recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dūkstu drudzenīte** (latīņu: *Gentianella uliginosa*) ir augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, galvenokārt jūras piekrastē, kā arī mēreni mitrās pļavās, starpkāpu ieplakās, dažādās atmatās, parasti vietās ar skraju veģetāciju. Latvijā šī suga ir sastopama reti gandrīz visā valsts teritorijā, neiekļaujot austrumdaļu, pārsvarā jūras piekrastē. Daži autori to iekļauj rūgtās drudzenītes (*Gentiana amarella*) sastāvā kā pasugu *Gentiana amarella. ssp. uliginosa*.

Pļavu mēslošanas un meliorācijas dēļ izplatība samazinās, jo augs jutīgi reaģē uz biotopa pārmaiņām. Augu suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Dūkstu drudzenīte ir viengadīgs, 5—15 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stublāju, kurš parasti nezaro vai zaru maz. Stublājs sastāv no 1—3 posmiem, galotnes posms kopā ar ziedkātu ir vismaz tikpat garš vai garāks nekā stublāja pārējā daļa.

Auga lapas ir lancetiskas, sēdošas, 1—3 cm garas un 0,4—1 cm platas. Pie stublāja pamata lapu rozetes nav. Ziedam parasti ir 5 (dažreiz 4) kopā saaugušas kauslapas un vainaglapas. Stobrveidīgais vainags ir aptuveni kausa garumā. Vainaglapas ir zili violetas, 1—2 cm garas. Zieda rīklīte ir ar bārkstiņu vainagu. Auglis ir divvāršņu pogaļa. Zied augustā un septembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  «dūkstu drudzenīte - Gentianella uliginosa (Willd.) Börner - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dūkstu drudzenīte***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Būru republikas.
Transvālas karogs
**Transvālas Republika** (afrikandu: *Transvaal* — "aiz Vālas upes"), oficiāli **Dienvidāfrikāņu Republika** (*Zuid-Afrikaansche Republiek*), bija valsts Dienvidāfrikā (1852—1902).
Tās galvaspilsēta bija Pretorija.

Vēsture
-------

1652. gadā netālu no Labās Cerības raga nīderlandieši dibināja Keiptaunu, pirmo eiropiešu koloniju Dienvidāfrikā. Nīderlandiešu kolonisti kļuva pazīstami kā būri (no nīderlandiešu valodas tas nozīmē "zemnieki"), bet vēlāk kā afrikāneri, kuri runā afrikandu valodā. 1795. gadā britu bruņotie spēki iekaroja teritoriju ap Labās Cerības ragu. 1836. gadā nīderlandiešu kolonisti, meklējot jaunas zemes, izveidoja tā saukto Lielo treku (afrikandu: *Die Groot Trek*), kas bija migrācijas ceļš uz ziemeļiem prom no britiem. 1838. gadā tika dibinātas divas neatkarīgas būru republikas: Oranjes brīvvalsts un Dienvidāfrikāņu Republika. 1902. gadā Otrajā būru karā abas valstis anektēja briti. 1910. gadā britu kontrolētā Raga kolonija (*Cape Colony*), Natalas kolonija (*Colony of Natal*), Transvāla un Oranžas upes kolonija (*Orange River Colony*) apvienojās un dibināja Dienvidāfrikas Savienību (*Union of South Africa*).

Skatīt arī
----------

* Dienvidāfrikas Republika

Atsauces un piezīmes
--------------------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Transvālas Republika***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 199504624
* LCCN: n80061131
* GND: 1085979075
* SUDOC: 032090382
* BNF: cb153091929 (data)
* CiNii: DA12866341

 |

 |
**Aidis Tomsons** (dzimis 1970. gada 28. oktobrī) ir latviešu žurnālists, Latvijas Radio 1 raidījumu vadītājs, vada analītisko raidījumu "Krustpunktā" un tā rubriku "Brīvais mikrofons". Kopš 2018. gada pavasara ir viens no ārpolitikas apskata "Divas puslodes" veidotājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1970. gadā mācītāja Laimoņa Tomsona un viņa sievas Hildas ģimenē kā jaunākais no diviem brāļiem. Bērnībā dzīvoja Rīgas centrā, vasaras pavadīja īrētā vasarnīcā Carnikavā un Lielvārdē. Mācījās mūzikas skolā, apgūstot vijoles un klavieru spēli, vidējo izglītību ieguva Rīgas Natālijas Draudziņas 7. vidusskolā. Vēlāk absolvēja divgadīgos angļu valodas kursus Latvijas Universitātē, mācījās jauno žurnālistu skolā "Noruna".

Darbojās Septītās dienas Adventistu Latvijas Draudžu savienības oficiālajā izdevumā "Adventes Vēstis", bet 2016. gadā izveidoja no baznīcas vadības neatkarīgu interneta mediju "Vēstis Adventistiem".
Vadīja dažādas klātienes diskusijas.

Apbalvojumi
-----------

2021. gada 20. aprīlī saņēma Triju Zvaigžņu ordeņa IV šķiru par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts labā, par nozīmīgu ieguldījumu demokrātijas stiprināšanā un Latvijas informācijas telpas kvalitātē, risinot valstiski un sabiedriski nozīmīgus tematus un pārstāvot kvalitatīvu, profesionālu un ētisku žurnālistiku.

Privātā dzīve
-------------

Aidis Tomsons ir precējies, kopā ar sievu un trīs dēliem dzīvo paša celtā namā Garkalnē. Sieva strādā par Garkalnes bērnudārza direktora vietnieci.
Rīgā kā pārvietošanās līdzekli galvenokārt izmanto velosipēdu. Brīvajā laikā labprāt slēpo, skrituļo, spēlē galda spēles un ģitāru.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Gunta Tabore. «Izbaudīt jandāliņu un mieru. Aidis Tomsons un viņa ģimene». LA.lv, 2012. gada 20. septembrī. Skatīts: 2018. gada 3. decembrī.
2. 1 2 3  Sandra Landorfa. «Radio balss Aidis Tomsons: par dzīvi, politiku, mīlestību un ticību». jauns.lv, 2018. gada 21. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 3. decembrī.
3. ↑  «Skandāls adventistu baznīcā: žurnālists Aidis Tomsons atsakās pakļauties iesīkstējušām dogmām». jauns.lv. 2016. gada 23. februārī. Skatīts: 2018. gada 3. decembrī.
4. ↑  BNS. «Rīgā atzīmēs sarptautisko invalīdu dienu». delfi.lv, 2002. gada 28. novembrī. Skatīts: 2018. gada 3. decembrī.
5. ↑  LSM.lv ziņu redakcija. «Sabiedriskie mediji «Lampā» raisīs diskusijas par sociālām tēmām, jauniešiem un žurnālistiku». lsm.lv, 2018. gada 26. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 4. decembrī.
6. ↑  «Žurnālists Domburs iecelts par Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri. Apbalvojums piešķirts kopumā 12 žurnālistikas profesionāļiem». *LA.LV* (latviešu). Skatīts: 2021-05-03.

Ārējās saites
-------------

* *Twitter* profils
* A. Tomsona veidotais saturs Latvijas sabiedriskajos medijos

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 562146284440715332232

 |

 |
**Jiri Uluotss** (igauņu: *Jüri Uluots*; 1890—1945) bija igauņu jurists un sabiedriskais darbinieks, Tartu Universitātes Juridiskās fakultātes romiešu un igauņu likumdošanas docētājs (1919—1944) un dekāns. Laikrakstu *Kaja* (1919—1920) un *Postimees*  (1937—1938) galvenais redaktors. Igaunijas premjerministrs (1939—1940) un Igaunijas prezidenta pienākumu izpildītājs (1940/1944—1945).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1890. gada 13. janvārī Kirblas (Kireferes) ciemā. No 1910. līdz 1918. gadam studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē.
Igaunijas brīvības cīņu laikā atgriezās dzimtenē, 1919. gadā sāka docēt Tartu Universitātes Juridiskajā fakultātē, bija laikraksta *Kaja* redaktors (1919—1920). Atkārtoti ievēlēts par Rīgikogu deputātu (1920—1926, 1929—1932).
Igaunijas parlamenta Augšpalātas priekšsēdētājs no 1938. gada 4. aprīļa līdz 1939. gada 12. oktobrim.

Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gadā piedalījās sarunās par Igaunijas un PSRS Savstarpējās palīdzības līguma noslēgšanu.
Pēc tam, kad Kārels Ēnpalu pēc līguma parakstīšanas atkāpās no sava amata, Uluots 1939. gada 12. oktobrī kļuva par Igaunijas premjerministru.
Pēc Igaunijas okupācijas PSRS valdības atsūtītais emisārs Andrejs Ždanovs pieprasīja Konstantīnam Petsam 1940. gada 20. jūnijā viņu atcelt no amata.

Igaunijas Republikas vadītāji Laidoners, Petss un Uluotss pieņem pēdējo 24. februāra Neatkarības dienas karaspēka parādi pirms 1940. gada okupācijas.
Nacistu okupācijas laikā 1941. gadā Uluotss atteicās no piedāvājuma vadīt Igaunijas pašpārvaldi un piedalījās igauņu pagrīdes kustībā. Kad 1944. gada janvāra beigās Sarkanā armija sasniedza Igaunijas robežu un pie Narvas izvērsās sīvas aizsardzības cīņas, Uluotss piekrita 7. februārī pa radio uzrunāt tautu, lai aicinātu 1904.—1923. gadā dzimušos vīriešus stāties vācu armijā un aizstāvēt dzimteni.

1944. gada martā Tallinā tika izveidota Igaunijas Republikas Nacionālā komiteja, kas plānoja izveidot pagaidu valdību brīdī starp vācu aiziešanu un padomju armijas ienākšanu, lai pasludinātu Igaunijas neatkarības atjaunošanu.

1944. gada 20. aprīlī Igaunijas Nacionālā komiteja izveidoja vēlēšanu sapulci, kas, atbilstoši konstitūcijai, 1940. gadā izveidoto Igaunijas PSR marionešu valdību atzina par nelikumīgu un nolēma, ka par prezidenta pienākumu izpildītāju no 1941. gada 21. jūnija jāuzskata pēdējais likumīgais Igaunijas premjerministrs Uluotss. 1944. gada 20. septembrī Uluotss pasludināja Igaunijas neatkarības atjaunošanu un par jaunās valdības premjerministru iecēla Oto Tīfu. 22. septembrī Tallinu okupēja Sarkanā armija, un Uluotsam nācās bēgt uz Zviedriju.

Miris 1945. gada 9. janvārī Stokholmā.
Par Igaunijas prezidenta pienākumu izpildītāju līdz 1963. gadam kļuva Augusts Reijs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jiri Uluotss***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 44415543
* LCCN: n83131425
* ISNI: 0000 0001 1059 9123
* GND: 101525923
* SUDOC: 03493667X
* BNF: cb12563630v (data)

 |

 |
**Dmitrijs "Miša" Kolinss** (angļu: *Dmitri "Misha" Collins*; dzimis 1974. gada 20. augustā) ir amerikāņu aktieris un autors, labāk zināms ar eņģeļa Kastiela lomu seriālā *Supernatural*.

Filmogrāfija
------------

Viņam ir arī bijušas periodiskās lomas tādos seriālos kā Ātrā palīdzība un 24, viesu loma NCIS, Nip/Tuck, NYPD Blue, CSI Lasvegasa. CSI Ņujorka, Monks un Amulets. Uz lielajiem ekrāniem viņš galvenokārt ir zināms ar lomu filmā ar nosaukumu Karla par sērijveida slepkavu Polu Bernardo, filmu, par kuru pats ir teicis, ka nožēlo, ka piedalījies tajā dēļ īstās dzīves notikumu dabas, uz kuriem filma ir balstīta. Piedalījies arī filmā Dzīve, pārtraukta.

Labdarība un rakstniecība
-------------------------

Kolinss arī kopā ar savu sievu Vikiju Kolinsu sarakstīja un izdeva ēdienu gatavošanas grāmatu, tika ziņots ka liela daļa no grāmatas ienākumiem nonāca labdarības organizācijai kas specializējas ēdienu uzturā.

Viņš ir arī publicējošs dzejnieks. Viņa dzejas, ieskaitot "Baby Pants" un "Old Bones", var atrastir atrodamas *Columbia Poetry Review* #21 2008. gada izdevumā.

Kolinss arī ir līdz-dibinātājs valdes priekšsēdētājs *Random Acts*, organizācijai, kura veltīta lai dotu finansējumu un iedvesmotu laipnas rīcības visapkārt pasaulē. Kolinss nodibināja arī *The Greatest International Scavenger Hunt the World Has Ever Seen* (GISHWHES) 2011. gadā, ieejas maksa par internacionālo sacensību iet labdarībai *Random Acts*, un 2012. gadā GISHWHES uzstādija pasaules rekordu par visvairāk brīvprātīgo kuri pieteicās izpildīt kādu jauku rīcību.
Koordinātas: 56°57′4″N 24°6′7″E﻿ / ﻿56.95111°N 24.10194°E﻿ / 56.95111; 24.10194

Pils laukums 2017. gadā
**Pils laukums** ir laukums pie Rīgas pils Vecrīgā. Laukumu no citām pusēm ietver Latvijas Bankas ēka (celta 1902—1905), bijusī Rīgas Ķeizariskā liceja ēka (Pils laukumā 2, celta 1785—1787), bijusī viesnīcas "Pēterburga" ēka (celta 1788), Rīgas Sāpju Dievmātes baznīca (celta 1784—1785, pārbūvēta 1858—1860) un citas ēkas.

Vēsture
-------

Laukuma vietā līdz 16. gadsimtam atradās Rīgas pils aizsarggrāvis. Pēc Rīgas citadeles nocietinājumu izveides Zviedru Vidzemes laikā pils priekšā bija Pilsgrāvis, aiz kura atradās Jēkaba laukums. 1783. gadā Rīgas pils rekonstrukcijas laikā grāvis tika aizbērts, izveidojušos laukumu izmantoja kareivju mācībām un militāriem pasākumiem, tāpēc to dēvēja par **Parādes laukumu**. Par godu uzvarai 1812. gada karā 1817. gadā laukuma centrā tika atklāta Uzvaras kolonna. Pēc Valsts prezidenta Jāņa Čakstes nāves 1928. gadā laukumu pārdēvēja viņa vārdā par **Jāņa Čakstes laukumu**.

Pēc Latvijas padomju okupācijas 1941. gadā laukumu pārdēvēja par **Pionieru laukumu,** bet vācu okupācijas laikā atkal par Pils laukumu. 1962. gadā Pionieru laukuma centrā atklāja Pētera Stučkas pieminekli.

1987. gada 20. novembrī atjaunoja Pils laukuma nosaukumu.

* Pils laukums 1820. gados.Pils laukums 1820. gados.
* Parādes laukums ar Uzvaras kolonnu (J. Radeckis, ap 1840).Parādes laukums ar Uzvaras kolonnu (J. Radeckis, ap 1840).
* Pils laukums no Rīgas citadeles puses (1860).Pils laukums no Rīgas citadeles puses (1860).
* Pils laukums un ģimnāzijas ēka pirms bankas ēkas uzbūvēšanas (ap 1900).Pils laukums un ģimnāzijas ēka pirms bankas ēkas uzbūvēšanas (ap 1900).

