recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tatjana Grabuzova** (krievu: *Татьяна Валерьевна Грабузова*; dzimusi 1967. gada 9. februārī Kazaņā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1994).

Biogrāfija
----------

Ar šahu sākusi nodarboties dzimtajā Kazaņā, vēlāk ģimene pārcēlusies uz Minsku, kur viņa trenējusies pie Mihaila Šereševska. Beigusi Valsts Centrālo fiziskās kultūras institūtu Maskavā.

1985. gadā uzvarējusi PSRS atlases turnīrā, lai piedalītos Pasaules junioru šaha čempionātā meitenēm U20 vecuma grupā. 1986. gadā uzvarējusi Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātā un kļuvusi par PSRS sporta meistari šahā. Vēlāk vēl četras reizes uzvarējusi Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātos (1991, 1997, 2003, 2007). 1992. gadā uzvarējusi Krievijas kausa izcīņā šahā sievietēm. 1995. gadā bijusi labākā Vācijas atklātajā šaha čempionātā sievietēm. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Bledā (1990), Maskavā (1992), Tallinā (2006).
Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā uzvarējusi Jūliju Rižanovu, bet 2. kārtā zaudējusi Korinai Peptanai.

Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Персона Дня - 09.02.2018
2. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Rjazaņas brīnums** ir ekonomikas afēra, kas 1959. gadā notika pārtikas trūkuma nomāktajā PSRS. To īstenoja Rjazaņas apgabala kompartijas vadītājs, lai sasniegtu Hruščova pasludināto mērķi gaļas ražošanas apjomu trīskāršošanai trīs gadu laikā.

1957. gada 22. maijā PSRS vadītājs Hruščovs, uzstājoties reģionālo lauksaimniecības vadītāju sapulcē, pasludināja lozungu „Sasniegt un apsteigt Ameriku!", kā arī uzcelt komunismu līdz 1980. gadam. Šajā runā Hruščovs arī izvirzīja aicinājumu trīskāršot gaļas ražošanu tuvāko trīs gadu laikā. Kolektivizētā padomju lauksaimniecība nebija spējīga uz tādiem apjoma pieaugumiem, tāpēc 1958. gada beigās rajona partiju komitejas atkārtoti brīdināja aktīvi pievērsties gaļas ražošanas palielināšanai 1959. gadā.

Rjazaņas apgabala partijas sekretārs Larionovs publiski paziņoja, ka apgabalā gaļas ražošana tiks trīskāršota viena gada laikā. Šo nereālo paziņojumu 1959. gada 9. janvārī publicēja Pravda. Jau 1959. gada februārī Rjazaņas apgabals saņēma Ļeņina ordeni, bet Larionovs decembrī kļuva par Sociālistiskā darba varoni.

Lai sasniegtu izvirzīto gaļas sagādes mērķi, Rjazaņas apgabalā izkāva visus lopus, tai skaitā teļus, piena govis un kolhoznieku privātajā īpašumā esošos lopus. Taču arī tas neļāva sasniegt plānu, tāpēc trūkstošo gaļas daudzumu iepirka citos apgabalos. 1959. gada 16. decembrī apgabala vadība svinīgi paziņoja, ka ir sasniegts plāns — valstij pārdoti 150 000 tonnu gaļas. Rjazaņas apgabals apņēmās 1960. gadā saražot vēl vairāk — 180 000 tonnu gaļas. Taču, tā kā apgabalā bija izkauti gandrīz visi lopi, tad ražošanas apjomi strauji kritās, sasniedzot vienīgi 65% no 1958. gada rādītājiem. Kolhoznieki, kam bija atņemti lopi, atteicās apstrādāt kolhozu laukus un arī graudu ražošana kritās par 50%. Rjazaņas brīnuma patieso būtību vairs nebija iespējams noslēpt un 1960. gada 22. septembrī Larionovs nošāvās.

Atsauces
--------

1. ↑  Gaļas afēra jeb Rjazaņas "brīnums"
2. ↑  «1960 год. Секретарь обкома (Алексей Ларионов).». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 31. jūlijā.
Ar dzeltenu krāsu iezīmētas četras Eiropas mikrovalstis, kurām ir monetārā vienošanās ar ES
Eilera diagramma, kas rāda sakarības starp dažādām Eiropas valstu pārnacionālajām organizācijām un sadarbības līgumu darbības zonām. * s
* d
* l

**Eiropas mikrovalstu monetārā vienošanās ar Eiropas Savienību** ir starpvalstu vienošanās, kas paredz četrām Eiropas mikrovalstīm (Andorai, Monako, Sanmarīno, kā arī Vatikānam) izmantot eiro kā savu valūtu un izlaist savas eiro monētas.

Tomēr Eiropas Komisija tās neuzskata par pilntiesīgām Eirozonas valstīm un tām nav formālas pārstāvniecības Eirogrupā.

Vēsture
-------

Vēl pirms eiro ieviešanas 2002. gadā Monako, Sanmarīno un Vatikāns noslēdza vienošanos ar Eiropas Savienību par pāreju no pirms tam lietotajiem franču frankiem (Monako) un itāļu lirām (Sanmarīno un Vatikānā) uz jauno valūtu eiro. Toties Andora vienpusēji pārgāja no franču franku un spāņu pesetu lietošanas uz *de facto* eiro lietošanu. 
2010. gada 1. janvārī Vatikāns, 2011. gada 30. jūnijā Andora, 2011. gada 1. decembrī Monako un 2012. gada 1. augustā Sanmarīno noslēdza jaunu monetāro vienošanos ar ES par savu eiromonētu izlaišanu.

Lihtenšteina
------------

Piektā Eiropas mikrovalsts Lihtenšteina nav noslēgusi vienošanos par eiro ieviešanu un turpina lietot Šveices franku kā savu valūtu.

Atsauces
--------

1. ↑  The euro outside the euro area

Skatīt arī
----------

* Eiropas Savienība
Bihoveca hronikas rokraksta lapa.
"Krievu hroniku pilnā krājuma" 17. sējums (1907).
**Bihoveca hronika** (poļu: *Kronika Bychowca*, baltkrievu: *Хроніка Быхаўца*, lietuviešu: *Bychovco kronika*) ir viena no 16. gadsimta Lietuvas dižkunigaitijas hronikām, kas nosaukta tās pirmā īpašnieka Volkoviskas apriņķa muižnieka Aleksandra Bihoveca vārdā.
Hronika sākas ar stāstu par 500 dižciltīgo ģimeņu bēgšanu no Romas impērijas teritorijas uz Lietuvu, detalizētāk aprakstot notikumus 13.-15. gadsimtā, un beidzas ar stāstu par tatāru armijas sakāvi kaujā pie Kļeckas 1506. gadā.

