recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rīgas TEC-2 vecā ražotne
Uz Rīgas TEC-2 jauno energobloku tiek transportēta gāzes turbīna (2007.gada februāris)
**Rīgas otrā termoelektrocentrāle** (**TEC-2**) ir lielākā termoelektrostacija Latvijā, kas atrodas Aconē, Salaspils novadā. TEC-2 kopējā elektriskā jauda koģenerācijas režīmā ir 832 MW, bet kondensācijas režīmā – 881 MW.

Vēsture
-------

Savu darbību Rīgas TEC-2 uzsāka 1975. gadā, bet pilnībā tika pabeigta 1979. gadā līdz ar visu energobloku uzstādīšanu, elektrostacijas kopējai jaudai sasniedzot plānoto apjomu - 390 MW. Elektrostacija ir aprīkota ar četriem ūdens sildkatliem, četriem enerģētiskajiem tvaika katliem un četrām tvaika turbīnām. Enerģijas ražošanai TEC-2 var izmantot dabasgāzi un dīzeļdegvielu.

Pēdējos gados Rīgas TEC-2 veikta daļēja stacijas tehnoloģisko iekārtu un vadības sistēmu modernizācija, optimizējot kurināmo dedzināšanas procesu un samazinot kaitīgo izmešu daudzumu atmosfērā. 

Rīgas TEC-2 saražoto elektroenerģiju nodod Latvijas elektropārvades sistēmas 110 kilovoltu tīklā, savukārt saražoto siltumu realizē Rīgas siltumapgādes uzņēmuma "Rīgas Siltums" tīklā. 2004. gadā Rīgas TEC-2 izstrādāja 1 Twh elektroenerģijas un 2,049 TWh siltumenerģijas.

2004. gadā tika pieņemts lēmumu sākt ražotnes TEC-2 rekonstrukciju. Tajā no apbūves brīvajā teritorijā izbūvēja divus jaunus gāzes un tvaika turbīnu kombinētā cikla energoblokus. TEC-2 rekonstrukcija noslēdzās 2013. gada nogalē ar otrā energobloka atklāšanu. Pēc rekonstrukcijas TEC-2 kopējā koģenerācijas siltuma jauda ir 544 MW, bet elektriskā jauda koģenerācijas režīmā – 832 MW, kondensācijas režīmā – 881 MW. Savukārt kopējā Rīgas TEC-2 siltuma jauda, ieskaitot ūdens sildāmos katlus, sasniedz 1124 MW.

2021. gada jūnijā TEC-2 teritorijā darbu sāka siltuma akumulācijas tvertne, lai optimizētu termoelektrocentrāles darbību un nodrošinātu primāro energoresursu ietaupījumu. Tās būvniecība tika sākta 2019.gada rudenī. Ar 18 tūkstošu m³ tilpumu tā ir lielākā siltuma akumulācijas tvertne Baltijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Rīgas TEC-2 rekonstrukcija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. novembrī. Skatīts: 2014. gada 16. janvārī.
2. ↑  Pabeigta Baltijas valstīs lielākā siltuma akumulācijas sistēma Db.lv, 21.06.2021

Ārējās saites
-------------

Filma par TEC-2 rekonstrukciju
**Klāss Ivars Vilhelms Lestanders** (zviedru: *Klas Ivar Vilhelm Lestander*; dzimis 1931. gada 18. aprīlī, miris 2023. gada 13. janvārī) bija zviedru biatlonists, pirmais olimpiskais čempions biatlonā.

Karjera
-------

Lestanders sākotnēji bija distanču slēpotājs, kurš pievērsās biatlonam sava labā šaušanas snieguma dēļ, būdams mednieks. 1960. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Skvoveli, kad biatlons pirmo reizi tika iekļauts olimpisko spēļu programmā, izcīnīja zelta medaļu 20 km individuālajās sacensībās. Lai gan distancē uzrādīja tikai 15. slēpošanas laiku no 30 dalībniekiem, viņš sašāva visus mērķus. Tolaik par katru kļūdu šaušanā tika piešķirts 2 minūšu sods. 

1961. gada Pasaules čempionātā Ūmeo 20 km individuālajā distancē ieņēma 9. vietu, bet komandu ieskaitē, kurā rezultātu noteica, saskaitot kopā katras valsts trīs labāko biatlonistu laikus individuālajā distancē, ar Zviedrijas izlasi izcīnīja 3. vietu. Lestanders nekad nav kļuvis par Zviedrijas čempionu.

Visu dzīvi nodzīvoja Arjeplūgā, kur viņa vārdā ir nosaukts laukums. Nomira 2023. gada 13. janvārī, 91 gada vecumā.

Karjeras rezultāti
------------------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Individ. sac. |
| --- | --- | --- |
| 1960 | Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Skvoveli | **1.** |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Komandu ieskaite |
| --- | --- | --- | --- |
| 1961 | Valsts karogs: Zviedrija Ūmeo | 9. | **3.** |

Atsauces
--------

1. ↑  «Klas Lestander». *sok.se* (zviedru). Skatīts: 2023. gada 17. janvārī.
2. ↑  «Klas Lestander död – blev 91 år gammal». *svt.se* (zviedru). 2023. gada 13. janvārī. Skatīts: 2023. gada 17. janvārī.
3. ↑  «Miris pasaulē pirmais olimpiskais čempions biatlonā». *lsm.lv*. 2023. gada 16. janvārī. Skatīts: 2023. gada 17. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Klāss Lestanders***.
* *Olympedia* profils (angliski)
**TDRS-4**, pirms starta zināms kā **TDRS-D**, ir ASV sakaru pavadonis no Tracking and Data Relay Satellite System (TDRSS) sērijas. Tas kalpoja NASA no 1989. līdz 2011. gadam. Kosmisko aparātu izgatavojis uzņēmums TRW

*TDRS-D* tika palaists ar kosmoplānu Discovery misijas STS-29R leikā. *Discovery* startēja 13.03.1989. 14:57:00 UTC. Dažas stundas pēc starta no kosmoplāna kravas telpas tika palaists dzinējbloks IUS ar tam piestiprināto 
*TDRS-D*. Ar pakāpes diviem manevriem pavadonis tika ievadīts ģeosinhronā orbītā. Tam tika dots nosaukums *TDRS-4*.

*TDRS-4* tika novietots punktā 41 grāds rietumu garuma. Tur tas nodrošināja sakarus ar NASA kosmiskajiem aparātiem, tai skaitā Space Shuttle un Starptautisko kosmosa staciju. 2005. gadā pavadonis tika pārvietots uz pozīciju 46° R.

2011. gada novembrī pavadonim sabojājās viena no trīs akumulatoru baterijām. Tas tika pārvietots uz apbedījumu orbītu, kas atrodas 350 km virs ģeostacionārās orbītas, un sasniedza to decembrī. 2012. gada maijā NASA paziņoja, ka *TDRS-4* ir pārvietots drošā orbītā, kur tas netraucēs citiem kosmiskajiem aparātiem, un tam ir pārtraukta ekspluatācija. Sākotnēji darba mūžs bija plānots 10 gadi, bet reāli tas nokalpoja gandrīz 23 gadus.

