla. 1835. gadā pēc arhitekta A. E. Štrauberta projekta uzcelta U veida divstāvu mūra ēka vēlā klasicisma formās. Būvdarbus vadīja kara inženieris un arhitekts Johans Eduards de Vite. Tas bija viens no lielākajiem Krievijas impērijas kara hospitāļiem. No 1919. gada līdz 1940. gadam hospitālis funkcionēja kā **Rīgas kara slimnīca**. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā to pārveidoja par **Baltijas kara apgabala hospitāli**. Hospitāļa teritorijā uzbūvēja vairākas jaunas ēkas, kā arī veiktas esošo ēku pārbūves.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas izveidoja **Valsts Kara slimnīcu**. 1998. gadā uz tās bāzes izveidoja Nacionālo bruņoto spēku **Militārās medicīnas centru**. Kara hospitāļa ēkā atradās Narkoloģijas Valsts aģentūra, Ātrās palīdzības stacija un divas medicīnas iestādes.

2011. gadā Rīgas Kara hospitāļa teritoriju sadalīja starp Aizsardzības, Tieslietu, Veselības un Finanšu ministriju. Vienā no ēkām darbojās Valsts tiesu ekspertīžu centrs, bet vēsturiskā mūra ēka tika slēgta. Kopš 2016. gadā bijušo Rīgas Kara hospitāli apsaimnieko Tieslietu ministrijas paspārnē esošā Tiesu namu aģentūra, lai to attīstītu tieslietu sistēmas vajadzībām.

Rīgas kara hospitālī ir strādājuši pazīstami ar medicīnu saistīti cilvēki kā baku vakcinācijas aizsācējs Krievijas impērijā Oto fon Hūns, embrioloģijas pamatlicējs Kārlis Ernsts fon Bērs, kā arī Nikolajs Pirogovs.

Atsauces
--------

1. ↑  Ārgalis A. Rīga. Rīga : Nacionālais apg. 2001 — 27. lpp.
2. 1 2  Neērtais impērijas mantojums: savulaik varenais Rīgas Kara hospitālis grimst aizmirstībā Māra Rozenberga lsm.lv 2019. gada 4. februārī
**Augusts Ģiezens** (1888—1964) bija latviešu valodnieks un skolotājs, latīņu valodas speciālists un antīkās literatūras tulkotājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1888. gada 15. decembrī Jaunpiebalgas pagasta "Murdēnu" mājās. Mācījās Jaunpiebalgas Pētera pagastskolā un Vecpiebalgas draudzes skolā. No 1905. līdz 1910. gadam Ģiezens mācījās Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā, pēc kura beigšanas viņš strādāja par skolotāju Mālpils draudzes skolā un Bērzaunes ministrijas skolā. 

No 1916. līdz 1918. gadam viņš studēja filoloģiju Tērbatas universitātē, pēc vācu iebrukuma Petrogradas universitātē 1919. gadā. 1920. gadā Ģiezens pabeidza Latvijas Universitāti un publicēja Sofokla un Apulēja darbu tulkojumus latviešu valodā. Strādāja par latīņu valodas skolotāju dažādās Rīgas skolās, papildinājās Berlīnes universitātē (1925-1926). Sarakstīja vairākas latīņu un latviešu valodas gramatikas mācību grāmatas.
Līdztekus skolotāja darbam nodevās Aristoteļa un Homēra lieldarbu tulkojumiem, kas izdoti no 1924. līdz 1943. gadam. Pēc Otrā pasaules kara strādāja par latīņu valodas skolotāju Rīgas 1. vidusskolā, no kuras bija spiests aiziet pēc tam, kad latīņu valodu svītroja no vidusskolas mācību programmas 1950. gadu sākumā. Pēc tam īslaicīgi pasniedza latīņu valodas kursu Rīgas Medicīnas institūta studentiem. Pēc aiziešanas pensijā viņš dzīvoja trūcīgos apstākļos un izdeva Apulēja "Zelta ēzeļa" (1959) un Aristofana komēdiju (1960) tulkojumus. 
Miris 1964. gada 23. janvārī Jaunpiebalgā, apbedīts Jaunpiebalgas Jaunajos kapos. Ģiezena veiktie Vergīlija un Hēsioda darbu tulkojumi izdoti ilgi pēc viņa nāves.