Vēsture
-------

Anonīma autora rakstīto hroniku A. Bihoveca bibliotēkā uzgāja skolotājs Ipolits Kļimaševskis, Novembra sacelšanās periodā 1830. gadā viņš nopublicēja nelielu hronikas fragmentu.[1] 1834. gadā Bihovecs šo 20 burtnīcās uz 159 lappusēm uzrakstīto manuskriptu atdeva vēsturniekam Teodoram Narbutam, kas 1846. gadā Viļņā iespieda pilnu hronikas tekstu ar nosaukumu "Bihoveca hronika" (*Kronika Bychowca*).[2] Tā kā hronikas oriģinālais teksts nebija pieejams, tad T. Narbuta izdoto hroniku reizēm uzskatīja par viltojumu.

1907. gadā hronika tika izdota Pēterburgā kā daļa no "Krievu hroniku pilnā krājuma",[3] 1966. gadā to Maskavā izdeva krievu tulkojumā, bet 1971. gadā Viļņā lietuviski kā "Lietuvas metriku".[4]

Vēsturnieki uzskata, ka hronika ir vairāku senāku hroniku kompilācija, kas tapusi Lietuvas dižkunigaitijas lielkanclera Alberta Goštauta uzdevumā laika posmā starp 1519. un 1542. gadu, pie kam atsevišķi fragmenti pievienoti līdz 1574. gadam.[5]

Hroniku tekstu analīze liecina, ka Bihoveca hronikas pamatā ir Galīcijas-Volīnijas kņazistes hronika.[6]

Atsauces
--------

1. ↑  *Noworocznik litewski na rok 1831*. Wilno: 1830, str. 93 — 102
2. ↑  *Pomaiki do dziejów litewskich*. Wilno: 1846
3. ↑  *Полное Собрание Русских Летописей*, т. 17 (Западно-русские летописи). СПб. 1907.
4. ↑  *Lietuvos Metraštis. Bychovco Kronika*. Vilnius: 1971.
5. ↑  S. C. Rowell (1994). *Sources.* In: Rosamond McKitterick: *Lithuania Ascending A Pagan Empire Within East-Central Europe.* 1295-1345. Cambridge: Cambridge University Press. 43 lpp. ISBN 0-521-45011-X.
6. ↑  George A. Perfecky: *The Galician-Volynian Chronicle as a source of the Bykovets' Chronicle.* Studia Ucrainica. 2 (1984). 111-118 lpp.

Ārējās saites
-------------

* Хроніка Биховця. Том 32. Литовсько-білоруські літописи. No: *Полное Собрание Русских Летописей*, т. 17 (Западно-русские летописи). СПб. 1907
* Ukraiņu enciklopēdija par Bihoveca hroniku
**Big Rigs: Over The Road Racing** (bieži dēvēta vienkārši par **Big Rigs**) ir 2003. gada trešās personas sacīkšu video spēle, ko izstrādājusi kompānija *Stellar Stone* un to publicēja *Activision Value* Microsoft Windows PC sistēmām. 2004. gadā *GameMill Publishing* tika izvēlēta izplatīt spēles kopijas. Spēle tika izlaista tikai Ziemeļamerikā.

Kaut gan uz Big Rigs iepakojuma ir rakstīts, ka galvenais mērķis spēlē ir braukt ar savu puspiekabes autokrāvēju (pazīstams angļu sarunvalodā kā "Big Rig"), lai aizvestu nelegālo kravu, kura tiks pārvadāta ar kuģi, vienlaikus izvairoties no vietējās policijas, patiesībā spēlē nav policijas, un tādi uzdevumi nav pašā spēlē. Spēles norisinās tādējādi, ka spēlētājs sacenšas savā autokrāvējā pret citiem vadītājiem līdz finišam, taču datora kontrolētajam pretinieka transportlīdzeklim nav mākslīgā intelekta, un tas nekad neizkustās no starta pozīcijas. Sadursmes noteikšanas trūkuma dēļ nav nekādu šķēršļu, kuros varētu ietriekties, turklāt arī fizikas likumi var tikt pārkāpti bieži.

Big Rigs: Over The Road Racing saņēma vienprātīgu balsojumu - negatīvas atsauksmes; daudz kritikas par spēli bija vērsta pret sadursmes noteikšanas trūkumu, biežām tehniskām problēmām, zemiem vizuālajiem efektiem un spēles funkcionalitātes trūkumu. Kā rezultātā spēle šobrīd ir plaši uzskatīta par vienu no visu laiku sliktākajām video spēlēm.

Veidošana
---------

Big Rigs: Over The Road Racing tika izstrādāta un programmēta Ukrainā, ko veica Kalifornijā bāzētā kompānija *Stellar Stone*.

Vērtējums
---------

Spēle saņēma negatīvas atsauksmes no kritiķiem, un ir minēta kā viena no visu laiku sliktākajām video spēlēm. Tā ieguva 8 no 100 rādītāju Metacritic, piešķirot tai viszemāko spēles rādītāju Metacritic, kā arī tika piešķirts vidējais rādītājs 3.83% GameRankings, padarot to par numur viens "Visu Laiku Sliktāko" videospēli šajā mājas lapā.

| Vērtētājs | Rezultāts |
| --- | --- |
| Metacritic | 8/100 |
| GameSpot | 1/10 |
| Netjak | 0/10 |
| SwankWorld | 1/10 |
| Thunderbolt Games | 1/10 |
| GameRankings | 3.83% |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Vilces pagastā. Par Beverīnas novada centru skatīt rakstu Mūrmuiža.

**Mūrmuiža** (agrāk arī **Mūri**, **Mūrumuiža**, **Mūru dzirnavas**) ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Vilces pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļos pie Vilces upes ietekas Svētē pie autoceļa P103 2 km no pagasta centra Vilces, 38 km no novada domes Jelgavā un 81 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies uz 1590. gadā celtās Vilces Mūrmuižas *(Gemauerthof)* zemes pie Mūrmuižas dzirnavām. 1960. gadā Mūrmuižā izveidots Psihiski slimo invalīdu nams (tagad Valsts sociālās aprūpes centra «Zemgale» filiāle «Ziedkalne»). Ciema dienvidiem piekļaujas Vilces dabas parka teritorija. 1705. gadā pie Mūrmuižas notika Mūrmuižas kauja starp uzbrūkošo Krievijas caristes karaspēku un aizstāvošos Zviedrijas karaspēku, kurā zviedri guva uzvaru.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 203 | —     |
| 1979 | 233 | +14.8% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 241 | +3.4% |
| 2000 | 264 | +9.5% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 225 | −14.8% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  «VSAC "Zemgale" filiāle "Ziedkalne"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 3. decembrī. Skatīts: 2011. gada 29. decembrī.
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vilces pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Bandenieki
* Blankenfelde
* Kalnrozes
* Kapteines
* Mazvilce
* Mūrmuiža
* **Vilce**
* Ziedkalne

 |

 |
Šis raksts ir par Cieceres pieteku. Par citām jēdziena **Vēršāda** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Vēršāda** (lejtecē **Kaļķupīte**) ir Cieceres labā krasta pieteka Saldus novadā. Izteka pie Remtes pagasta Dzegužu mājām. Augštecē tek uz ziemeļiem, pie Novadnieku mājām krasi pagriežoties uz dienvidrietumiem. Lielākā pieteka - Nabagupe. Vēršāda caurtek Ildzi, Brocēnu ezeru un, lejtecē Saldus ezeru. Ietek Ciecerē Saldus pilsētas teritorijā pie Saldus sporta kompleksa. Vēršādu šķērso valsts autoceļi A9 (Rīga (Skulte)–Liepāja) un V1152 (Bērzi–Brocēnu stacija), kā arī dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja. Bez Saldus pilsētas upes krastos atrodas Brocēnmuiža, Ceplis un Emburga.