Atsauces
--------

1. ↑  TDRS-4 Mission Complete; Spacecraft Retired From Active Service NASA, 2012-05-08 (angliski)

Ārējās saites
-------------

* TDRS 1, 2, 3, 4, 5, 6 Gunter Dirk Krebs (angliski)
**Allajiahas uluss** (krievu: *Аллаиховский улус*, jakutu: *Аллайыаха улууhа*) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais uluss (rajons) tās ziemeļaustrumu daļā Indigirkas lejtecē Austrumsibīrijas jūra krastā. Administratīvais centrs ir Čokūrdāhas pilsētciemats. Nosaukumu uluss ieguvis no Indigirkas kreisā krasta pietekas Allajiahas, kuras krastā atradās iepriekšējais administratīvais centrs (līdz 1936. gadam) Allajiahas ciems.

Ģeogrāfija
----------

Uluss izvietojies Indigirkas upes lejtecē un ietver tās plašo deltu. Austrumos robežojas ar Ņižņekolimskas un Sredņekolimskas ulusiem, dienvidos — ar Abijas ulusu, bet rietumos — ar Ustjanas ulusu. Ziemeļos ulusa krastus apskalo Austrumsibīrijas jūra. Teritorijas lielākā daļa atrodas Janas—Indigirkas zemienē. Dienvidrietumos paceļas Polousnija skrausts, bet austrumos — Kondakovas augstiene. Biezs upju tīkls, kura lielāko daļu veido Indigirka ar pietekām (Allajiaha, Berelēha, u.c.), kā arī Austrumsibīrijas jūrā ietekošās Hroma, Šandrina u.c. Daudz ezeru. Ievērojamu teritoriju ulusa ziemeļrietumos aizņem Kitalika nacionālais parks, kas izveidots Sibīrijas baltās dzērves — sterha aizsardzībai.

Uluss izvietojies aiz polārā loka, tā ainavu veido tundra un arktiskais tuksnesis. Valda mūžīgais sasalums.

Vēsture
-------

Uluss (rajons) izveidots 1931. gada 20. maijā, izdalot to no Ustjanas ulusa.

Iedzīvotāji
-----------

2020. gadā ulusā dzīvo 2697 iedzīvotāji; to skaitam tendence samazināties. Pēc nacionālā satāva 39% ir jakuti, 32% krievi, 20% eveni, 3% jukagiri. Administratīvi uluss iedalās Čokūrdāhas pilsētciematā, četros naslegos (pagastos), no kuriem viens ir jukagiru nacionālais naslegs un starpciemu teritorijā, kurā izveidots Ojotunas nacionālais nomadu naslegs.

Ulusa pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Čokūrdāha ar 2077 iedzīvotājiem, Oļeņegorska (254), Čkalova (135), Ruskoje Ustje (128) un Ničalaha (121). Ulusa teritorijā darbojas divas tundras pētniecības stacijas (Čokurdaha un Kodaka), kā arī vairākas darbojošas vai slēgtas hidrometeoroloģiskās polārstacijas (Ruskoje Ustje, Indigirskaja, Ostrovņemkova).

Vietējo iedzīvotāju tradicionālā nodarbošanās ir lopkopība (ziemeļbrieži), zveja un medības. Daļa iedzīvotāju piekopj nomadu dzīvesveidu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Муниципальный район "Аллаиховский улус (район)". География и история улуса». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 24. aprīlī. Skatīts: 2021. gada 27. februārī.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 126838276
* LCCN: n97028019

 |

 |
**Karls Allans Serlāšiuss** (*Carl Allan Serlachius*; 1935. gadā mainīja uzvārdu uz **Serkilahti**, *Särkilahti*; dzimis 1870. gada 21. martā, miris 1935. gada 10. decembrī) bija Somijas jurists, profesors, politiķis. Bijis Senāta loceklis un Parlamenta deputāts.

Serlāšiuss 1898. gada Helsinku universitātē ieguva doktora grādu tieslietās. No 1902. līdz 1917. gadam viņš Helsinku universitātē bija krimināltiesību un tiesību vēstures profesors. No 1915. līdz 1917. gadam viņš bija Helsinku universitātes vicerektors.

No 1904. līdz 1906. gadam Allans Serlāšiuss bija divu Somijas ladtāga sasaukumu loceklis no garīdzniecības. 1912. gadā viņš iestājās Somu partijā, un no 1912. līdz 1914. gadam viņš tika ievēlēts Helsinku pilsētas padomē.

Pēc tam, kad tika gāzts Krievijas imperators, 1917. gada 26. martā sociāldemokrāta Oskari Tokoi vadībā izveidots jauns Senāts (valdība), kurā Serlāšiuss kā Somu partijas pārstāvis ieguva Iekšlietu nodaļas vadītāja posteni. Šo amatu viņš saglabāja arī Seteles senātā līdz 1917. gada 27. novembrim.

Pēc tam Allans Serlāšiuss darbojās neatkarību ieguvušās Somijas ārlietu dienestā. 1918. un 1919. gadā viņš bija vēstnieks Norvēģijā. Serlāšiuss bija Augstākās tiesas loceklis, no 1925. līdz 1935. gadam kanclers.

Ārējās saites
-------------

* Särkilahti, Carl Allan Kokoomus

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:amats izveidots | **Seteles senāta Iekšlietu nodaļas vadītājs**1917. gads | Pēctecis:**Arturs Kastrēns** |
| **Tokoi senāta Iekšlietu nodaļas vadītājs**1917. gads |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 44099396
* LCCN: no2008023299
* ISNI: 0000 0000 5149 7492
* SELIBR: 299771
* BIBSYS: 90780713
* BNE: XX1437549

 |

 |
**Žaunkājvēži** (*Branchiopoda*) ir primitīvāko vēžveidīgo klase. Fosilā veidā klases pārstāvji ir zināmi no kembrija slāņiem.

Morfoloģija
-----------

Žaunkājvēžu galva nesaaug ar krūšu segmentiem. Mandibulas bez taustekļa, abi žokļu pāri vāji attīstīti. Karapakss ir vairogveida vai divvāku, vai arī tā vispār nav. Krūšu segmentu skaits ir mainīgs; to skaits ir no 4 līdz 11, retos gadījumos līdz 19. Krūšu kājas neposmotas, vāji hitinizētas, ar platu saplacinātu protopodītu. Kājiņu kustības rezultātā veidojas tikai viena ūdens plūsma, kas ir pamatā vēzīša dzīvības funkciju uzturēšanai. Tās kalpo vienlaicīgi gan peldēšanai, gan elpošanai (no tā cēlies klases nosaukums), gan arī barības atfiltrēšanai un uzņemšanai. Astes segmenta galā ir dakšiņa (furca). Nervu, asinsrites un dzimumsistēmu uzbūve ir primitīvāka, kā citiem vēžveidīgajiem.

Ekoloģija
---------

Visi žaunkājvēži dzīvo brīvi pārvietojoties ūdenī. Starp tiem nav ne parazītu, nedz arī pārstāvju ar sēdošu dzīvesveidu. Tiem nav pielāgojumu dzīvei pazemes ūdeņos vai arī lielos dziļumos. Attīstība parasti ar metamorfozi.

Žaunkājvēži dzīvo pārsvarā saldūdeņos; jūras sugas ir mazskaitlīgas un to izcelsme nāk no saldūdeņiem.

Sistemātika
-----------

Klases sistemātika nav līdz galam izstrādāta. Tāpēc pastāv dažādas šīs grupas klasifikācijas. Zināmas ap 900 mūsdienu sugu. Latvijā zināmas 90 recentās sugas. Devona nogulumos Latvijā ir sastopamas arī fosilās sugas, kuru sistemātiskais sastāvs vēl nav pilnībā izpētīts.

