recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alberts Melnbārdis** (arī **Alberts Melbārdis**, 1888. gada 28. jūnijs Aiviekstes pagasts - 1957. gada 6. augusts, Ročestera) bija Latvijas jurists, sabiedriskais darbinieks un šahists.

Biogrāfija
----------

Ieguvis jurista izglītību Tērbatas universitātē. Latvijas brīvības cīņu posmā Melnbārdis darbojies kā Rīgas dzelzceļu mezgla komandanta palīgs, bet pēc tam ilgus gadus strādājis par juriskonsultu Dzelzceļu virsvaldē un Satiksmes ministrijas Šoseju un zemes ceļu departamentā.

Kļuvis pazīstams kā aktīvs sabiedriskais darbinieks sporta jomā. Sākumā aktīvi darbojies Latvijas Smagatlētikas savienībā un ir bijis arī šīs organizācijas priekšsēdētājs. 29 gadu vecumā iemācījies spēlēt šahu un ātri kļuvis par labu spēlētāju. 1922. gadā uzvarējis Rīgas šaha kluba turnīrā. 1928. gadā Latvijas izlases sastāvā piedalījies šaha olimpiādē Hāgā, kur gan nospēlējis tikai vienu partiju. 1935. gadā simultānspēles seansā uzvarējis toreizējo Pasaules šaha čempionu Aleksandru Aļehinu. No 1933. līdz 1938. gadam vadījis Latvijas Šaha savienību. Viņa darbības laikā aizvadīti divi Ķemeru starptautiskie turnīri, kā arī jūtami aktivizējusies šaha dzīve Latvijā. Bijis arī žurnāla "Šacha māksla" atbildīgais redaktors (1937-39). Otrā pasaules kara laikā darbojies Latvijas Zemes pašpārvaldes Fiziskās kultūras un sporta pārvaldes departamentā, kur bijis atbildīgais par šahu.

1944. gadā devies bēgļu gaitās. Aktīvi darbojies arī trimdas sporta dzīvē. 1947. gada pavasarī Getingenē (Vācija) bijis viens no Latvijas Olimpiskā komitejas trimdā dibinātājiem, kuri gribēja nodrošināt Latvijas sportistu piedalīšanos 1948. gada Vasaras Olimpiskās spēlēs. Vēlāk pārcēlies uz dzīvi ASV. Tur strādājis par juristu, kā arī turpinājis nodarboties ar šahu, piedaloties korespondencšaha turnīros. Miris no sirdskaites.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1930. gads - 11.-12. vieta 2. virsturnīrā.
* 1932. gads - 7. vieta 1. virsturnīrā.
* 1934. gads - 16. vieta.
* 1935. gads - 13.-14. vieta.
* 1937. gads - 12. vieta 1. virsturnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  Nekrologs laikrakstā "Laiks", 21.08.1957
2. ↑  Nekrologs laikrakstā "Latvija Amerikā", 21.08.1957
3. ↑  Alexander Alekhine vs A Melnbardis (1935)
4. ↑  «Skatīt PDF - Latvijas Universitāte». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 3. jūnijā.
5. ↑  LOA biletens Nr.8 - Latvijas Olimpiskā akadēmija

Ārējās saites
-------------

* Alberts Melnbārdis šahista profils vietnē chessgames.com
* Alberts Melnbārdis šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
**Aeroloģiskā stacija «Ostrovkoteļnija»** (krievu: *Аэрологическая станция «Остров Котельный»*), ir Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāgā, Koteļnijas salas ziemeļrietumos pie Stacijas lagūnas dienvidu ieejas. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1933. gadā 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros. Loģistikas problēmu dēļ staciju izveidoja ar nokavēšanos. 1932. gada septembrī stacijai paredzēto kravu izdevās nogādāt tikai līdz Misšalaurovas polārstacijai Lielajā Ļahova salā. Nākamā gada pavasarī stacijai paredzēto aprīkojumu (kopā 3,3 tonnas) ar suņu un ziemeļbriežu pajūgiem nogādāja 350 km attālajā izvēlētajā vietā Koteļnijas salas ziemeļrietumos. Pirmo stacijas ēku uzbūvēja no krastā izskalotajiem kokmateriāliem. Ierobežoto pārtikas krājumu dēļ stacijas personālu samazināja no sešiem cilvēkiem līdz diviem — stacijas vadītājs Vladimirs Sokolovs un novērotājs N. Dudkins. Neskatoties uz ierobežoto personālu un radiosakaru trūkumu, novērojumu programma paveikta pilnībā. 1934. gada aprīlī, kad izbeidzās pārtikas krājumi, Sokolovs ar Dudkinu staciju iekonservēja un pajūgos devās uz kontinentu.

1935. gada pavasarī stacijas darbību tika nolemts atjaunot tā paša Sokolova vadībā. Steigas dēļ tika pieļautas vairākas kļūdas materiālajā apgādē un personāla komplektācijā — akumulatoriem sērskābes vietā tika piegādāta sālsskābe, trūcīgi pārtikas krājumi, nepietiekams daudzums būvmateriālu, nekvalificēti radists un mehāniķis. Normālu stacijas darbību bija iespējams nodrošināt, tikai piesaistot kvalificētu radistu un mehāniķi no apgādes kuģa *Temp*. Stacijas personāls Sokolova vadībā bija spiests strādāt bez maiņām līdz 1938. gada vasarai. 1938. gada janvārī—aprīlī stacija piedalījās jūrnieku evakuēšanā no ledū iestrēgušās kuģu *Sadko*, *Sedov* un *Maligin* karavānas, uzņemot evakuācijas lidmašīnas un nodrošinot tās ar laika prognozi.

Stacija vairākkārt paplašināta un atjaunota, mainīta novērojumu programma. 2003. gadā pārcelta 1,2 km uz dienvidrietumiem, uzbūvējot jaunu stacijas kompleksu.

Atsauces
--------

1. ↑  Climatebase.ru Остров Котельный, Саха (Якутия) респ. Российская Федерация #21432
2. ↑  «Устав ФГБУ ЯУГМС». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 10. janvārī. Skatīts: 2021. gada 10. februārī.
3. ↑  Полярная Почта. Котельный остров, АЭ
4. ↑  Дневник Соколова. Основателя полярной станции на острове Котельный
5. ↑  meteo.ru[novecojusi saite]
Šis raksts ir par ķīmiķi. Par citām jēdziena **Vanags** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Gustavs Vanags** (dzimis 1891. gada 10. martā, miris 1965. gada 8. maijā) bija latviešu ķīmiķis organiķis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1891. gada 10. martā Sniķeres muižas Rungu mājās (tagad Ukru pagastā). Mācījās Jelgavas klasiskajā ģimnāzijā, 1910. gadā iestājās Rīgas Politehniskajā institūtā. Pēc atgriešanās no bēgļu gaitām Krievijā, 1921. gadā beidza studijas Latvijas Universitātē. 