Atsauces
--------

1. ↑  Pils laukums citariga.lv

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu P |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| P | 
* Pabažu
* Paceplīša
* Padebešu
* Padures
* Paegļu
* Paipalu
* Pakalnes
* Pakalniešu
* Palangas
* Palasta
* Palejas
* Pāles
* Palīdzības
* Palmu
* Palsas
* Paltes aleja
* Paltmales
* Pampāļu
* Papardes
* Parādes
* Parka
* Pārmiju
* Pārslas
* Pasta
* Pastendes
* Patversmes
* Pauguru
* Paula Lejiņa
* Paula Valdena
* Pavasara gatve
* Pāvu
* Pečorītes
* Pededzes
* Peitavas
* Pēkšēna
* Peldu
* Pelēdu
* Pelnu
* Penkules
* Pērkones
* Pērnavas
* Pērses
* Pēterbaznīcas
* Pētersalas
* Pēterupes
* Piebalgas
* Piedrujas
* Piekrastes
* Piena
* Pieneņu
* Piestātnes
* Pietēnupes
* Pīkola
* Pikukalna
* Pīlādžu
* Pildas
* Pils
* Pils laukums
* Pilsoņu
* Pīļu
* Pīpeņu
* Pirts
* Planīcas
* Platā
* Platones
* Plaužu
* Plēksnes
* Plekstes
* Plēnes
* Pleskodāles
* Plēsuma
* Plostnieku
* Plostu
* Pludiņu
* Pludmales
* Plūmju
* Pļavas
* Pļaviņu
* Pļavnieku
* Podraga
* Poļu gāte
* Poruka
* Posma
* Prāgas
* Praulienas
* Preiļu
* Priedaines
* Priedkalna
* Priedkalnes
* Priekules
* Priežu
* Progresa
* Prūšu
* Pūces
* Pudiķa
* Puikules
* Puķu
* Pulka
* Pulkveža Brieža
* Punduru
* Pūpolu
* Pureņu
* Pūres
* Purmsātu
* Purva
* Purva skvērs
* Purvciema
* Puškina
* Putekšņu
* Putnu
* Putu

 |

 |
**Marta Bārbale** (dzimusi 1933. gada 8. februārī, mirusi 2003. gada 5. augustā) bija latviešu dzejniece un tulkotāja.

Biogrāfija
----------

Dzimusi Barkavas pagasta Murmastienes ciema Skalbjudambjos zemnieku ģimenē. Mācījusies Murmastienes septiņgadīgajā skolā, tad Varakļānu vidusskolā. 1957. gadā beigusi Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti. Pēc augstskolas Marta Bārbale strādājusi par skolotāju un bibliotekāri. 

Pirmais Martas Bārbales dzejolis nodrukāts žurnālā „Karogs". 1960. gadā tika izdots jaunās dzejnieces pirmais krājums "Zeme rūgst", viņa kļuva par Rakstnieku Savienības biedri. Radās apņēmība pilnībā pievērsties literatūrai, Bārbale kļuva par redaktori Latvijas Valsts izdevniecībā, strādājusi par literāro konsultanti laikrakstā "Padomju Jaunatne", ķērusies arī pie atdzejošanas no krievu valodas. Atdzejojusi Viktora Bokova, Pjotora Brovkas un Aleksandra Prokofjeva liriku, sastādījusi Seimaņa Putāna un Pētera Klaidūņa-Voitkāna dzejoļu izlases.

Izdotas vairāk nekā 10 Martas Bārbales dzeju grāmatas, viņas darbiem raksturīga tuvība zemei, dabai un lauku dzīvei, jo sevišķi dzimtajai Latgalei. Rakstījusi dzejoļus arī latgaliešu valodā, tie iekļauti izlasē "Dvēselīte mana". Dzeju publicējusi latgaliskajos laikrakstos "Latgolas Bolss" un "Mōras Zeme", žurnālā "Jaunō Dzeive". Viens no šiem dzejoļiem iedvesmoja Daugavpils grupas "Elpa" mūziķi, komponistu, dziedātāju Jāni Loginu, un 1995. gadā tapa dziesma "Gaiša melanholija" ar Martas Bārbales dzeju, ieskaņota kopā ar jaukto kori "Daugava". Ar Bārbales dzeju komponētas Ģederta Ramana, Romualda Kalsona, Imanta Kalniņa, Romualda Jermaka, Aldoņa Kalniņa un Ērika Ķiģeļa dziesmas.

Dzejniece mūžībā aizgājusi 2003. gada 5. augustā.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzejoļu krājumi

* "Zeme rūgst" (1960)
* "Arī kadiķi zied…" (1964)
* "Laimes pakavs" (1967)
* "Manas miglas" (1969)
* "Saules pirtī" (1971)
* "Melni mani kumeliņi" (1979)
* "Aiz kalna" (1979)
* "Pa sirmu rasu" (1987)
* "Tu esi aicināts"
* "Dvēselīte mana" (1993)
* "Ļauj, debestiņ" (1994)
* "Sūnekļa alts" (2000)

Atsauces
--------

1. ↑  «Marta Bārbale – mūsu novada jubilāre». rezeknesbiblioteka.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 1. novembrī. Skatīts: 2018. gada 9. novembrī.
2. ↑  «Dzejnieci Martu Bārbali atceramies 85. jubilejā...». lr2.lsm.lv. Skatīts: 2018. gada 9. novembrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 21749252
* LCCN: no97041629
* BNF: cb12887743c (data)

 |

 |
Miķeļbāka

**Miķeļbāka** jeb **Miķeļtornis** ir augstākā bāka Latvijas piekrastē. Tā atrodas Ventspils novada Tārgales pagasta Miķeļtorņa ciemā. Bākas augstums ir 62 m un tā ir augstākā bāka Baltijas valstīs.

Vēsture
-------

Pirmā torņa būvi pabeidza 1884. gadā. Tā bija cilindrisks 55 m augsts ķieģeļu mūra tornis, tobrīd tā bija augstākā bāka Latvijā. Bākā uzstādīja elektrisku gaismas avotu, kam strāvu piegādāja blakus ēkā esošā spēkstacija. Tornis 20. gadsimta sākumā sāka plaisāt.
1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā gaismas aparātu un spēkstacijas iekārtu aizveda uz Krieviju. Vācijas okupācijas iestādes uzstādīja acetilēna gaismas aparātu. Pirmā pasaules kara laikā bāku apšaudīja.

1932. gada jūlijā uzcēla pagaidu koka torni, tad uzcēla pastāvīgo bāku, kurā gaismu iededza 1934. gada septembrī. Bākā uzstādīja jau agrāk vācu izmantoto optisko ierīci — 1,76 m augstu, nekustīgu joslu lēcu, kā arī zviedru AGA firmas gaismas ierīci (acetilēna kvēlgaismas ar gāzes spiediena darbinātu aparātu, kas gaismu regulāri samazināja līdz minimālajai). Bākā ir sektoru uguns, kas redzama zaļa vai balta atkarībā no atrašanās vietas jūrā.

1941. gada atkāpšanās laikā Sarkanā armija bāku uzspridzināja.
1946. gadā uzbūvēja apmēram 30 m augstu koka pagaidu torni, bet pastāvīgo bākas torni atjaunoja 1957. gadā.

Bāka mūsdienās
--------------

Pašreizējais bākas tornis ir 62 m augsts. Uguns augstums — 59 m vjl. Uguns redzama 14 jūdžu tālumā.

