recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Skarziedes** (latīņu: *Cyclachaena*) ir monotipiska augu ģints kurvjziežu dzimtā, kurā ir klasificēta tikai viena augu suga — **smaillapu skarziede** (latīņu: *Cyclachaena xanthiifolia*, sinonīms *Iva xanthiifolia*).

Tā ir Ziemeļamerikas suga, kura ir ievazāta arī Eiropā, tostarp Latvijā, kur tā ir sastopama galvenokārt valsts centrālajā un dienvidaustrumu daļā.

Skarziedes ir viengadīgi, 50—150 cm gari lakstaugi. Vienmājnieki, kuriem vīrišķie un sievišķie ziedi ir nodalīti viena auga robežās. Augs ir tumši pelēkzaļš. Tam ir stāvs, zarains stublājs, kas ir klāts ar matiņiem. Lapas ir veselas, uz stublāja pretējas (augšējās pamīšus), sirdsveidīgas vai olveidīgas, 7—20 cm garas un 4—15 cm platas, klātas ar raupjiem matiņiem (apakšpusē tūbainas). Visām lapām ir kāts, to mala ir lielzāģzobaina un gals ir smails. Ziedi ir izvietoti kurvīšos plašās, skarveidīgās ziedkopās stublāja un zaru galā. Katrā kurvītī ir 8—20 vīrišķie ziedi, šo ziedu vīkala lapas plēvjainas, brīvas. Sievišķie ziedi parasti ir 2 (vai līdz 5), bez apziedņa, vīkala lapas saaugušas, galā dzeloņsmailas. Auglis ir tumšbrūns, aptuveni 0,3 cm garš sēklenis. Zied no augusta līdz oktobrim.

Galerija
--------

* ZiediZiedi
* SēklasSēklas
* Lapu tūbainā apakšpuseLapu tūbainā apakšpuse

Atsauces
--------

1. ↑  «Cyclachaena Fresen. | Plants of the World Online | Kew Science». *Plants of the World Online* (angļu). Skatīts: 2023-03-10.
2. 1 2  «smaillapu skarziede - Cyclachaena xanthiifolia (Nutt.) Fresen. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-03-10.
**Skarainā ģipsene** (latīņu: *Gypsophila paniculata*) ir neļķu dzimtas suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā, taču kultivēšanas dēļ ir plaši izplatījusies arī citur. Latvijā suga ir sastopama reti — dabiskos apstākļos tikai piejūras kāpās Kurzemes dienvidrietumos. Pārējā valsts teritorijā tā vietumis pārgājusi savvaļā no kultūras, sastopama sausās nezālienēs.

Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā, un tajā pašā laikā ir uzskatāma par invazīvu sugu.

Apraksts
--------

Skarainā ģipsene ir daudzgadīgs, 40—110 cm garš lakstaugs, kuram raksturīga resna sakne un kopumā dziļš sakņojums. Stublājs ir ļoti zarains, kails (reti apakšdaļā apmatots), stāvs, tomēr zarojuma dēļ izskatās pacils, augam kupolveida apveids. Stublājs mezglu vietās ir resnāks. Visam augam ir zilganpelēka nokrāsa. Lapas ir sēdošas, lancetiskas, 2—7 cm garas un 0,3—1 cm platas, ar 3—5 dzīslām. Lapas plātnes gals ir smails, un pamats šķēpveidīgs. Ziedi sīki, diametrā sasniedz tikai 0,2 cm. Tie ir izvietoti plašos, zarainos dihāzijos zaru galos. Vainaglapas ir baltas. Auglis ir lodveida pogaļa, kas garāka nekā kauss. Zied no jūnija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «skarainā ģipsene - Gypsophila paniculata L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-12.
2. ↑  «invazīvās augu sugas Latvijā». *enciklopedija.lv* (angļu). Skatīts: 2023-05-12.
**Himalaju melnais lācis** (*Ursus thibetanus laniger*) ir Āzijas melnā lāča (*Ursus thibetanus*) pasuga. Himalaju melnais lācis ir reta pasuga un to var sastopt Himalaju kalnu mežos no Butānas līdz Pakistānai. Vasaras laikā to var sastapt Nepālā, Ķīnā, Krievijā un Tibetā 3000 līdz 3700 metrus virs jūras līmeņa. Ziemā tas dodas lejā no kalniem līdz 1500 metriem virs jūras līmeņa un apmetas tropu mežos, lai gan mēdz doties ziemas miegā.