1932. gadā G. Vanags aizstāvēja ķīmijas doktora grādu, strādāja par LU Ķīmijas fakultātes Organiskās ķīmijas katedras vadītāju, no 1958. līdz 1965. gadam bija Rīgas Politehniskā institūta Organiskās ķīmijas katedras vadītājs. Darbojās arī Zinātņu akadēmijas Ķīmijas institūtā un Organiskās sintēzes institūtā, kur vadīja pētījumus ciklisko beta diketonu, it īpaši indāndiona, ķīmijā. Gustavs Vanags un viņa skolnieki radījuši vairākus medicīnā, lauksaimniecībā un analītiskajā ķīmijā lietojamus produktus (omefīnu, bindonu, nitroindāndionu, ratindānu).

Miris pēkšņā nāvē 1965. gada 8. maijā Rīgā. 13. maijā apglabāts Meža kapos.

Piemiņa
-------

Gustava Vanaga vārdā nosaukta 1967. gadā dibināta prēmija (tagad balva), ko reizi divos gados pasniedz par labākajiem darbiem ķīmijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Izstāde Gustavs Vanags un organiskā ķīmija Latvijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 26. septembrī. Skatīts: 2013. gada 19. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Šķirklis letonika.lv
* Izstāde „Gustavs Vanags un organiskā ķīmija Latvijā"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36502054
* LNB: 000040655
* LCCN: no95034089
* ISNI: 0000 0001 1054 7219
* GND: 1057584614

 |

 |
**Maikls Freins** (angļu: *Michael Frayn,* dzimis 1933. gada 8. septembrī Milhilā, tolaik Midlseksā, šobrīd Londonā) ir angļu dramaturgs un prozaiķis. Viņš ir vislabāk pazīstams kā komēdijas "Klusumu! Notiek izrāde!" un drāmu "Kopenhāgena" un "Demokrātija" autors. Viņa romāni, tādi kā "Towards the End of the Morning", "Headlong" un "Spies", guvuši atzinīgu kritiķu vērtējumu un bijuši komerciāli veiksmīgi, līdz ar to Freins kļuvis par vienu no nedaudzajiem angļu valodā rakstošajiem rakstniekiem, kas guvuši panākumus gan drāmā, gan prozā. Viņš ir sarakstījis arī filozofiskus darbus, piemēram, "The Human Touch: Our Part in the Creation of the Universe".

Vairākas Freina lugas iestudētas arī Latvijas teātros, arī "Noises Off" (ar nosaukumu "Lampu drudzis" Drāmas teātrī Rīgā, "Teātris aiz skatuves" Liepājas teātrī un "Klusumu! Notiek izrāde!" Valmieras Drāmas teātrī) un "Kopenhāgena" (Jaunajā Rīgas teātrī).

Atsauces
--------

1. ↑  Uldis Veilands. «zz.lv». *Zemgales Ziņas*, 16.07.2009. Skatīts: 17.04.2023.
2. ↑  «teatris.lv». Skatīts: 17.04.2023.
3. ↑  «vdt.lv». Skatīts: 17.04.2023.
4. ↑  «jrt.lv». Skatīts: 17.04.2023.
**Ervins Volfeils**, pilnā vārdā **Ervins Reinholds Adalberts Volfeils** (vācu: *Erwin Reinhold Adalbert Wohlfeil*, 1900. gada 1. marts — 1991. gada 26. oktobris) bija Latvijas vācbaltiešu gleznotājs un grafiķis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1900. gada 1. martā Ipiķos dzirnavnieka ģimenē, Pirmā pasaules kara laikā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Pļaviņām, kur tēvs bija ūdensdzirnavu pārvaldnieks. Piedalījās Latvijas brīvības cīņās.

Pēc kara beigām studēja Latvijas Mākslas akadēmijā, būdams viens no pirmajiem tās studentiem, viņš 1929. gadā beidza studijas Grafikas meistardarbnīcā ar diplomdarbu mecotintu "Māte ar bērnu". 
Strādāja par zīmēšanas un mākslas vēstures skolotāju Madonas un Cesvaines ģimnāzijās (1929-1939). Nodarbojies ar izstāžu organizēšanu. 1934. gadā apceļoja Itāliju un Vāciju.

Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gadā pārcēlās uz dzīvi Vācijas okupētajā Poznaņā, kur strādāja kā restaurators ķeizara Frīdriha muzejā. Otrā Pasules kara beigās Volfeilu iesauca armijā un pēc kara beigām viņš nonāca gūstekņu nometnē Krievijā.

Pēc atbrīvošanas 1946. gadā viņš atgriezās Vācijā un apmetās Lejassaksijas pilsētiņā Hermansburgā. Miris Hanoverā 1991. gada 26. oktobrī.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Latvijā galvenokārt strādājis akvareļa tehnikā, gleznojot Rīgas, Jelgavas, Liepājas un citu pilsētu skatus, pilis un pilsdrupas, tiltus un ostas, dabas ainavas. Mākslinieka akvareļu reprodukcjas tika izdotas atklātnīšu veidā — Latvijas telegrāfa aģentūra (LETA) laikā no 1926. līdz 1929. gadam izdeva 162 krāsainas atklātnes, no kurām 102 bija mākslinieka Ervina Volfeila reproducēti akvareļi. Bez akvareļiem gleznojis arī eļļas tehnikā portretus un ainavas, kā arī veidojis litogrāfijas un zīmējumus. 1933. gadā izpildījis Cesvaines evaņģēliski luteriskās baznīcas pasūtījumu, papildinot Jēkaba Bīnes altārgleznu ar sānu daļām. Vācijā darbojies portreta un ainavu glezniecībā, grafikā, gleznu restaurācijā. Sarakstījis atmiņu manuskriptu "Die zerzauste Birke. Ein baltisches Malerleben in den Stürmen des 20. Jahrhunderts".

### Izstādes

Latvijā organizējis izstādes un piedalījies Kultūras Fonda izstādēs Rīgā. Vācijā piedalījies izstādēs Poznaņā un Cellē. Piemiņas izstādes Latvijā noritējušas Madonā (1995) un Rīgā (2000).

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vanaga, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga:Preses nams, 2000. 255 lpp.

Ārējās saites
-------------

* www.diena.lv
* www.zudusilatvija.lv[novecojusi saite]
* Biogrāfija un darbi (vācu valoda)

Atsauces
--------

1. ↑  www.diena.lv
2. ↑  www.estars.lv
3. ↑  Landschaften Livlands und der Lüneburger Heide - Der Maler Erwin Wohlfeil - izstāde Lineburgas muzejā 2007.-2008.
4. ↑  Red. Vanaga, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga:Preses nams, 2000. 85.lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 60243992
* LNB: 000126315
* ISNI: 0000 0000 1960 9626
* GND: 132497506

 |

 |
**Dārza cietķērsa** (latīņu: *Lepidium sativum*) ir ēdamu augu suga krustziežu dzimtā, ko tautā dēvē par **kressalātu**. Suga ir izcēlusies Etiopijā, taču ir plaši izplatījusies visā pasaulē kā garšaugs. Suga nereti tiek kultivēta arī Latvijā, un valsts teritorijā tā ir sastopama kā rets dārzbēglis nezālienēs mītņu tuvumā, dārzu malās un izgāztuvēs.