Darbi
-----

* Latīņu gramatika. Sistēmisks kurss. Fonētika, morfoloģija un sintakse. J. Rozes grāmatu apgāds, 1923. - 224 lpp. (seši izdevumi, pēdējais 1939. gadā)

Tulkojumi
---------

* Sofokls. Antigone (1920)
* Apulējs. Amors un Psīhe (1922)
* Aristotelis. Poētika (1924, 1959)
* Homērs. Īliada (1936, 1961)
* Homērs. Odiseja (1943, 1967)
* Apulējs. Zelta ēzelis (1959)
* Aristofans. Komēdijas 1.-2. (1960)
* Vergīlijs. Eneīda (1970)
* Sengrieķu traģēdijas (1975)
* Hēsiods. Teogonija (1995)
* Hēsiods. Darbi un dienas (1995)

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Triju Zvaigžņu ordenis (V šķ. 1938)

Atsauces
--------

1. ↑  «Literāts: Ģiezens Augusts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2011. gada 25. novembrī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 306136339
* LNB: 000014650
* LCCN: n2018058427
* ISNI: 0000 0004 1744 402X

 |

 |
**Tālivaldis** ir tradicionāls latviešu personvārds.
Cēlies no Indriķa hronikā pieminētā Tālavas latgaļu valdnieka Tālivalža jeb Talibalda (latīņu: *Thalibaldus de Tolowa*, miris 1215) vārda. Saīsinātā vārda forma ir **Tālis**. Vārdadienu svin 30. jūnijā.

Vārda cilme
-----------

Personvārds Tālibalds (*Thalibaldus*) varētu būt ar nozīmi "tālbelzējs", "tālsitējs" (tāpat kā lietuviešu: *baldyti* — 'klaudzināt', 'dauzīt', 'belzt').[1]

Izplatība Latvijā
-----------------

Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2017. gada 30. septembrī Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 404 personas ar vārdu *Tālivaldis*.[2]

Cilvēki ar šo vārdu
-------------------

* Tālivaldis Āboliņš, teātra un kino aktieris
* Tālivaldis Deksnis, ērģelnieks un mūzikas pedagogs
* Tālivaldis Ķeniņš, komponists
* Tālivaldis Lasmanis, aktieris
* Tālivaldis Macijevskis, aktieris.
* Tālivaldis Pētersons, basketbolists un treneris
* Tālivaldis Vilciņš, vēsturnieks un sociologs

Atsauces
--------

1. ↑  Ernests Blese. Latviešu personu vārdu un uzvārdu studijas. Rīga, 1929. 359 lpp.
2. ↑  pmlp.gov.lv Archived 2018. gada 6. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. datu bāzes stāvoklis uz 30.09.2017.

Skatīt arī
----------

* Tālivaldis
**Augusts fon Pistolkorss** (vācu: *August Friedrich Baron von Pistohlkors*, 1822—1886) bija vācbaltiešu virsnieks, Bīriņu muižas īpašnieks, viens no Saulkrastu kūrorta izveidotājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1822. gada 4. augustā Rīgā Krievijas impērijas virsnieka Alekša fon Pistolkorsa (1792—1870) un viņa sievas Augustes, dzimušas fon Mellīnas, ģimenē.
Viņa tēvs pēc kāzām ar kartogrāfa un tiesneša Mellīna (1754—1835) meitu 1813. gadā ieguva Bīriņu muižu.

1850. gadā viņš Pēterburgā apprecējās ar Emīliju fon Harderi un 1857.-1860. gadā veica jaunas Bīriņu muižas kungu mājas celtniecību pēc Rīgas arhitekta Frīdriha Vilhelma Hesa (1822—1877) projekta. Bija mākslas kolekcionārs un zinātnieks, 1862. gadā tika publicēts viņa Bīriņu muižas mākslas kolekcijas katalogs, kura papildinātais izdevums iznāca pēc viņa nāves 1893. gadā.