Himalaju melnais lācis ir ierakstīts Sarkanajā grāmatā un to medības ir aizliegtas kopš 1977. gada, bet joprojām malumedniecība nodara lielu postu Himalaju melno lāču populācijai.

Izskats un ieradumi
-------------------

Himalaju melnajam lācim ir melns, biezs kažoks ar gaiši dzeltenu "V" veida formas zīmi uz krūtīm, purns gaiši brūns. Tā ķermeņa garums ir 140—165 cm, svars 90—120 kg, lai gan rudenī var sasniegt 200 kg. Lai arī Himalaju melnie lāči pamatā ir dienas dzīvnieki, tomēr pēdējā laikā, lai izvairītos no cilvēkiem, tie ir kļuvuši par nakts dzīvniekiem. Pa dienu tie slēpjas alās vai koku dobumos.

Himalaju melnais lācis kā visi Āzijas melnie lāči ir visēdājs un ēdīs visu, ko atradīs: zīles, riekstus, augļus, medu, saknes, kukaiņus, termītus un bišu kāpurus. Ja trūkst barības, tie var uzbrukt mājlopiem: aitām, kazām un liellopiem. Trīs gadu vecumā Himalaju melnais lācis sasniedz dzimumbriedumu. Februārī, kamēr lāči guļ ziemas miegu, mātītei parasti piedzimst 2 mazuļi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Himalayan Black Bears - Bears Of The World

Ārējās saites
-------------

* Bears Family of India
**Bombardier CRJ100** un **CRJ200** ir reģionālo lidmašīnu ģimene, kurus ražo Bombardier un tiek balstīta uz Bombardier Challenger 600 biznesa lidmašīnu.

Izstrāde
--------

CRJ pilotu kabīne
Lidmašīna tika balstīta uz Bombardier Challenger 600 bāzes. Balstoties no platās fizelāžas, kur abās pusēs bija blakus esošas divu pasažieru sēdvietas, tika ierosināts pagarināt lidaparātu, lai iegūtu vairāk sēdvietu, tas bija plānots kā **Challenger 610E**, kurā būtu sēdvietas 24 pasažieriem. Pagarināšana tika atcelta 1981. gadā, bet ideja nepazuda.

1987. gadā, inženieri sāka strādāt pie vēl lielākas pagarināšanas, kas palielinātu lidaparātu līdz reģionālai lidmašīnai līdz 1989. gada pavasarim. Pirmās trīs prototipa lidmašīnas savus testa lidojumus veica 1991. gada 10. maijā, tomēr viens prototips tika zaudēts 1993. gada jūlijā. Sertefikāts tika iegūts 1992. gada beigās, kad sākās pirmās piegādes pircējiem.

Kopš 2006. gada augusta kopumā tiek izmantotas 938 CRJ100 un CRJ200 lidmašīnas. Lielākie operatori ir - Comair (40), Pinnacle Airlines (145), SkyWest Airlines (159), Atlantic Southeast Airlines (110), Air Wisconsin (70), Jaz Aviation (43), Mesa Airlines (60), Lufthansa CityLine (26), Air Nostrum (35, Plus 7 orders), PSA Airlines (35), Republic Airways Holdings (20) un Mesaba Airlines (19). Aptuveni vēl 20 kompānijas izmanto šīs lidmašīnas, tikai mazākos daudzumos.
Šis raksts ir par Fjodorovas polārstaciju Vaigačas salā. Par Fjodorovas polārstaciju Taimiras pussalā skatīt rakstu Misčeļuskina.