Apraksts
--------

Dārza cietķērsa ir 20—50 cm garš, ēdams lakstaugs ar īpatnēju, nedaudz kodīgu garšu. Augam ir stāvs, kails un bagātīgi zarojošs stublājs un visam augam ir zilgana apsarme. Lapas uz stublāja ir izvietotas līdz pat ziedkopai, šauri lancetiskas vai lineāras, veselas vai, apakšējās, plūksnainas. Lapu un plūksnu mala ir gluda. Kauslapas ir zaļas, divreiz īsākas nekā vainaglapas. Vainaglapas ir baltas vai bāli sārtas, aptuveni 0,4 cm garas. Auglis ir ovāls divcirkņu pākstenītis, augšdaļā ar platu spārnu un asi jomveida iegriezumu galā. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «dārza cietķērsa - Lepidium sativum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-07-14.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dārza cietķērsa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh00005526
* NKC: ph1137481

 |

 |
**Poliseksualitāte** ir seksuālās tieksmes izjušana pret vairākām dzimtēm un/vai dzimumiem. Poliseksualitāti nedrīkst jaukt ar poliamoriju vai panseksualitāti. Poliseksuāla persona ir kāds, kas „identificējas vai tiek raksturots ar dažādām seksuālajām orientācijām." Poliseksuālisms ir seksuālā identitāte, „kurai pieder cilvēki, kas uzskata, ka termins biseksuāls iemieso dzimšu dihotomiju, kas ir par pamatu atšķirībai starp heteroseksualitāti un homoseksualitāti, netieši norādot, ka biseksualitāte nav nekas vairāk par šo dzimšu un seksuālo dihotomiju krustojumu.

Virzieni un kulturālās perspektīvas
-----------------------------------

Poliseksualitāte atšķiras no poliamorijas, kas ir vēlme būt attiecībās ar vairākiem cilvēkiem vienlaicīgi, un no panseksualitātes, kas ir seksuālo tieksmju izjušana pret visām dzimtēm un dzimumiem. Poliseksualitāte ietver daudzas, bet ne obligāti visas seksuālās orientācijas.

Poliseksualitāte ir pašidentificējošs termins, kas ir nedaudz neskaidrs, jo eksistē ļoti dažādi cilvēki, kas sevi identificē ar šo terminu. 

Poliseksuālā identitāte ir saistīta ar dzimšu identitāti, un to izmanto cilvēki, kas neidentificējas dzimšu binaritātē. Cilvēkus, kas identificējas kā poliseksuāli, var piesaistīt transvestīti, trešā dzimuma pārstāvji, kvīri, kā arī interseksuāļi. Tomēr poliseksualitāte neattiecas tikai uz nebinārajiem dzimumiem/dzimtēm. Cilvēkus, kas identificējas kā poliseksuāli, var saistīt viens vai abi binārie dzimumi/dzimtes.

Reliģija
--------

Saistība starp reliģiju un seksualitāti atšķiras katrā ticībā. Dažas ticības noliedz poliseksualitāti, bet citas to atļauj. Lielākās monoteiskās reliģijas aizliedz poliseksualitāti.
Elipse iegūta kā konusa šķēlums ar plakni
Elipse
**Elipse** (grieķu: *ελλειφις* — ‘trūkums’) ir plaknes līnija, kuras jebkura punkta attālumu līdz diviem fiksētiem punktiem summa ir konstanta. Šos divus fiksētos punktus sauc par elipses fokusiem. Elipsi var iegūt kā riņķa līnijas projekciju citā plaknē, kā arī šķeļot konusu ar plakni un cilindru ar plakni. Elipses speciāls gadījums ir riņķa līnija.

Īpašības
--------

* Elipse ir gluda, slēgta un izliekta plaknes līnija;
* Elipsei ir divas simetrijas asis, kas ir savstarpēji perpendikulāras.
* Elipse ir otrās kārtas plaknes līkne.

Vienādojums
-----------

Elipses kanoniskais vienādojums ir {\displaystyle {\frac {x^{2}}{a^{2}}}+{\frac {y^{2}}{b^{2}}}=1}, kur {\displaystyle a\ } un {\displaystyle b\ } ir elipses pusasis.

Elipses parametriskie vienādojumi ir

{\displaystyle {\begin{cases}x=a\cos t\ \\y=b\sin t\end{cases}}}
kur {\displaystyle t\in [0,2\pi ]}.

Formulas
--------

* ekscentricitāte: {\displaystyle \varepsilon ={\sqrt {\frac {a^{2}-b^{2}}{a^{2}}}}<1} vai {\displaystyle \epsilon ={\frac {c}{a}}}, kur {\displaystyle a>b}
* elipses laukums: {\displaystyle S=\pi ab\,}
* attālums no elipses centra līdz tās fokusiem: {\displaystyle f={\sqrt {a^{2}-b^{2}}}=a\varepsilon }
* elipses fokālais parametrs: {\displaystyle p={\frac {b^{2}}{a}}}
* {\displaystyle a^{2}-b^{2}=c^{2}}, kur {\displaystyle 2c} ir attālums starp fokusiem un {\displaystyle a>b}.

Elipses perimetra aprēķināšana
------------------------------

Elipses, ar pusasīm *a* un *b*, perimetrs ir vienāds ar

{\displaystyle P(a,b)=\int \_{0}^{2\pi }{\sqrt {a^{2}\sin ^{2}t+b^{2}\cos ^{2}t}}dt}
Ja elipses pusasis a un b ir vienādas, tad elipse ir riņķa līnija ar rādiusu a, tāpēc tās perimetrs ir {\displaystyle 2\pi a}. Savukārt, ja elipses pusasis a un b ir dažādas, tad šādas elipses perimetrs ir izsakāms ar eliptiskajiem integrāļiem, kas nav izsakāmi ar elementārajām funkcijām. Tāpēc ir izveidotas daudzas elipses perimetra tuvinātas aprēķināšanas. Piemēram:  

* {\displaystyle P(a,b)\approx 2\pi \left({\frac {a^{\frac {3}{2}}+b^{\frac {3}{2}}}{2}}\right)^{\frac {2}{3}}}

* {\displaystyle P(a,b)\approx \pi \left(3(a+b)-{\sqrt {(3a+b)(a+3b)}}\right)}.

Elipses optiskā īpašība
-----------------------

Elipsei piemīt šāda optiskā īpašība: ja vienā tās fokusā novieto gaismas avotu, tad no tā izejošie stari pēc atstarošanās nonāk otrā elipses fokusā.

Skatīt arī
----------

* Elipsoīds
* Eliptiskais paraboloīds
* Fokālais rādiuss
* Hiperbola
* Parabola
* Riņķa līnija

Ārējās saites
-------------

* Eric W. Weisstein, Ellipse, MathWorld.
Čikāga un tās urbanizētā apkārtne ir trešā lielākā aglomerācija Amerikas Savienotajās Valstīs.**Urbanizācija** (angļu: *Urbanisation*) ir process, kam galvenokārt ir raksturīga arvien lielāka iedzīvotāju migrācija no lauku reģioniem uz pilsētām. Tāpat ar šo jēdzienu var saprast jau esošo pilsētnieku īpatsvara pieaugumu, pašu pilsētu teritoriju paplašināšanos, kā arī arvien intensīvāku ražošanas līdzekļu koncentrāciju pilsētās. Visbeidzot ar to var apzīmēt arī procesu, kurā kaut kas arvien vairāk sāk līdzināties pilsētai, kļūst arvien "pilsētnieciskāks".