1870. gadā ierīkoja ceļu no Bīriņiem līdz Saulkrastiem (Neibādei), kur sāka veidot jaunu kūrortu.

Miris 1886. gada 15. novembrī Bīriņu muižā.

Darbi
-----

* Verzeichnis der Kunstgegenstände im Schloss Koltzen nebst Bemerkungen über den Bau und einiger Eigentümlichkeiten desselben. Riga: J. C. D. Müller, 1862. VIII, 64 S.
* Katalog der Bibliothek im Schloss zu Koltzen. Riga: W. F. Häcker, 1893. 170 S.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com[novecojusi saite]
2. ↑  «Bīriņu muižas pils». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 5. maijā. Skatīts: 2018. gada 1. maijā.
**Varžu dzimta** (*Ranidae*) ir viena no lielākajām un plašākajām bezastaino abinieku (*Anura*) dzimtām, kas apvieno 372 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas un kas tiek iedalītas 16 ģintīs. Nesenā pagātnē varžu dzimtai saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem ir veikta revīzija un daudzas kādreizējās varžu ģintis izdalītas jaunās dzimtās, tādēļ dzimta mūsdienās ir kļuvusi mazāka. Varžu dzimtas sugas mājo gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Tās nav sastopamas Dienvidamerikas pašos dienvidos, Āfrikas dienvidos, Madagaskarā un lielākajā daļā Austrālijas.

Latvijā
-------

Latvijā sastopamas 5 varžu dzimtas sugas: parastā varde (*Rana temporaria*), purva varde (*Rana arvalis*), ezera varde (*Pelophylax ridibundus*), dīķa varde (*Pelophylax lessonae*) un zaļā varde (*Pelophylax kl. esculentus*). Latvijā visbiežāk sastopamā varžu suga ir parastā varde.

Kopīgās īpašības
----------------

Varžu dzimtas sugām ir raksturīga gluda un mitra āda, spēcīgas, garas kājas un pakaļkāju pēdām peldpleznas. Varžu sugas ir vidēji lieli bezastainie abinieki. Mazākā dzimtā ir Ziemeļamerikā dzīvojošā meža varde (*Lithobates sylvatica*), kuras mazāko īpatņu ķermeņa garums ir 37 mm. Lielākā daļa varžu sugas dzīvo ūdenī vai tuvu ūdenstilpei. Visas sugas ūdenī nērš ikrus, no kuriem attīstās kurkuļi, bet tie metamorfozes ceļā kļūst par uz sauszemes dzīvojošām vardēm.

Sistemātika
-----------

Meža varde (*Lithobates sylvatica*) ir mazākā varžu dzimtā
Krasta varde (*Odorrana hosii*)
**Varžu dzimta** (*Ranidae*)

* Amerikas dīķa vardes (*Lithobates*)
* Austrumāzijas vardes (*Glandirana*)
* Birmas vardes (*Humerana*)
* Borneo vardes (*Meristogenys*)
* Borneo strautu vardes (*Staurois*)
* Brūnās vardes (*Rana*)
* Dienvidaustrumāzijas vardes (*Babina*)
* Dīķa vardes (*Pelophylax*)
* Indijas lidojošās vardes (*Pterorana*)
* Indijas smailpurna vardes (*Clinotarsus*)
* Kaskādes vardes (*Amolops*)
* Ķīnas vardes (*Pseudorana*)
* Malajas vardes (*Sanguirana*)
* Smailpurna vardes (*Odorrana*)
* Upju vardes (*Huia*)
* Zeltmuguras vardes (*Hylarana*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Amphibia: Ranidae
2. ↑  Amphibiaweb: Ranidae
3. ↑  Abinieki: Bezastainie abinieki (Anura syn. Ecaudata)
4. ↑  EOL: Lithobates sylvaticus

Ārējās saites
-------------

* Latvijas daba: Varžu dzimta
* Pētījums: Eiropas vardes un čūskas ir apdraudētas
* Ranidae (True Frogs)
**Mazie dzeņi** (*Dryobates*) ir dzilnu dzimtas (*Picidae*) ģints, kas apvieno 5 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tās galvenokārt sastopamas Ziemeļamerikā, un tikai viena suga — mazais dzenis (*Dryobates minor*) — mājo Eirāzijā. Arī Latvijā sastopams Eirāzijas mazais dzenis.