Atsauces
--------

1. ↑  «Informācija par objektu: Vēršāda». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2018. gada 24. februārī.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Cieceres pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Airīšu grāvis
* Bukupe
* Naša
* Paksīte
* Pišķupe
* Siltupīte
* Spaļu strauts
* Tilgāļu valks

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Butnāru strauts
* Cūku strauts
* Dīcmaņu strauts
* Gubu strauts
* Jāņupīte
* Krimelde
* Kumeļpurva grāvis
* Slimnīcas strauts
* Vēršāda
* Zaurupīte

 |

 |
**Braila raksta latviešu alfabēts** ir Braila raksts, kas piemērots latviešu valodai.

Alfabēts
--------

Braila raksta latviešu alfabēts ir šāds. Burta "v" vietā tiek lietots starptautiskais "w". Burtus, kuriem ir diakritiskās zīmes (ā, č, ē, ģ, ī, ķ, ļ, ņ, š, ū, ž) attēlo ar 6. punktu (labās puses stabiņa apakšējo punktu).

Pirmie 10 alfabēta burti (bez diakritiskajām zīmēm) var apzīmēt arī ciparus (piemēram: a — 1, b — 2, c — 3, d — 4, e — 5, f — 6 u.t.t.).

Lai norādītu, ka zīme jāuzskata par ciparu, pirms tās tiek likta formatēšanas zīme "cipars". Formatēšanas zīmi "lielais burts" liek pirms burta, kurš jāuztver kā lielais sākumburts, savukārt formatēšanas zīmi "decimālpunkts" izmanto skaitļu decimāldaļu atdalīšanai.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a, 1 | ā | b, 2 | c, 3 | č | d, 4 | e, 5 | ē | f, 6 | g, 7 | ģ |
| h, 8 | i, 9 | ī | j, 0 | k | ķ | l | ļ | m | n | ņ |
| o | p | r | s | š | t | u | ū | v | z | ž |

Pieturzīmes
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pieturzīme | , |. |  ? |  ! |  ; |  : | - | / |
| Braila raksta zīme |  |  |  |  |  |  |  |  |

Teksta formatēšana
------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| (cipars) | (decimālpunkts) | (lielais burts) |

### Raksta paraugs

|  |
| --- |
|  |
| Braila raksta latviešu alfabētā uzrakstīts vārds **Alfabēts?**. |

Skatīt arī
----------

* Braila raksts

Atsauces
--------

1. ↑  «Par Braila rakstu latviešu valodā». *Latvijas Neredzīgo bibliotēka* (latviešu). Skatīts: 2022-07-07.
2. ↑  World Braille Usage Archived 2014. gada 8. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. UNESCO, 2013
Koordinātas: 56°39′13″N 161°21′47″E﻿ / ﻿56.65361°N 161.36306°E﻿ / 56.65361; 161.36306

**Šivelučs** (krievu: *Шивелуч*) ir aktīvs stratovulkāns Krievijā, Kamčatkas pussalā. Izvietojies Austrumu grēdas ziemeļos ap 80 km no okeāna krasta. Nosaukums cēlies no itelmeņu valodas un nozīmē ‘dūmojošais kalns’. Tuvākā apdzīvotā vieta ir Kļuču ciemats 47 km uz dienvidrietumiem.

Ģeoloģija
---------

Vulkāna pakājes diametrs ir ap 45—50 km. Vulkāna masīvu veido Vecā Šiveluča stratovulkāns, vecā 9 km diametra kaldera un aktīvais krāteris Jaunais Šivelučs, no kura regulāri izvirst lava un piroklastiskie izmeži. Vulkāna kopējais augstums ir 3283 m vjl, bet aktīvā krātera augstums ir ap 2800 m vjl.

Vulkāna nogāzēs līdz 750 m augstumam aug akmens bērza meži un zemās ciedru audzes. Augstāk atrodas pļavas, bet tuvāk virsotnei — lavas un pelnu klājums.

Izvirdumi
---------

Šivelučs tiek uzskatīts par vienu no pasaules aktīvākajiem vulkāniem. Zināmie izvirdumi notikuši 1790. 1854. 1879.—1883. 1896.—1898. 1905. 1927.—1929. 1944.—1950. 1964. 1980.—1981. 1993.—1995. 2001.—2003. 2008.—2016. gados.

2004.-2005. gada izvirduma rezultātā vulkāna augstums samazinājās par 115 metriem. Viens no spēcīgākajiem pēdējā laika izvirdumiem bija 1964. gada 12. novembra izvirdums, kad vulkāns uzmeta pelnu kolonnu 15 kilometru augstumā, bet dubļu un vulkānisko iežu atlūzu plūsmas sniedzās 20 kilometrus tālu.

Pēdējais izvirdums sācies 2023. gada 11. aprīlī un izvirduma rezultātā netālajā Kļuču ciemā izveidojās līdz pat 5 cm bieza pelnu kārta.

Atsauces
--------

1. ↑  Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. Sheveluch

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šivelučs***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Tetraborāta jona struktūra
**Borāti** ir borskābes sāļi. Par borātiem dēvē arī bororganiskos savienojumus — borskābes esterus, piemēram, borskābes metilesteri sauc par metilborātu.

Lielākā daļa pazīstamo borātu ir nevis H3BO3, bet gan metaborskābes vai dažādu brīvā veidā neizdalāmu poliborskābju (piemēram, tetraborskābes H2B4O7) sāļi. Piemēram, neitralizējot H3BO3 ar NaOH, iegūst nātrija tetraborātu jeb boraku:

2NaOH + 4H3BO3 → Na2B4O7 + 7H2O
Ūdenī šķīst galvenokārt tikai sārmu metālu borāti.

Metaborātu sastāvā ir vai nu cikliski (BO2)33− anjoni (KBO2 vai NaBO2 kristālos) vai polimēri ķēžveidīgi (BO2)nn− anjoni (Ca(BO2)2 un LiBO2 kristālos). Tie sastāv no plakanām trijstūrveida struktūrvienībām BO3, kas atbilst bora atomu *sp2* hibridizācijas stāvoklim. Borātos bora atomi var būt arī *sp3* hibridizācijas stāvoklī un veidot tetraedriskas struktūrvienības BO4 ar četrām *σ* saitēm. Trīsstūrveida un tetraedriskās struktūrvienības savā starpā var saistīties ļoti dažādos veidos, kas nosaka borātu sastāva lielo daudzveidību.