Iemesli
-------

* Lauku apdzīvoto vietu kļūšana par pilsētām;
* Plašu aglomerāciju veidošanās;
* Migrācija no laukiem uz pilsētām.

Latvijā un pasaulē
------------------

Karte, kurā redzams urbanizācijas procentuālais līmenis pasaules valstīs 2014. gadā.
Urbanizācijas līmeni aprēķina, dalot pilsētnieku skaitu ar valsts kopējo iedzīvotāju skaitu. Latvijā urbanizācijas līmenis 1935. gadā bija 35 %, bet 1989. gadā 70,8 %, t.i. divas trešdaļas valsts iedzīvotāju dzīvo pilsētās. Pasaulē urbanizācijas līmenis 1900. gadā bija tikai 13 % (220 miljoni iedzīvotāju dzīvoja pilsētās), 1950. gadā 29 % (732 milj.), 2005. gadā 49 % (3,2 miljardi), bet kopš 2007. gada pilsētnieku skaits pasaulē pārsniedz laucinieku skaitu (ir lielāks par 50 %). Paredzams, ka 2030. gadā urbanizācijas līmenis pasaulē sasniegs 60 procentus, bet 2050. gadā jau divas trešdaļas pasaules iedzīvotāju dzīvos pilsētās.

Skatīt arī
----------

* Aglomerācija
* Ekumenopole
* Metropole
* Pilsēta

Atsauces
--------

1. 1 2  «Urbanization». *dictionary.cambridge.org*. Cambridge Dictionary. Skatīts: 2018. gada 23. septembris.
2. ↑  «Urbanization». *collinsdictionary.com*. Collins. Skatīts: 2018. gada 23. septembris.
3. 1 2  «Urbanization». *vocabulary.com*. Vocabulary. Skatīts: 2018. gada 23. septembris.
4. ↑  Krišjāne Z. "Iedzīvotāju izvietojums Latvijā". Nacionālā enciklopēdija. (skatīts 11.02.2023)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85141338
* GND: 4063234-9
* HDS: 007876
* NDL: 00573353
* NKC: ph126946
* BNE: XX532326

 |

 |
**"Dzelme"** bija kuģis zemessmēlējs, kas darbojās Ventspilī.

1979. gadā tas uzbūvēts Astrahaņā pie Kaspijas jūras, nosaukts "Soloveckij" (*Соловецкий*). Sākotnēji piederēja Baltās jūras (Ziemeļu) kuģniecībai un tika izmantots pārsvarā darbam ostā — gultnes padziļināšanai pie piestātnēm, veco ostas iekārtu demontāžai un jaunu būvniecībai, piestātņu stiprināšanai u.c.

1992. gadā Ventspils ostas administrācija un tās pirmais pārvaldnieks Alfrēds Mačtams iegādājās Ziemeļu kuģniecības jau norakstīto kuģi "Soloveckij". Ar Krievijas un Igaunijas velkoņu palīdzību tas tika nogādāts uz Ventspili un tālāk uz Nīderlandi, kur tika pārbūvēts un ieguva jauno nosaukumu "Dzelme". Kuģa pirmais kapteinis Ventspilī bija Valērijs Gavriščuks.

Ventspilī "Dzelme" nodarbojās ar ostas padziļināšanu un attīrīšanu no smilšu sanesumiem: kopā ar ūdeni kravas tilpnē tiek iesūktas smiltis, smiltīm pakāpeniski nogulsnējoties, ūdens iztek atpakaļ jūrā; pēc divu stundu darba kravas tilpne ir piepildīta ar smilti, kas tiek izgāzta jūrā — Staldzenes un Būšnieku rajonā.

Vēlāk kuģis nonāca sliktā tehniskā stāvoklī, un 2021. gadā Latvijas Jūras administrācija nepagarināja atļauju tā ekspluatācijai.

Atsauces
--------

1. ↑  Ar smilšu sanesumiem cīnās "Dzelme" Ventas Balss
2. ↑  Ilona Bērziņa. «Kāpēc katastrofālā stāvoklī esošais zemessmēlējs "Dzelme" nav ticis nomainīts gadiem ilgi?». *ventspilnieks.lv*, 10.03.2021. Skatīts: 28.07.2023.
**Polisulfīdi** ir sēru saturoši savienojumi ar kopējo formulu Me2S*n*, kur Me — vienvērtīgs metāls vai amonija jons. Šo savienojumu molekulas satur sēra atomu ķēdes —S—S(*n*)—S—. Ir pazīstami arī dažādi ūdeņraža polisulfīdi (polisulfāni) H2S*n*, kur *n* var būt no 2 (ūdeņraža persulfīds) līdz pat 23. Tie ir eļļaini dzelteni šķidrumi; sēra saturam kļūstot lielākam, savienojuma krāsa kļūst sarkanāka.

Iegūšana
--------

Sārmu metālu polisulfīdi veidojas, iedarbojoties ar elementāru sēru uz atbilstošajiem sulfīdiem (sakausējot vai arī koncentrētā šķīdumā): 

Na2S + *n*S → Na2S*1+n* , 1 ⩽ *n* ⩽ 7
Brīvā veidā izdalīti polisulfīdi ar sēra atomu skaitu to molekulās no 2 līdz 8, kā arī amonija polisulfīds ar 9 sēra atomiem (NH4)2S9. Visbiežāk sastopami polisulfīdi ar diviem sēra atomiem — **disulfīdi**. Tos var uzskatīt par peroksīdu analogiem — persulfīdiem. 

Sārmu metālu polisulfīdi veidojas, ilgstoši uzglabājot sārmu metālu sulfīdu šķīdumus, jo notiek hidrogēnsulfīda jonu (kas rodas šo savienojumu hidrolīzē) oksidēšanās ar gaisa skābekli.

Īpašības
--------

Polisulfīdiem raksturīgas kā oksidējošas, tā reducējošas īpašības:

Na2S2 + SnS → SnS2 + Na2S (oksidētājs)
4FeS2 + 11O2 → 2Fe2O3 + 8SO2 (reducētājs)
Iedarbojoties uz tiem ar skābēm, polisulfīdi sadalās, rodoties sērūdeņradim, sēram un polisulfāniem. Polisulfīdi, līdzīgi peroksīdiem, spēj disproporcionēties:

Na2S2 → Na2S + S
2FeS2 → 2FeS + 2S
Spēj atdot daļu sēra cianīdiem, veidojot rodanīdus:

KCN + (NH4)2S2 → KNCS + (NH4)2S
Polisulfīdu hidrolīze notiek mazākā mērā, nekā parastajiem sulfīdiem. Tādēļ amonija polisulfīdi, atšķirībā no amonija sulfīda, ir parastās temperatūrās stabilas vielas.

Izmantošana
-----------

Polisulfīdus lieto analītiskajā ķīmijā elementu atdalīšanai, kā arī dažu kaučuka veidu (tiokolu) ražošanai. Amonija polisulfīdus izmanto tērauda melnināšanai. Nātrija polisulfīdu maisījumu, tā saucamās "sēra aknas", kopš seniem laikiem lieto ādu ģērēšanai. Organisko polisulfīdu atvasinājumus lieto par cietajām raķešdegvielām. Kalcija un bārija polisulfīdus izmanto lauksaimniecībā cīņai ar kaitēkļiem.

