recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bratskas ūdenskrātuve** (krievu: *Братское водохранилище*) ir ūdenskrātuve Angaras upes vidustecē, Krievijā. Pēc tilpuma otra lielākā, bet pēc platības sestā lielākā ūdenskrātuve pasaulē. Ūdenskrātuve stiepjas 570 km garumā un administratīvi ietilpst Irkutskas apgabalateritorijā. Uzbūvēta Bratskas HES darbināšanai un nodēvēta pēc Bratskas pilsētas, kas izaugusi pie būvējamās hidroelektrostacijas.

Ūdenskrātuves aizsprosts izbūvēts no 1954. līdz 1961. gadam, bet ūdenskrātuves aizpildīšana turpinājās līdz 1967. gadam. Ūdenstilpe tiek izmantota arī kuģošanai, zvejniecībai un koksnes pludināšanai. Lielākās Angaras pietekas, kas ietek ūdenskrātuvē un kuru ielejas daļēji applūdinātas, ir Oka un Ija. Lejpus Bratskas ūdenskrātuves aizsprosta uzreiz sākas Ustjiļimskas ūdenskrātuve.

Bratskas hidroelektrostacijas jauda ir 4500 MW un gadā tiek saražotas 22,6 TW/h enerģijas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 210. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bratskas ūdenskrātuve***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315130881

 |

 |
**Lielais Kumpinišku ezers** (arī **Svilišku ezers**; lietuviešu: *Kampiniškių ežeras*) ir ezers uz Latvijas un Lietuvas robežas. Izvietojies Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē Augšzemes aizsargājamajā ainavu apvidū Augšdaugavas novada Medumu pagastā un Lietuvas Zarasu rajonā. No kopējās platības 87,9 ha Latvijas teritorijā 42,5 ha. Ezeram līčaina ezerdobe; divas izvirzītas pussalas ar iežmaugu sadala ezeru divās daļās. Krasti lēzeni, slīpi; dibens dūņains. Ietek 6 grāvji un strauti; notece caur Mazo Kumpinišku ezeru uz Ilgas upīti un tālāk uz Smelīnes (Laucesas) ezeru. Ezerā 7 salas ar kopējo platību 2,6 ha. Makrofīti: niedres, meldri, velnarutki, vilkvālītes, ūdensrozes, lēpes, glīvenes. Mīt karūsa, līnis, līdaka, asaris, rauda, kā arī plaudis. Krastos apdzīvotās vietas Kumpiniški (Latvijā) un Tabara (Lietuvā).

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
2. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
3. ↑  ezeri.lv Lielais Kumpinišku ezers
**Rūbens Vū** (dzimis 1975.g.) ir fotogrāfs, mūzikas direktors, mūzikas producents un elektroniskās mūzikas grupas Ladytron biedrs. Viņš šajā grupā ir tastatūrists, dziesmu autors un producents.

Biogrāfija
----------

Dzimis Liverpūlē, Vū uzauga Anglijas ziemeļrietumos un studēja rūpniecisko dizainu Šelfīldas Halema universitātē. Viņš iepazinās ar Danielu Hantu Liverpūlē 1994. gadā, abi dibinot mūzikas grupu Ladytron kopā ar Miru Arojo un Helēnu Mārniju.

1997. gadā Rūbens Vū absolvēja un pabeidza maģistratūras programmu 1998. gadā Liverpūles universitātē, pirms sāka strādāt par rūpniecisko dizaineri, līdz kļuva par pilna laika grupas biedru 2002. gadā. Vū ar roku uzzīmēja vāka dizainu grupai Ladytron pirmajam Anglijas versijas albumam *604* un sāka dokumentēt savus ceļojumus grupas tūrē, fotografējot. Viņa vizuālās mākslas karjera sākās 2012. gadā, kad grupa paņēma pārtraukumu un tad mūziķis varēja pilnībā koncentrēties uz savu radošo produkciju. Vū kopš tā laika ir radījis māksliniecisku saturu kompānijām General Electric, Apple "Shot On iPhone" kampaņai, Jaguar Land Rover, Google, Interscope u.c.

Rubens Vū un Daniels Hants dibināja naktsklubu Liverpūlē "Evol" 2003. gadā un bāru "Korova" 2005. gadā.

Vū producēja un bija līdzautors divām dziesmām "Birds of Prey" un "Little Dreamer" Kristīnas Agileras 2010. gada albumā *Bionic*.

2017. gadā Vū nofotografēja mākslas darbu Zedda un Alesijas dubultā platīna singlam "Stay", arī Zedda un Liama Peina singlam "Get Low" sadarbībā ar Samuēlu Burdžesu-Džonsonu.

Instrumenti
-----------

Grupas Ladytron koncertu laikā, Rūbens Vū spēlē sintezatorus. Korg MS-10 bija viņa primārais sintezators pirmajās četrās Ladytron tūrēs.

Vū grupas koncertos spēlēja sekojošus instrumentus:

* Korg MS-10, Roland SH-2 (*604* tūrē);
* Korg MS-10, microKorg (*Light & Magic* tūrē);
* Korg MS-10, Korg MS2000B (*Witching Hour* tūrē);
* Korg MS-10, Korg MS2000B, Minimoog Voyager (*Velocifero* tūrē);
* Minimoog Voyager (*Best of 00-10* un *Gravity the Seducer* tūrēs).

Albuma Witching Hour tūres sākumā grupas Ladytron biedri mēdza nosaukt savus četrus indentiskos sintezatorus Korg MS2000B, lai tos būtu vieglāk uzstādīt uz skatuves. Vū MS2000B sintezatora iesauka bija Glorija.

Diskogrāfija
------------

### Ladytron

* *604* (2001)
* *Light & Magic* (2002)
* *Witching Hour* (2005)
* *Velocifero* (2008)
* *Gravity the Seducer* (2011)

Atsauces
--------

1. ↑  «SVALBARD 12 inch version By Reuben Wu». Blurb.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-11-10. Skatīts: 2013-03-19.
2. ↑  «Designer Downtime». Core77.com. Skatīts: 2013-03-19.
3. ↑  Jade Wright. «Ladytron’s tour de force». *Liverpool Echo*. Trinity Mirror, 2008-04-25. Skatīts: 2013. gada 30. maijs.

Ārējās saites
-------------

* Reuben Wu's Official Website
* Reuben Wu's Official Instagram
* Interview with The Photographic Journal
* National Geographic: Surreal Desert Landscapes Painted on a Canvas Made of Sky
* The Adventure Photography of Ladytron Co-Founder Reuben Wu
* Veidne:Discogs artistDiscogs
* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ladytron***.
* ISO50 feature on Reuben Wu's photography
**Līvija Endzelīna** (1927–2008) bija latviešu gleznotāja, izcila kluso dabu meistare.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1927. gada 30. oktobrī valodnieka Jāņa Endzelīna (1873—1961) un Martas Grimmas (1901—1983) ģimenē. Drīz pēc viņas piedzimšanas vecāku laulība tika šķirta.
Kopā ar māti dzīvoja Pārdaugavā, 1941. gadā pārcēlās uz Rūjienu, dzīvoja mātesbrāļa Oskara ģimenē.
Mācījās Rūjienas vidusskolā, ko beidza 1946. gadā. Studēja Latvijas Valsts Universitātes Arhitektūras fakultātē (1946–1948), Latvijas Valsts Mākslas akadēmijā (1948–1953). Latvijas Mākslinieku savienībā uzņemta 1964. gadā.