Bezūdens borātus iegūst, sakausējot borskābi vai bora oksīdu kopā ar metālu oksīdiem.

Atrašanās dabā
--------------

Borāti retumis sastopami dabā kā borātu minerāli ar dažkārt visai sarežģītu sastāvu. Pazīstami 85 dabiskie borātu minerāli.

Izmantošana
-----------

Borātus lieto ūdens mīkstināšanai, tie ietilpst veļas mazgājamo pulveru sastāvā, tos izmanto arī stikla rūpniecībā. Borātus lieto metalurģijā par kušņiem, buferšķīdumu pagatavošanai, analītiskajā ķīmijā — metālu kvalitatīvai noteikšanai (boraka pērle). Svina metaborātu Pb(BO2)2 lieto aizsargekrānu pret jonizējošo starojumu izgatavošanā. Visplašāk izmantotais no borātiem ir nātrija tetraborāta kristālhidrāts — boraks.[1]

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***borāti*** |

1. ↑  N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 490. lpp.
**Lēdijas Franklinas līcis** (angļu: *Lady Franklin Bay*) ir jūras līcis Kanādas Arktikā. Izvietojies Elsmīra salas ziemeļaustrumos, atzarojas no Hola baseina. Ziemeļos Belo sala no līča atdala nelielo Diskaveri līci, kura krastā atrodas bijuši pētniecības stacija Fortkongera. Dienvidrietumos Lēdijas Franklinas līcis turpinās kā Arčera fjords un Konibēra fjords. Krasti klinšaini. Līcis lielāko daļu gada pildīts ar ledu.

Vēsturiski Lēdijas Franklinas līcis ir robeža starp Granta Zemi ziemeļos un Grinela Zemi dienvidos. Nosaukts par godu britu Arktikas pētnieka Džona Franklina sievai Džeinai. 19. gadsimtā līcis intensīvi izmantots kā Arktikas pētnieku ekspedīciju bāzes vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  The Columbia Gazetteer of North America. 2000. Lady Franklin Bay

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lēdijas Franklinas līcis***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 244729603

 |

 |
**Lalita Muižniece** (dzimusi **Lalita Lāce** 1935. gada 11. augustā Rīgā) ir latviešu rakstniece un valodniece.

Biogrāfija
----------

L. Muižniece dzimusi Rīgā, rakstnieku Rūtas Skujiņas un Jūlija Lāča ģimenē. 1944. gadā kopā ar māti un māsu devušās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā izceļojusi uz ASV. 1958. gadā apprecējusies ar sabiedrisko darbinieku un kiropraktiķi Valdi Muižnieku, L. Muižnieces meita ir dzejniece un māksliniece Sarma Muižniece.

Beigusi ģimnāziju Betlehemā, Pensilvānijā (1953). Studējusi Rietummičiganas Universitātē vācu un angļu literatūru. 1981. gadā ieguvusi doktora grādu valodniecībā par disertāciju "Linguistic analysis of Latvian death and burial songs" ("Latviešu miršanas un bēru dziesmu lingvistiskā analīze"). No 1970. gada bijusi Rietummičiganas Universitātes profesore, latviešu valodas kursu lektore (1970—1993), latviešu studiju programmas vadītāja (1981—1993). 1974. gadā pirmoreiz atkal viesojusies Latvijā. No 1993. līdz 2004. gadam lasījusi lekcijas par latviešu folkloru un trimdas dzeju Latvijas Universitātē un Latvijas Kultūras akadēmijā. Kopš 2014. gada regulāri uzturas Latvijā.

Literāras publikācijas kopš 1955. gada. Bijusi redakcijas locekle žurnālā "Jaunā Gaita" (1956—1958), žurnālā "Mazputniņš" (1960—1961) un žurnālā "Mēs" (1961—1966), apgāda "Ceļinieks" redaktore (1971—1981).

Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju locekle (1993). Ērika Raistera piemiņas fonda balva par ieguldījumu latviešu trimdas izglītībā (2014). Literatūras gada balva par mūža ieguldījumu (2020).

Bibliogrāfija
-------------

* *Cūka cilpo* [pasaka bērniem]. Morton Grove: Ceļinieks, 1967.
* *Latvija: zeme, ūdeņi, kalni*. Morton Grove: Mazputniņš, 1968.
* *Latvija: daba, ļaudis, darbi*. Morton Grove: Mazputniņš, 1970.
* *Žuburu rota* [dzeja]. Shippenville: Upeskalns, 1970.
* *Rikšiem ziloni es palaidu* [dzejlapa]. Madisona: Latviešu rakstnieku apvienība, 1975.
* *Pēdas* [proza]. Annarbora: Ceļinieks, 1975.
* *Turi pa rokai, iemet aci*. Kalamazū: LSC apgāds, 1990.
* *Vingrinājumi ar I konjugācijas verbiem* [kopā ar Antru Šmidchenu-Brammani un Dainu Ūli]. Kalamazoo, MI: LSC apgāds, 1992.
* *Latviešu literatūras vēsture. 3. sējums*. Rīga: Zvaigzne ABC, 2001 (līdzautore).
* *Latviešu valodas praktiskā fonoloģija*. Rīga: Rasa ABC, 2002.
* *Pēdas. Melita Rīgā* [proza]. Rīga: Mansards, 2020.

Atsauces
--------

1. ↑  Viesturs Vecgrāvis. Lalita Muižniece. *Latviešu rakstniecība biogrāfijās.* Rīga: Zinātne, 2003, 412.-413. lpp.
2. ↑  Lalita Muižniece — Literatura.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19275673
* LCCN: no96050889
* ISNI: 0000 0000 5252 4050
* SUDOC: 08319911X

 |

 |
Gubu pārslveidīgie mākoņi
**Gubu pārslveidīgie mākoņi** *Altocumulus floccus* (Ac fl) ir balti, pa malām saplēsti mākoņi, kuri ātri maina savu formu. Veidojas 2—6 km augstumā gaisa konvektīvās kustības dēļ. Nokrišņi var būt vienīgi kā daži pilieni vai sniegpārslas. Atšķirībā no gubu spalvmākoņiem, tiem var būt tumšs pamats, kurš parasti sastāv no ūdens pilieniem. Gubu pārslveidīgie mākoņi parasti rodas silto gaisa masu pacelšanās dēļ, kā arī pirms aukstās frontes tuvošanās, kura paceļ silto gaisu uz augšu. Tāpēc šo mākoņu esamība debesīs norāda uz to, ka drīz būs lietusgāze vai pērkona negaiss. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Francis Ferdinands Ludvigs Palacs** (vācu: *Franz Ferdinand Ludwig Palatz*; dzimis 1896. gada 18. jūlijā, miris 1945. gadā) bija vācu šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Francis Palacs sastādījis aptuveni 500 šaha kompozīcijas, no kurām daudzas tika apbalvotas. Viņš bija viens no 20. gadsimta pirmās puses loģiskās un stratēģiskās skolas galvenajiem teorētiķiem. Otrā pasaules kara laikā, 1945. gadā viņš bez vēsts pazuda Pomerānijā.