* klase: **Žaunkājvēži (Branchiopoda)**

* apakšklase: Lapkājvēži (Phyllopoda)

* virskārta: Diplostraki (Diplostraca)

* kārta: Ūdensblusas (Cladocera)
* kārta: Divvākčauļi (Conchostraca)

* apakškārta: Cyclestherida
* apakškārta: Laevicaudata
* apakškārta: Spinicaudata

* kārta: Vairogvēži (Notostraca)

* apakšklase: Sarsostraki (Sarsostraca)

* kārta: Bezčaulvēži (Anostraca)
Stepiņš Krauklis Broces kolekcijas zīmējumā.
**Stepiņš Krauklis** (vācu: *Stephan Rabe*) bija latviešu karavīrs Lielā Ziemeļu kara laikā.

Zviedru Vidzemes laikā izdotajā skrejlapā rakstīts, ka Vidzemes zemnieks Stepiņš Krauklis, vāciski saukts Stefans Rābe (*Steppinsch Krauklis auf Teutsch Stephan Rabe genannd*), pirms Narvas kaujas 1700. gada 20. novembrī pa kādu apkārtceļu aizvedis Kārļa XII karaspēku aiz Maskavijas karaspēka nometnes pirms Narvas pilsētas un tā "devis iespēju viņa karaliskajai majestātei panākt spožu uzvaru".

Pēc Edgara Dunsdorfa hipotēzes Stepiņš Krauklis varētu būt bijis vēlākās Krievijas ķeizarienes Katrīnas I bioloģiskais tēvs, kura uzvārds vēlāk poliskots kā "Skavronskis" (poļu: *Skavronski* — 'kovārnis').
Jau agrāk bija publicēts uzskats, ka viņas patiesais meitas uzvārds bijis nevis Skavronska, bet gan Rabe (vācu: *Rabe* — krauklis)..
Savukārt Aleksejs Tolstojs savā romānā "Pēteris I" rakstīja, ka viņas pirmā vīra uzvārds bijis Rabe.

Atsauces
--------

1. ↑  Edgars Dunsdorfs. Krievijas ķeizarienes Katrīnas tautības problēma Archived 2016. gada 26. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Jaunā Gaita nr. 48, 1964.
2. ↑  Белозёрская Н. А. Происхождение Екатерины I. Исторический вестник. — 1902. — № 1. — С. 76.
3. ↑  Aleksejs Tolstojs. Pēteris Pirmais. Rīga: Zvaigzne 1986. – 745 lpp.
**Lignocerīnskābe** (tetrakozānskābe, С23Н47СООН) pieder pie piesātinātajām taukskābēm. Lignocerīnskābe ir balta kristāliska (adatveida kristāli) viela.

Atrašanās dabā
--------------

Atrodama koku sveķos, vaskos (no tā cēlies vielas nosaukums — latīņu: *lignum* — koks, latīņu: *cera* — vasks),
cerebrozīdos, iespējams, zemesriekstu eļļā. Lignocerīnskābe atrodama arī karnaubas vaskā (Brazīlijas vaska palmas lapu vaskā), tādēļ senāk to sauca par **karnaubas skābi**.

Iegūšana
--------

Rodas lignīna ražošanā kā blakusprodukts. Gandrīz tīru lignocerīnskābi var iegūt no buksuskoka sveķiem.

Īpašības
--------

Reducējot lignocerīnskābi, var iegūt lignocerilspirtu.

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skudrskābe
* Etiķskābe
* Propionskābe
* Sviestskābe
* Baldriānskābe
* Kapronskābe
* Enantskābe
* Kaprilskābe
* Pelargonskābe
* Kaprīnskābe
* Laurīnskābe
* Miristīnskābe
* Palmitīnskābe
* Margarīnskābe
* Stearīnskābe
* Arahīnskābe
* Eikozānkarbonskābe
* Behenskābe
* Lignocerīnskābe
* Cerotīnskābe
* Montānskābe
* Melisīnskābe
* Tritriakontānskābe

 |

 |
**Mekstainais grīslis** (latīņu: *Carex vaginata*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā, tostarp nereti Latvijas teritorijas purvainās un aizaugošās pļavās, mitros mežos, mežmalās un krūmājos.

Apraksts
--------

Makstainais grīslis ir daudzgadīgs, 20-50 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir ļoti īss knābītis.

Augs viss ir dzeltenīgi zaļš un veido paskraju, nelielu ceru. Stublājs ir stāvs, sīkrievains, aplapots pie pamata un uz stublāja ir pāris nelielas lapas. Lapas ir dzeltenzaļas, 0,3-0,5 cm platas, daudz īsākas nekā stublājs. Ziedkopas galotnē ir viena vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir 2-3 diezgan attālu novietotas skrajas, kātainas, stāvas un cilindriskas sievišķo ziedu vārpiņas, kur katrā ir aptuveni 5-12 ziedi. Apakšējās sievišķās vārpiņas seglapa ir īsāka nekā vārpiņa, ar līdz 3 cm garu, augšdaļā paplašinātu maksti. Pūslītis ir dzeltenzaļš, gluds, olveidīgs, bez dzīslojuma, strauji sašaurināts īsā, mazliet liektā, divzobainā knābītī. Augļa pūslīša segplēksne ir tumšbrūna, olveidīgi rombiska, ar zaļu joslu vidū, daudz īsāka nekā pūslītis. Zied maija beigās, jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «makstainais grīslis - Carex vaginata Tausch - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-08.
|  |
| --- |
|  |
| Panzerkampfwagen I Ausf.C (VK601) |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 2 komandieris un vadītājs |
| Garums | 4,19 m |
| Platums | 1,92 m |
| Augstums | 1,94 m |
| Masa | 8 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas | 20—30 mm |
| Pamatbruņojums | 7,92 mm MG-34 un 13.2 mm ložmetēji vai 20 mm EW141 MG lielgabals un 7,92 mm MG-34 ložmetējs |
| Sekundārais bruņojums |  |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | Maybach HL45P 150 ZS |
| Ātrums uz ceļa | 64/79 km/h |
| Jauda/masa | 18,8 ZS/t |
| Maks. attālums | 300 km |

**Panzerkampfwagen I Ausf.C (VK601)** bija Vācijas vieglais tanks.

Vēsture
-------

1942. gada rudenī uzņēmuma Krauss-Maffei izgatavoja pavisam jaunu tanku tipu VK601, jeb Panzerkampfwagen I Ausf.C, kas konstruktīvi ļoti stipri atšķīrās no pārējās Panzerkampfwagen I tanku sērijas. Tas bija paredzēts izmantošanai izlūkošanas misijās. Pavisam tika izgatavoti 40 tanki.

Pielietojums
------------

Tanki tika izmantoti arī desanta vienībās. Vajadzības gadījumos tos pārvadāja ar transporta planieri Me.321 vai lidmašīnu Me.323. Divi no izgatavotajiem tankiem tika izmēģināti 1943. gadā Austrumu frontē, citi atradās rezerves daļu bruņojumā un kaujās praktiski nepiedalījās.
Koordinātas: 61°27′47.52″N 23°26′13.26″E﻿ / ﻿61.4632000°N 23.4370167°E﻿ / 61.4632000; 23.4370167

Melo HES
**Melo HES** (somu: *Melon voimalaitos*) ir hidroelektrostacija Somijā, Nokias pašvaldībā, uz Nokianvirtas upes. Tā atklāta 1971. gadā. Pieder energouzņēmumam *Pohjolan Voima*.

Elektrostacijas jauda ir 68 MW un tā saražo 230 GWh elektroenerģijas gadā. Aizsprosta kritums ir 19,6 m un garums 119 m.