Gleznojusi portretus („Tēva portrets", 1964; „Pašportrets", 1967; „Ornitologa K. Griguļa portrets", 1969–1973). Zīmēja rakstnieku un kultūras darbinieku portretus žurnālam „Karogs". Apbalvota ar galveno prēmiju Viļņas glezniecības triennāles izstādē (1969).

Mirusi 2008. gada 27. martā.

Izstādes
--------

Kopš 1960. gada piedalījās gleznu izstādēs, viņas personālizstādes notika Tartu (1973), Koknesē (1982), Mālpilī (1983), Valmierā (1986), Rīgā (1992, kopā ar Borisu Bērziņu).

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* LPSR nopelniem bagātā mākslas darbiniece (1989)

Literatūra
----------

* Beinerte, Vija. In memoriam. Līvija Endzelīna. Latvijas Avīze, Nr.85 (2008. gada 28. marts), 8.lpp.
* Ingrīda Burāne. Kultūras Forums, Nr.13 (2008. gada 4./11.apr.), 12.lpp.
* Savickis P. Līvija Endzelīna. Rīga, 1987.

Atsauces
--------

1. ↑  «Valmieras integrētā bibliotēka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 15. septembrī. Skatīts: 2018. gada 2. augustā.
2. ↑  Vija Beinerte. «Vai milži arī raud?». *tvnet.lv* (latviski), 2006. gada 1. septembris. Skatīts: 2015. gada 17. augustā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 43469373
* LCCN: n90701515
* ISNI: 0000 0000 2898 8509
* GND: 1144666120
* BNF: cb166190410 (data)

 |

 |
**Mazais Hingans** (ķīniešu: 小兴安岭, *Xiǎo Xīng'ān Lǐng*; krievu: *Малый Хинган*) ir kalnu grēda Austrumāzijā. Atrodas Ķīnas ziemeļaustrumos Heilundzjanas provincē, kā arī austrumos neliela daļa Krievijas Amūras apgabalā un Ebreju autonomajā apgabalā. Stiepjas ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā 500 kilometru garumā. Ziemeļrietumos Mazais Hingans piekļaujas Lielajam Hinganam, austrumu galā pāriet Burejas grēdā. Mazais Hingans atdala Mandžūrijas līdzenuma Nandzjanas ieleju dienvidrietumos no Amūras ielejas ziemeļaustrumos. Augstākā virsotne ir Duimiaņšaņs grēdas dienvidos. Mazā Hingana rietumu piekalnēs atrodas Udaliaņči vulkāniskais lauks, kur nesenākie izvirdumi notikuši 1720.—1721. gadā.

Grēda noaugusi ar biezu mežu, ziemeļu nogāzēs — skujkoku taiga, dienviddaļā — jauktais un platlapju mežs. Akmeņogļu, grafīta, alvas, dzelzs rūdas un zelta atradnes.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazais Hingans***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

Atsauces
--------

1. ↑  «Mazais Hingāns». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 469. lpp.
2. ↑  The Wudalianchi Scenic Spot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315168475
* LCCN: sh2012002866

 |

 |
**Vnukovas starptautiskā lidosta** (krievu: *Международный аэропорт Внуково*) ir starptautiska lidosta Krievijā, kas apkalpo valsts galvaspilsētu Maskavu. Izvietojusies Maskavas dienvidrietumu daļā 10 km no MKAD. Vecākā no joprojām funkcionējošajām Maskavas aviācijas mezgla lidostām, trešā lielākā Krievijas lidosta (2015) pēc pasažieru plūsmas. Lidostai ir trīs pasažieru terminālu kompleksi un kravas terminālis. Terminālu komplekss *Vnukovo-1* (termināli A, B un D) ir galvenais pasažieru terminālis. Komplekss *Vnukovo-2* apkalpo Krievijas augstākās valsts amatpersonas un citu valstu līderus. Komplekss *Vnukovo-3* apkalpo biznesaviāciju, Maskavas pilsētas valdību un Roskosmos aviāciju.

Lidlauks izbūvēts laika posmā no 1937. līdz 1941. gadam. 1945. gadā Vnukovas lidosta kļuva par galveno Maskavas civilo lidostu. 2017. gadā no lidostas lidojumus veica 19 aviokompānijas uz 129 galamērķiem. Krievijas iekšzemes reisi veido 60 % pasažieru plūsmas, ārzemju reisi — 40 %. Galvenie pārvadātāji (80 % pasažieru plūsmas) ir Pobeda, Rossija un UTair.

Atsauces
--------

1. ↑  «Рейсы и авиакомпании». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 8. augustā. Skatīts: 2017. gada 8. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vnukovas starptautiskā lidosta***.
**Čempionu hokeja līga** ir 2013. gadā dibināts turnīrs, kurā spēlē Eiropas spēcīgākie hokeja klubi.Visvairāk, četras reizes, turnīrā uzvarējusi *Frölunda HC* komanda.

2008. gadā IIHF par godu tās 100. jubilejai dibināja turnīru ar tādu pašu nosaukumu. Turnīrs tika izspēlēts tikai vienu reizi, un tajā uzvarēja Cīrihes "Lions". Nespējot atrast sponsorus, turnīra otrā sezona tika atcelta. 2013. gada decembrī 26 komandas dibināja jaunu turnīru.

Komandas un vietas
------------------

### Čempioni

| Sezona | Čempione | Fināla rezultāts | Otrā vieta | Izšķirošo vārtu autors | Vērtīgākais spēlētājs |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021.—2022. | Valsts karogs: Zviedrija ***Rögle BK*** | 2—1 | Valsts karogs: Somija Tamperes "Tappara" | Daniels Zārs (29:22) | Frederiks Tifelss |
| 2020.—2021. | *Turnīrs tika atcelts COVID-19 pandēmijas dēļ* |
| 2019.—2020. | Valsts karogs: Zviedrija ***Frölunda HC*** | 3—1 | Valsts karogs: Čehija *Mountfield HK* | Makss Frībergs (18:21) | Raiens Lešs |
| 2018.—2019. | Valsts karogs: Zviedrija ***Frölunda HC*** | 3—1 | Valsts karogs: Vācija Minhenes "Red Bull" | Raiens Lešs (24:16) | Trevors Perkss |
| 2017.—2018. | Valsts karogs: Somija **Jiveskiles JYP** | 2—0 | Valsts karogs: Zviedrija Vekšes "Lakers" | Jonass Netinens (34:32) | Šimons Hrubecs |
| 2016.—2017. | Valsts karogs: Zviedrija ***Frölunda HC*** | 4—3 P | Valsts karogs: Čehija Prāgas "Sparta" | Niklass Lasu (61:27) | Jūels Lundkvists |
| 2015.—2016. | Valsts karogs: Zviedrija ***Frölunda HC*** | 2—1 | Valsts karogs: Somija Oulu "Kärpät" | Spensers Ebots (17:43) | Raiens Lešs |
| 2014.—2015. | Valsts karogs: Zviedrija ***Luleå HF*** | 4—2 | Valsts karogs: Zviedrija *Frölunda HC* | Johans Forsbergs (53:04) | Matīss Ūlimbs |

Formāts
-------

Kopš 2017.—18. gada sezonas turnīrā piedalās 32 komandas, no kurām 24 ir no turnīra dibinātājvalstīm — Zviedrijas, Somijas, Šveices, Čehijas, Vācijas un Austrijas. Turnīram kvalificējas komandas atbilstoši to rezultātiem nacionālajās līgās. No katras valsts drīkst turnīrā drīkst piedalīties ne vairāk kā piecas komandas, komandu skaitu no katras līgas nosaka īpaši veidots koeficients. Atlikušās astoņas vietas tiek piešķirtas Norvēģijas, Slovākijas, Francijas, Baltkrievijas, Dānijas, Lielbritānijas un Polijas līgu uzvarētājām, kā arī Kontinentālā kausa ieguvējai.