Skatīt arī
----------

* Sēra aknas
* Pirīts
* Disulfīda saite

Atsauces
--------

1. ↑   Г. Реми. *Курс неорганической химии*. Том I. Москва : Издательство иностранной литературы, 1963, 792. lpp. (krieviski)
2. ↑   Г. Реми. *Курс неорганической химии*. Том I. Москва : Издательство иностранной литературы, 1963, 793. lpp. (krieviski)
***Nexta*** ir Baltkrievijas plašsaziņas līdzeklis. Tās dibinātājs ir Scjapans Pucila.

*Nexta* *Telegram* kanāls ir vispopulārākais Baltkrievijā. *Nexta* pārvalda vienu no lielākajiem *Twitter* kontiem krievvalodīgajā vidē, kurā ir aptuveni miljons sekotāju.

Protestu laikā Baltkrievijā 2020. gadā saistībā ar viltotām prezidenta vēlēšanām kanāls publicēja protestu plānus, kurā laikā un kur pulcēties uz mītiņu, nodrošināja pastāvīgu protestētāju koordināciju, ziņoja par *OMON* kustību un informēja par iespējamiem vardarbīgiem aizturēšanas arestiem protestu laikā. Kanāls aicināja no 2020. gada 11. augusta plkst. 12.00 rīkot vispārēju streiku: "Pulcējieties kopā ar saviem kolēģiem un streikojiet, līdz mēs panāksim brīvas vēlēšanas un politieslodzīto atbrīvošanu".

No 2020. gada 9. līdz 16. augustam *Nexta Live* *Telegram* kanāla auditorija palielinājās no 427 000 līdz 2 165 000 sekotāju, tādējādi kļūstot par vienu no populārākajiem *Telegram* kanāliem pasaulē.

2020. gada oktobrī Baltkrievija pieprasīja, lai Polija pēc iespējas ātrāk izdod kanāla *Nexta* dibinātāju Scjapanu Pucilu un bijušo galveno redaktoru Ramanu Protaseviču. 2020. gada oktobrī Baltkrievijas KGB arī iekļāva Pucilu un Ramanu Protaseviču terorismā iesaistīto personu sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Каталог Telegram-каналов и чатов / Беларусь — TGStat». *TGStat.com* (krievu). Skatīts: 2023-06-01.
2. ↑  «Последствия выборов в Белоруссии могут отразиться на РЖД. Забастовка железнодорожников «чугунки» парализует». *Vgudok* (krievu). 2020-08-11. Skatīts: 2023-06-01.
3. ↑  «КДБ Білорусі вніс засновників телеграм-каналу NEXTA до переліку терористів». *www.ukrinform.ua* (ukraiņu). 2020-11-19. Skatīts: 2023-06-01.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nexta***.
Ukinrekas māri, Aļaska. Izveidojušies 10 dienas ilgā izvirdumā 1977. gadā, diametrs ap 300 m.
**Mārs** (no vācu valodas dialekta Reinzemē-Pfalcā — sākotnēji apzīmēja ar ūdeni pildītu piltuves veida ieplaku, XIX gs. piedāvāts kā zinātnisks termins tā pašreizējā nozīmē) — plata, lēzena, apaļa vai ovāla krāterveida ieplaka, kas radusies freātiskā izvirdumā, t.i. gruntsūdenim saskaroties ar magmu. Sprādzienā radusies piltuve visbiežāk aizpildās ar ūdeni, veidojot relatīvi seklu ezeru.

Māru ezeri ir sekli, ar līdzenu gultni, 60—2000 metrus plati un 9—200 metrus dziļi. Ap vairumu māru ir zems valnis, kas sastāv no vulkāniskajiem iežiem.

Trīs Daunas māri Vācijā
Māri sastopami tajos pasaules reģionos, kur notiek vai nesen notikusi aktīva vulkāniskā darbība. Eiropā māri ir Vācijas rietumu daļā. Tipisks mārs ir Zuni sālsezers ASV, Ņūmeksikas štatā. Ezera ieplakas diametrs ir aptuveni 2 km un dziļums — ap 120 m, tās apakšējā daļā atrodas sekls ezers.
**Māris Šmits** (dzimis 1951. gada 14. aprīlī, miris 2023. gada 1. aprīlī) bija regbija spēlētājs un treneris, kā arī tiek uzskatīts par vienu no regbija pamatlicējiem Latvijā.

Karjera
-------

Mācījies Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā.

Ar regbiju Māris Šmits sāka nodarboties 1971. gada decembrī. 1993. gadā viņa vadītā Latvijas izlase pirmo reizi iekļuva Regbija-7 Pasaules čempionātā, kurš notika Edinburgā, Skotijā. Tā bija pirmā Latvijas regbija izlase, kas piedalijās šāda mēroga sacensībās pēc Latvijas neatkarības atgūšanas.

Bijis RAF regbija un futbola kluba prezidents, Latvijas Universitātes stadiona direktors un regbija kluba "Jūrmala" dibinātājs. 1987. gadā palīdzējis RAF regbija komandai iekļūt PSRS pirmajā līgā, bet 1991. gadā — PSRS Augstākajā līgā.

Izveidojis un 2019. gadā atklājis regbija muzeju Šmita vadībā iesāka rakstīt grāmatu par Latvijas regbija vēsturi, taču 2023. gada 1. aprīlī Šmits nomira pirms tās pabeigšanas.

Lielu uzmanību pievērsa Latvijas regbija jaunatnes attīstībai, kā arī rūpējās par Latvijas regbija veterāniem, organizējot ikgadējus veterānu piemiņas pasākumus.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūžībā devies viens no Latvijas regbija celmlaužiem Māris Šmits». sportacentrs.com.
2. ↑  «Mūžībā devusies Latvijas regbija leģenda Māris Šmits». *Jauns.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-12.
3. ↑  «Durvis vēris Latvijas regbija muzejs». *Jauns.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-12.
4. ↑  «LSFP». *Latvijas Sporta federāciju padome* (angļu). Skatīts: 2023-07-12.
5. ↑  Delfi. «No basketbolista līdz kaislīgam regbija mīļotājam. Intervija ar Māri Šmitu». *sports.delfi.lv* (latviešu), 2015-02-17. Skatīts: 2023-07-12.
6. ↑  «Durvis vēris Latvijas regbija muzejs». *Jauns.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-07-12.
**Svetlana Ļipatova** (krievu: *Светлана Александровна Липатова*; dzimusi 1993. gada 2. februārī) ir Krievijas brīvā stila cīkstone, 2015. gada Eiropas spēļu un Eiropas čempionātu medaļniece, Krievijas starptautiskās klases sporta meistare.