Palacs rakstījis daudzus rakstus un grāmatas par šaha kompozīcijas teoriju. Viņa galvenais darbs ir *Antiform*, kas publicēts 1929. gadā Alena Vaita "Ziemassvētku sērijā". 1923. gadā pirmais publicēja jauna tipa uzdevumu, kurš vēlāk ieguva palīgpašmata nosaukumu.

### Piemērs

**№ 1. Francis Palacs**  
 *Chess Review*, 1936**Mats 4 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. La4** (gājiena spaids) **1. ... Kd3 2. Lb3 Ke2** (ja **2. ... Ke4 3. Lc4 Kf5 4. Ld3#**) **3. Lc2 Kf1 4. Ld3#**

Bibliogrāfija
-------------

* Franz Palatz, A. W. Mongredien. *Antiform*. "Christmas series" (angļu) 36. Berlin : Buchdruckerei J. Berggrün, 1929.
* Franz Palatz. *Miniatures stratégiques* (franču). Paris : Editions des Cahiers de l'Echiquier français, 1935.
* Franz Palatz, Wilhelm Massman, Karl Fabel. *Kleinkunst* (vācu). Prag : A. Lapàvcek, 1943.
* Franz Palatz. *Der neue Zweizüger : Versuch einer Darstellung der Thematik des modernen Zweizügers* (vācu). Prag : A. Lapácek, 1943.

Atsauces
--------

1. ↑  F. Palaca profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* F. Palaca šaha kompozīcijas mājas lapā PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 287289610
* ISNI: 0000 0003 9306 2640
* BNF: cb10918652r (data)
* NKC: mzk2014852678

 |

 |
**B2B mārketings**, dažreiz latviskots kā **izmantotāju tirgus**, nāk no angļu valodas *business-to-business* (B2B) un apzīmē starp uzņēmumiem notiekošus pārdošanas darījumus un to mārketingu. B2B mārketings koncentrējas uz pakalpojumiem, produktiem un izejvielām, kas citiem uzņēmumiem nepieciešami savas darbības nodrošināšanai un produktu ražošanai. Piemēram, auto ražotāji iepērk lielu daļu detaļu no daudziem citiem ražotājiem - metālu, riepas, akumulatorus, audio sistēmas u.c. lai izgatavotu savu gala produktu.

Daudzi uzņēmumi sniedz pakalpojumus un ražo produktus tikai citiem uzņēmumiem - no biroju tīrīšanas līdz specializētam tehniskajam inventāram, no naftas līdz industriāliem produktiem. 

Atšķirībā no patērētāju tirgus, kur pārdošanas rezultātus veido milzīgs lētu produktu pārdošanas darījumu skaits, B2B darījumus parasti slēdz retāk, uz ilgu laiku un par lielām summām. Pārdošanas procesā plaši izmanto tiešo pārdošanu, dalību iepirkumu konkursos. Produktu gala cena parasti ir elastīga, ņemot vērā līguma apjomu. Darījuma noslēgšanas process parasti ir ilgs, formāls, racionāls un tajā iesaistīti daudzi lēmumu pieņēmēji. Lēmuma pieņemšanu parasti ietekmē - produkta cena, kvalitāte, ražotāja reputācija, tehniskā servisa kvalitāte, ilgtermiņa partnerattiecības. Pārdevēja pārstāvjiem pilnībā jāpārzina piedāvātā produkta tehniskās detaļas un darījuma juridiskās puses, tāpēc parasti sarunās piedalās vesela komanda, un dažreiz arī valsts iestāžu pārstāvji. Darījumi bieži tiek slēgti ar starpniekiem, kas iepirkto preci pēc tam tālāk pārdod paši. 

B2B mārketings koncentrējas uz konkrēti identificētiem potenciālajiem klientiem, uzņēmumiem vai nozarēm. Tas cieši sadarbojas ar pārdošanas nodaļu un klienta konta apkalpošanas komandu, lai izveidotu un nostiprinātu attiecības ar klientiem. Mārketinga kampaņās izmanto reklāmu nozares publikācijās un interneta lapās, tiešos pasta un e-pasta sūtījumus, dalību nozares konferencēs un produkta demonstrācijas. Potenciālo klientu atrašanā un uzrunāšanā plaši izmanto LinkedIn.

Atsauces
--------

1. ↑  What Is B2B?
**Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums** ir atvaļinājums, ko pēc darbinieka pieprasījuma piešķir sakarā ar grūtniecību un bērna dzimšanu. Latvijā grūtniecības atvaļinājumu (56 kalendāra dienas) un dzemdību atvaļinājumu (56 kalendāra dienas) aprēķina kopā un piešķir 112 kalendāra dienas neatkarīgi no tā, cik grūtniecības atvaļinājuma dienas izmantotas līdz dzemdībām. 

Grūtniecības, dzemdību vai pēcdzemdību sarežģījumu dēļ, kā arī tad, ja dzimuši divi vai vairāki bērni, sievietei piešķir 14 dienas ilgu papildatvaļinājumu, pievienojot to dzemdību atvaļinājumam un aprēķinot kopā 70 kalendāra dienas. 14 dienas ilgu papildatvaļinājumu piešķir arī sievietēm, kurām sakarā ar grūtniecību medicīniskā aprūpe uzsākta ārstnieciski profilaktiskajā iestādē līdz 12. grūtniecības nedēļai un turpināta visu grūtniecības laiku.

Sievietei, kura izmanto grūtniecības vai dzemdību atvaļinājumu, saglabā iepriekšējo darbu. Ja tas nav iespējams, darba devējs nodrošina līdzīgu vai līdzvērtīgu darbu ar sievietei ne mazāk labvēlīgiem darba apstākļiem un nodarbinātības noteikumiem.

"Dekrēta atvaļinājums"
----------------------

Latvijas PSR dzemdību atvaļinājumu dēvēja par "Dekrēta atvaļinājumu", atsaucoties uz Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas 1917. gada 22. decembra dekrētu № 188. "Par veselības apdrošināšanu" (*Декрет о страховании на случай болезни*). Šis tiesību akts paredzēja naudas pabalstu dzemdību gadījumā, kas tika noteikts slimokases dalībnieka pilnas izpeļņas apmērā.

Pabalsts tika izsniegts astoņas nedēļas pirms dzemdībām un astoņas nedēļas pēc dzemdībām, kopā 112 dienas.

Skatīt arī
----------

* Bērna kopšanas atvaļinājums
* Atvaļinājums bērna tēvam, adoptētājiem vai citai personai

Atsauces
--------

1. ↑  Darba likuma 154. pants. Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums
2. ↑  № 188. Декрет о страховании на случай болезни. Archived 2019. gada 19. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
**Sergejs Tivjakovs** (krievu: *Сергей Николаевич Тивяков*, nīderlandiešu: *Sergej Tiviakov*; dzimis 1973. gada 14. februārī Krasnodarā) ir Krievijā dzimis Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (1991).