Komandas tiek ielozētas astoņās apakšgrupās, pa četrām komandām katrā. Divas labākās komandas no katras grupas kvalificējas izslēgšanas kārtai. Grupu turnīrā un izslēgšanas kārtā (pusfinālus ieskaitot) komandas savā starpā tiekas divas reizes — vienu reizi savā laukumā, otru reizi viesos. Fināls tiek izspēlēts kā viena spēle.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa (angliski)
**Fortševčenko** (kazahu: *Форт-Шевченко, Fort-Şevçenko*) ir pilsēta Manghistau apgabalā Kazahstānā, Tipkaraghanas rajona administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala rietumos Kaspijas jūras krastā Manghistau pussalas rietumu galā pie Tipkaraghana zemesraga 135 km no apgabala centra Aktau un 2540 km no valsts galvaspilsētas Astanas. Osta Kaspijas jūras krastā.

Vēsture
-------

Kopš 8. gadsimta šajā vietā atradās neliela oguzu pilsētiņa Ketikala, kas bija osta Zīda ceļa maršrutā pāri Kaspijas jūrai.

1717. gadā Manghistau pussalā krievu Hivas ekspedīcija uzbūvēja Tukaraganas cietoksni, ko nodēvēja par godu Pēterim I un Svētajam Pēterim. 1834. gadā Kaidaka krastā tika uzcelts Novoaleksandrovskas forts. 1846. gadā tas tika pārcelts uz 1717. gadā dibinātā cietokšņa vietu un pārdēvēta par **Novopetrovsku** (*Ново-Петровское*). 1857. gadā to pārdēvēja par **Fortaleksandrovsku** (*Форт-Александровский*). No 1882. līdz 1920. gadam Fortaleksandrovska bija Mangišlakas apriņķa centrs. 1899. gadā piešķirts pilsētas statuss. 1924. gadā pārdēvēta par **Forturicku** (*Форт-Урицкий*) par godu krievu revolucionāram Moisejam Urickim, bet 1939. gadā tagadējā vārdā par godu ukraiņu dzejniekam Tarasam Ševčenko, kas šeit bija izsūtījumā no 1850. līdz 1857. gadam.

Infrastruktūra
--------------

Pilsētā atrodas Tarasa Ševčenko memoriālais muzejs, novadpētniecības un etnogrāfiskais muzejs. Ziemeļos no pilsētas Bautinas osta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Fortševčenka». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 211. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fortševčenko***.
**Priekšnojauta** ir Raimonda Paula estrādes dziesmu albums, kas izdots 1977. gadā.

Tapšana
-------

Albumā apkopotas estrādes dziesmas ar Jāņa Petera un citu autoru tekstiem. 1977. gada "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu piecniekā ierindojās četras albuma dziesmas: "Par pēdējo lapu" (1. vieta), "Priekšnojauta" (3. vieta), "Rudens ogle" (4. vieta) un "Ardievas vasarai" (5. vieta).

1979. gadā albums izdots arī kasetes formātā ar nosaukumu "Играет Вокально-инструментальный aнсамбль *Модо*", papildinot to ar trim "Modo" minialbuma "Devītais vilnis" kompozīcijām un diviem R. Paula instrumentāliem skaņdarbiem.

Albums atkārtoti izdots 2004. gadā kompaktdiska formātā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti" ar identisku dziesmu secību.

Dziesmu saraksts
----------------

Dziesmu tekstu autors, ja nav norādīts citādi, J. Peters.

1. Par pēdējo lapu — 3:20
2. Rudensogle — 3:43
3. Zied ievas Siguldā (A. Smagara teksts) — 3:45
4. Zeltamute — 2:54
5. Vējlukturu nakts — 3:43
6. Nīcā (V. Brutānes teksts) — 3:24
7. O, Lamara — 4:31
8. Priekšnojauta — 3:45
9. Ardievas vasarai — 2:47
10. Tā diena — 3:34

Solisti: Nora Bumbiere (1, 5—7, 10), Viktors Lapčenoks (3, 5—7, 10), Vladislavs Juhņevičs (4), Mirdza Zīvere (2, 8, 9).

Albuma ierakstā piedalījies kamerkoris "Ave sol" (8), instrumentālais ansamblis "Modo" Raimonda Paula vadībā un Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestris Aļņa Zaķa vadībā. Orķestra aranžējumus veidojuši G. Rozenbergs un V. Dolgovs.

Mākslinieciskais vadītājs un skaņu režisors — Aleksandrs Grīva, skaņu režisors — Kārlis Pinnis.

Atsauces
--------

1. ↑  Raimonds Pauls - Priekšnojauta. Discogs.com.
**Antona Čehova piemineklis** (krievu: *Памятник А.П.Чехову*) ir piemineklis, kas veltīts Taganrogā dzimušajam krievu rakstniekam un dramaturgam Antonam Čehovam. Piemineklis atrodas Rostovas apgabala Taganrogas pilsētas, Čehova laukumā. Piemineklis tika atklāts 1960. gada 29. janvārī, kas sakrita ar Antona Čehova 100. jubileju. Pieminekli projektējis G. A. Zaharovs, bet Čehova skulptūru veidojis Juliāns Rukavišņikovs.

Pieminekļa vēsture
------------------

Ideja par pieminekli Antonam Čehovam Taganrogas varas pārstāvjiem pirmo reizi radās 1910. gadā. 1944. gadā Tautas komisāru padome nolēma uzcelt pieminekli Čehovam, lai pieminētu rakstnieka 40. nāves gadadienu.

Līdz 1954. gada oktobrim bija iesniegti 18 pieminekļa projekti, kuri ir redzami sabiedrībai vietējā Taganrogas Novadpētniecības un vēstures muzejā (Alferaki pilī). Trīs gadus vēlāk Maskavā notika otrais valsts mēroga konkurss, kurā tika iesniegti 30 pieminekļa projekti. Pēc otrās kārtas labākie darbi tika nosūtīti uz Taganrogu, kur Juliāna Rukavišņikova skulptūra izpelnījās vispārēju atzinību.

Piemineklis veido granīta pjedestāls un bronzas statuja. Piemineklī redzams nevainojami ģērbies Čehovs, kas sēž uz akmens, skatoties tālumā un labajā rokā turot grāmatu. Rādītājpirksts starp lappusēm atspoguļo rakstnieka iedziļināšanos. Pieminekļa augstums ir 3 metri. 

Čehova laukums tika izveidots Sarkanajā laukumā (priekšā Aleksandrovskas tirdzniecības vārtiem) Taganrogā 1934. gadā, lai atzīmētu Antona Čehova 75. jubileju 1935. gadā. 

Pieminekli oficiāli atklāja 1960. gada 29. janvārī.