Biogrāfija
----------

Svetlana Ļipatova dzimusi 1993. gadā Kazaņā. Ar cīņas sportu nodarbojas kopš 2001. gada. Krievijas izlasē no 2013. gada. Pirmās starptautiskās sacensības viņai bija 2008. gada Eiropas kadetu čempionāts Daugavpilī, kur viņa izcīnīja bronzas medaļu. Kadetu un junioru čempionātos arī turpmākajos gados viņa izcīnīja vairākas medaļas, tajā skaitā zelta 2013. gada Pasaules un Eiropas junioru čempionātā. Tajā pašā gadā viņa piedalījās arī pieaugušo pasaules čempionātā, bet zaudēja jau pirmajā cīņā un palika 25. vietā. Gadu vēlāk dalība Eiropas čempionātā ir daudz cerīgāka, viņa cīņā par bronzas medaļu zaudēja Bulgārijas cīkstonei Taibei Juseinai un ieņēma 5. vietu. 2015. gads atnesa pirmās medaļas pieaugušo čempionātos. Viņa izcīnīja sudraba medaļas Eiropas U23 čempionātā un Eiropas spēlēs Baku. 2018. gada Eiropas čempionātā Kaspijskā viņa ieguva bronzas medaļu. Gadu vēlāk, 2019.gada Eiropas čempionātā — sudraba medaļu.

Ļipatova ir arī divkārtēja Krievijas čempione (2015, 2019) un daudzu starptautisku turnīru uzvarētāja un medaļniece.

Atsauces
--------

1. ↑  «ЛИПАТОВА Светлана Александровна» (krievu). infosport.ru. Skatīts: 2020-04-23.
2. ↑  «ЛИПАТОВА Светлана Александровна». *Борьба вольная* (krievu). Федерация спортивной борьбы России. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-11-26. Skatīts: 2020-04-26.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Elikoltiks** (kazahu: *Өлі қолтық шығанағы, Ölı qoltyq şyğanağy* — ‘mirušās rokas līcis’) ir bijušais Kaspijas jūras līcis tās ziemeļaustrumos. Administratīvi atrodas Kazahstānas Manghistau apgabalā. Agrāk saukts arī kā **Cesareviča līcis** (krievu: *залив Цесаревича*) un **Komsomoļeca līcis** (*залив Комсомолец*), bet 18.—19. gadsimta eiropiešu kartēs — **Zilā jūra**. Iestiepjas cietzemē līdz 170 km garumā, dienvidaustrumos no tā atzarojas šaurais un garais Kaidaks. Dienvidrietumos līcim piekļaujas Bozaši pussala. Dēļ ūdens līmeņa pazemināšanās Kaspijas jūrā 20. gadsimta vidū lielākā daļa līča pārvērtusies par plašu soru; platība samazinājās no 15 000 km² līdz 500 km². Pašlaik ūdens līmenis jūrā paaugstinās un līcis pakāpeniski piepildās ar ūdeni.

Līča ziemeļu krastā atrodas naftas iegulas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Komsomoļeca līcis». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 371. lpp.
2. ↑  PROFILES OF THE PETROLEUM SECTORS IN CASPIAN REGION COUNTRIES AND THE POTENTIAL FOR A NEW CASPIAN TO MIDDLE EAST GULF EXPORT LINE THROUGH IRAN

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Elikoltiks***.
**Svetlana Ivanovna Gerasimenko** (krievu: *Светла́на Ива́новна Герасиме́нко*; ukraiņu: *Світлана Іванівна Герасименко*; dzimusi 1945. gada 23. februārī) ir ukraiņu izcelsmes padomju un Tadžikistānas astronome. Pazīstama kā Čurjumova—Gerasimenko komētas atklājēja.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1945. gadā Kijivas apgabala Barišivkas ciematā skolotāju ģimenē. Tēvs bija ukrainis, māte — poliete. Gerasimenko ir izteikusies, ka uzskata sevi par ukrainieti.

1968. gadā absolvēja Kijivas Universitātes Astronomijas nodaļu un pēc tam iestājās aspirantūrā. 1969. gada septembrī Ukrainas Zinātņu akadēmijas Galvenās astronomiskās observatorijas līdzstrādnieka Kļimu Čurjumova vadībā devās ekspedīcijā uz Almati, lai veiktu komētu novērojumus ar 50 centimetru diametra teleskopu. Naktī no 11. uz 12. septembri viņa fotogrāfēja Komasa-Sola komētu. Pēc atgriešanās Kijivā uz Gerasimenko uzņemtajiem attēliem Čurjumovs atklāja vēl vienu komētu, kas tika nosaukta viņu vārdā par Čurjumova—Gerasimenko komētu.

1973. gadā pēc Tadžikistānas Astrofizikas institūta uzaicinājuma Gerasimenko pārcēlās uz Dušanbi. Strādāja par zinātnisko līdzstrādnieci šajā institūtā, veicot komētu novērojumus un pētījumus.

2004. gada 2. martā Gerasimenko kopā ar Čurjumovu bija klāt Gviānas kosmiskā centra kosmodromā, kad tika palaista Eiropas starpplanētu zonde Rosetta. Tā devās uz Čurjumova—Gerasimenko komētu, ko sasniedza 2014. gada novembrī. 12. novembrī no zondes atdalījās nolaižamais aparāts *Philae*, kas veiksmīgi nosēdās uz komētas kodola.

Svetlanas Gerasimenko vārdā nosaukts arī asteroīds Nr. 3945, ko 1982. gadā atklāja Nikolajs Černihs.

2017. gadā Gerasimenko apbalvota ar Abū Alī Sīnā (Avicennas) vārdā nosaukto Tadžikistānas Valsts prēmiju par sasniegumiem zinātnes un tehnikas nozarē.

2019. gadā izdevums *Sputnik Таджикистан* nosauca Gerasimenko starp piecām slavenākajām Tadžikistānas sievietēm.

Atsauces
--------

1. ↑  «Герасименко: я открыла комету случайно». BBC News.
2. ↑  «Svetlana Gerasimenko - co-discoverer of comet 67P». European Space Agency.
3. ↑  «Светлана Герасименко: «Надо чаще смотреть на небо»». gisaoinform.ru.
4. ↑  «(3945) Gerasimenko = 1971 TD2 = 1980 FM1 = 1982 PL». Minor Planet Center.
5. ↑  «Светлана Герасименко получит за свою комету госпремию Таджикистана имени Абуали ибн Сино». ASIA-Plus. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 13. jūlijā. Skatīts: 2020. gada 4. aprīlī.
6. ↑  «От пионерки до астронома: топ-5 знаменитых женщин Таджикистана». Sputnik Таджикистан.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Svetlana Gerasimenko***.
* Рандеву с кометой Астрономия и телескопостроение
**Sveti Klimenta Ohridski** (bulgāru: *Свети Климент Охридски*) ir Bulgārijas vasaras polārstacija Antarktikā. Izvietojusies Livingstona salas dienvidu piekrastē Hērda pussalā Sautbeja krastā Dienvidšetlendas salās.[1] Pēc neveiksmīga mēģinājuma izveidot staciju Aleksandra I Zemes ziemeļos, 1988. gada aprīlī ar PSRS izpētes kuģa *Mihail Somov* palīdzību Bulgārijas ekspedīcija četru cilvēku sastāvā Livingstona salā krastā nogādāja un uzstādīja divas moduļveida būves.[2] Sākotnēji stacija darbojās kā Sofijas Universitātes patversme, bet 1993. gadā tā tika rekonstruēta, paplašināta un nodēvēta par godu apgaismotājam un pirmajam bulgāru bīskapam Ohridas Svētajam Klimentam (840-916). Pētniecības darbus stacijā koordinē Bulgārijas Antarktikas institūts un galvenās nozares ir ģeoloģija, bioloģija, glacioloģija, meteoroloģija, medicīna, topogrāfija un ģeogrāfija. Stacijai pieder Akademijas lauka nometne Tangras kalnos.