Uguns raksturojums: Zb(2)B.6s 01.0+(01.0)+01.0+(03.0)

2004. gada 18. septembrī Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Miķelbākas attēlu.Koordinātas: 57°35′59.00″N 21°58′28.00″E﻿ / ﻿57.5997222°N 21.9744444°E﻿ / 57.5997222; 21.9744444

Atsauces
--------

1. ↑  Ugunis un zīmes[novecojusi saite] Latvijas Jūras administrācija
2. ↑  «Miķeļbāka | Latvia Travel». *www.latvia.travel*. Skatīts: 2022-07-12.
3. ↑  vestnesis.lv. «Miķeļbāku sūta pasaulē - Latvijas Vēstnesis». *www.vestnesis.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-07-12.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas bākas |
| --- |
|  |
| 
* Ainaži
* Grīntāls
* Lāči
* Daugavgrīva
* Buļļuciems
* Ragaciems
* Engure
* Mērsrags
* Ģipka
* Kolka
* Šlītere
* Sīkragciems
* Miķeļbāka
* Oviši
* Irbes bāka
* Užava
* Akmeņrags
* Liepāja
* Bernāti
* Pape

 |

 |
**Mišels Lotito** (franču: *Michel Lotito*, dzimis 1950. gada 15. jūnijā, miris 2007. gada 25. jūnijā) bija franču izklaides jomas darbonis. Lotito ir dzimis Grenoblē un ir pazīstams kā nesagremojamu priekšmetu ēdājs, saukts arī par *Monsieur Mangetout* ("Visēdāja kungs").

Reiz kādā Parīzes restorānā viņš apēda visus uz galda esošos priekšmetus (nažus, šķīvjus, dakšiņas).

Viņa uzstāšanās iekļauj metāla, gumijas, stikla, un citu materiālu ēšanu. Viņš ir apēdis velosipēdus, televizorus, Cessna 150 lidmašīnu un mazākus priekšmetus, kas tiek izjaukti, sadalīti un norīti. Lidmašīnas *apēšana* aizņēma aptuveni divus gadus (1978—1980). Neparastus materiālus viņš saka ēst jau bērnībā un publiski ir uzstājies jau kopš 1966. gada.

Lotito ļoti reti cieš no dažādiem blakusefektiem pēc savām neparastajām maltītēm, pat pēc par indīgiem materiāliem uzskatītiem apēšanas. Uzstājoties viņš patērē apmēram kilogramu dažādu materiālu dienā, pirms tam lietojot minerāleļļu un *maltītes* laikā dzerot lielākus apjomus ūdens. Viņš ir apgalvojis, ka banāni un cieti vārītas olas viņu padarot slimu. Tiek lēsts, ka no 1959. līdz 1997. gadam Lotito ir apēdis aptuveni 9 tonnas metāla.

Ārējās saites
-------------

* CNN raksts
* Ginesa pasaules rekordu ieraksts
**Tropu pigmejvāvere** (*Sciurillus pusillus*) ir viena no vāveru dzimtas (*Sciuridae*) grauzēju sugām, kas ir vienīgā suga ģintī (*Sciurillus*) un arī **tropu pigmejvāveru** apakšdzimtā (*Sciurillinae*). Izdala trīs pasugas.

Tās ir ļoti maza auguma vāveres, kas dzīvo Dienvidamerikā. Tās var sastapt Amazones džungļos; Brazīlijas, Kolumbijas, Peru, Franču Gviānas, Gajānas un Surinamas lietus meža biomā.

Izskats un ieradumi
-------------------

Amazones lietus mežs — tropu pigmejvāveres vienīgā dzīves vieta
Tropu pigmejvāveres kažoka krāsa atkarībā no pasugas var būt atšķirīga. Kažoks var būt gaiši brūns ar gaiši dzeltenām ausīm vai pelēkbrūns ar baltām ausīm. Pavēdere gaišāka nekā mugura. Aste ir kupla un gara, sasniedzot vienādu garumu ar ķermeni. Tropu pigmejvāveres sver 33—45 g, to ķermeņa garums ir 9—12 cm.

Tās barojas ar tropu koku augļiem un sveķiem. Tās nomizo koka ārējo, sauso mizu un ēd koka mīkstāko šķiedru. Tā kā pigmejvāveres barojas tikai no dažiem kokiem, to izplatība ir nevienmērīga, grupējoties ap konkrētiem kokiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sciurillus pusillus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 5. jūnijā. Skatīts: 2012. gada 6. jūnijā.
2. ↑  Sciurillus pusillus (Neotropical Pygmy Squirrel)[novecojusi saite]
3. ↑  Neotropical Pygmy Squirrel, Brownsberg on Flickr - Photo Sharing!
4. ↑  Neotropical Pygmy Squirrel on Flickr - Photo Sharing!
5. ↑  Neotropical pygmy squirrel (rodent) - Britannica Online Encyclopedia

Ārējās saites
-------------

* Neotropical pygmy squirrel
**Marsieši** (angļu: *The Martians*) bija humoristisks nosaukums ebreju izcelsmes Ungārijas zinātniekiem, pārsvarā fiziķiem un matemātiķiem, kas 20. gadsimta sākumā no Ungārijas bija emigrējuši uz ASV. Šajā zinātnieku grupā bija tādi ievērojami zinātnieki kā Teodors fon Kārmāns, Džons fon Neimans, Pols Halmošs, Jūdžīns Vīgners, Edvards Tellers, Džordžs Poulje (*Pólya György*), Deniss Gabors, Pāls Erdēšs. Tā viņus pa jokam nodēvēja fiziķis Leo Silārds, kas pats arī piederēja šai grupai. Silārds kā atbildi uz Fermi paradoksu par neatbilstību starp varbūtības aprēķiniem par ārpuszemes civilizāciju eksistēšanu un zinātnisku pierādījumu trūkumu par kontaktiem ar šādām civilizācijām piedāvāja šādu izskaidrojumu: "Viņi jau ir starp mums: tikai sauc sevi par ungāriem".

Nosaukuma izcelsme
------------------

Otrā pasaules kara laikā daudzi Centrāleiropas zinātnieki ieceļoja ASV. Vairums no tiem bija ebreju zinātnieki, kas bēga no nacistu organizētajām vajāšanām. Starp ieceļotājiem bija arī ebreju izcelsmes zinātnieki no Budapeštas. Viņi deva nozīmīgu ieguldījumu ASV zinātnes attīstībā, tai skaitā piedalījās arī atombumbas izstrādāšanā.

Šie ieceļotāji no Ungārijas visbiežāk runāja ar stipru akcentu, līdzīgi kā ungāru izcelsmes šausmu filmu aktieris Bela Lugoši. Tas padarīja viņus par neiederīgiem sabiedrībā, bet toties spilgti izpaudās šo zinātnieku ģeniālās spējas. Viņi runāja grūti saprotamā angļu valodā un nāca no viena neliela reģiona. Tas deva ierosmi viņus iedēvēt par "Marsiešiem". Uztverot to ar humoru, viņi pieņēma šo apzīmējumu.

Joks par to, ka ungāru zinātnieki ir marsiešu pēcteči, tika skaidrots ar to, ka marsiešu kosmiskais kuģis nolaidies pie Budapeštas ap 1890. vai 1900. gadiem, marsieši secinājuši, ka planēta neatbilst viņu vajadzībām, bet pirms aizlidošanas viņi padarījuši grūtas vairākas apkārtnes sievietes. Viņu bērni vēlāk emigrējuši uz ASV, kur izveidojuši Marsiešu grupu. Džons fon Neimans jokojot piedāvāja šādus pierādījumus: visi Marsieši dzimuši ļoti nelielā ģeogrāfiskā teritorijā, visiem ir līdzīgas karjeras (sākuši ar interesi par ķīmiju, tad devušies uz Vācijas universitātēm studēt fiziku) un tad atstājuši Eiropu un devušies uz ASV.