Galerija
--------

* Čehova piemineklis 2006. gadā.Čehova piemineklis 2006. gadā.
* Čehova piemineklis 2006. gadā.Čehova piemineklis 2006. gadā.
* Čehova piemineklis 2009. gadā.Čehova piemineklis 2009. gadā.
* Čehova piemineklis Taganrogā atzīmējot Antona Čehova 150. jubileju.Čehova piemineklis Taganrogā atzīmējot Antona Čehova 150. jubileju.

Atsauces
--------

* *The Taganrog Encyclopaedia*, 2nd edition, 2003
**Batērsta sala** (angļu: *Bathurst Island*) vai **Nuju** (tivi: *Nguyu*) ir sala Austrālijas ziemeļos, Tivi salu grupas otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Ziemeļu teritorijas Tivi salu reģionālajā padomē. Salā divas pastāvīgi apdzīvotas vietas — Vurrumijana (1563 iedzīvotāji) salas dienvidaustrumos un Vurankuvu (50 iedzīvotāju) salas vidusdaļā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Austrālijas ziemeļu piekrastē. Rietumos to apskalo Timoras jūra, bet dienvidos — Bīgla līcis. Ap 1 km platais Epslija šaurums austrumos Batērsta salu atdala no Tivi salu lielākās Melvila salas. Sala līdzena ar lēzeniem pauguriem, augstākais punkts ir Harda kalns 71 m vjl.

Salā valda tropisks musonu klimats. Tā ir izolēta no kontinenta kopš pēdējā ledus laikmeta. To klāj galvenokārt eikaliptu meži, kā arī nelieli lietusmeži. Daudz endēmo augu un dzīvnieku sugu, tajā skaitā 36 endēmas zīdītāju sugas. Visa salas teritorija noteikta par putniem nozīmīgu vietu.

Vēsture
-------

Sala apdzīvota jau kopš 40 000 gadu tālas senatnes. Pirmie eiropieši, kas apmeklēja salu, bija holandieši 1623. gada 5. maijā, kas nodēvēja to par godu Ambonas gubernatoram Hermanim van Spēltam (*Herman van Speult*) par **Spēlta salu** (*De Speult Eylandt*). 1818. gadā Tivi salas pētīja britu ceļotājs Filips Pārkers Kings (*Phillip Parker King*). 1828. gadā skotu ceļotājs Džons Vikems (*John Clements Wickham*) salu nodēvēja tagadējā vārdā par godu Filipa Kinga kuģim *Bathurst*, kurš savukārt nosaukts par godu bijušajam Lielbritānijas koloniju sektetāram Henrijam Batērstam (*Henry Bathurst, 3rd Earl Bathurst*).

1824. gadā britu kapteinis Gordons Brēmers (*Gordon Bremer*) Tivi salas pasludināja par Lielbritānijas īpašumu. No 1910. līdz 1938. gadam salas dienvidaustrumu galā tagadējās Vurrumijanas vietā darbojās katoļu misija. 1912. gadā visa Batērsta sala tika pasludināta par aborigēnu rezervāciju.

1978. gadā tiesības uz Tivi salu zemi tika nodotas aborigēnu kopienai, bet 2001. gadā nodibināta vietējā pašvaldība.

Atsauces
--------

1. ↑  BirdLife International. Tiwi Islands

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Batērsta sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 244767525
* GND: 7529802-8

 |

 |
**Ļena** (krievu: *Лена*) vai **Eliene** (jakutu: *Өлүөнэ*) ir upe Sahas Republikā un Irkutskas apgabalā Krievijas Federācijā, Austrumsibīrijas lielākā upe. Ietek Laptevu jūrā. Upes garums ir 4400 km (10. vieta pasaulē), baseina platība 2 490 000 km2. Ļena ir viena no visgarākajām upēm pasaulē, kas visā savā garumā tek mūžīgā sasaluma zonā. Upe tek ziemeļu virzienā. Upe ietekot jūrā veido deltu.

Ļenas lielākās pietekas virzienā no iztekas uz ieteku ir Kirenga, Vitima, Čara, Oļokma, Aldana, Viļuja un Muna.

Tecējums
--------

Ļenas izteka ir neliels purvs 12 km attālumā no Baikāla 1650 m augstumā virs jūras līmeņa.
Upes augštece ir no iztekas vietas līdz vietai, kur upē ietek Vitima. Augšteces garums ir apmēram 1/3 no visas upes garuma. 

Ļenas vidustece ir upes posms starp Vitimas un Aldanas ietekas vietām (1415 km liels attālums). 
Vitimas ietekas tuvumā upe sāk tecēt jau caur Sahas Republikas teritoriju un tek caur to līdz pašai ietekai. Aiz Vitimas ietekas upe kļūst jau par ļoti lielu un ūdeņainu upi. Tās dziļums pieaug līdz 10 - 12 m, tā kļūst platāka, ielejas platums pieaug līdz 20 - 30 km.
Posmā no Oļokmas līdz Aldanas ietekai upei nav lielu pieteku. Vairāk nekā 500 kilometrus upe tek pa dziļu un šauru ieleju. Pokrovskas tuvumā (78 km uz dienvidrietumiem no Jakutskas) notiek strauja upes ielejas platums paplašināšanās. Stipri palēninās straumes ātrums, tas vairs nekur nepārsniedz 1,3 m/s, bet upes lielākajā daļā tas ir 0,5 - 0,7 m/s. Ielejas platums tad ir vairāk nekā 20 kilometru.

Lejpus Jakutskas Ļenas upē ietek Aldana un Viļuja. Tagad upe kļūst par gigantisku ūdensteci, tās platums jau ir 10 km, bet dziļums pārsniedz 20 metrus. Vietās, kur ir daudz salu, Ļenas platums pieaug līdz 20 - 30 km.
Upes lejtecē tās baseins ir ļoti šaurs, tajā ietek vairs tikai nelielas upes. Apmēram 150 km no jūras sākas ļoti plaša Ļenas delta.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ļena***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 78144647641263022601
* GND: 4313828-7
* SUDOC: 191625175
* BNF: cb15117348r (data)

 |

 |
**Superintendents** (latīņu: *superintendens* — 'pārraugs') jeb **superintendants**, ir baznīcas augstākās administratīvās varas nesēja nosaukums, kas ir vārda *bīskaps* (grieķu: *ἐπίσκοπος*, *episkopos*) latinizēta forma. Mūsdienās superintendenta nosaukums tiek lietots Vācijas un Austrijas luterāņu un metodistu baznīcās.

Vēsturiski superintendenta un ģenerālsuperintendenta nosaukums tika lietots arī Latvijas un Igaunijas teritorijā.

Vēsture
-------

Pirmo Rīgas superintendentu ievēlēja tūlīt pēc Reformācijas 1532. gadā. Livonijas ordeņa ieceltais superintendents Stefans Bīlavs (*Bülau*) kļuva par 1562. gadā izveidoto Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendentu.
1575. gadā hercogs Magnuss iecēla Johanu Šteinu par Piltenes superintendentu, pēc Piltenes apgabala pievienošanas Kurzemes hercogistei to kādu laiku dēvēja par Piltenes senioru (1642—1721).
1622. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs iecēla Hermani Samsonu par pirmo Vidzemes superintendentu.

Pēc Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas (LELB) dibināšanas 1922. gadā Vidzemes ģenerālsuperintendenta funkcijas pārņēma LELB bīskaps, no 1932. gada arhibīskaps.