**Fjodorova** (krievu: *Морская гидрометеорологическая станция им. Е.К Федорова*) vai **Bolvanskijnosa** *(Болванский Нос)* ir PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Vaigačas salas ziemeļos Bolvanskijnosa ragā Karas jūras krastā pie ieejas Karas Vārtu jūrasšaurumā.

Vēsture
-------

1947. gada oktobrī Vaigačas polārstacijai tika izveidota filiālstacija 13 km attāklajā Bolvanskijnosa zemesragā. No 1950. gada Bolvanskijnosas stacija sāka darboties patstāvīgi, bet 1914. gadā dibināto Vaigačas staciju slēdza. 1983. gadā stacijai piešķīra slavenā polārpētnieka, dreifējošās stacijas Severnij poļus-1 dalībnieka, akadēmiķa Jevgēņija Fjodorova vārdu.

Stacija izvietojusies uz nelielas pussalas, ko ar Vaigačas salu savieno ap 20 m plata oļu strēle, kas augstu viļņu gadījumā pārplūst. Uz citas pussalas 2 km uz ziemeļies izvietojies iekonservēts un pamests robežsardzes postenis.

Atsauces
--------

1. ↑  им. Е.К Федорова (Болванский Нос)
2. ↑  20-21 июля НЭС "Михаил Сомов" выполнил работы на МГ-2 им. Е.К. Федорова, о. Вайгач.

Ārējās saites
-------------

* Центр экологических исследований и туризма на мысе Болванский Нос, остров Вайгач
**Sarkankakla zoss** (*Branta ruficollis*) ir Eirāzijas ziemeļos ligzdojoša zosu suga, kas reti, bet regulāri sastopama arī Latvijā migrējošo zosu baros.

Izplatība
---------

Sarkankakla zosis ligzdo Eirāzijas pašos ziemeļos, Sibīrijas ziemeļu tundrā. Lielākā daļa populācijas (70%) koncentrējas Taimiras pussalā, taču ligzdošanas areāls aptver reģionu no Jamalas rietumos līdz Hatangas līcim austrumos. Ziemo pārsvarā Melnās jūras reģionā Bulgārijā un Rumānijā, kā arī Grieķijā. Maza daļa populācijas ziemo arī pie Kaspijas jūras un Turcijā. Migrācijas laikā reti ieceļo Rietumeiropā.

Latvijā
-------

Latvijā reta ieceļotāja gan pavasara, gan rudens migrāciju laikā. Parasti novērota baros kopā ar citu sugu zosīm. Kopš 1879. gada, kad fiksēts pirmais sarkankakla zoss nomedīšanas gadījums tagadējā Latvijas teritorijā, ir reģistrēti vismaz deviņi šīs sugas putnu novērojumi, pie tam novērojumu biežumam ir tendence pieaugt, ko gan var skaidrot arī ar putnu vērošanas popularitātes pieaugumu.

Izskats
-------

Sarkankakla zosīm raksturīgs krāšņš apspalvojums
Sarkankakla zoss ir maza zoss (garums 53—56 cm, līdzīgs lielāko sugu pīlēm). Masa 1—1,7 kg. Raksturīgs ļoti krāšņš apspalvojums, īss, resns kakls un strups knābis. Lai arī melnā, baltā un sarkanbrūnā krāsā tērptās zosis ir spilgtas, tomēr citu zosu barā, īpaši starp *Branta* ģints zosīm tās ir grūti pamanāmas.

Uzvedība
--------

Sarkankakla zoss ir kustīgs un aktīvs putns, laba peldētāja un nirēja. Tās ir sabiedriskas un ārpus ligzdošanas sezonas pulcējas lielos, trokšņaiņos baros.

Barībā izmanto tikai augu barību.