Atsauces
--------

1. ↑  The Bulgarian Antarctic Base "St. Kliment Ohridski" (BAB)
2. ↑  Ivanov, L. General Geography and History of Livingston Island. In: *Bulgarian Antarctic Research: A Synthesis*. Eds. C. Pimpirev and N. Chipev. Sofia: St. Kliment Ohridski University Press, 2015. pp. 17-28. ISBN 978-954-07-3939-7

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sveti Klimenta Ohridski***.
**Svetlana Prudņikova** (krievu: *Светлана Александровна Прудникова*; dzimusi 1967. gada 18. martā Balakovā) ir Krievijā dzimusi Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1992).

Biogrāfija
----------

Pirmos panākumus šahā sasniegusi 1980. gadu beigās. 1986. gadā Viļņā un 1987. gadā Bagio (Filipīnas) divas reizes izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātos U20 vecuma grupā. 1987. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Hallē, bet 1989. gadā Atēnās bijusi pirmā *Acropolis* šaha turnīrā. 1990. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā izcīnījusi 4. vietu.

Pēc PSRS sabrukuma bijusi starp vadošajām Krievijas šahistēm. Divas reizes uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātos (1992, 1998), divas reizes bijusi šajā turnīrā otrā (1996, 1997), bet 1995. gadā ieņēmusi trešo vietu. 1990. gadu beigās apprecējusies un pārcēlusies uz dzīvi Serbijā. Kopš 1998. gada šaha turnīros pārstāvējusi Dienvidslāviju, Serbiju un Melnkalni, bet vēlāk Serbiju. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos (2000, 2002), bet 2001. gadā bijusi otrā. Regulāri piedalījusies Belgradas starptautiskajos sieviešu šaha turnīros, kuros trīs reizes uzvarējusi (1995, 1997, 2003). 2001. gadā Maskavā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā izstājusies 1. kārtā.

Pārstāvējusi Krievijas, Dienvidslāvijas, Serbijas un Melnkalnes komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1992, 1996, 2000-2004). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1996) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 zelta (1992, 2002) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 4 reizes (1992, 2001-2005). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (2003) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā Prudņikovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1992. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  1990 Azov Interzonal Tournament
2. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Svetlana Prudnikova
4. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Svetlana Prudnikova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Aleksejs Černuševičs** (franču: *Aliaksei Charnushevich*, krievu: *Алексей Александрович Чернушевич*; dzimis 1978. gada 18. decembrī Ļidā) ir Baltkrievijas un Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2012).

Biogrāfija
----------

Grodņas šaha skolas audzēknis. 1994. gadā kļuvis par Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāju U16 vecuma grupā.

Kopš 2000. gadu sākuma pārcēlies uz dzīvi Francijā. Regulāri piedalījies Francijas individuālajos un komandu šaha čempionātos. 2010. gada Francijas šaha čempionāta finālā dalījis 8.-9. vietu ar Andreju Sokolovu (uzvarējuši Lorāns Fresinē un Romēns Eduārs).

Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Černuševičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2012. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  French Championship (2010)
2. ↑  Title Applications (GM): Charnushevich, Aliaksei

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Vidzemes un Kurzemes tautskolotāju I kongress** bija Kurzemes un Vidzemes guberņu latviešu skolotāju sapulce 1905. gada revolūcijas laikā Rīgā.
Kongress notika no 1905. gada 23. (10). līdz 27. (14). novembrim Rīgā pēc LSDSP ierosinājuma, tajā piedalījās ap 1000 tautskolotāju. Kongress pieņēma lēmumu par pāreju uz latviešu valodu kā apmācības valodu skolās, kas stiprināja Latvijas autonomijas idejas.

Priekšvēsture
-------------

Pirmais jaunlatviešu organizētais Latviešu skolotāju kongress notika 1874. gada 26. jūnijā.
Kurzemes un Vidzemes skolotāji 1905. gada vasarā nelegālās sapulcēs izstrādāja tautskolu programmu, ko apkopoja Jānis Asars. Programma tika iespiesta 1905. gada augusta beigās, kad vēl nebija pilsoniskās brīvības un pastāvēja stingra cenzūra, tādēļ programmā nebija uzrādīti tās autori un izcelsme.

Kongresu organizēja pēc tam, kad Krievijas impērijas ķeizars Nikolajs II ar 17.(30.) oktobra manifestu deva iedzīvotājiem sapulču brīvību.

Norise
------

Rainis nolasīja referātu par pašvaldības mācību iestāžu izveidošanos un obligātas bezmaksas apmācības bērniem no 8 līdz 14 gadu vecumam ieviešanos.
Kongress ievēlēja Latvijas Tautskolotāju savienības centrālo biroju 15 cilvēku sastāvā, kurā bija Rainis, Kārlis Skalbe un Vilis Plūdons. Biroja darbību stipri ierobežoja 1905. gada revolūcijas apspiešana, bet tas pastāvēja vēl 1906. gadā.

Sociāldemokrāti pilnībā izprata latviešu bažas par latviešu valodas likteni skolās. Latvijas tautskolotāju kongress nosodīja skolu krieviskošanu un nolēma kontroli par skolas dzīvi nodot vietējai, demokrātiskai pašvaldībai un mācības veikt latviešu valodā pēc jaunām, mūsdienīgām programmām. Tautas rīcības komitejas Latvijas laukos (470 kopskaitā, arī Latgalē) aptvēra gandrīz visus pagastus.

Sekas
-----

Pēc 1905. gada skolotāju kustība kļuva par lielu spēku tautas izglītībā un pašapziņas veidošanā. Nākamais Latviešu skolotāju kongress notika Tērbatā 1917. gada 8. — 12. jūnijā.

Latvijas skolotāju kongresi notika 1920. gada 27.—31. decembrī, 1925. gada 19.—20. jūnijā, 1936. gada 3.—4. janvārī.
Latvijas PSR skolotāju kongresi notika 1940. gada 1.—2. septembrī, 1957. gada 28.—30. martā, 1960. gada 27.—28. decembrī, 1968. gada 23.—24. maijā, 1978. gada 24.—25. maijā, 1987. gada 24.—25. aprīlī.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Latvijas Skolotāju kongress notika 1994. gada 11.—12. martā, 2009. gada 29. aprīlī norisinājās kongress „Izglītība un audzināšana Latvijas sabiedrībai".