Atsauces
--------

1. ↑  Karl Ludwig Tetsch. Curländische Kirchengeschichte, 2. sējums. Kēnigsberga: 1768.
2. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XXI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 41 207. sleja.
**Ļevs Aroņins** (krievu: *Лев Соломонович Аронин*; 1920. gada 20. jūlijs Samara — 1982. gada 4. oktobris Maskava) bija Krievijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas bijis inženieris - meteorologs. Pēc Otrā pasaules kara izvirzījies PSRS vadošo šahistu skaitā. 1946. gadā Kijevā ieņēmis 2. vietu Ukrainas šaha čempionātā aiz Anatolija Baņņika. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Maskavas apgabala šaha čempionātos (1947, 1948). Astoņas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1957, 1962), kuros lielāko panākumu guvis 1950. gadā, kad kopā ar Aleksandru Tolušu un Isāku Lipnicki dalījis 2.-4. vietu (uzvarējis Pauls Keress). 1951. gadā Tbilisi Krievijas PFSR komandas sastāvā uzvarējis PSRS komandu šaha čempionātā. 1952. gadā Tulā kopā ar Nikolaju Krogiusu dalījis 1.-2. vietu Krievijas šaha čempionātā. 1956. gadā uzvarējis Azerbaidžānas atklātajā šaha čempionātā. 1965. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā.

1957. gadā Vīnē pārstāvējis PSRS komandu Eiropas komandu šaha čempionātā un komandu vērtējumā izcīnījis zelta medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Aroņinam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viens no vecindiešu aizsardzības variantiem ir nosaukts par Aroņina - Taimanova variantu: 1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 Lg7 4. e4 d6 5. Zf3 0-0 6. Le2 e5 7. 0-0 Zc6 8. d5 Ze7 9. Ze1.

Atsauces
--------

1. ↑  15 Championship of Ukraine - Kiev Summer 1946
2. ↑  Championship of Moscow Region - 1947
3. ↑  Championship of Moscow Region - 1948
4. ↑  USSR Championship (1950)
5. ↑  OlimpBase :: 2nd Soviet Team Chess Championship, Tbilisi 1951, Russian SFSR
6. ↑  «Championship of Russia - Tula March-April 1952». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2017. gada 15. februārī.
7. ↑  Championship of Azerbaijan - 1956
8. ↑  Championship of Moscow - Moscow 1965
9. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Lev Aronin
10. ↑  E97: King's Indian, orthodox, Aronin-Taimanov variation

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Lāslo Polgārs** (ungāru: *Polgár László*; dzimis 1946. gada 11. maijā, Ģenģešā, Ungārijā) ir Ungārijas pedagogs, kura trīs meitas - Judīte, Sofija, Žuža - ir pazīstamas šahistes.

Biogrāfija
----------

Piedzimis reliģiozā ebreju ģimenē un bērnībā gribējis kļūt par rabīnu. Pēc 1956. gada Ungārijas revolūcijas viņa māte kopā ar māsu emigrējušas uz Rietumiem, bet Lāslo palicis kopā ar tēvu. Pēc ģimnāzijas beigšanas strādājis dažādus darbus: bijis metinātājs, vēlāk beidzis pedagoģijas kursus un kļuvis par skolotāju. 1967. gadā apprecējies ar Klāru Altbergeru, kura līdz laulībām dzīvojusi Aizkarpatu apgabalā Ukrainā un beigusi Užhorodas pedagoģisko institūtu.

Lielu iespaidu Polgāra pedagoģijas ideju izveidē deva amerikāņu psihologa Džona Votsona darbi, kas apstrīdēja talantu kā iedzimtu īpašību, bet uzskatīja to par audzināšanas rezultātu. Polgārs daudz pētīja tādu pazīstamu cilvēku kā Volfgangs Amadejs Mocarts un Kārlis Frīdrihs Gauss biogrāfijas un nonāca pie atziņas, ka bērni jau mazotnē var parādīt neparastus rezultātus, ja viņi tiek sistemātiski un intensīvi apmācīti. Lai pierādītu savas idejas praksē, Polgārs sevi pilnībā veltīja meitu audzināšanai. Kopā ar sievu viņam izdevās izņēmuma kārtā iegūt atļauju savu meitu mājas izglītībai.

Šaha spēli Polgārs izvēlējās tādēļ, ka tajā varēja viegli izsekot savu meitu panākumiem turnīros. Lai meitas sasniegtu labus rezultātus, viņš tās iesaistīja pārsvarā vīriešu šaha turnīros. Šāda prakse sākumā izraisīja Ungārijas šaha federācijas nepatiku, kā dēļ māsas Polgāras ilgi nevarēja pārstāvēt Ungāriju Pasaules šaha olimpiādēs un citās sacensībās. Vēlāk gan federācija pārdomāja, un māsu Polgāru dalība Ungārijas sieviešu šaha izlases sastāvā vainagojās ar Ungārijas komandas dubultuzvaru 1988. un 1990. gadā. 

Visas trīs māsas kļuva par ļoti spēcīgām šahistēm - Žuža bija pasaules čempione šahā, Judīte ir viena no lielākā FIDE reitinga īpašniecēm un piedalās tikai vīriešu turnīros, Sofija ir starptautiskais meistars šahā vīriešu konkurencē.

Polgārs ir vairāku grāmatu autors, kurās viņš apraksta savu pieredzi meitu izveidē par šahistēm. Lai gan pedagoģijas eksperiments bija sekmīgs, tomēr ārpus Polgāru ģimenes ietvariem tas nav guvis sekotājus.

Atsauces
--------

1. ↑  28th Chess Olympiad (women): Thessaloniki 1988
2. ↑  29th Chess Olympiad (women): Novi Sad 1990

Ārējās saites
-------------

* Psychology Today: The Grandmaster Experiment

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 85396228
* LCCN: n95050396
* ISNI: 0000 0000 8398 3700
* GND: 115823190
* SUDOC: 13916569X
* NKC: xx0015049

 |

 |
**Lāpstkāji** (*Scaphopoda*) ir gliemju tipa (*Mollusca*) dzīvnieku klase. Tie ir savdabīgi gliemji, kas ieņem starpstāvokli starp gliemežiem un gliemenēm, atgādinot vienus un otrus, gan pēc ārēja izskata, gan pēc iekšējās uzbūves. Lāpstkāji ir tikai jūras organismi, kas dzīvo tuvu krastam, ierakušies smiltīs vai dūņās.

Morfoloģija
-----------

Lāpstkāju ķermeņa čaula ir izliektas koniskas caurulītes veidā ar atverēm abos galos, pie tam vēdera daļa ir paplašināta, bet muguras daļa sašaurināta. Galva ir vāji nodalīta un atrodas vēdera pusē (caurulītes paplašinātajā galā). Galvai ir muciņas forma un galā mutes atvere ap kuru izvietotas astoņas lapveida lāpstiņas. Mutes atveres malās piestiprināti divi kūlīši ar gariem, pavedienveidīgiem taustekļiem. Tie kalpo par taustes orgāniem, barības satveršanai, kā arī lai lāpstkāji nostiprinātos dūņās. Kāja izvietota vēderpusē aiz galvas. Tai ir cilindriska forma, kas nedaudz konusveidīgi sašaurināta un galā ir noapaļota, bet sānos tai ir divas krokas. Kājas muskulis ļauj tai stipri sarauties vai izstiepties, kas dod iespēju lāpstkājim pārvietoties. Pats lāpstkāja ķermenis ir stipri izstiepts un piestiprinās pie ārējās čaulas ar gara muskuļa palīdzību.