Ligzdošana
----------

Ligzdošanu uzsāk 3 vai 4 gadu vecumā, pāri veidojas ziemošanas vietās. Ligzdo atsevišķi pāri vai retās kolonijās, ūdenstilpju krastos, parasti izvēlas vietas, kur tuvumā ligzdo plēsīgie putni (lielais piekūns, kaijas), šādā veidā izvairoties no polārlapsu apdraudējuma. Parasti dēj 5—7 olas, ko 23—25 dienas perē tikai mātīte, kamēr tēviņš uzturas ligzdas tuvumā.

Aizsardzība
-----------

Sarkankakla zoss ir apdraudēta putnu suga, tā ir iekļauta Sarkanajā grāmatā, kā suga, kurai draud pilnīga izzušana, jo ir maza populācija ar tendenci samazināties un neliels ligzdošanas areāls. Populācijas samazināšanās iemesli nav pārliecinoši zināmi, pašreizējais populācijas lielums tiek vērtēts kā 37 000 pāru. Iespējams, ka būtiskākais skaita samazināšanās faktors pēdējos 50 gados ir cilvēka pieaugošā ietekme uz Sibīrijas ziemeļu dabu, īpaši naftas un gāzes ieguve sugas ligzdošanas areālā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sarkankakla zoss». *Latvijas putni*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 18. augustā. Skatīts: 2013. gada 29. novembrī.
2. ↑  Red-breasted Goose Branta ruficollis Archived 2013. gada 10. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. BirdLife.org

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sarkankakla zoss*** |

* Putni.lv Latvijas putni: Sarkankakla zoss
2017. gada 21. janvārī Upsālā, Zviedrijā, *Facebook* lietotāji izdarīja tiešraides noziegumu, kur grupveidā vairākas stundas izvaroja gandrīz bezsamaņā esošu sievieti. Viens no vīriešiem atzinās noziegumā paša video laikā. Liecinieki arī paziņoja, ka vēlāk citā viņu veidotajā video sieviete noliedza, ka būtu izvarota.

Incidents tika apturēts, kad *Facebook Live* plūsmas skatītāji saprata notiekošo un piezvanīja policijai, kas iegāja dzīvoklī un pārtrauca noziegumu, kamēr tas vēljoprojām notika.

Angļu valodas ziņu vietne *The Local* ziņoja, ka "iespējamais noziegums noticis kādā dzīvoklī Upsālas pilsētā agrā svētdienas rītā. Tiek ziņots, ka upuris bija tuvu bezsamaņai." BBC ziņo, ka "21 gadu vecā Jozefine Lundgrēna izsauca policiju, kad ieraudzīja video. Runājot ar zviedru tabloīdu *Expressen*, viņa sacīja, ka redzēja, kā viens no vīriešiem noplēš sievietes drēbes un guļ virsū. Viņa arī sacīja, ka vienam no vīriešiem bija ierocis." Tiešsaistes laikraksts *Expressen* turpināja stāstīt, ka "policija izmeklē lietu par aizdomām par seksuālu vardarbību pret sievieti, kas svētdienas rītā tika nofilmēta un tiešraidē nosūtīta *Facebook*".

Tika arestēti divi Afganistānas imigranti — viens 18 un viens 20 gadus vecs — un 24 gadus vecs Zviedrijas pilsonis tika turēts apcietinājumā par neziņošanu par noziegumu; saskaņā ar Zviedrijas likumiem viņu identitāti nevar atklāt.

Jaunākajam afgānim par izvarošanu tika piespriests gada cietumsods, bet otram — 28 mēneši. Apsūdzētais Zviedrijas pilsonis tika apcietināts uz 6 mēnešiem par apsūdzībām par izvarošanu un rupju neslavas celšanu. Tiesnesis paziņoja, ka pat tad, ja sieviete būtu piekritusi seksam, kā viņi apgalvo, viņa bija neaizsargātā stāvoklī, un tāpēc viņus uzskatīs par vainīgiem izvarošanā. Viņiem arī lika samaksāt cietušajam 330 000 kronu.