Oriģinālais iegansts jokam nāca no Maksa Djorda grāmatas "Marsieši", kurā viņš apcer ārpuszemes civilizāciju izplešanos pa visu Galaktiku un uzsver, ka šie izcilie un talantīgie civilizācijas pārstāvji nevar palaist garām tik skaistu vietu kā Zeme. Uz to Fermi nāca klajā ar savu jautājumu: "ja viņi jau ir te, tad kur gan viņi ir?", un Leo Silārds uz Fermi paradoksu atbildēja, ka viņi jau ir starp mums, bet sauc sevi par ungāriem.

Atsauces
--------

1. ↑  «The Martian's Daughter». University of Michigan Press.

Ārējās saites
-------------

* *István Hargittai "The Martians of Science: Five Physicists Who Changed the Twentieth Century"* USA: Oxford University Press (angliski)
***Rimi* Olimpiskais centrs** (sākotnēji **Olimpiskais sporta centrs**, iepriekš ***Elektrum* olimpiskais centrs**) ir daudzfunkcionāla iekštelpu sporta būve Grostonas ielā 6b, Rīgā. Atrodas blakus Arēnai Rīga.

Raksturojums
------------

Olimpisakjā centrā pieejama daudzfunkcionāla halle, futbola zāle, basketbola zāle, vieglatlētikas celiņi, peldbaseins, cīņas sporta laukumi, vingrošanas laukumi. kā arī biroju telpas. Kompleksā notiek arī izstādes un konferences. Šobrīd centrā atrodas vairāku sporta organizāciju biroji, piemēram, Latvijas Futbola federācijas. Sporta centrā savas mājas spēles aizvada basketbola klubi Rīgas VEF, Latvijas Universitāte un Rīgas TTT. 

Iepriekš centru par savu spēļu norises vietu bija izvēlējušies kādreizējie basketbola klubi BK Barons/LMT un ASK Rīga.

Vēsture
-------

Centrs tika atklāts 2005. gada vasarā bijušā Rīgas hipodroma vietā. 2006. gadā to izmantoja NATO samita vajadzībām. 

2009. gada futbola Virslīgas sezonas pirmās spēles tika aizvadītas Olimpiskā sporta centra futbola zālē. Daļa 2016. gada pasaules čempionāta florbolā spēļu tika aizvadītas *Elektrum* olimpiskajā centrā.

2015. gadā tika noslēgts reklāmas līgums ar Latvenergo un 2016. gadā sporta būve ieguva ***Elektrum* olimpiskā centra** nosaukumu.

2018. gada janvārī pabeigta centra peldbaseina un SPA kompleksa rekonstrukcija. 

2020. gada decembrī beidzās reklāmas līgums, tāpēc atgriezās sākotnējais Olimpiskā sporta centra nosaukums.

Sporta centrs uzņēma daļu 2021. gada Pasaules čempionāta hokejā spēļu, futbola zālē izveidojot hokeja laukumu un sēdvietas 6000 skatītājiem. 2021. gada rudenī, sākot jauno sezonu, sporta centrs noslēdza jaunu reklāmas līgumu ar *Rimi Baltic*, kļūstot par *Rimi* Olimpisko centru.

Atsauces
--------

1. ↑  "Olimpiskais sporta centrs" turpmāk nesīs "Elektrum" vārdu - Latvijas Olimpiskā komiteja. 2016. g. 17. marts.  Archived 2016. gada 20. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Rīgas sporta celtņu spožums un posts. DELFI. 2012. g. 27. oktobrī. Skatīts: 2016. g. 16. decembrī.
3. 1 2  «Elektrum Olimpiskais centrs mainījis nosaukumu». *Dienas Bizness* (latviešu). Skatīts: 2022-03-15.
4. ↑  «Rīgai uztic sarīkot visas pasaules hokeja čempionāta spēles». LSM. 2021. gada 2. februārī. Skatīts: 2021. gada 2. februārī.
5. ↑  «Rimi Olimpiskais centrs». *www.olimpiskais.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-01-19. Skatīts: 2022-03-15.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne
**Ingrīda Edīte Saulīte** (dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā) ir pedagoģe, horeogrāfe, latviešu deju svētku virsvadītāja. Strādājusi E. Melngaiļa Tautas Mākslas namā un J. Vītola Latvijas Valsts Konservatorijā. Triju Zvaigžņu ordeņa virsniece, LPSR Tautas skatuves māksliniece, LPSR un Polijas TR Nopelniem bagātā kultūras darbiniece, Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendiāte.

Dzīves gājums
-------------

Ingrīda Edīte Saulīte ir dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas 19. septiņgadīgajā skolā. No 1946. gada līdz 1952. gadam mācījās Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā pie pedagogiem: Tamāras Vītiņas, Marinas Sizovas, Valentīna Bļinova un Helēnas Tangijevas-Birznieces. Skolu pabeidza kopā ar saviem klasesbiedriem: Haraldu Ritenbergu, Artūru Ēķi, Ināru Ginteri. Šajā izlaiduma klasē pie Valentīna Bļinova mācījās arī Uldis Žagata un Alfrēds Spura, kuri diplomus saņēma dažus gadus agrāk, kā arī 16 gadus vecais Māris Liepa.

Pēc skolas beigšanas Ingrīda Edīte Saulīte 17 gadu vecumā sāka strādāt E. Melngaiļa Tautas mākslas nama horeogrāfijas sektorā. Ingrīda Edīte Saulīte tika ievēlēta par Latvijas Mūzikas biedrības Deju biedrības priekšsēdi, iedibina Mildas Lasmanes ceļojošo balvu par sasniegumiem latviešu dejas saglabāšanā un attīstībā.1965. gadā, 5. Deju svētkos, Ingrīda Edīte Saulīte kļuva par svētku virsvadītāju, ieviesa deju laukuma marķēšanu un deju lieluzveduma horeogrāfiju zīmējumu fiksēšanu. 7. Deju svētkos (1975) Ingrīda Edīte Saulīte debitēja kā mākslinieciskā vadītāja kopā ar Uldi Žagatu.

Ingrīda Edīte Saulīte ir 9 Vispārējo Dziesmu un Deju svētku un 5 skolu jaunatnes Deju svētku virsvadītāja un mākslinieciskā vadītāja, 6 Deju svētku Goda virsvadītāja, Starptautiskā tautas deju festivāla "Sudmaliņas" idejas autore, mākslinieciskā vadītāja, baletmeistare (1992, 1994, 1996). Ingrīda Edīte Saulīte ir 100 laukuma horeogrāfiju autore, viņas zinātniski metodiskajā darbībā sarakstītas un izdotas 5 deju grāmatas, izveidoti 15 latviešu un citttautu deju krājumi.

Ingrīdas Edītes Saulītes grāmatas
---------------------------------

* Saulīte Ingrīda. Latviešu tautas dejas (metodika, dejas) — Rīga: E.Melngaiļa Tautas mākslas centrs, 1993, 263
* Saulīte Ingrīda Deju svētki Latvijā — Rīga: Tautas mākslas centrs, 2005, 375
* Saulīte Ingrīda. Deju svētki Latvijā — Rīga: E.Melngaila Tautas mākslas centrs, 1993, 168
* Saulīte Ingrīda. Latviešu tautas deju apdares — Rīga: E.Melngaiļa Tautas mākslas centrs, 1995, 438
* Saulīte Ingrīda. Deju kolektīvu vadītāju rokas grāmata. Rīga: LVI, 1956, 174

Atsauces
--------

* Kārkliņa I. (2010) Latviešu dejas meistari. Ingrīdas Saulites dzīves un dejas līkloči. Nemateriālā kultūras mantojuma valsts aģentūra, 165 lpp.
* Podniece S. Dejas pedagoģija. RPIVA, ISSN 2255-7768
* Laikraksts Diena 2015. gada 28. oktobris

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 271995297
* LCCN: n94099270
* ISNI: 0000 0003 8385 9437
* GND: 1156355397
* BIBSYS: 66715

 |

 |
**Alutaguzes nacionālais parks** jeb **Alutaguzes tautas parks** (igauņu: *Alutaguse rahvuspark*) ir nacionālais parks Igaunijā, kas atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, purvainā mazapdzīvotā reģionā netālu no Kohtla-Jerves pilsētas. Parka platība ir 443,3 km², no tiem lielāko daļu (54%) aizņem purvi, bet 42% — meži. Parks sastāv no 11 savstarpēji nesaistītiem fragmentiem ar dažādu aizsardzības statusu — Agusalu, Murakas, Puhatu, Strūgas, Kurtnas u.c. Neliela parka daļa — Smolnica — ir Peipusa ezera piekraste.