Sistemātika
-----------

* Klase Lāpstkāji (*Scaphopoda*)
	+ kārta Ilkņveida lāpstkāji (*Dentaliida*)
	+ kārta Mazie lāpstkāji (*Gadilida*)

**Nesistematizēti**

* dzimta *Compressidens*
* dzimta *Megaentalina*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Scaphopoda*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00567064

 |

 |
**Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība** ir 1869. gada 22. aprīlī dibināta biedrība. Tās sākotnējais nosaukums bija **Bauskas ugunsdzēsēju biedrība**, bet pēc statūtu maiņas 1923. gadā biedrība maina nosaukumu uz Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrību. Pašlaik atrodas Bauskā, Pilskalna ielā 13a.

Vēsture
-------

19. gadsimta Bauskā ēkas bija no koka ar salmu jumtiem, kas bija par iemeslu biežiem ugunsgrēkiem. Biedrības statūti apstiprināti 1869. gada 1. martā. Uz pirmo sapulci sanākuši 32 biedri. Iegādāti dzēšamie rīki — divas ūdens mucas, šļūtene, kāpnes. Pirmie dibinātāji un vadītāji bija pilsētas vācieši, tāpēc arī oficiālā valoda bija vācu.

1871. gada 11. janvārī nodibināta palīdzības kase, 1872. gadā iegādāti jauni dzēšamie rīki. 1891. gadā nodibināta arī slimības un bēru kase. 1894. gada 6. aprīlī biedrības 25 gadu jubileja atcelta, jo Bauskā plosījusies holēras epidēmija. Par neiztērēto naudu nopirkts jauns ūdens sūknis. 1902. gadā izveidots ūdens pieslēgums pie Teodora Lodinga alus darītavas ūdens rezervuāra. 1914. gadā no 54 biedriem pilsētā paliek tikai 21, jo pārējie tiek iesaukti armijā. Biedrības darbība turpmākos piecus gadus ir apgrūtināta.

Lielinieku varas laikā viens no biedrības ugunsdzēsējiem nošauts. Ugunsdzsdzēsēju biedrība ir pirmā, kas vēl lielinieku varas laikā savā pasākumā pilskalnā izmanto Latvijas sarkanbaltsarkano karogu. Pēc Bauskas atbrīvošanas no lieliniekiem 1919. gada 21. martā biedrība atkal atsāk aktīvu darbu. 1927. gadā biedrība iegādājas motorsūkni ar jaudu 600 litri minūtē. 1930. gadu beigās biedrībai ir 2 motorsūkņi, 3 rokas sūkņi, 1000 metri šļūteņu, uguns dzēšanai piemērots *Forda* auto un sešvietīgs *Fiat* auto komandas transportēšanai.

1919. gada decembrī nodibināts ugunsdzēsēju pūtēju orķestris. No 1918. līdz 1919. gadā biedrības priekšnieks ir Kārlis Bergholcs. No 1919. gada ugunsdzēsēju biedrības priekšnieks ir Juris Varenais. Komandas virsnieks no 1919. līdz 1928. gadam ir Kārlis Bergholcs, bet no 1928. gada Jēkabs Freijs. 1929. gadā biedrībā ir 7 goda un 6 mūža biedri, 58 ugunsdzēsēji, 46 kārtībnieki, 1 feldšeris, 2 sanitāri, 12 biedri-veicinātāji, 21 mūziķis un dāmu komiteja.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jelgavas apgabaltiesa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
2. ↑  «Bauskas brīvpr. ugunsdzēsēju biedrība 70 gados». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
3. ↑  «Bauskas brīvprātīgo ugunsdzēseju biedribas 65 gadi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
4. ↑  «Ugunsdzēsības stāvoklis Bauskas apriņķī». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
**Hinlopena šaurums** (norvēģu: *Hinlopenstretet*) ir jūras šaurums Svalbāras ziemeļaustrumos. Tas atdala Špicbergenu rietumos no Ziemeļaustrumu Zemes austrumos un savieno Ziemeļu Ledus okeānu ar Barenca jūru. Šaurums ir 167 km garš un 10—60 km plats.

Krasti līčaini, stipri izroboti, piekrastē nelielas saliņas un klintis. Šauruma dienvidu daļā daudz salu, lielākās no kurām ir Vilhelma sala (120 km²) un Vālberga sala (48 km²). No austrumiem šaurumam piekļaujas Vālenberga fjords un Mērčisona fjords, no rietumiem — Lomfjords. Viss šaurums ietilpst Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervātā. Šaurums grūti kuģojams, jo tajā bieži sastopams peldošs ledus un spēcīgas straumes.[1]

Šaurums ap 1617. gadu nosaukts par godu holandiešu kompānijas *Noordsche Compagnie* vadītājam Timenam Jakobsam Hinlopenam *(Thymen Jacobsz Hinlopen)*, bet vaļu medniekiem bijis zināms jau agrāk un bieži jaukts ar tālāk rietumos esošo Veidefjordu.

Atsauces
--------

1. ↑  Spitsbergen-Svalbar.com Hinlopen Strait[novecojusi saite]
**Čopa** (ukraiņu: *Чоп*) ir pilsēta Ukrainas galējos rietumos, Aizkarpatu apgabalā pie Tisas upes. Nozīmīgs dzelzceļa mezgls un robežpunkts ar Ungāriju un Slovākiju. Tisas upes pretējā krastā atrodas Ungārijas pilsēta Zāhoņa, bet otrpus Slovākijas robežas — Černas pie Tisas pilsēta.

Vēsture
-------

Čopa pirmoreiz rakstos minēta 1281. gadā, tomēr attīstījās lēni. Gadsimtiem bijusi vēsturiskās Ungārijas sastāvā. Sākusi attīstīties līdz ar dzelzceļa līnijas Debrecena—Mukačeve izbūvi 1872. gadā. Pēc Pirmā pasaules kara Trianonas līgums iekļāva Čopu Čehoslovākijas daļas — Slovākijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā (no 1938. līdz 1944. gadam) — Ungārijas sastāvā. Smagi cietusi kaujās. 1944. gada 23. novembrī to ieņēma Sarkanā armija. Pēc Otrā pasaules kara no Čehoslovākijas tika atdalīta t.s. Piekarpatu Krievzeme (*Підкарпатьска Русь*), un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. Kaut arī Čopa bija Slovākijas daļa, tā kā tā bija svarīgs dzelzceļa mezgls, PSRS pievienoja arī to. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  Ukrainas iedzīvotāju skaits 2019. gada 1. janvārī; pārbaudes datums: 25 jūnijs 2019.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čopa***.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Aizkarpatu apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berehove
* Čopa
* Husta
* Iršava
* Mukačeve
* Perečina
* Rahiva
* Svaļava
* Tjačiva
* **Užhoroda**
* Vinohradiva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ge878280

 |

 |
**Čujas apgabals** (kirgīzu: *Чүй облусу*) ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļos Čujas upes ielejā. Ziemeļos robežojas ar Kazahstānas Žambilas un Almati apgabaliem, austrumos — Isikula apgabalu, dienvidos — Narinas un Džalalabadas apgabaliem, rietumos — Talasas apgabalu. Apgabala centrs ir valsts galvaspilsēta Biškeka, kas apgabalā neietilpst; lielākās pilsētas ir Tokmoka (apgabala centrs no 2003. līdz 2007. gadam), Kanta, Karabalta. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (59,1%; 2009) un krievi (28,8%), kā arī dungani (6,2%), uiguri (1,9%) u.c.