Nesenā pagātnē gandrīz visas mazo dzeņu sugas tika sistematizētas trīspirkstu dzeņu ģintī (*Picoides*), bet viena suga raibo dzeņu ģintī (*Dendrocopos*). Tomēr līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem dzilnu dzimtas sistemātikai ir veikta revīzija. Daudzos informācijas avotos šīs sugas joprojām atzīmētas bijušajās ģintīs.

Kopīgās īpašības
----------------

Mazo dzeņu ģints dzeņiem salīdzinoši ir masīvāks knābis, nāsu paugurs aizņem gandrīz pusi no knābja garuma. Spārni samērā gari un smaili. Astes vidējās lidspalvas melnas, mugura melna ar baltiem raibumiem. Galvas virsa tēviņiem sarkana, mātītēm melna vai balta.

Visas sugas ir apmēram vienādi lielas. Mazākais ģintī ir mazais dzenis, kura ķermeņa garums ir 14—16 cm, svars 16—26 g. Lielākais ģintī ir Nutala dzenis, kura ķermeņa garums ir ap 19 cm, svars 28—47 g.

Sistemātika
-----------

**Mazo dzeņu ģints** (*Dryobates*)

* Mazais dzenis (*Dryobates minor*)
* Nutala dzenis (*Dryobates nuttallii*)
* Pusaugu dzenis (*Dryobates pubescens*)
* Redeļu dzenis (*Dryobates scalaris*)
* Sarkankrūšu dzenis (*Dryobates cathpharius*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  World Bird List: Woodpeckers, 2020
2. ↑  Latvijas Daba: Dzilnu dzimta
3. ↑  Fuchs, J.; Pons, J.M. (2015). "A new classiﬁcation of the pied woodpeckers assemblage (Dendropicini, Picidae) based on a comprehensive multi-locus phylogeny". Molecular Phylogenetics and Evolution. 88: 28–37. doi:10.1016/j.ympev.2015.03.016. PMID 25818851.
4. 1 2  Avis-Ibis: Dryobates[novecojusi saite]
5. ↑  Alive: Lesser Spotted Woodpecker (Dryobates minor)
6. ↑  Alive: Nuttall's Woodpecker (Dryobates nuttallii)

Ārējās saites
-------------

* A New Subspecies of the Genus Dryobates
Divīzijas uzšuve
**76. gvardes gaisa desanta divīzija** (krievu: *76-я гвардейская десантно-штурмовая Черниговская Краснознаменная дивизия*) ir Krievijas Federācijas bruņoto spēku gaisa desanta karaspēka divīzija.

Tās pirmsākumi meklējami 1939. gadā, kad 1. septembrī tika izveidota 157. strēlnieku divīzija. Vēlāk, 1943. gada 1. martā pārsaukta par 76. gvardes strēlnieku divīziju. Otrā pasaules kara laikā piedalījās cīņās Odesā, Staļingradā, Dancigā un citviet. Bija piederīga 2. Baltkrievijas frontes 70. armijai. 

1946. gadā tika pārveidota par gaisa desanta divīziju 15. gaisa desanta korpusa sastāvā. Krievijas 76. gvardes gaisa desanta divīzija ir vecākā gaisa desanta karaspēka divīzija. Šī divīzija ir pirmā Krievijas Federācijā, kurā pilnībā tika ieviests profesionālais militārais dienests. Kopš 1947. gada bāzējas Pleskavas apgabalā.

Piedalījusies
-------------

* Otrajā pasaules karā
* Afganistānas karā
* Pirmajā Čečenijas karā
* Otrajā Čečenijas karā
* Dienvidosetijas karā

Ārējās saites
-------------

* Divīzijas mājaslapa (krieviski)
* Divīzijas vēsture (krieviski)
**Platons Buravickis** (krievu: *Платон Николаевич Буравицкий*; dzimis 1989. gada 10. maijā Rīgā) ir krievu izcelsmes Latvijas komponists, pianists un mūzikas pedagogs, kas strādā gan akadēmiskajā, gan elektroniskajā mūzikā.