Administratīvi parks atrodas Austrumviru apriņķa Alutaguzes pagastā, ar daļām Toilas, Jehvi un Liganuzes pagastos. 

Parka atrašanās vieta ir ar skujkoku mežiem un purviem visbagātākais rajons Igaunijā, tajā atrodas valsts garākā smilšu pludmale (40 km gara, tā sauktās "dziedošās smiltis") ar Smolnicas smilšu kāpu. Tāpat šeit ir Narvas upes attekas un vecupes, kā arī augstākā ezeru biezība valstī Kurtnas apkaimē. No citām dabas vērtībām tiek nosauktas Agusalu iekšzemes kāpas, Mētaguzes ozolu audze, lielie Puhatu mitrāji un Strūgas pārplūstošās pļavas. Tāpēc ideja par pirmā Igaunijas nacionālā parka izveidi tieši šeit parādījās jau 1920. gados, tomēr tolaik netika realizēta. Parks tika izveidots tikai 2018. gadā uz tobrīd esošo nelielo rezervātu un liegumu bāzes.

Parkā zināmas vairākas reto dzīvnieku un putnu sugas, ieskaitot lidvāveri, melno stārķi, ziemeļpūci, klinšu ērgli un baltirbi. Daļa lielo zīdītāju, kā lāči, vilki un lūši, no parka migrē starp Igauniju un blakus esošo Krieviju.

Attēlu galerija
---------------

* Murakas purviMurakas purvi
* Mežs rezervāta Agusalu zonāMežs rezervāta Agusalu zonā
* Lāču novērošanas būdaLāču novērošanas būda
* Rītli purvs Murakas purvosRītli purvs Murakas purvos

Atsauces
--------

1. 1 2  "Alutaguse National Park". kaitsealad.ee.
2. ↑  ERR: "Nüüdsest on Ida-Virumaal Alutagusel Eesti kuues rahvuspark".
3. ↑  Alutaguse rahvuspark

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alutaguzes nacionālais parks***.
**Pavlo Li** (ukraiņu: *Павло Романович Лі*, dzimis 1988. gada 10. jūlijā, miris 2022. gada 6. martā) bija ukraiņu aktieris un televīzijas raidījumu vadītājs. Sākoties Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā kara pirmajā dienā iestājās Ukrainas teritoriālās aizsardzības spēkos. Gājis bojā kaujā, kad Krievijas spēki bombardēja Irpiņas pilsētu netālu no galvaspilsētas Kijivas.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1988. gadā Eipatorijā, Krimā, korejiešu-ukraiņu izcelsmes tēva un mātes ukrainietes ģimenē. Viņu sauca arī par Pašu Li.

Li bija aktieris Kijevas akadēmiskajā teātrī «Колесо», darbojās filmās un reklāmās. Viņš kļuva pazīstams ar lomu Ļubomira Levitska šausmu filmā *Штольня* (2007). Viņš arī filmējies filmā *Тіні незабутих предків* (2013).

Plašu popularitāti ieguva, piedaloties šova "Zvaigžņu fabrika 3" ukraiņu versijā. Lai arī viņš nebija šova uzvarētājs, tomēr viņu pamanīja Konstantīns Meladze un Anastasija Prihodko un tika izveidots televīzijas projekts "Paša Li". Turpināja arī filmēties, tai skaitā filmās *SelfieParty* (2016), *Правило бою*, (2017), *Зустріч однокласників* (2019). Filmās "Karalis Lauva" un filmu sērijā "Hobits" Li dublēja lomas ukraiņu valodā, viņš bija arī tādu varoņu dublējošā balss kā Ēriks Kartmens "Dienvidparkā", Stīvs Smits no "Amerikāņu tētuks", Glens Kvagmairs filmā "Mana trakā ģimene", Psidaks filmā "Pokémon: Detektīvs Pikaču". 2021. gadā Li filmējās TV seriālā *Provincial*. Pēdējā Li loma bija filmā *Мирний-21* (2022).

Nāve
----

Li iestājās Ukrainas teritoriālajos aizsardzības spēkos Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā pirmajā dienā. Cīņu laikā viņš savā *Instagram* kontā vairākas reizes bija publicējis ziņas par kara apstākļiem un Ukrainas spēku.

Li tika nogalināts Krievijas apšaudes rezultātā Kijevas priekšpilsētā Irpiņā 2022. gada 6. martā. Par viņa nāvi paziņoja Odesas Starptautiskajā filmu festivālā. Viņš tika apglabāts 18. martā Ivanofrankivskas apgabala Vorohtā, kur dzīvo viņa māte.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ukrainian actor Pasha Lee killed in Russian bombardment». BBC News.
2. ↑  «Pasha Lee dead – The Hobbit & The Lion King actor, 33, killed by Russian shell after joining Ukrainian army». The Sun.
3. ↑  «У лавах тероборони загинув під час обстрілу в Ірпені актор Павло Лі». playua.net.
4. ↑  «Ukrainian Actor Pasha Lee Killed by Russian Shelling After Joining Armed Forces». The Hollywood Reporter.
5. ↑  «У Ворохті попрощалися із актором Павлом Лі, який загинув в російсько-українській війні». kolugcc.org.ua.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 317063310
* GND: 1075350832

 |

 |
**Matjē Kornete** (franču: *Matthieu Cornette*; dzimis 1985. gada 4. septembrī Bēglā) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2008).

Biogrāfija
----------

No 1999. līdz 2005. gadam vairākkārt pārstāvējis Franciju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos. 2000. gadā pārstāvējis Franciju Pasaules komandu šaha olimpiādē vecuma grupā līdz 16 gadiem. 2001. gadā kļuvis par Francijas jauniešu čempionu šahā vecuma grupā līdz 16 gadiem, 2003. gadā atkārtojis šo panākumu vecuma grupā līdz 18 gadiem, bet 2005. gadā uzvarējis arī vecuma grupā līdz 20 gadiem. 

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Budapeštā (2006), Kannās (2007), Miluzā (2008), Kanādas atklātajā šaha čempionātā (2008), Kreonā (2012).

2009. gadā pārstāvējis Franciju Eiropas komandu šaha čempionātā.

2016. gadā uzvarējis Francijas vīriešu šaha čempionātā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Personīgā dzīve
---------------

Precējies ar Lietuvas šaha lielmeistari Deimanti Kornetu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: 8th Children's Chess Olympiad, Artek 2000, France
2. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Matthieu Cornette
3. ↑  91e Championnat de France - Actualités / France - Europe Echecs
4. ↑  79th FIDE Congress, 16-26 November 2008, Dresden, GER

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Pavlodara** (kazahu: *Павлодар*) ir pilsēta ziemeļaustrumu Kazahstānā. Tā atrodas 350 km uz ziemeļaustrumiem no nacionālās galvaspilsētas Astanas un 400 km uz dienvidaustrumiem no Krievijas pilsētas Omskas pie Irtišas upes. Pilsēta ir Pavlodaras apgabala galvaspilsēta ar 300 200 iedzīvotājiem (2006. gada dati). Vairums iedzīvotāju ir kazahi un krievi. Ir neliela ukraiņu un vāciešu minoritātes pārstāvniecība. Pilsētā atrodas Pavlodaras lidosta.