Melo aizsprosts veic arī Pihejervi ezera un citu augšējo ūdenstilpju ūdens līmeņa regulēšanu.

Plānu šeit būvēt elektrostaciju izvirzīja 1920. gados. Projekts tika izstrādāts 1940. gados, bet darbi nesākās līdz pat 1958. gadam. Tad celtniecības sākotnējā etapā darbi tika pārtraukti. 1968. gadā *Nokia* atsāka pārstrādāta HES projekta celtniecību. Melo HES tika pabeigta 1971. gadā. Elektrostacijas projektētājs bija *Imatran Voima*, galvenais kontraktors — *Perusyhtymä* (tagad *YIT*).

1988. gadā Melo HES tika pārdota enerģētikas uzņēmumam *Pohjolan Voima*. *Nokia* turpinot to nomāt līdz 1994. gadam, kad visu savu enerģētikas biznesu pārdeva *Pohjolan Voima*.

1999. gadā veikta Melo HES renovācija. 2014. gadā plānota ģeneratora statora un elektrosistēmas un automātikas modernizācija.

Atsauces
--------

1. ↑  Melon voimalaitos
2. ↑  Melo ajan tasalle[novecojusi saite] 8.5.2013, Nokian Uutiset
**Makss Blīmihs** (vācu: *Max Blümich*; 1886. gada 3. novembris — 1942. gada 23. februāris Falkenberga/Elstere) bija Vācijas šahists un žurnālists.

Biogrāfija
----------

Pēc Pirmā pasaules kara bijis viens no vadošajiem Vācijas šahistiem. 1920. gadā Berlīnē 20. Vācijas šaha kongresā bijis trešais (uzvarējis Frīdrihs Zēmišs). 1925. gadā Breslavā ieņēmis 11. vietu 24. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Jefims Bogoļubovs) 1926. gadā Drēzdenes starptautiskajā šaha turnīrā ieņēmis 9. vietu (uzvarējis Ārons Nimcovičs). Uzvarējis Leipcigas pilsētas šaha čempionātos (1928, 1930). 1928. gadā Hāgā pārstāvējis Vāciju 2. šaha olimpiādē.

Pirmā vācu šaha žurnāla *Deutsche Schachzeitung* ilggadējs redaktors (1925—1942). Pirms tam vadījis šaha nodaļas Leipcigas laikrakstos *Leipziger Tageblatt* un *Leipziger Nachrichten*. Bijis ilggadējs Saksijas šaha savienības funkcionārs. Šajā amatā apliecinājis sevi kā nacionālsociālisma ideju atbalstītāju. 1941. gadā atkārtoti izdevis Žana Difrena un Žaka Mizesa grāmatu "Mazā rokasgrāmata šaha spēlē" (vācu: *Kleine Lehrbuch des Schachspiels*), no kuras izņēmis visus ebreju šahistu vārdus.

Atsauces
--------

1. ↑  Nach 1. Weltkrieg: 1. Hauptturnier 1920 in Berlin
2. ↑  Breslau (1925)
3. ↑  Dresden (1926)
4. ↑  Blümich gegen Fajarowicz
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Max Blümich

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Lūks Džeimss Makšeins** (angļu: *Luke James McShane*; dzimis 1984. gada 7. janvārī Londonā) ir Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (2000).

Biogrāfija
----------

1992. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2002. gadā Goa izcīnījis sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2003. gadā kopā ar Krišnanu Sašikiranu un Alekseju Drejevu dalījis pirmo vietu Esbjergas starptautiskajā šaha turnīrā *The North Sea Cup*. 2004. gadā Pamplonas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Emīlu Sutovski un Migelu Iljeskasu un bijis trešais turnīrā Drammenē. 2005. gadā uzvarējis Igvaldas (Spānija) starptautiskajā šaha turnīrā. 2006. gadā Liverpūlē bijis trešais Eiropas Savienības individuālajā šaha čempionātā. 2010. gadā Toronto uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā *Canadian Open* un Volvegas (Nīderlande) starptautiskajā šaha turnīrā *Remco Heite Schaaktoernooi*, kā arī kopā ar Višvanatanu Anandu dalījis otro vietu Londonas starptautiskajā šaha turnīrā *London Chess Classic* (uzvarējis Magnuss Karlsens). 2011. gadā kopā ar Davidu Navaru uzvarējis Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla *Tata Steel* B turnīrā.

Pārstāvējis Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (2002-2004, 2010, 2016);
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2019. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 7 reizes (2001, 2005, 2009, 2013-2019). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (2019) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Makšeinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2000. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Sešpadsmit gadu vecumā kļuvis par visjaunāko šaha lielmeistaru Lielbritānijas šaha vēsturē (šo rekordu 2007. gadā pārspēja Deivids Hauels) un bijis trešais angļu šahists (pēc Maikla Adamsa un Naidžela Šorta, kas FIDE Elo reitingu sarakstā pārsniedzis 2700 punktu robežu.

Atsauces
--------

1. ↑  Canadian Open 2010: Magnificent McShane
2. ↑  McShane wins Third Remco Heite 2010
3. ↑  London Chess Classic 2010
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Luke McShane
5. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Luke McShane
6. ↑  Top lists records: McShane, Luke

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Lūkass van Forēsts** (nīderlandiešu: *Lucas van Foreest*; dzimis 2001. gada 3. martā Hengelo) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (2018).

Biogrāfija
----------

Lielmeistara Jordena van Forēsta jaunākais brālis.

2017. gadā uzvarējis tradicionālā Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla amatieru turnīrā. 2019. gadā uzvarējis Nīderlandes šaha turnīrā, turklāt interesanti, ka pirmo vietu dalījis ar savu brāli Jordenu, bet bijis pārāks par to papildu mačā..

Divas reizes pārstāvējis Nīderlandi Eiropas komandu šaha čempionātā (2019, 2021).

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 106. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Forēstam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2018. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Niederländische Meisterschaft: Lucas van Foreest siegt nach Tiebreak
2. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Vartājas pils atrodas uz dienvidiem no Durbes kaujas vietas (kartē - *Durbe 1260*).
**1259. gada Vārtājas aplenkums** notika 1259. gada beigās, kad žemaiši no jauna devās laupīšanas karagājienā uz Kurzemi. Livonijas ordeņa mestrs Burhards fon Hornhūzens Rīgā sapulcināja lielu karaspēku, kurā piedalījās arī Rīgas arhibīskapa un ordeņa fogtu karadraudzes, kā arī ordeņa vasaļi - kristītie līvu, letu un igauņu karavīri. Kristiešu karaspēks devās uz Kuldīgas pili, kur tiem piebiedrojās arī kurši un zemgaļi. 

Ordeņa izlūki ziņoja, ka lietuvieši redzēti pie Klaipēdas, tādēļ kristiešu karaspēks devās uz dienvidiem no Kuldīgas, līdz sasniedza Vārtājas pilskalnu (tagadējā Dienvidkurzemes novadā). Tur pils priekšā tika izveidota kara telšu nometne. Naktī mestrs sadalīja karaspēku divās daļās, no kuriem vieniem bija jāsargā apmetne, bet otriem jāiet izlūkos. 