Biogrāfija
----------

Platona Buravicka māte ir kodolfiziķe un kosmosa radiācijas pētniece, strādāja Salaspils kodolreaktorā.

P. Buravickis mācījies Rīgas 5. mūzikas skolā (1998—2002, kompozīciju mācījies pie Viļņa Šmīdberga) un Emīla Dārziņa mūzikas skolas taustiņinstrumentu nodaļā (2002—2007, kompozīciju mācījies pie Pētera Vaska). Ģimenē bija grūti ar naudu, tādēļ Platons pēc skolas absolvēšanas strādāja rūpniecībā: vispirms Kuģu remonta rūpnīcā, kompānijas BMGS betona rūpnīcā

Latvijas Mūzikas akadēmijā ieguvis bakalaura grādu, studējot kompozīciju pie Selgas Mences (2009—2013), turpinājis studijas maģistrantūrā.

Strādājis par mūzikas teorijas skolotāju Juglas mūzikas skolā (2011—2013) un mūzikas skolotāju Rīgas klasiskajā ģimnāzijā (2011—2014). No 2013. gada bijis kompozīcijas un mūzikas programmēšanas pasniedzējs Jelgavas mūzikas vidusskolā.

Kopš 2007. gada papildinājis zināšanas pie daudziem pedagogiem: piedalījies algoritmiskās kompozīcijas kursos pie Ahima Bornhofta (*Achim Christian Bornhoeft*), elektroakustiskas kompozīcijas kursos pie Rolanda Kronlaka, kompozīcijas meistarklasēs pie Dītera Maka (*Dieter Mack*), Aleksandra Čaikovska, Kristiāna Volfa (*Christian Wolff*), Ričarda Kemerona-Volfa (*Richard Cameron-Wolfe*), Eda Beneta (*Ed Benett*), elektroakustiskās mūzikas meistarklasēs pie Lamberto Kočjoli (*Lamberto Coccioli*) un Džeimsa Bulloka (*James Bullock*).

Saņēmis Nika Gothama Mūzikas balvu par spilgtu radošo darbību 2014./2015. akadēmiskajā gadā. Darbi godalgoti kompozīciju jaunrades konkursā (1. vieta — 1999, 2007) un P. Vaska kompozīciju konkursā (2. vieta, 2012; 3. vieta, 2014). Mūzika atskaņota festivālos "Skaņu mežs", "Dominante", "Survival Kit 5", "Art and Communication", "Arēna", Latvijas Jaunās mūzikas dienas. Kopš 2015. gada Latvijas Komponistu savienības biedrs.

Par mūziku filmai "Nemierīgie prāti" saņēmis 2022. gada Lielā Kristapa balvu "Labākais mūzikas autors" (kopā ar Huanu Ernandezu).

Atsauces
--------

1. 1 2  Oļegs Peka. «Platons Buravickis, Latvijas komponists, pianists», 2020-10-08. Skatīts: 2020-10-09.
2. ↑  Musicabaltica: Platons Buravickis (1989)
3. ↑  Mākslinieki.lv: Platons Buravickis

Ārējās saites
-------------

* Satori: Ievads monogrāfijai par Platonu Buravicki 12.10.2017, Armands Znotinš
* Jautā - Jums. Platons Buravickis, 21.02.2020, video
* Platons Buravickis sarunā ar Satori. 28.09.2017, video
Dzelzceļa līnija Priekule—Kalēti posmā Priekule—Purmsāti
**Dzelzceļa līnija Priekule—Kalēti** bija dzelzceļa līnija Latvijā, kas savienoja Priekules pilsētu ar Valsts robežu. Līnijas garums bija 20 km, tajā bija viens sliežu ceļš. Pasažieru vilcienu kustība līnijā pārtraukta 20. gadsimta beigās, posms Priekule—Kalēti ir slēgts un netiek izmantots.