Ģeogrāfiski apgabala dienviddaļu aizņem Kirgīzu Alatau grēdas ziemeļu nogāze un atzari, ziemeļaustrumos — Iles Alatau un Kingeja Alatau atzari. Apgabala centrālo un ziemeļu daļu aizņem Čujas upes ieleja.

Apgabals pirmoreiz izveidots 1939. gadā kā **Frunzes apgabals**, bet likvidēts 1959. gadā, reorganizējot to par republikas pakļautības rajoniem. Atjaunots 1990. gadā ar tagadējo nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  О статусе города Токмок Чуйской области Кыргызской Республики[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Čujas apgabals***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kirgizstānas administratīvais iedalījums Valsts karogs: Kirgizstāna |
| --- |
|  |
| Apgabali | 
* Batkenas apgabals
* Čujas apgabals
* Isikula apgabals
* Džalalabadas apgabals
* Narinas apgabals
* Ošas apgabals
* Talasas apgabals

 |  |
|  |
| Republikas pilsētas | 
* Biškeka
* Oša

 |

 |
**Sikiona** (grieķu: *Σικυών*) bija sengrieķu pilsēta Peloponēsas ziemeļaustrumos, pie Korintas līča, starp Asopas un Helisonas upēm. Sikionijas apgabals ("gurķu valsts") nosaukta sakarā ar dārzeņu audzēšanu, no sengrieķu σῐκυός "gurķis". Mūsdienās uz austrumiem no Sikionas atrodas neliela pilsētiņa Sikjona, kas līdz 1920. gada 21. augustam saucās Basiliko (*Βασιλικό*).

Vēsture
-------

Pilsēta bija apdzīvota jau vēlajā bronzas laikmetā. "Iliādā" tiek pieminēta kā Agamemnonam (Mikēnu ķēniņam) pakļauta apmetne. Mikēnu perioda pilsētu pēc doriešu iebrukuma, pēc nostāstiem, no jauna dibināja Falks, Argosas valdnieka Temena dēls.

Ķēniņā varu ar laiku nomainīja oligarhija, bet ap 665. gadu pr.Kr. pilsētā nostiprinājās tirānija, kas pastāvēja 100 gadus. Dinastijas dibinātājs Ortagors, Andreja dēls, ieguva varu kā kara stratēģis, kurš novadīja veiksmīgu militāro kampaņu. Viņš izcēlās ar taisnīgu un likumīgu valdīšanu. Viņa valdīšanas laikā valdnieka brālis Mirons I izcīnīja uzvaru braukšanas sacīkstēs Olimpijā un uzstādīja tur mantnīcu ar uzrakstu "No Mirona un Sikionas iedzīvotājiem".

Pēc tam pilsētā valdīja Mirona I dēls, Aristonims. Mironu II, Aristonima dēlu, nogalināja viņa brālis Isodams. Taču lielāku slavu ieguva cits Mirona II brālis — Klisfens (ap 600—570 gadi pr.Kr.). Viņam bija svarīga loma Pirmajā Svētajā karā. Viņš cīnījās pret varoņa Adrasta kultu, jo tas nāca no Sikionai naidīgās Argosas, bet tā vietā popularizēja Dionīsa kultu, kas, iespējams, sekmēja sengrieķu traģēdijas aizsākumu. Viņš centās slēgt savienību ar Atēnām un izprecināja savu meitu Agartisu Megaklam, Atēnu arhontam no Alkmeonīdu dzimtas.

Tirānija Sikionā ar Spartas palīdzību tika gāzta 555. gadā pr.Kr. (pēdējais tirāns, Eshins), un pilsētā tika izveidota demokrātiska pārvalde. 368. gadā pr.Kr. Efrons, kurš bija nozīmēts komandēt karaspēku, atjaunoja Sikionā tirāniju un valdīja līdz 365. gadam pr.Kr. 3. gadsimtā pr.Kr. ir zināmi tirāni: Kleons, Abantids, Pasejs un Nikokls. Tirāniju gāza Arats, un pilsēta pievienojās Ahajas savienībai.

Kultūra
-------

Sikiona bija slavena ar saviem amatniekiem un māksliniekiem. Pēc Plīnija Vecākā un Pausānija ziņām, ap 580—577 gadu pr.Kr. leģendārā Dedala skolnieki šeit dibināja mākslas skolu. Grieķi vēl apgalvoja, ka Sikionā aizsākās glezniecība. Konkrēti, šeit dzima pazīstamais grieķu gleznotājs Pauzijs.

Atsauces
--------

1. ↑  Елси Спафари, Коринфия-Арголида, издания ЕСПЕРОС, Афины, 2010. 52. lpp.
**Viviens Ernests Fukss** (*Sir Vivian Ernest Fuchs*, dzimis 1908. gada 11. februārī, miris 1999. gada 11. novembrī) bija britu ģeologs un polārpētnieks, Karaliskās biedrības prezidents (1982-1984), pirmais cilvēks, kas šķērsojis kontinentālo Antarktīdu.

Biogrāfija
----------

Dzimis Vaitas salā vācu imigranta un anglietes ģimenē. Studējis Kembridžā, apguvis ģeoloģiju. Fuksa pirmā ekspedīcija bija 1929. gadā uz Grenlandi kopā ar viņa pasniedzēju Džeimsu Vordiju. Pēc universitātes absolvēšanas 1930. gadā Fukss Kembridžas universitātes ekspedīcijas sastāvā devās uz Āfriku, kur pētīja Austrumāfrikas ezerus un to ietekmi uz klimata izmaiņām. Vēlāk piedalījies vēl vairākās ekspedīcijās uz Austrumāfriku.

1938. gadā iestājies brīvprātīgajā Teritoriālajā armijā. No 1942. līdz 1943. gadam dienējis Zelta Krastā, vēlāk Londonā 2. armijas štābā un vēlāk okupācijas spēkos Vācijā, Šlēsvigā-Holšteinā. 1946. gadā atvaļinājies no armijas majora pakāpē.

1947. gadā iestājās darbā Folklendu Salu Teritoriju dienestā par ģeologu. 1957.—1958. gadā Fukss noorganizēja Britu Sadraudzības Transantarktisko ekspedīciju, kas bija pirmā Antarktīdas šķērsošana pa cietzemi. Ekspedīcija devās ceļā no Šekltonas bāzes Vedela jūras piekrastē un šķērsojot Dienvidpolu, sasniedza Rosa salu Rosa jūras piekrastē. Ekspedīcijas otrās daļas maršrutu sagatavoja un pagaidu bāzes ierīkoja jaunzēlandiešu ekspedīcija Edmunda Hilarija vadībā.

Pēc atgriešanās no ekspedīcijas karaliene Elizabete II Fuksam piešķīra bruņinieka titulu. Fukss kopā ar Hilariju sarakstīja grāmatu «Antarktīdas šķērsošana» *(The Crossing of Antarctica)*.