Lietuviešu izlūki savukārt pētīja ordeņa karaspēka atstātās pēdas un ziņoja savam ķēniņam, ka no Daugavas krastiem ieradies liels karaspēks. Lietuvieši savā apspriedē nolēma bez kaujas atkāpties un nakts tumsā kļuva nesasniedzami iespējamai vajāšanai. Ordeņa brāļi deva padomu mestram pastiprināt Kurzemes pilīs ordeņa garnizonus un doties atpakaļ uz Rīgu.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Aleksandrs Aleksandrovs** (krievu: *Александр Николаевич Александров*; 1918, Petrograda, Krievijas PFSR - 1975. gada 5. janvāris, Rīga) bija Krievijā dzimis padomju partijas darbinieks, kas aktīvi piedalījās Latvijas šaha dzīvē.

Biogrāfija
----------

Aleksandrs Aleksandrovs dzimis strādnieku ģimenē. Piecpadsmit gadu vecumā uzsācis darba gaitas Kozicka rūpnīcā. Ātri parādījis savas organizatoriskās spējas, izvirzoties arodbiedrības un komjaunatnes darbā. 1946. gadā Aleksandrovu, kas tolaik strādāja par komjaunatnes Omskas apgabala otro sekretāru, pārcēla darbā uz Latviju. Viņš strādāja par Latvijas komjaunatnes kadru un organizatoriskā darba nodaļas vadītāja vietnieku, vēlāk par otro sekretāru. No 1953. gada tika pārcelts darbā Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas (CK) aparātā, bet 1963. gadā strādājis Latvijas PSR celtniecības ministrijā. No 1964. gada līdz aiziešanai pensijā strādājis Latvijas PSR Ministru Padomes lietu pārvaldes aparātā. Apbalvots ar diviem Darba Sarkanā Karoga ordeņiem un ordeni «Goda Zīme».

Šahists
-------

Visu mūžu Aleksandrs Aleksandrovs aizrāvās ar šahu un bija sasniedzis labu spēles līmeni. 1946. gadā, drīz pēc savas ierašanās Rīgā, viņš ļoti pārliecinoši uzvarēja Friča Apšenieka memoriālā, kurā spēlēja daudzi spēcīgi tālaika Latvijas šahisti. 1947. gadā Aleksandrovs izcīnīja otro vietu Latvijas šaha čempionātā un ieguva tiesības piedalīties PSRS šaha čempionāta ceturtdaļfinālā Tbilisi. Šajā atlases turnīrā viņam neizdevās parādīt labu rezultātu, tomēr jāatzīmē Aleksandrova neizšķirts ar turnīra uzvarētāju un nākamo Pasaules čempionu šahā Tigranu Petrosjanu. Lai gan vēlākajos gados vairs nesanāca veltīt šaham daudz laika, tomēr 1955. gadā Latvijas un Krievijas šahistu mačā Aleksandrovs pieveica pazīstamo lielmeistaru Viktoru Korčnoju. 1957. gadā Aleksandrovs bija Rīgas šaha komandas sastāvā, kad tā Itālijā spēlēja ar dažādu pilsētu komandām. Kā prominenta toreizējās valdības amatpersona Aleksandrovs aktīvi atbalstīja žurnāla «Šahs» izdošanu (no 1959. gada - latviešu valodā, no 1960. gada - krievu valodā).

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1947. gads - 2. vieta.
* 1958. gads - 19.-20. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Aleksandrs Aleksandrovs, nekrologs laikrakstā «Cīņa», 09.01.1975
2. ↑  «Memorial F.Apsheniek - Riga 10-29.12.1946». Arhivēts no oriģināla, laiks: 07.03.2013. Skatīts: 13.06.2013.
3. ↑  Quarterfinal of Championship of USSR- Tbilisi 1947
4. ↑  Match Russia(RSFSR)-Latvia - Riga 13.7-1.8.1955

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
*Nissan* galvenā biroja ēka Jokohamā
***Nissan Motor Corporation, Ltd.*** (japāņu: 日産自動車株式会社, *Nissan Jidōsha Kabushiki-gaisha*) jeb ***Nissan*** (izrunā: [niːsɑːn][*nepieciešama atsauce*] vai nɪsæn; japāņu: nisːaɴ) ir Japānas autobūves uzņēmums.
Galvenais birojs atrodas Jokohamā.

*Nissan* ietilpst *Renault—Nissan* aliansē. 2013. gadā *Renault* piederēja 43,4 % balsstiesību uzņēmumā *Nissan*, bet *Nissan* piederēja 15 % balsstiesību *Renault*. Abu uzņēmumu izpilddirektors ir Karloss Gons (*Carlos Ghosn*).

*Nissan Motor* izlaiž automašīnas ar zīmoliem *Nissan*, *Infiniti* un *Datsun*. Tam ir arī motorsporta un tūninga lietu ražotājs *Nismo*.

*Nissan Motor Corporation* akcijas tiek kotētas Tokijas fondu biržā (kods *7201*). Lielākie akcionāri 2015. gadā bija *Renault* (43,4 %), *Daimler AG* (3,10 %), *Dodge & Cox* (2,13 %).

Vēsture
-------

1933. gada 26. decembrī japāņu uzņēmējs Aikava Jošisuke apvienoja autodaļu ražotājus *Nihon Sangyo* un *Tobata Casting* vienā uzņēmumā *Jidosha Seizo Co. Ltd.*. 1934. gada maijā Jokohamā tika pabeigta rūpnīcas celtniecība. Jūnijā uzņēmuma nosaukums tika mainīts uz *Nissan Motor Co. Ltd.* Rūpnīca ražoja vieglās un kravas automašīnas, kā arī autobusus.

Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā uzņēmums pārtrauca izlaist automašīnas. 1944. gada septembrī uzņēmuma galvenais birojs tika pārcelts uz Tokiju un nosaukums mainīts uz *Nissan Heavy Industries, Ltd.* Ražošana atjaunota 1945. gada novembrī. 1946. gada janvārī galvenais birojs atgriezās Jokohamā. 1949. gadā atjaunots uzņēmuma nosaukums *Nissan Motor Co. Ltd.*

1950. gadā *Nissan* iegadājās dīzeļdzinēju ražotāju *Minsei Diesel Motor Co. Ltd.* (tagad *Nissan Diesel Motor Co. Ltd.*).
Korejas kara laikā *Nissan* bija viens no lielākajiem automašīnu piegādātājiem ASV armijai. Pēc kara uzņēmums nokļuva finansiālās grūtībās, un darbinieku algas tika pazeminātas. Strādnieki sarīkoja streiku.
1958. gadā sākts pasažieru automašīnu eksports uz ASV.
1959. gadā Taivānā atvērta pirmā *Nissan* ārzemju rūpnīca.

1966. gadā *Nissan* apvienojās ar Japānas autoražotāju *Prince Motor Company*.

1970. gada 11. februārī ar *Nissan* izgatavoto raķeti *Lambda-4S* palaists Japānas pirmais pavadonis *Ōsumi*. 1970. gadā sākta jūras dzinēju ražošana.

1999. gadā *Nissan* noslēdza vienošanos par globālu aliansi ar Francijas autoražotāju *Renault*.

2016. gada 2. maijā paziņots, ka *Nissan* iegādāsies trešdaļu *Mitsubishi Motors* akciju.