Vēsture
-------

Pavlodara ir vecākais apgabala centrs ziemeļu Kazahstānā, dibināta 1720. gadā kā *Korjakovskas* postenis, blakus sālsezeriem. Par Pavlodaras pilsētu tā kļuva 1861. gadā, bet, lai arī tā bija nozīmīga sāls un lauksaimniecības produktu ražotne, tajā 1897. gadā bija tikai ap 8000 iedzīvotāju. Nosaukumu *Pavlodara*, *Pāvela dāvana* tā ieguva par godu nesen dzimušajam Pāvelam Aleksandrovičam.

1955. gadā Neskarto zemju kampaņa radīja moderno Pavlodaru. No citām PSRS daļām ieceļoja jaunieši darbaspējas vecumā, tika uzsākta industrializācija un strauja celtniecība, kura radīja pilnībā jaunu pilsētu. Kopā 1960. gadu visu Pavlodara ir augusi un kļuvusi par vērā ņemamu industriālo centru ar traktoru, alumīnija un ķīmiskajām ražotnēm. 1978. gadā tika pabeigta naftas pārstrādes rūpnīca. Līdz 1992. gadam pilsēta bija slēgta ārzemniekiem, jo tajā atradās tanku rūpnīca.

Sports
------

Pilsētu pārstāv futbola klubs FC Irtiš, kurš spēlē Centrālajā stadionā un FC Energetik.

Sadraudzības pilsētas
---------------------

* Valsts karogs: Polija Bidgošča, Polija

Atsauces
--------

1. ↑  ; pārbaudes datums: 29 decembris 2014.
2. ↑  Pavlodar Kazakhstan (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pavlodara***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pavlodaras portāls
* Pilsētas fotogrāfijas
* Pavlodaras telefongrāmata

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 125600225
* LCCN: n88238435
* GND: 4403321-7
* SUDOC: 219923043
* NKC: ge396297

 |

 |
Tērbatas guberņas ģimnāzija 19. gadsimtā.
Tērbatas ģimnāzija (pirms 1900).
Tartu Hugo Treffnera ģimnāzijas ēka 2012. gadā.
**Tērbatas guberņas ģimnāzija** (vācu: *Gouvernements-Gymnasium zu Dorpat*) bija Vidzemes guberņas ģimnāzija Tērbatā, kas darbojās no 1804. gada līdz 1890. gadam, kad to pārdēvēja par Tērbatas ģimnāziju (1890—1904), pēc tam par Jurjevas Aleksandra ģimnāziju (krievu: *Юрьевская Александровская гимназия*). 1920. gadā to apvienoja ar Tartu **Hugo Trefnera ģimnāziju**.
Ģimnāzijā mācīja latīņu, sengrieķu, vācu, krievu valodas, matemātiku, fiziku, vēsturi, ģeogrāfiju, dabas zinātnes un bībeles mācību, pēc izvēles arī franču valodu un ivritu], zīmēšanu, dziedāšanu un vingrošanu.

Vēsture
-------

Ģimnāzija tika atvērta 1804. gada 15. septembrī. Sākotnēji tā atradās blakus princeses Hedvigas Elizabetes Čerkasovas, dzimušas Bīronas (1727—1797) namam un tajā bija trīs klases, 1821. gadā tika pievienotas divas jaunākas klases.

No 1828. līdz 1830. gadam tika uzcelta jauna ģimnāzijas ēka *Rüütli* ielā. Kopš 1861. gada skolā bija septiņas klasēs. Baltijas pārkrievošanas perioda sākumā 1879. gadā tika izveidota krievu valodas klase, bet 1887. gada 10. aprīlī ieviesa krievu valodu kā mācību valodu.

1890. gadā pārdēvēja par Tērbatas ģimnāziju, 1904. gadā par Aleksandra ģimnāziju. 1920. gadā apvienoja ar Tartu Hugo Trefnera ģimnāziju, 1944. gadā pārdēvēja par Tartu 1. vidusskolu, 1958. gadā Tammsāres Tartu 1. vidusskolu, 1990. gadā par Tartu Hugo Trefnera ģimnāziju.

Skolēni un skolotāji
--------------------

Hermanis Eduards Hartmanis (1827—1835), Aleksis Adolfi (1829—1833), Frīdrihs Akels (1889—1892), Konstantīns Grēvinks (1836—1837), Georgs Apinis, Leonīds Arbuzovs, Andrejs Ašarins, Aleksandrs Dauge, Arnolds Feiereizens, Staņislavs Jaudzems, Kārlis Oskars Kundziņš, Francs Johans Nerlings, Osvalds Šmīdebergs (1855—1859), Mārtiņš Zīle.

Atsauces
--------

1. ↑  Hugo Trefnera ģimnāzijas vēsture Archived 2017. gada 17. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. (igauniski)

Koordinātas: 58°22′56″N 26°43′14″E﻿ / ﻿58.38222°N 26.72056°E﻿ / 58.38222; 26.72056
**Tūkstoškāji** jeb **divpārkāji** (*Diplopoda*) ir daudzkāju apakštipa klase (reizēm apakšklase).

Raksturojums
------------

Tūkstoškāji pārtiek, ar retiem izņēmumiem, no augu barības, galvenokārt no trūdvielām. Mazkustīgas formas. Taustekļi tūkstoškājiem vāji attīstīti: tie ir īsi, ar nedaudz posmiem. Ir viens pāris salikto acu, kuru fasetes parasti novietotas irdeni. Sakarā ar pielāgošanos vienveidīgai augu barībai ievērojami mainījies žokļu aparāts: pilnīgi izzudis pirmais apakšžokļu pāris. Augšžokļi (vienīgais aktīvais, barību sasmalcinātājs žokļu pāris) izceļas ar ārkārtīgi salikto uzbūvi: tas ir masīvs orgāns, kas sastāv no nodalījumiem. Apakšlūpa — gnatohilārijs, kas atbilst otrajam apakšžokļu pārim, ir plata un gara saliktas uzbūves plātnīte, kura veido visu galvas apakšējo sienu.
Viduklis nav skaidri dalīts nodalījumos. Pēc segmentu apakšējās, sternālās daļas uzbūves var izšķirt priekšējo nodalījumu ar četriem segmentiem — krūškurvi — un pakaļējo, kas sastāv no nenoteikta posmu skaita un ko sauc par vēderu. Katrs no četriem krūšu segmentiem atbilst vienam metamēram: pirmajam, otrajam un ceturtajam segmentam ir viens kāju pāris, trešajam kāju nav; vēdera segmentiem turpretim ir divi pāri kāju katram, un, atskaitot viengabalainās muguriņas, visa to uzbūve liecina, ka tie cēlušies no diviem metamēriem; pakaļējais no abiem metamēriem zaudējis tergītu (muguras vairogu), ko pilnīgi izspiedis priekšējā metamēra tergīts. Katram «vēdera» segmentam ir divi viens aiz otra novietoti «sternīti» (apakšējie vairogi), kuriem ir divi kāju pāri un divi stigmu pāri ar traheju maisiem; no pēdējiem atiet ļoti garu, vienmērīgi tievu traheju caurulīšu pušķi. Kā izriet no divpārkāju un lūpkāju segmentu salīdzinājuma un kā to it īpaši uzsver kāju un stigmu atrašanās uz divpārkāju «sternītiem», šie pēdējie ir sānu segmenta daļas, kas saaugušas pa vēdera viduslīniju un aizstājušas izzudušo īsto sternītu.

Sistemātika
-----------

Klasē ir ap 10 000 sugu, kuras iedalītas 15 kārtās un 115 dzimtās. Latvijā ir zināma 21 tūkstoškāju suga.