Vēsture
-------

Dzelzceļa līnija tika uzbūvēta 1915. gadā kā daļa no līnijas Priekule—Bajori. 1919. gadā līnija pārgāja Dzelzceļu virsvaldes pārraudzībā. Arī PSRS varas gados pa šo līniju vilcieni devās uz Klaipēdu — degvielas sastāvi no Mažeiķiem, un arī pasažieru vilcieni no Rīgas un Liepājas.

Stacijas
--------

1. Priekule
2. Purmsāti
3. Apule
4. Kalēti

Atsauces
--------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 126. lpp. ISBN 978-9984-38-698-0

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzelzceļa stacijas līnijā Priekule—Kalēti |
| --- |
|  |
| Priekule → Purmsāti → Apule → Kalēti |

 |
**Frenks Greiems Māršs** (angļu: *Frank Graham Marsh*, 1875—1957), bija Britu impērijas armijas virsnieks, ģenerālmajors. Latvijas brīvības cīņu laikā bija Antantes valstu militārās misijas Baltijas valstīs vadītāja Huberta Gofa vietnieks, vēlāk misijas vadītājs.

Misija Baltijas valstīs
-----------------------

Pēc Kompjeņas pamiera noslēgšanas ģenerālis Māršs piedalījās Antantes valstu militārajā misijā Baltijas valstīs. Pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas 1919. gada 8. jūlijā misija no Helsinkiem pārcēlās uz Antantes spēku kontrolēto Rīgu. Pēc tam, kad 7. augustā misijas vadītājs Gofu atsauca no Baltijas, Māršs sāka pildīt misijas vadītāja pienākumus.

1919. gada 11. augustā ar Mārša palīdzību izveidoja Krievijas Ziemeļrietumu valdību (*Се́веро-За́падное прави́тельство*), kas pēc Pleskavas zaudēšanas uzturējās Tallinā. Tā oficiāli atzina Igaunijas (11. augustā), Latvijas (3. septembrī) un Somijas (23. septembrī) neatkarību.

Lai apspriestu kopīga uzbrukuma iespēju boļševikiem, 1919. gada 26. augustā ģenerālis Māršs Vidzemes bruņniecības namā Rīgā noturēja apspriedi, kurā piedalījās Igaunijas pārstāvis Johans Laidoners, Latvijas pārstāvji Kārlis Ulmanis un Dāvids Sīmonsons, Rietumkrievijas armijas pavēlnieks Bermonts, Ziemeļrietumu armijas pārstāvis ģenerālis Desino, Lietuvas pārstāvis pulkvedis Benšajevičs un Polijas pārstāvis kapteinis Mislovskis. Viņi vienojās par kopīgu ofensīvu 15. septembrī.

Katrai armijai iedalīja atbildību par konkrētu frontes sektoru. Igaunijas karaspēkam iedalīja atbildību par Austrumu fronti no Somu jūras līča līdz Jamburgai un Gatčinai, Ziemeļrietumu armijai tālāk uz dienvidiem līdz Veļikajas upei, Igaunijas armijai tālāk līdz Lubāna ezeram, Latvijas armijai no Lubāna līdz Baltajai muižai Sēlijā, Lietuvas armijai līdz punktam 35 km attālumā uz dienvidaustrumiem no Daugavpils. Bermontam bija jāieņem Daugavpils un pa Maskavas dzelzceļu jāuzbrūk Veļikijiem Lukiem, bet Polijas armijai uz dienvidiem no Veļikije Lukiem. Apspriedē parakstīja vienošanos, kurā bija paredzēta Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas cauriešana Latvijai Daugavpils virzienā. Latvijas pagaidu valdība nepieļāva Bermonta armijas pārvietošanos caur Rīgu.

Atsauces
--------

1. ↑  Edgars Andersons. Latvijas vēsture. 1914-1920. Daugava, 1967. — 515 lpp.
**Platlapu dzeguzene** (*Epipactis helleborine*) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir diezgan bieži sastopama.