Atsauces
--------

1. ↑  NISSAN MOTOR CO LTD (7201) 4-traders.com
2. ↑  History
3. ↑  Nissan iegādāsies trešdaļu Mitsubishi akciju LETA, 2016. gada 12. maijs

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nissan*** |

* *Nissan Motor Corporation* vietne Archived 2021. gada 23. martā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 124401452
* LCCN: n81038497
* ISNI: 0000 0001 2185 8821
* SUDOC: 028694740
* NDL: 00295589
* CiNii: DA00066814

 |

 |
Karalis Gambrins tur alus kausu. Statuja Tolukas, Meksikas tehnoloģijas muzejā (*Museo Modelo de Ciencias e Industria*)
**Gambrins** (latīņu: *Gambrinus*) ir leģendārs Flandrijas karalis, neoficiāls svētais un alus darītāju patrons un amata aizbildnis. Gambrins arī ir folkloras personāža, reizēm attēlots kā Eiropas karalis vai angļu viduslaiku bruņinieks. Gambrina dzimšanas diena tradicionāli tiek svinēta 11. aprīlī.

Strīdīga izcelsme un neskaidra etimoloģija
------------------------------------------

Pieminēts, kā vārds saistīts ar vēsturisko angli, Jāni Bezbailīgo, kurš bijis mītiskais apiņu iesalu alu izgudrotājs. Čehijas *Plzeňský Prazdroj*, Gambrinus markas gaišala darītājs skaidro, ka Gambrins bijis *Jan Primus* (*Jānis pirmais*), kurš esot bijis dižciltīgā persona *John I, Duke of Brabant*. Tomēr, citviet apgalvots, ka kāds sulainis Kārļa Lielā galmā saukts Gambrinus. 1543. gadā "Rīgās reformators", vācu fabulists Burkards Valdis  esot skaidrojis, ka Gambrins iemācījies alus darītāja mākslu no Izīdas, senās Ēģiptes auglības, ūdens un vēja dievietes. Arī tiek piesauktas citas iespējamas latīņu vārdu izcelsmes, kā *cambarus* (pagrabs) un *ganeae birrinus* (alus viesis).

Zīmols mūsdienās
----------------

Zīmols
Pasaules alus darītāji piesavinājušies Gambrina personāžu saviem alus zīmoliem un reklāmai. Vairākas alus darītavas nosauktas Gambrina vārdā un daudzviet, arī Rīgā, Aldara alus darītavā, Gambrina statuja uzcelta alus dārzā. Čehijā *Plzeňský Prazdroj* alus darītava sponsorē Gambrina gaišalu markas vārdā nosaukto futbola līgu.

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2016. gada 14. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Leģenda par Gambrinu (angliski)
2. ↑   Svētie un alus (angliski)
3. ↑   Archived 2013. gada 1. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Par statuju (angliski)
4. ↑   Alus vēsture (angliski)
5. ↑   Archived 2013. gada 9. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. 11 aprīlis.
6. ↑   Vēsturiskais Jānis Bezbailīgais (angliski)
7. ↑   Archived 2012. gada 22. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. Apiņu iesalu alu izgudrotājs?
8. ↑   Archived 2013. gada 7. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. Gambrinus gaišalus (čehiski)
9. ↑   Archived 2012. gada 22. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. Brabants
10. ↑   Galma Gambrinus (angliski)
11. ↑   Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. Reformators (angliski)
12. ↑   Burkards Valdis Livonijā (vāciski)
13. ↑   Archived 2013. gada 20. martā, *Wayback Machine* vietnē. *Wikisource* biogrāfija (vāciski)
14. ↑   Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. Valda fabula (vāciski)
15. ↑  [novecojusi saite] Aldara Gambrina paliktnis
16. ↑   Archived 2012. gada 22. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. Gambrinus firma ASV(angliski)
17. ↑   Archived 2013. gada 20. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Gambrinus Čehijā (čehiski)
18. ↑   Gambrinusa līga (futbols) (čehiski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gambrins***.
**Nikolajs Kopajevs** (krievu: *Николай Антонович Копаев*; 1914. gada 11. janvāris, Voroņeža — 1978. gada 11. oktobris, Čerņivci) bija PSRS sporta meistars šahā (1940) un šaha teorētiķis.

Biogrāfija
----------

Bijis pazīstams kā šaha atklātņu un galotņu teorētiķis. Pētījis skotu un spāņu atklātnes, atstājis paliekošas analīzes torņu galotnēs, kas ļauj Kopajevu salīdzināt ar Nikolaju Grigorjevu un Andrē Šeronu. Papildinājis arī Alekseja Troicka analīzes galotnē "divi zirdziņi pret bandinieku". Bijis Ukrainas čempions šaha kompozīcijā etīžu grupā. Sekmīgi piedalījies arī klātienes šaha turnīros. 1950. gadā Kijevā izcīnījis 3. vietu Ukrainas šaha čempionātā (uzvarējis Jefims Hellers).
Kopš 1967. gada līdz sava mūža beigām neskaidru iemeslu dēļ pārstājis sadarboties ar šaha izdevumiem. Bijis apjomīga šaha arhīva īpašnieks, kurš pazudis pēc Kopejeva nāves.

Atsauces
--------

1. ↑  «19 Championship of Ukraine — Kiev May 1950». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2016. gada 25. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Dipteri** (*Dipterus*) ir izmirušu dipterīdveidīgo zivju ģints no divējādelpojošo zivju virskārtas. Ģinti 1828. gadā aprakstīja britu ģeologi Roderiks Merčisons un Ādams Sedžviks. Šīs zivis dzīvoja devona periodā un bija izplatītas Eiropā, Ziemeļamerikā un Austrālijā. Arī Latvijas devona nogulumos ir sastopamas dipteru fosilās paliekas (piem. *Dipterus serratus*  no narvas svītas nogulumiem.) Ģints tipveida suga ir *Dipterus valenciennesi*. Ģintī ir virs 20 sugām. Dipteri ir dipterīdu dzimtas tipveida ģints.

Morfoloģija
-----------

Dipteri bija sīkas un vidēji lielas zivis ar horizontāli saplacinātu galvu un platu purnu. Etmoīdo vairogu veido vienlaidus klājums. D kauli ir viens vai vairāki. Parasfenoīds ir rombisks, bez aizmugurējā izauguma. Aukslēju kvadrāta un mekkeļa kauli pārkaulojas. Galvas segkauli un zvīņas ir klāti ar kosmīna slāni, ar raksturīgām cilpveidīgām rezorbcijas līnijām (Vestolla līnijas). Zobu aparātu veido trīsstūrveidīgas pāra pterigoīdās un preartikulārās zobu plātnes ar 5-15 zobiņu vai ķīļu rindām, kas radiāli iziet no virsotnes punkta. Pterigoīdās plātnes ir plakanas, satuvinātas vai saaugušas pa viduslīniju. Preartikulārās plātnes vienmēr ir atdalītas un izliektas. Zobi uz plātnēm ir sīki, apaļīgi un no malām saplacināti. Uz muguras ir divas patstāvīgas muguras spuras, kas atbīdītas tālu atpakaļ. Astes daļa ir īsa.