Atsauces
--------

1. 1 2  «Letonika.lv. Enciklopēdijas - Latvijas vēstures enciklopēdija. Tautskolotāju kongress». *www.letonika.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-08-15. Skatīts: 2018-12-05T11:24:33Z.
2. 1 2  «Skolotāju kongresi». *www.lnss.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-03-15. Skatīts: 2018-12-05.
3. 1 2  vestnesis.lv. «1905.gada revolūcija Latvijā - Latvijas Vēstnesis». *www.vestnesis.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-12-05.
4. ↑  «Domas par 1905.gadu». *www.diena.lv*. Skatīts: 2018-12-05T11:25:33Z.
5. ↑  «Nojausmas par Latvijas neatkarību radās jau 1905. gada Latvijas pagastu delegātu kongresā». *LA.lv* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-07-20. Skatīts: 2018-12-05T11:26:44Z.
**Aleksis Klods Klero** (franču: *Alexis Claude Clairaut*; dzimis 1713. gada 7. maijā, miris 1765. gada 17. maijā) bija franču matemātiķis.

Biogrāfija
----------

Aleksis Klero dzimis Parīzē 21 bērnu ģimenē. Viņa tēvs bija matemātikas pasniedzējs un Berlīnes zinātņu akadēmijas loceklis. Jau 13 gadu vecumā Parīzes zinātņu akadēmijā aizstāvēja savu pirmo darbu, bet akadēmiķi tā arī nespēja noticēt, ka to sarakstījis zēns. 16 gados viņš prezentēja pētījumu par līknēm. Drīz pēc tam Klero pārcēlās uz Bāzeli, lai mācītos pie Johana Bernulli. Atgriezies Francijā 1731. gadā, 18 gadu vecumā, Klero kļuva par akadēmiķi.

Klero veicis pētījumus matemātiskajā analīzē. 1736. gadā atradis 1. kārtas diferenciālvienādojumu vispārējo un īpašo atrisinājumu. Ieviesis pilnā diferenciāļa, vairāku neatkarīgo mainīgo funkcijas jēdzienu (1741. gadā).

1736. gadā Klero piedalījās Pjēra Luī Mopertjuī Lapzemes ekspedīcijā, lai izmērītu meridiāna loka rādiusu (cita ekspedīcija 1735. gadā bija devusies uz Peru, ekvatora tuvumā). Ekspedīciju rezultātā tika pierādīts, ka zemeslode ir saplacināta polu rajonos. 1743. gadā Klero publicēja darbu "Zemes formas teorija" (*Théorie de la figure de la terre*), kurā formulēja teorēmu, kas tagad ir zināma kā Klero teorēma, kas rotējoša elipsoīda virsmas punktu gravitāciju sasaista ar saspiešanu un centrbēdzes spēkiem ekvatora tuvumā.

Klero atrisināja trīs ķermeņu problēmu. 1750. gadā viņš saņēma Sanktpēterburgas akadēmijas balvu par eseju *Théorie de la lune*. 1759. gadā viņš precizēja Haleja komētas orbītu, aprēķinos ietverot Jupitera ietekmi.

Miris Parīzē 1765. gadā, 52 gadu vecumā, no akūtas, strauji progresējošas slimības.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksis Klero***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Astronomu biogrāfiskās enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49309588
* LCCN: n85194999
* ISNI: 0000 0001 0898 9317
* GND: 11852092X
* SELIBR: 334417
* SUDOC: 033101973
* BNF: cb124002538 (data)
* BIBSYS: 4007490
* MGP: 235011
* NLA: 35879553
* NKC: ola2002158967
* BNE: XX1620903
* CiNii: DA10391786

 |

 |
Antonio Mačado
**Antonio Mačado** (*Antonio Machado y Ruiz*) (dzimis 1875. gada 26. jūlijā Seviļā, miris 1939. gada 22. februārī Francijā, Spānijas pierobežā) — spāņu dzejnieks un esejists. Viens no '98. gada paaudzes pārstāvjiem.

1889. gadā ģimene no Seviļas pārcēlās uz Madridi.

1899. gadā kopā ar brāli devās uz Parīzi, kur iepazinās ar tā laika ievērojamākajiem dzejniekiem (tai skaitā Verlēnu, Dario, Vaildu), kuru ietekmē pievērsās dzejai.

No 1907. gada līdz 1912. gadam — franču valodas skolotājs mazpilsētā Sorijā, kuru pameta, kad mira viņa sieva. No 1919. gada līdz 1931. gadam — franču valodas pasniedzējs Segovijā.

Bieži tiek citētas Mačado dzejoļa rindas par "divām Spānijām" kā priekšvēstnesis Spānijas pilsoņu karam. Kara laikā Mačado bija republikāņu pusē, un atkāpās līdz ar tiem. Miris 1939. gada 22. februārī Francijā pie Spānijas robežas, četras dienas pirms Barselonas krišanas.

Bibliogrāfija
-------------

*Šis saraksts ir nepilnīgs; Tu vari palīdzēt, to papildinot*.
* *Soledades* (1903)
* *Soledades. Galerías. Otros poemas* (1907)
* *Campos de Castilla* (1912)
* *Poesías completas* (1917)
* *Nuevas canciones* (1924)
* *Poesías completas* (1936)
* *Juan de Mairena* (1936)

Ārējās saites
-------------

* Abel Martín. Revista de estudios sobre Antonio Machado

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7385547
* LNB: 000053310
* LCCN: n79066067
* ISNI: 0000 0004 3981 4503
* GND: 118640739
* SELIBR: 218777
* SUDOC: 026662663
* BNF: cb11886850j (data)
* BIBSYS: 90141412
* NLA: 35319067
* NDL: 00684302
* NKC: jn19990005294
* SBN identifikators CFIV001078 nav derīgs.
* BNE: XX991518
* CiNii: DA01982704

 |

 |
**Veterns** (zviedru: *Vättern*) ir pēc platības otrs lielākais ezers Zviedrijā, piektais lielākais ezers Eiropā. Iegarenas formas ezers Zviedrijas dienvidu—centrālajā daļā. Kaut arī ezera nosaukums zviedriski līdzinās vārdam *vatten* — ‘ūdens’, tā etimoloģija ir neskaidra un visdrīzāk nav saistīta ar vārdu "ūdens".

Ezera līmenis tiek regulēts kopš 1930. gadiem. No ezera iztek Mūtālas upe, kas tālāk kļūst par regulētu kanālu un ietek Baltijas jūrā. Ezera ziemeļu daļā atrodas ainavisks līcis ar zemiem krastiem — Alsens. Ap 62% no baseina klāj mežs un purvi, ap 26,7% — lauksaimniecības zeme. Ūdens apmaiņas periods ir 55,9 gadi.

Ezera ūdens ir ļoti dzidrs un tīrs un tiek izmantots kā dzeramais ūdens. Kaut arī pirms nokļūšanas ūdensvadā tas tiek nedaudz attīrīts, ezera ūdens ir droši dzerams. 31 sugas zivs. Ezerā populāra zveja. Piekraste vietām ļoti ainaviska (Ombergs).

Vairākās Baltijas jūras attīstības stadijās (Baltijas ledus ezers, Joldijas jūra, Ancilus ezers) pēc ledus laikmeta Veterns ir bijis daļa no Baltijas jūras baseina. Par atsevišķu ezeru Veterns kļuva aptuveni pirms 8000 gadiem.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Veterns***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Zveja Veternā - informatīva lapa, angliski un zviedriski

Skatīt arī
----------

* Eiropas lielākie ezeri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 316748191
* LNB: 000292087
* SELIBR: 162954

 |

 |