Apraksts
--------

Daudzgadīgs, diezgan liels (30-100 cm) lakstaugs. Stublājs stāvs ar skaujošām, olveidīgām lapām. Ziedu daudz (20-150), tie sakārtoti diezgan blīvā ķekarā stublāja galotnē. Jaunā ziedkopa ar pumpuriem noliekusies. Pieziedlapas zaļas, lancetiskas. Ārējās apziedņa lapas zaļganas, iekšējās bāli zaļas ar violetu nokrāsu. Lūpa ar šķērsenisku iežmaugu, pamata daļa sarkana. Latvijā zied no jūnija otrās puses līdz augustam. 

Ziedkopa

Izplatība
---------

Aug Eiropā, Ziemeļāfrikā un Āzijā līdz Himalajiem.

Biotopi
-------

Aug nelielās grupās krūmājos, mežmalās, skrajos lapkoku un jauktos mežos.

Atsauces
--------

1. ↑  Gudžinskas Z. Ryla M. *Lietuvos gegužraibiniai (Orchidaceae)*. Vilnius, 2006 ISBN 9986-662-28-1

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Platlapu dzeguzene*** |
**Mazie eleotrisi** (*Micropercops*) ir viena no saldūdens eleotrisu dzimtas (*Odontobutidae*) ģintīm, kas apvieno 5 zivju sugas. To dabīgais izplatības areāls Austrumāzija un Dienvidaustrumāzija no Vjetnamas ziemeļiem areāla dienvidos, ietverot Jandzi upes baseinu, līdz Amūras baseinam ziemeļos, Korejas pussalu un Japānu ieskaitot.

Ģints zinātniskais nosaukums atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē: *mikros* — "mazs"; *perke* un *ops* — "asarveidīgs".

Latvijā
-------

Lai arī Latvijā līdz šim nav konstatēta neviena mazo eleotrisu ģints suga, tomēr sarakstā viena suga ir ietverta — eleotriss (*Micropercops swinhonis*), tā kā tas sastopams Lietuvā un citās Austrumeiropas valstīs.

Kopīgās īpašības
----------------

Mazie eleotrisi no citiem saldūdens eleotrisiem atšķiras ar vairākām iezīmēm. Tiem ir vidēji attīstīti galvas sensorie kanāli. Žaunu kreisā membrāna atdalīta no labās, piestiprinājumu punkti katrā pusē atrodas tuvu blakus viens otram. Sānu līnijas nav, ķermeni sedz cikloīdas zvīņas. Mazie eleotrisi ir nelielas zivtiņas ar no sāniem saplacinātu ķermeni. To augums nepārsniedz 10 cm. Mute ar zobiem.

Sistemātika
-----------

**Mazo eleotrisu ģints** (*Micropercops*)

* Eleotriss (*Micropercops swinhonis*)
* Ķīnas eleotriss (*Micropercops cinctus*)
* Mazais eleotriss (*Micropercops dabryi*)
* Vjetnamas mazais eleotriss (*Micropercops hotayensis*)
* Ziemeļu eleotriss (*Micropercops borealis*)

Atsauces
--------

1. 1 2  Fish Base: Genus: Micropercops[novecojusi saite]
2. ↑  First Record of the Amur Sleeper Perccottus glenii in Romania[novecojusi saite]
3. 1 2  Fish Base: Micropercops dabryi[novecojusi saite]
4. ↑  «Latvijas Daba: Eleotrisu dzimta». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 20. martā. Skatīts: 2019. gada 1. martā.
5. 1 2  Latvijas Daba: Eleotriss
6. ↑  The Biology of Gobies

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Micropercops
* Phylogenetic classification of bony fishes, 2016
**Sergejs Mavrodi** (krievu: *Сергей Мавроди*; dzimis 1955. gada 11. augustā Maskavā, PSRS, miris 2018. gada 26. martā Maskavā, Krievijā) bija vairāku finanšu piramīdu shēmu dibinātājs, politiķis un rakstnieks. Pazīstams kā kompānijas MMM radītājs, kas tiek uzskatīta par klasisko un lielāko finanšu piramīdas shēmu Krievijā.

2003. gadā Mavrodi tika notiesāts par krāpšanu lielā apmērā.