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt piecu gadu vecumā. 1984. gadā uzņemts Vasilija Smislova šaha skolā. 1989. gadā Puertoriko uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā, bet gadu vēlāk Singapūrā bijis labākais Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 1993. gadā Groningenā ieņēmis 5. vietu Profesionālā šaha asociācijas rīkotajā Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla kvalifikācijas turnīrā un iekļuvis pretendentu skaitā. 1994. gadā Ņujorkā pretendentu maču ceturtdaļfinālā piekāpies Maiklam Adamsam ar minimālu rezultātu 6½:7½. Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā Tivjakovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1991. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

1990. gadu vidū pārcēlies uz dzīvi Nīderlandē un kopš 1999. gada šaha turnīros pārstāv šo valsti. 2006. gadā pirmo reizi uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātā, bet pēc gada atkārtojis savu panākumu. 2008. gadā Plovdivā uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis Kalkutā (1994), Buenosairesā (1996), Džakartā (1997), Groningenā (1998, 1999), Malagā (2003), Vroclavā (2009), Bogotā (2010). 2014. gadā Monreālā uzvarējis Kanādas atklātajā šaha čempionātā *Canadian Open*. 2015. gadā Tallinā uzvarējis Paula Keresa memoriālā ātrajā šahā.

Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas, kuros 1997. gadā izstājies 3. kārtā, bet pārējās trīs reizes (1999, 2001, 2004) izstājies 2. kārtā. Piedalījies arī Pasaules šaha kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 2005. gadā izstājies 3. kārtā, bet 2007. gadā izstājies 2. kārtā.

Pārstāvējis Krievijas un Nīderlandes komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (1994, 2000-2006, 2014). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1994) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 6 reizes (1999-2007, 2015). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2001, 2005) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2001) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 1993. gadā;

Atsauces
--------

1. ↑  1993 Groningen PCA Qualifying Tournament
2. ↑  1994-95 PCA Candidates Matches
3. ↑  Europameisterschaft 2008: Tag der Entscheidungen
4. ↑  Sergey Tiviakov wins Canadian Open on tie-break)
5. ↑  Tiviakov victorious at Keres Memorial
6. ↑  World Chess Championship: Tiviakov S
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Sergei Tiviakov
8. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Sergei Tiviakov
9. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Sergei Tiviakov

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Karošknābji** jeb **platknābja ibisi** (*Platalea*) ir ibisu dzimtas (*Threskiornithidae*) pelikānveidīgo putnu ģints, kas apvieno 6 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tā ir vienīgā ģints **karošknābju apakšdzimtā** (*Plataleinae*). Lielākā sugu dažādība mājo Vecajā pasaulē un Austrālijā, tikai sārtais karošknābis (*Platalea ajaja*) sastopams Amerikā. Latvijā sastopama viena karošknābju suga — karošknābis (*Platalea leucorodia*), kas Latvijā ir rets ieceļotājs.

Kopīgās īpašības
----------------

Karošknābis (*Platalea leucorodia*) Latvijā ir rets ieceļotājs
Visām karošknābju ģints sugām ir liels, plakans knābis ar paplatinātu knābja galu, kas atgādina karoti. Tiem ir garas kājas un kakls, kā arī slaids ķermenis. Gandrīz visām karošknābju sugām ir balts apspalvojums, izņemot sārto karošknābi, kura spalvas ir gaiši sārtas.

Mazākais ģintī ir melnsejas karošknābis (*Platalea minor*), kura ķermeņa garums ir apmēram 60—78 cm. Toties lielākais ģintī ir dzeltenknābja karošknābis (*Platalea flavipes*), kura ķermeņa garums ir 76—100 cm.

Bioloģija
---------

Karošknābji parasti barojas seklās ūdenstilpēs, turpu šurpu šūpojot viegli pavērtu knābi. Līdzko kāds neliels ūdens radījums pieskaras knābja iekšpusei, tas aizcērtas ciet. Karošknābji ēd dažādus ūdens kukaiņus, moluskus un vardes. Lai arī šīs grupas sugas sastopamas gan saldūdens, gan viegli sāļās ūdenstilpēs, tās labprātāk izvēlas saldūdeni. Karošknābji veido monogāmus pārus uz vienu sezonu. Tie ligzdo kolonijās, kas jauktas ar citiem ūdensputniem, piemēram, ibisiem un gārņiem. Ligzdai ir sekla bļodas forma vai tā veidota kā platforma, kas būvēta no žagariem, zāles un niedrēm. To būvē mātīte, bet tēviņš pienes materiālus. Tā parasti atrodas kokā tuvu krasta līnijai. Dējumā visbiežāk ir 3 baltas olas. Perē abi vecāki un par mazuļiem arī rūpējas abi vecāki. Putnēnu knābis ir taisns un īss, un īpatnējo formu tas iegūst, tikai putniem pieaugot.

Sistemātika
-----------

Dzeltenknābja karošknābis (*Platalea flavipes*) ir lielākais ģintī
**Karošknābju apakšdzimta** (*Plataleinae*)

* **Karošknābju ģints** (*Platalea*)
	+ Āfrikas karošknābis (*Platalea alba*)
	+ Dzeltenknābja karošknābis (*Platalea flavipes*)
	+ Karaliskais karošknābis (*Platalea regia*)
	+ Karošknābis (*Platalea leucorodia*)
	+ Melnsejas karošknābis (*Platalea minor*)
	+ Sārtais karošknābis (*Platalea ajaja*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Ornitofaunistika: Karošknābis Platalea leucorodia». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 22. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 14. februārī.
2. ↑  Feeding of the wintering Black-faced Spoonbills
3. ↑  Alive: Black-faced spoonbill (Platalea minor)
4. ↑  Alive: Yellow-billed Spoonbill (Platalea flavipes)
**Nganasani** (pašnosaukums: *ня", няа"* — ‘biedrs’) ir Krievijas Federācijas Galējos Ziemeļos mītoša samodiešu tauta. Apdzīvo Taimiras pussalu Krasnojarskas novada ziemeļos. 2010. gada Krievijas tautskaitē par nganasaniem sevi atzina 862 cilvēki. Tiek uzskatīta par vistālāk ziemeļos mītošo Eirāzijas tautu.

Vēsture
-------

Nganasani, domājams, cēlušies no protojukagiru grupām, kas izspiestas no Ļenas lejteces uz Taimiras pussalu, kur daļēji asimilējušas vietējās samodiešu un tungusu grupas. 17. gadsimta Krievijas materiālos atsevišķas nganasanu grupas sauktas par tavgiem vai tavgiešiem, plasidas samojediem (pēc Pjasinas upes), kurakiem, tidirisiem un vaņadiem. 19. gadsimtā dažādās naganasanu grupas konsolidējās divās — austrumu vadejevu nganasani un rietumu Avamas nganasani (pēs Avamas upes). Tradicionālā nganasanu nodarbošanās bija briežkopība, medības un zveja. 1940.—1960. gados sakarā ar kampaņu par nomadu pāreju uz nometnieku dzīvesveidu, nagnasaniem uzbūvēja trīs ciematus (Ustjavama, Voločanka un Novaja), kas gan atrodas dienvidos no to tradicionālās klejotāju teritorijas dolganu zemēs. Etnonīmu «nganasani» ieviesa 1930. gados, to veidojot no naganasanu vārda *ӈана"са, ӈана"сан* — ‘cilvēks, cilvēki’.