Atsauces
--------

1. ↑  В.С. Сорокин, Л.А. Лярская, Л.С. Саваитова и др, Девон и карбон Прибалтики, издательство "Зинатне", Рига, 1981. г. 109. lpp.
2. ↑  Татаринов Л.П. Новицкая Л.И. Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004. 390. lpp.
Osmaņu pretuzbrukums Kaukāzā, 1918
**Trabzonas miera konference** notika starp Osmaņu impēriju un Aizkaukāza Sejmu no 1918. gada 12. marta līdz 13. aprīlim. Sarunu mērķis bija izbeigt Pirmo pasaules karu Kaukāzā. Krievijas Impērija Kaukāza operācijas gaitā bija iebrukusi dziļi osmaņu teritorijā, taču, izmantojot revolucionāro haosu, osmaņi 1918. gada 12. februāri sāka pretuzbrukumu, atgūstot zaudētās teritorijas. Sejma delegācija uzstāja uz 1914. gada robežām un armēņu autonomiju Rietumarmēnijā. Osmaņi pieprasīja robežas, ko tiem Brestļitovskas miera līgumā bija atdevuši boļševiki — Karsas, Ardahanas un Batumi apgabalus, kas bija zaudēti 19. gadsimtā. Gruzīnu un armēņu delegātiem tas bija nepieņemami, kamēr musulmaņu (azerbaidžāņu) delegāti, kas bija radniecīgi turkiem, bija gatavi apmierināt osmaņu prasības. Aizkaukāza Sejma vairākums 13. aprīlī nobalsoja par kara pieteikšanu osmaņiem un atsauca miera sarunu delegāciju. Osmaņi ieņēma Batumi, bet tika apstādināti pie Karsas. 22. aprīlī tika noslēgts pamiers un atsāktas sarunas. Lai sarunas notiktu starp divām valstīm, osmaņi Sejmam pieprasīja Aizkaukāzu pasludināt par neatkarīgu valsti un 22. aprīlī pasludināja Aizkaukāza Demokrātiskās Federatīvās Republikas izveidošanu.
**Latgales virsnieku rezerves rota** bija viena no Latvijas zemessardzes latviešu nacionālajām vienībām, ko izveidoja Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 17.—20. decembrī no mobilizētajiem Latgales apsardzības apgabala virsniekiem un brīvprātīgajiem. Rotā bija 130 karavīri kapteiņa Kazimira Olekša vadībā. Pēc Rīgas zaudēšanas un atkāpšanās uz Jelgavu 5. janvārī Latgales virsnieku rotā palikušos 36 karavīrus pievienoja Virsnieku rezerves rotai un iekļāva kapteiņa Jāņa Baloža komandētajā Atsevišķā latviešu bataljona 1. rotā.

Literatūra
----------

* Ramats K. Kalpaka bataljons neatkarības cīņās. Rīga, 1929.
* Pulkvedis-leitnants Arturs Jansons. Latvijas nacionālā karaspēka Kalpaka bataljona pirmās brīvprātīgās kaujas vienības Cēsu rotas dibinātājs un pirmais komandieris: Atmiņu un vēsturisku faktu apkopojums. Rīga, 1998.

Ārējās saites
-------------

* Kalpaka bataljona gaitas
* Latviešu atsevišķais bataljons (05.01.1919.-21.03.1919.) no historia.lv

Atsauces
--------

1. ↑  vesture.eu
2. ↑  Pavēle par latviešu atsevišķo bataljonu
**Ciparu cietoksnis** (angļu: *Digital Fortress*) ir amerikāņu rakstnieka Dena Brauna romāns. Romānā autors atklāj ASV Nacionālās drošības aģentūras (NDA) noslēpumus.

Sižets
------

Nogalināts bijušais NDA darbinieks, kurš bija slavens ar savu ģenialitāti datoru tehnoloģiju jomā un, kurš izveidoja neatkodējamu šifru elektroniskās informācijas aizsardzībai. Kad Nacionālās drošības aģentūras nepārspējamā kodu atšifrēšanas mašīna netiek galā ar noslēpumaino kodu, aģentūras direktora vietnieks izsauc galveno kriptogrāfi, talantīgu un daiļu matemātiķi Sūzanu Flečeri. Sūzana atklāj ko tādu, kas viņu satriec līdz sirds dziļumiem. NDA ir saņemta par ķīlnieci… nevis izmantojot šaujamieročus, bet gan asprātīgi izstrādātu kodu. Ja tas tiks publiskots, Amerikas Savienoto Valstu izlūkošanas sistēma būs briesmās.

### Bergovska princips

Romānā figurē fiktīva teorēma — "Bergovska princips", kā doma ir, ka jebkuru šifru var uzlauzt ar rupja spēka pielietošanu, un tādā veidā, šifra atslēgas atrašana ir tikai laika jautājums.

>  Bergovska princips... viennozīmīgi apgalvo, ja dators izmēģinās pietiekamu daudzumu atslēgu, tad ir matemātiskā garantija, ka tas piemeklēs pareizo.
> 
> 
>  — Dens Brauns, "Ciparu cietoksnis"
> 
> 

Šis princips formāli ir patiess, tomēr tam nav nekāda praktiska noderīguma kriptogrāfijai, jo šifra atšifrēšanai nepietiek vien ar pareizās atslēgas atrašanu, nepieciešams vēl saprast, ka tieši šī ir vajadzīgā atslēga.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  Grāmatas anotācija no izdevniecības "Kontinents" izdotās grāmatas "Ciparu cietoksnis" aizmugurējā vāka

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dens Brauns |
| --- |
|  |
| Romāni | 
* "Ciparu cietoksnis" (1998)
* "Eņģeļi un dēmoni" (2000)
* "Maldu zona" (2001)
* "Da Vinči kods" (2003)
* "Zudušais simbols" (2009)
* "Inferno" (2013)

 |
|  |
| Ekranizācijas | 
* "Da Vinči kods" (2006)
* "Eņģeļi un dēmoni" (2009)
* "Inferno" (2016)

 |
|  |
| Personāži | 
* Roberts Lengdons

 |

 |
***École nationale des ponts et chaussées*** (***École des Ponts ParisTech***) ir Francijas inženierzinātņu skola.

Tā ir viena no vecākajām un prestižākajām Francijas augstskolām, ko 1747. gadā dibināja Daniels Šarls Trudains (*Daniel-Charles Trudaine*) kā "*École royale des ponts et chaussées*", lai apmācītu inženierus tiltu un ceļu būvniecībai. Tā galvenokārt ir pazīstama ar savu inženieru apmācību, kuras studentus un absolventus sauc par "*Ingénieur des Ponts et Chaussées*".

To parasti dēvē ar 2008. gada jūlijā pieņemtajiem metonīmiem "*Ponts et Chaussées*", "*les Ponts*" vai "*École des Ponts ParisTech*".

Slaveni absolventi
------------------

* Ogistēns Košī, franču matemātiķis, matemātiskās analīzes pamatlicējs
* Žans Tirols, franču ekonomists

Atsauces
--------

1. ↑  Perronet et l’École des Ponts et Chaussées au siècle des Lumières
2. ↑  L’École des ponts et chaussées aux xviiie et xixe siècles

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***École nationale des ponts et chaussées***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Oficiālā vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130890411
* LCCN: n81053385
* ISNI: 0000 0004 0641 4845
* GND: 1071754904
* SUDOC: 026375060
* BNF: cb11863475n (data)

 |

 |
**Ô Cameroun, Berceau de nos Ancêtres** (tulkojumā no franču valodas: "O Kamerūna, mūsu senču šūpulis"), saukta arī par **Chant de Ralliement** ("Manifestācijas dziesma") ir Kamerūnas valsts himna. Neoficiāli tiek lietota kopš 1948. gada, oficiāli apstiprināta 1957. gadā. Mūziku komponējis Renē Džams Afame (*René Djam Afame*), kurš kopā ar Minkio Bambu (*Samuel Minkio Bamba*) un Moisi Ņati Nkoo (*Moïse Nyatte Nko'o*) bija arī dzejas autors. Himnas teksts ticis mainīts 1978. gadā.

Teksts franču valodā
--------------------

O Cameroun berceau de nos ancêtres,
Va debout et jaloux de ta liberté,
Comme un soleil ton drapeau fier doit être,
Un symbole ardent de foi et d'unité.
 