No 1994. līdz 1995. gadam viņš bija Krievijas Valsts domes deputāts un izveidoja Tautas kapitāla partiju un partiju ''MMM'' Ukrainā.

2018. gada 26. martā Sergejam Mavrodi kļuva slikti autobusu pieturā Maskavā, sūdzoties par vājumu un sāpēm sirdī. Garāmgājējs izsauca ātro palīdzību. Vēlā naktī ārsti nogādāja Mavrodi Maskavas 67. pilsētas slimnīcā, kur viņš nomira no sirdslēkmes.

Pēc viņa nāves 2018. gada maijā Sergeja Mavrodi oficiālajā Twitter lapā parādījās jauni ieraksti, kuros tika piedāvāts apmainīt vecās MMM akcijas pret jaunām un paziņots par jaunu biroju atvēršanu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Мавроди создал партию «МММ» для выборов на Украине». *За рубежом* (krievu). 2012-08-02. Skatīts: 2023-06-08.
2. ↑  «Кем был Сергей Мавроди: история жизни самого известного постсоветского мошенника». *nv.ua* (krievu). Skatīts: 2023-06-08.
3. ↑  «Сергей Мавроди "воскрес" в соцсети». *world.segodnya.ua* (krievu). 2022-07-11. Skatīts: 2023-06-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sergejs Mavrodi***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 63267000
* LCCN: n96006658
* ISNI: 0000 0000 5548 5675
* GND: 13367519X

 |

 |
**Frekvences modulācija** (FM) ir modulācijas veids, kuru izmanto radiosakaros. Šeit, modulējošais signāls maina nesēja frekvenci (nobīda to uz augšu un leju proporcionāli savai vērtībai). Šī ir vēsturiski otrā modulācijas metode, kuru lietoja radiosakariem. Frekvences modulācija ir noturīgāka pret traucējumiem, nekā amplitūdas modulācija, jo traucējumi parasti izmaina amplitūdu. Vēl, šeit ir efektīvāka raidītāja jaudas izmantošana, jo tā visu laiku ir 100% no maksimālās. Amplitūdas modulācijāi, raidītāja jauda vidēji bija 50% no maksimālās un mainījās līdz ar signālu.

Analogā
-------

Analogo frekvences modulāciju lietoja un lieto radiopārraidēm, parasti ultraīsviļņu diapazonā. Latvijā (un PSRS) sākumā šīm vajadzībām lietoja frekvences ~65—73 MHz. Pārējā pasaulē (tagad arī Latvijā) lietoja un lieto frekvences 88—108 MHz. Atšķirībā no amplitūdas modulācijas, FM ir mazāk ierobežots dinamiskais diapazons (atšķirība starp lielāko un mazāko signāla līmeni). FM radio lietotās frekvences ir augstākas nekā AM radio, tāpēc radioviļņi neizplatās tik tālu un vajag lielāku daudzumu raidītāju, lai nosegtu vienu un to pašu teritoriju.

Digitālā
--------

Frekvences ciparu modulācijā modulējošais signāls var ieņemt tikai noteiktas vērtības, kas atbilst attiecīgi nobīdītām nesējfrekvences vērtībām. Parasti lieto 2 vērtības, kas vienā simbolā ļauj iekodēt vienu bitu, lai arī var lietot vairāk, kas ļautu iekodēt vairāk (uz sliktākas traucējumnoturības rēķina). Bieži vien, mainoties bitiem, nesēja frekvenci maina nevis strauji, bet pakāpeniski, tādējādi samazinot nepieciešamo frekvenču joslu. Šāda veida modulāciju (MSK) lieto GSM. FSK (*frequency shift keying*) ir vispārīgā digitālā frekvences modulācijas metode.

Frekvences ciparu modulāciju lietoja pirmajos modemos. Tur, viens modems sūtīja vienu no divām frekvencēm, un otrs modems sūtīja vienu no divām citām frekvencēm. Tas, kura frekvence bija izvēlēta, noteica vai signāls ir 1 vai 0. Šiem modemiem datu pārraides ātrums bija 300—1200 b/s.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Frekvences modulācija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)