Apdzīvotības areāls
-------------------

Nganasani mīt Taimiras pussalas dienvidos trijos ciematos. Avamas nganasani apdzīvo Ustjavamas (260 naganasani) ciematu pie Avamas upes un Voločankas (266) ciematu Hetas vidustecē, bet vadejevu nganasani — Novajas (53) ciematu Hetas lejtecē. Ap 100 naganasanu mīt rajona centrā Dudinkā. Apmēram 100 nganasanu piekopj pusnomadu dzīvesveidu galvenokārt Dudiptas augštecē.

Valoda
------

Nganasanu valoda pieder pie samodiešu valodu saimes. No 862 naganasanie valodu prot 125, galvenokārt vecāki cilvēki. Valodu pasniedz Ustavamas un Voločankas skolās no 1. līdz 9. klasei. Periodiski materiāli nganasanu valodā tiek publicēti vietējā avīzē *Taimir*, kā arī 5 reizes nedēļā pa 15 minūtēm raida Dudinkas radio. Rakstība nganasanu valodai izveidota 1990. gadā. Lielākā daļa nganasanu pārgājuši uz krievu valodu, bet daļa vadejevu naganasanu — uz dolganu valodu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Nganasani». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 506. lpp.
2. ↑  «Финно-угорский мир. Нганасаны». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. decembrī. Skatīts: 2021. gada 9. janvārī.
3. ↑  «Ассоциация коренных малочисленных народов Севера, Сибири и Дальнего Востока Российской Федерации. Нганасаны». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 11. janvārī. Skatīts: 2021. gada 9. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nganasani***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85091667
* GND: 4107075-6
* BNF: cb146243824 (data)

 |

 |
***Out Of Phase Stereo*** (**OOPS**) ir skaņas rediģēšanas metode, kas no stereo miksējuma izņem dažādas tā sastāvdaļas. Tas darbojas uz fāžu atcelšanas principa, kurā divas identiskas, bet apgrieztas viļņu formas saliek kopā, kā rezultātā dažas miksējuma daļas "atceļ cita citu".

Fiziski OOPS var veikt apgriežot polaritāti vienam skaļrunim vai skaņas signāla radītājam. To arī var izdarīt izmantojot digitālas skaņas rediģēšanas lietotnes, kad vienu no stereo kanāliem apgriež, tad abus kanālus saliek kopā, lai izveidotu vienu mono kanālu. Tās skaņas, kas abos kanālos ir kopīgas, no kanāliem tiks atmestas, bet tās, kas atšķiras, tiks atstātas.

Izmantojums mūzikā
------------------

Šāda skaņas rediģēšanas metode tiek izmantota, lai noņemtu vokālu no dziesmām, jo lielākoties visas ierakstītās balsis ir virzītas uz miksējuma centru. Reizēm *Out of Phase Stereo* izmanto, lai sadzirdētu skaņas, kuras var dzirdēt tikai izmantojot to. Šādi OOPS tika izmantots vairākos *The Beatles* studijas albumos. Austrāliešu grupa *Cinema Prague* ierakstīja dziesmu *Meldatype*, kurā bija iekļautas divas atšķirīgas dziesmas spēlētas vienlaikus, no kurām vienu varēja dzirdēt tikai pēc *Out Of Phase Stereo* izmantošanas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Out Of Phase Stereo». Sharoma. Skatīts: 2012-09-14.
2. ↑  Mike Brown. «What Goes On - The Beatles Anomalies List». Wgo.signal11.org.uk, 2010-08-14. Skatīts: 2012-09-14.
3. ↑  «Dolby encoding process». Membres.multimania.fr. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011-08-29. Skatīts: 2012-09-14.
4. ↑  «Deconstructing The Beatles - Internet Beatles Album». Beatlesagain.com. 2007-07-06. Skatīts: 2012-09-14.
**Karolīne Honfi** (ungāru: *Honfi Károlyné*; 1933. gada 16. aprīlis Budapešta — 2010. gada 10. oktobris Budapešta) bija Ungārijas starptautiskā meistare šahā (1969).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu beigām līdz 1960. gadu beigām bijusi viena no Ungārijas vadošajām šahistēm. 1961. gadā uzvarējusi Ungārijas sieviešu šaha čempionātā. Vēl četras reizes (1959, 1963, 1964, 1968) šajā turnīrā ieguvusi sudraba medaļas. Pārstāvējusi Ungārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1969. gadā un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1969. gadā Honfi piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Pazīstama arī kā korespondencšahiste. Ungārijas izlases sastāvā piedalījusies Starptautiskā Korespondencšaha federācijas (ICCF) 2. sieviešu šaha olimpiādē (1980-1982). 1977. gadā ICCF piešķīra Honfi starptautiskās korespondencšaha meistares nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Károlyné Honfi
2. ↑  «ICCF Correspondence Chess Olympiad». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 24. septembrī. Skatīts: 2016. gada 18. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri. Par citām jēdziena **Cielēns** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Otto Cielēns** (\*1897. gada 29. septembris — †1941. gada jūlijs) bija Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis Mārsnēnu pagastā. 1918. gada decembrī brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā. Sākumā bija Atsevišķā studentu rotas virsnieka vietnieks. Piedalījās cīņās pret lielinieku spēkiem Kurzemē un Zemgalē. 1919. gada maijā paaugstināts par leitnantu. 1920. gada septembrī tika iecelts par tanka "Vidzemnieks" komandieri. Pēc demobilizācijas studējis Latvijas Universitātē (ekonomiku). 1922. gadā tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni par cīņām Saldus apkaimē. 1935. gada maijā tika apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķiras) un novembrī ar Aizsargu Nopelnu krustu. Bija direktora vietnieks akciju sabiedrībā "Kūdra". Pēc Latvijas okupācijas, 1940. gadā, tika apcietināts. Kara tribunāls 1941. gadā viņam piesprieda nošaušanu, kura tika izpildīta Babītes pagastā. Tā paša gada jūlijā viņš tika pārapbedīts Rīgas Brāļu kapos.

Ārējās saites
-------------

* Otto Cielēna L.k.o.k. biogrāfija
**Slotiņu ciesa** *(Calamagrostis epigeios L. Roth)*  ir daudzgadīgs Latvijā bieži sastopams graudzāļu dzimtas lakstaugs, kas sastopams Eirāzijā un Āfrikā. Tas sastopams sausās līdz vidēji mitrās vietās. Atšķirībā no citām *Calamagrostis* ģints sugām tā labāk pacieš sausumu un ir piemērojusies arī iesāļām piejūras augsnēm. Suga raksturīga sukcesionālo augu sabiedrībām un, strauji savairojoties, izspiež citas sugas no dzīvotnes. Ar citām ciesām bieži veido starpsugu hibrīdus, kas ir salīdzinoši mitrāku vietu augi.