**Klase** Tūkstoškāji (*Diplopoda*) (divpārkāji)

* apakšklase *Helminthomorpha*
	+ kārta *Callipodida*
	+ kārta *Chordeumatida*
	+ kārta *Julida*
	+ kārta *Platydesmida*
	+ kārta *Polydesmida*
	+ kārta *Polyzoniida*
	+ kārta *Siphoniulida*
	+ kārta *Siphonophorida*
	+ kārta *Spirobolida*
	+ kārta *Spirostreptida*
	+ kārta *Stemmiulida*
* apakšklase *Penicillata*
	+ kārta *Polyxenida*
* apakšklase *Pentazonia*
	+ kārta *Glomerida*
	+ kārta *Glomeridesmida*
	+ kārta *Sphaerotheriida*

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Diplopoda*** |

* Latvijas tūkstoškāju sugas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4150435-5
* NDL: 00574245
* NKC: ph395733

 |

 |
**Jiri Jāksons** (igauņu: *Jüri Jaakson*, 1870. gada 16. janvāris — 1942. gada 20. aprīlis), arī **Juris Jāksons**, bija igauņu valstsvīrs, Igaunijas tieslietu ministrs, Igaunijas Valsts vecākais (1923-1924) un Igaunijas bankas vadītājs (1926-1940).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Vīlandes apriņķa Sārepēdi pagasta zemnieku ģimenē. Mācījās Tērbatas Trefnera ģimnāzijā (1886—1892), studēja Tērbatas Universitātes Juridiskajā fakultātē (1892—1896).
No 1897. līdz 1901. gadam Jāksons bija advokāta palīgs Vīlandē un vienlaikus vadīja vietējo zemnieku biedrību. No 1901. gada advokāta palīgs un vēlāk advokāts Rīgā, kur vadīja igauņu izglītības un palīdzības biedrību "Imanta", 1913. gadā Mazajā nometņu ielā 17 Āgenskalnā uzcēla sešgadīgu skolu mācībām igauņu valodā. 

Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz 1919. gadam Jāksons bija valdes loceklis Tallinas pilsētas bankā, kā arī Igaunijas lauksaimnieku centrālbiedrības un Tallinas ekonomiskās savienības priekšsēdis.

1917. gadā pēc Februāra revolūcijas Jāksonu iecēla par apvienotās Igaunijas guberņas komisāra palīgu. No 1917. līdz 1918. gadam Igauņu zemes padomes vadītāja palīgs. No 1918. gada Igaunijas Pagaidu valdības ģenerālpilnvarotais saziņai ar vācu okupācijas varu.
No 1918. līdz 1920. gadam Igaunijas tieslietu ministrs vispirms pagaidu valdībā un vēlāk valdībā. Savukārt no 1924. gada 16. decembra līdz 1925. gada 15. decembrim bija Igaunijas Valsts vecākais, 1925. gada maijā kā Igaunijas valsts galva oficiāli viesojās Rīgā.

Pēc tam no 1926. līdz 1940. gadam Jāksons bija Igaunijas bankas vadītājs. Tāpat no 1929. līdz 1936. gadam vadījis Igaunijas finanšu komiteju Nāciju līgā, kā arī Nacionālās ekonomiskās padomes loceklis no 1935. līdz 1938. gadam.

Igaunijas Satversmes sapulces un parlamenta pirmā, otrā, trešā, ceturtā un sestā sasaukuma deputāts. Igaunijas Brīvības krusta kavalieris.

Pēc Igaunijas okupācijas 1941. gadā Jāksonu apcietināja, apsūdzēja kontrrevolucionārā darbībā, deportēja un 1942. gada 20. aprīlī nošāva Gulaga nometnē Sverdlovskas apgabalā.

* Jāksons sagaida Latvijas Valsts prezidentu Čaksti Tallinā 1925. gada 23. februārīJāksons sagaida Latvijas Valsts prezidentu Čaksti Tallinā 1925. gada 23. februārī
* Jāksons noliek vainagu Rīgas Brāļu kapos 1925. gada 10. maijāJāksons noliek vainagu Rīgas Brāļu kapos 1925. gada 10. maijā

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. VII. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 13 858. sleja.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jiri Jāksons***.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1667149544572100490008
* GND: 1109799993

 |

 |
**UIVR** (angļu: *AIDA*) ir akronīms, kas tiek izmantots mārketingā un apzīmē pamata sarakstu ar pasākumiem, ar kuriem saskaras persona, pārdodot produktu vai servisu.

UIVR modelis
------------

***U**zmanība*: ja būtu iespējams uzrakstīt vārdu "uzmanība" tā, lai uzraksts negaidot un papildus nepiepūloties pārņem lasītāju, tas noteikti būtu pamanāms šī raksta ietvaros kā pirmais, un rezultāts, uz kuru šis vārda būtība tiecas, būtu panākts.
Pārdevējiem ir daudz un dažādi paņēmieni, kā viņi cenšas piesaistīt uzmanību - viņi uzsmaida, pasveicina, vēršas pie klienta personiski, paņem rokās savu preci - izpako to, uzliek uz precēm krāsainas cenu zīmes un citu informāciju, kā arī izmanto citus pārbaudītus vai nepārbaudītus paņēmienus.

***I**nterese*: kad ir "noķerta" potenciālā klienta uzmanība, tad ir jādara viss iespējamais un neiespējamais, lai noskaidrotu klienta interesi. Rūdīti pārdevēji pārsvarā gadījumu, veikli uzdodot jautājumus, klientam pat nemanot, "piezogas" pie viņa patiesajām vajadzībām. Tas ir pats galvenais posms, lai tiktu skaidrībā, kā šīs vajadzības var apmierināt piedāvātais pakalpojums vai prece. 

***V**ēlēšanās*: kad ir saprasts klienta intereses līmenis, tad tālākais ir profesionalitātes jautājums. Pārdevējs domās izvēlas no atbilstošā produkta vai pakalpojuma apraksta tieši to, kas ir svarīgs šim klientam un "kārdina" jeb rosina vēlēšanos pēc konkrētās preces. Šo procesu diemžēl nav iespējams veikt bez pamatīgām zināšanām par preci vai pakalpojumu. Nevar pārliecinoši pārdot to, ko nepazīst.

***R**īcība*: tieši šajā brīdī nedrīkst apstāties. Ir jādara viss, lai klients šajā brīdī arī iegūtu kāroto preci. Nekas vairs nedrīkst traucēt. Ir jābūt visam noskaidrotam un izlemtam līdz šim brīdim. Svarīgi, lai klients šajā brīdī neaizietu prom un nenopirktu preci citā vietā.

UIVR formulas raksturojums
--------------------------

Lai izceltos uz citu pārdevēju vai preču/pakalpojumu fona, noteikti ir nepieciešams vispirms piesaistīt potenciālā pircēja uzmanību, kur ļoti lielu ieguldījumu var dot UIVR formula.

UIVR ir pārdošanas - pirkšanas maģiskā formula, kas darbojas vienmēr un visur - jebkuros apstākļos un pie jebkuriem nosacījumiem.[1]

Papildus informācija
--------------------

1. Ferrell, O.C. and Hartline, Michael. *Marketing Strategy*. Thomson South-Western, 2005. ISBN 0-324-20140-0.
2. Geml, Richard and Lauer, Hermann: Das kleine Marketing-Lexikon. 3. Auflage, Düsseldorf 2004, ISBN 3-87881-183-7
3. Mārketinga pētījums (31.10.2008.)[novecojusi saite]
4. Mārketinga pētījums (2005;2006;2007)[novecojusi saite]

Atsauces
--------

1. ↑  Biznesa psiholoģija  Archived 2011. gada 2. martā, *Wayback Machine* vietnē.