CHORUS:
Chère Patrie, Terre chérie,
Tu es notre seul et vrai bonheur,
Notre joie, notre vie,
En toi l'amour et le grand honneur.
 
Que tous tes enfants du Nord au Sud,
De l'Est à l'Ouest soient tout amour,
Te servir que ce soit le seul but,
Pour remplir leur devoir toujours.
 
CHORUS:
Chère Patrie, Terre chérie,
Tu es notre seul et vrai bonheur,
Notre joie, notre vie,
En toi l'amour et le grand honneur.

Teksts angļu valodā
-------------------

O Cameroon, Thou Cradle of our Fathers,
Holy Shrine where in our midst they now repose,
Their tears and blood and sweat thy soil did water,
On thy hills and valleys once their tillage rose.
Dear Fatherland, thy worth no tongue can tell!
How can we ever pay thy due?
Thy welfare we will win in toil and love and peace,
Will be to thy name ever true!
 
CHORUS:
Land of Promise, land of Glory!
Thou, of life and joy, our only store!
Thine be honour, thine devotion,
And deep endearment, for evermore.
 
From Shari, from where the Mungo meanders
From along the banks of lowly Boumba Stream,
Muster thy sons in union close around thee,
Mighty as the Buea Mountain be their team;
Instil in them the love of gentle ways,
Regret for errors of the past;
Foster, for Mother Africa, a loyalty
That true shall remain to the last.
 
CHORUS:
Land of Promise, land of Glory!
Thou, of life and joy, our only store!
Thine be honour, thine devotion,
And deep endearment, for evermore.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne (ar skaņas failu)
* National anthem: Mp3 download, lyrics with the English translation
**"Pēdējais vakarēdiens"** ir itāļu renesanses gleznotāja Tintoreto glezna. Tā gleznota uz audekla ar eļļas krāsām un tapusi laikā no 1592. līdz 1594. gadam. Tā atrodas Sandžordžo Madžores bazilikā, Venēcijā, Itālijas ziemeļos.

Pārskats
--------

Albrehta Dīrera koka gravīra *Pēdējais vakarēdiens* (1523) ir piemērs frontālai kompozīcijai, kas šai tēmai ir ierasts
Tintoreto pēdējo vakarēdienu mākslinieka karjeras laikā attēlojis vairākkārt. Viņa agrākās gleznas Sanmarkuolas (1547) un Sanfeličes baznīcai (1559) ainu attēlo no frontālas perspektīvas, tēliem sēžot pie galda, kas novietots paralēli attēla plaknei. Šādi pēdējais vakarēdiens gleznots visbiežāk, kā zināmākais piemērs ir Leonardo da Vinči 1490. gadu beigu sienas gleznojums Milānā, Itālijā.

Tintoreto 1592.—1594. gada glezna, kas tapusi viņa dzīves pēdējos gados, ievērojami atkāpjas no šīs kompozīcijas. Ainas centru aizņem nevis apustuļi, bet otršķirīgi tēli, tādi kā sieviete, kas nes ēdienu un kalpi, kuri paņem šķīvjus no galda. Galds, pie kura sēž apustuļi, pa stāvu diagonāli atvirzās attēla dziļumā. Tintoreto ar gaismas attēlojumu radījis personīgu atmosfēru, tai nākot gan no griestu lampas, gan Jēzus oreola. Virs ainas lidinās vairāki eņģeļi. 

Tintoreto "Pēdējais vakarēdiens" izmanto manierisma paņēmienus, īpaši tas manāms kompleksajā un radikāli asimetriskajā kompozīcijā. Savā dinamiskumā un uzsvarā uz ikdienišķo aina ir līdzīga Venēciešu krogus ainām — gleznā manāma pāreja uz baroku. "Šīs dramatiskās ainas spēja aizraut skatītājus, kā arī pieturoties kontrreformācijas ideāliem un katoliskās baznīcas ticības reliģiskās mākslas didaktiskajai dabai."

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Q116739019; lappuse: 88.
2. ↑  ; Make Lists, Not War; pārbaudes datums: jūnijs 2020.
3. ↑  *Gardner's Art Through the Ages*, Volume II, 13. izdevums. 494. lpp.

Bibliogrāfija
-------------

* Carrassat, P.F.R. *Maestros de la pintura*, Spes Editorial, S.L. 2005. ISBN 84-8332-597-7
**Nītvelja** (igauņu: *Niitvälja*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Keilas pagastā, dzelzceļa iecirknī Keila—Paldiski un tas atrodas 5,2 km attālumā no Keilas, 15,6 km attālumā no Paldiskiem un 32 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Nītveljā apstājas visi Paldiski, Kloga-Rannas un Tallinas virzienā kursējošie elektrovilcieni.

1958. gadā pēc dzelzceļa elektrifikācijas posmā Pēskila-Keila tika nolemts elektrifikāciju turpināt tālāk rietumu virzienā. 9 km garais Keilas—Klogas dzelzceļa posms ar vienu starppieturu - Nītvelju tika pabeigts 1958. gada 30. decembrī. Nītveljā tika izbūvēta viena 90 metrus gara malas platforma.

2010. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele" ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma ar augstuma atzīmi 550 mm. Platformas garums - 100 m.

Atsauces
--------

1. ↑  Niitvälja
2. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
3. ↑  EVR preses relīzes[novecojusi saite] (igauniski)
4. ↑  Igaunijas satiksmes un komunikācijas ministrijas ziņojums[novecojusi saite] (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Keilu** |  | **Uz Paldiskiem** |
|  Keila |  **Nītvelja** | Kloga  |
|
***Radisson Blu*** ir viens no viesnīcu ķēdes *Radisson Hotel Group* zīmoliem, ko izmanto aptuveni 400 Eiropas, Āfrikas, Āzijas un Ziemeļamerikas viesnīcas. Ar pašreizējo nosaukumu tas darbojas kopš 2009. gada.

*Radisson Hotel Group* izmanto arī zīmolus *Radisson Collection, Radisson, Radisson RED, Park Plaza, Park Inn by Radisson, Country Inn, Suites by Radisson*.

Vēsture
-------

Zīmola nosaukums cēlies no franču pētnieka un kažokādu tirgotāja Pjēra-Esprita Radisona vārda.
Līdz 2005. gadam tā nosaukums bija *Radisson SAS*, jo uzņēmuma kontrolpakete piederēja kompānijai *SAS Group*. 2012. gadā to iegādājās ASV kompānija *Carlson Hotels* un Beļģijas *Rezidor Hotel Group*. 2016. gadā *Carlson Hotels* nopirka Ķīnas kompānija *HNA Tourism Group Co.*.

*Radisson Blu* Baltijas valstīs
-------------------------------

### Rīga, Latvija

* Radisson Blu Elizabete Hotel
* Radisson Blu Daugava Hotel
* Radisson Blu Hotel Latvija
* Radisson Blu Rīdzene Hotel
* Radisson Hotel Old Town Riga (Astor Hotel)
* Park Inn by Radisson Residence
* Park Inn by Radisson Valdemāra

### Lietuva

* Radisson Blu Astorija Hotel, Viļņa
* Radisson Blu Hotel, Klaipēda
* Radisson Blu Hotel Lietuva, Viļņa
* Park Inn by Radisson Kaunas

### Tallina, Igaunija

* Radisson Blu Sky Hotel
* Radisson Blu Hotel Olümpia
* Park Inn by Radisson Central
* Park Inn by Radisson Meriton Conference & Spa Hotel

* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Radisson Blu***.