Morfoloģiskais apraksts
-----------------------

Slotiņu ciesa sasniedz 50—130 cm garumu, tās stiebrs ir stingrs, stāvs, zem skaras raupjš. Lapas virspuse ir pelēkzaļa, taču apakša zaļa, lapu platums ir 0,5—1,0 cm, tās tāpat kā stiebrs ir raupjas. Ziedkopa ziedēšanas laikā violetam vēlāk dzeltenbrūna, šaura, blīva 10—25 cm gara. Vārpiņas plēksnēs īlenveidīgas,0,5—1,0 cm garas, gals akotains, škautne dzeloņaina. Akots taisns, garš (līdz 0,9 cm) garāks par ārējo zieda plēksni. Auglis — grauds. Zied jūnijā un jūlijā.
Daži autori par slotiņu ciesas pasugu uzskata Latvijā reti sastopamo *Calamagrostis epigeois spp. meinhausenii* Tzvelev. citi to uzskata par atsevišķu sugu Meinhauzena ciesu (*Calamagrostis meinhausenii* (Tzelev) Viljasoo). Šis taksons no slotiņu ciesas atšķiras ar gludu nevis raupju stiebru zem ziedkopas, kā arī īsākām vārpiņām (0,4–0,6 cm). Meinhauzena ciesa parasti aug piekrastes smiltājos.

Biotopi
-------

Sausas vietas dzelzceļa malās, ceļa malās, sausās pļavās un nezālienēs.

Ekspansijas riski un potenciālā ierobežošana
--------------------------------------------

Monodominanta Slotiņu ciesas audze
Tā kā slotiņu ciesa ir stīgojoša graudzāle, tā ātri spēj izveidot monodominantas audzes, izspiežot no dzīvotnes citas sugas. Pļaušana reizi sezonā mazefektīva, tāpat kā ganīšana, jo dzīvnieki izvairās to ēd nelabprāt. Efektīvākai ierobežošanai nepieciešams slotiņu ciesu pļaut vismaz divas reizes sezonā, nopļauto zāli pēc tam novācot. Šādā gadījumā suga sāk samazināties pēc 7—8 gadiem. Cits risinājums ir zvaguļu piesēja, jo tie ir pusparazīti, kas parazitē uz ciesas saknes. Monodominantas ciesu audzes nav ieteicams dedzināt, jo tas izraisīs pretēju efektu — suga turpinās izplatīties. Sugu iespējams ierobežot arī ar dziļās aršanas palīdzību, ko jāveic rudenī (vismaz 40– 50 cm). Šādā veidā sals palīdzēs iznīcinār saknes un dziļā aršana sagatavos augsni dabisko zālāju sugām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ornamental grass nursery». *Ornamental grass nursery*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 20.09.2018. Skatīts: 16.12.2018.
2. 1 2  «Latvijas daba». *latvijasdaba.lv*. Skatīts: 16.12.2018.
3. 1 2  Normunds Priedītis. *Latvijas augi*. Gandrs poligrāfija. 888. lpp. ISBN 978-9934-8015-2-5.
4. ↑  «Latvijas daba». *latvijasdaba.lv*. Skatīts: 16/12/2018.
5. ↑  Solvita Rūsiņa. *Aizsargājamo biotopu saglabāšanas vadlīnijas Latvijā*. Sigulda : Dabas aizsardzības pārvalde. ISBN 978-9934-8590-6-9. Kopā ar `|accessdate=` jālieto `|url=`
**Kvēpenes dižozols** (arī **Upuru ozols**, **Satekles ozols**) atrodas 6 km no Cēsīm, Raiskuma pagastā, Cēsu novadā, blakus Kvēpenes pilskalnam. Tā apkārtmērs ir 6,18 m, augstums 20 m, bet vainaga projekcija ir 28 x 30 m un aptuvenais augšanas ātrums platumā ir 1,73 cm gadā. Pēc Kalnalkšņu ozola bojāejas šis ir lielākais koks Gaujas nacionālajā parkā, kā arī viens no Latvijas lielākajiem ozoliem. To uzskata par vienu no iespējamiem ozoliem, kas ticis attēlots uz piecu latu banknotes, lai gan šis fakts tiek apšaubīts. Ozola apkārtnē atrodas vairāki citi dabas pieminekļi, piemēram, Rūsiņa kalns, Kvēpenes pilskalns, Kvēpenes iezis un citi. Eksistē ziņas, ka Kvēpenes ozolam tikuši nesti upuri un ziedota nauda, kā arī teikās aprakstīts, ka zem ozola sākusies eja, pa kuru 13. gadsimta sākumā aplenkuma laikā Kvēpenes pilij esot piegādāta pārtika.

Atsauces
--------

1. 1 2  Raksts par ozoliem tvnet.lv
2. ↑  «Kvēpenes apkārtnes raksturojums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 8. jūlijā.
3. ↑  Latvia Travel apskates objekts: Kvēpenes pilskalns[novecojusi saite]
4. ↑  *Kur aug uz piecu latu naudaszīmes attēlotais ozols?* tvnet.lv
5. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde — Kvēpenes taka
6. ↑  Dabas objekti Pārgaujas novadā
7. ↑  2007. gada 2. augusta laikraksts "Atslēgas"[novecojusi saite]
Metāla vāraunieks (formas demonstrēšanai).
**Vāraunieks** (latgaliešu: *vāraunīks*) ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem.

Vāraunieks ir pods ēdiena gatavošanai. Tā augstums ir aptuveni līdzīgs diametram visplatākajā vietā. Vāraunieka siluetam ir raksturīgs vienmērīgs, ar mazu izliekumu veidots paplašinājums virzībā uz augšu, kur ar spraigu izliekumu pāriet īsā kakliņā un noslēdzas ar mazu pavērtu maliņu. Tā smaguma centrs atrodas trauka augšējā daļā. Vāraunieka tilpums svārstās no pusotra līdz pieciem litriem. Tam nav osiņu. Rotā ar atturīgu virpas līkloci vai baltmāla svītriņu augšējā malā. Trauka iekšpuse ir vāpēta, bet ārpuse ir nevāpēta, jo vāpe neiztur straujas temperatūras izmaiņas.

Šim traukam līdzīgi izstrādājumi ir bijuši jau vēlīnā neolīta keramikā, kas atrasta Lubānas līdzenuma izrakumos. Parādoties vārāmiem katliem no metāla, vāraunieki sākotnējo funkcionālo nozīmi pakāpeniski zaudē, tā vietā vāraunieki tiek izmantoti produktu — sviesta, tauku, biezpiena uzglabāšanai.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 240 lpp.

Ārējās saites
-------------

* Trauku formas

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 20.—21. lpp.
2. ↑  Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 21.lpp.