No 1958. līdz 1973. gadam Fukss bija Folklenda Salu Teritorijas dienesta (kopš 1962. gada — Britu Antarktiskais dienests) vadītājs. 1974. gadā Fukss tika uzņemts Karaliskajā biedrībā un no 1982. līdz 1984. gadam bija tās priekšsēdētājs. Miris 1999. gadā Kembridžā.

1973. gadā tika nodibināta Fuksa medaļa par «izcilu uzticību Britu Antarktikas dienesta interesēm», kas ik gadu tiek pasniegta 1—2 cilvēkiem par to ieguldījumu Britu Antarktiskajā dienestā.

Atsauces
--------

1. ↑  Obituary: Sir Vivian Fuchs
2. ↑  Sir Vivian Fuchs

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47233437
* LCCN: n83025264
* ISNI: 0000 0001 1443 3235
* GND: 118694030
* SUDOC: 060750138
* BNF: cb126072163 (data)
* BIBSYS: 90167120
* NLA: 35095199
* NDL: 00521809
* NKC: xx0012346
* BNE: XX837270

 |

 |
**Ainura Sofijeva** (azerbaidžāņu: *Aynur Sofiyeva*; dzimusi 1970. gada 19. jūlijā Gahā) ir Azerbaidžānas starptautiskā lielmeistare šahā (1991).

Biogrāfija
----------

Šahu sākusi spēlēt pamatskolas otrajā klasē. 1984. gadā kļuvusi par Azerbaidžānas junioru šaha čempioni meitenēm. 1985. gadā uzvarējusi Azerbaidžānas sieviešu šaha čempionātā. 1986. gadā uzvarējusi PSRS junioru šaha čempionātā meitenēm, kā arī Azerbaidžānas komandas sastāvā uzvarējusi PSRS sieviešu komandu čempionātā šahā. 1989. gadā izcīnījusi sudraba medaļu PSRS sieviešu šaha čempionāta finālā. 1990. gadā Santjago kļuvusi par Pasaules junioru šaha čempionāta vicečempioni U20 meiteņu vecuma grupā, kā arī Odesā uzvarējusi Pasaules studenšu šaha čempionātā gan komandu, gan individuālajā vērtējumā.

Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros:

* 1991. gadā Suboticā dalījusi 8.-12. vietu;
* 1993. gadā Džakartā dalījusi 6.-8. vietu.

Pārstāvējusi Azerbaidžānu Pasaules šaha olimpiādē:

* 1992. gadā pie pirmā galdiņa 30. sieviešu šaha olimpiādē Manilā (+5, =4, -3),
* 1994. gadā pie pirmā galdiņa 31. sieviešu šaha olimpiādē Maskavā (+5, =5, -4).

Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 1991. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Beigusi skolu ar zelta medaļu. Ar izcilību beigusi Baku Valsts Universitātes žurnalistikas (1991) un juridiskās (2001) fakultātes. 1995. gadā sākusi savu politiķes karjeru, iestājoties valdošajā Azerbaidžānas partijā "Jaunā Azerbaidžāna". 2000. gadā ievēlēta Azerbaidžānas parlamentā Milli Medžila. No 2002. līdz 2007. gadam bijusi Azerbaidžānas šaha federācijas prezidente. 2007. gadā kļuvusi par Azerbaidžānas Valsts komitejas par ģimenes, sieviešu un bērnu problēmām priekšsēdētāja vietnieci.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: 1st Soviet Women's Team Chess Championship, Minsk 1986, Azerbaijan SSR
2. ↑  «LIST OF WUC CHESS MEDAL LISTS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2018. gada 26. oktobrī.
3. ↑  1991 Subotica Interzonal Tournament
4. ↑  1993 Jakarta Interzonal Tournament
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ainur Sofieva

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Oy Airam Electric Ab*** jeb ***Airam*** ir Somijā reģistrēts uzņēmums, kas ražo apgaismes ierīces. Galvenais birojs atrodas Keravā. Dibināts 1921. gadā.

Uzņēmums piedāvā produkciju ar zīmoliem *Airam* un *Megaman*.
*Airam* produkcija sadalīta trīs grupās:

* **Lampas**: gaismas diožu spuldzes (LED), energotaupības spuldzes, fluorescentās spuldzes, halogēnās spuldzes, metālhalogēnās spuldzes un dzīvsudraba gāzizlādes spuldzes.
* **Gaismekļi** — paredzēti gan mājokļiem, gan publiskām ēkām, gan sporta un rūpnieciskām būvēm.
* **Mājai, darbam un atpūtai**:
	+ elektriskās baterijas: *Airam Evolution*, *Airam Heavy Duty* un *Airam Green Power Battery*;
	+ termosi;
	+ dzesētāji un termosomas; tiek piedāvātas arī iekārtas, kas paredzētas vīna uzglabāšanai.

Vēsture
-------

1921. gadā trīs brāļi vācieši Šeiberti (*Scheibert*) Helsinkos nodibināja uzņēmumu "Brāļi Šeiberti". Viņi veica spuldžu remontu pēc pašu izstrādātas tehnoloģijas. Drīz viņi iesaistīja profesorus Juho Jēnesu un Judge Arvi Jēnnesu.
Decembrī uzņēmums ieguva nosaukumu ***Suomen Sähkölampputehdas Oy*** ("Somijas elektrisko spuldžu rūpnīca"). 
1925. gadā uzņēmums pārcēlās uz *Suomen Kaapelitehdas Oy* (tagad *Prysmian Finland*) telpām un sāka ražot kvēlspuldzes.

1931. gadā par uzņēmuma akcionāriem kļuva elektroiekārtu ražotājs *Ab Gottfr. Strömberg Oy*, kabeļu ražotājs *Suomen Kaapelitehdas Oy* un elektroiekārtu ražotājs *Pohjoismainen Sähkö Oy*.
1933. gadā uzņēmums atvēra stikla fabriku. 1934. gadā sākts ražot termosu pudeles.
1935. gadā sākta volframa kvēldiegu izlaišana.
1938. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz ***Oy Airam Ab***. Izveidota neona un bateriju nodaļa.

1943. gadā dibināts meitas uzņēmums *Oy Radioputki Ab*, kas ražoja elektronu lampas; tas 1949. gadā tika apvienots ar *Airam*.
1947. gadā izveidots meitas uzņēmums *Oy Kovametalli Ab*, kas ražoja cietmetāla izstrādājumus.
1950. gados sākta fluorescento lapu ražošana. Uzlabota bateriju izgatavošanas tehnoloģija. Izlaistas dzīvsudraba spuldzes.

1969. gadā *Kovametalli* apvienots ar *Airam*.
1972. gadā Indijā izveidota volframa kvēldiegu ražotne. 1978. gadā Bulgārijā atvērta cietmetālu un urbju rūpnīca. Zambijā atvērta bateriju ražotne. 1980. gadā Saūda Arābijā atvērta bateriju rūpnīca.

1985. gadā *Nokia*, kas ar laiku bija ieguvis vairākumu kapitāldaļu *Airam*, pārdeva savas daļas *Airam* vadībai.

2003. gadā sākta sadarbība ar energotaupības lampu ražotāju *MEGAMAN* (*Neonlite Electronic & Lighting (HK) Ltd*).
2007. gadā Keravā atklāts *Airam* centrālais birojs.

Atsauces
--------

1. ↑  Muisteluja Airamilta
2. ↑  Airam's background

Skatīt arī
----------

* *Nokia*

Ārējās saites
-------------

* Airam vietne