Skatīt arī
----------

* We Are Sthlm seksuālie uzbrukumi (angļu valodā)

Atsauces
--------

1. ↑  «Facebook Live 'broadcasts gang rape' of woman in Sweden». *BBC* (BBC). Skatīts: 2017. gada 24. janvāris.
2. ↑  «Man in Sweden 'live-streamed gang rape on Facebook'». The Local Europe AB. Skatīts: 2017. gada 24. janvāris.
3. ↑  Reuters. «Three men arrested in Sweden after Facebook Live 'gang-rape'». *The Guardian*.
4. ↑  Swedish Police Investigate Report of Rape on Facebook Live
5. ↑  «Swedish police arrest 3 for broadcasting rape live to Facebook». Deutsche Welle. 2017. gada 23. janvāris. Skatīts: 2017. gada 29. janvāris.
6. ↑  Jon Sharman. «Sweden gang rape 'live-streamed on Facebook'». *The Independent*.
7. ↑  The Local se — Man in Sweden 'live-streamed gang rape on Facebook'. The Local se (2017-01-22). Retrieved on 2017-01-23.
8. ↑  BBC — News — Europe — Facebook Live 'broadcasts gang rape' of woman in Sweden. BBC News (2017-01-23). Retrieved on 2017-01-23.
9. ↑  Expressen — Misstänkt våldtäkt sändes på Facebook. Expressen (2017-01-22). Retrieved on 2017-01-23.
10. ↑  Yaron Steinbush. «Suspects in live-streamed gang rape are Afghan immigrants». New York Post, 2017. gada 26. janvāris. Skatīts: 2017. gada 27. janvāris.
11. ↑  'Facebook rape video' trio sentenced to prison
**Ivans Vagners** (*Иван Викторович Вагнер*, dzimis 1985. gada 10. jūlijā) ir Krievijas kosmonauts, inženieris.

2008. gadā Ivans Vagners Ustinova Baltijas valsts tehniskā universitātē ieguva maģistra grādu tehnikā un tehnoloģijās ar novirzienu aviācijas un kosmosa tehnikā. Pēdējā studiju gadā viņš strādāja par inženieri konstruktoru uzņēmumā *Klimov*.

2008. gada novembrī Vagners sāka darbu uzņēmumā *RKK Energija*. 2009. gada februārī viņš kļuva par Starptautiskās kosmosa stacijas Krievijas segmenta lidojuma vadītāja palīgu. 2009. gadā viņš devās komandējumā uz ASV kvalifikācijas celšanai un kopējiem treniņiem ar amerikāņu kolēģiem.

2010. gadā Ivans Vagners pieteicās par kosmonauta kandidātu. 2010. gada 8. novembrī viņš tika ieskaitīts *RKK Energija* kosmonautu grupā. 2011. gada 22. janvārī tika veikta Krievijas visu kosmonautu grupu apvienošana, un Vagners tika iekļauts Kosmonautu sagatavošanas centra kosmonautu grupā. 2012. gada 31. jūlijā viņš pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus, un 3. augustā viņam piešķīra kvalifikāciju "kosmonauts izmēģinātājs".

2015. gada decembrī Ivans Vagners tika norīkots kosmosa kuģa *Sojuz MS-06* pamatapkalpē. 2016. gada 13. septembrī *Roskosmos* paziņoja, ka 2017. gada pavasarī Krievijas apkalpi Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) samazinās no trijiem līdz diviem kosmonautam, tāpēc tiek izmainīti kosmosa kuģu apkalpju sastāvi; Vagners tika izslēgts no *Sojuz MS-06* pamatapkalpes.

208. gada vasarā Ivans Vagners tika apstiprināts par *Sojuz MS-16* dublieru apkalpes lidojuma inženieri. 2020. gada 19. februārī *Roskosmos* paziņoja, ka medicīnisku iemeslu dēļ *Sojuz MS-16* pamatapkalpes Krievijas pārstāvji Nikolajs Tihonovs un Andrejs Babkins nomainīti pret dublieriem, tādējādi Vagners nokļuva pamatapkalpē.

Ivana Vagnera pirmais kosmiskais lidojums sākās 2020. gada 9. aprīlī, esot kosmosa kuģa *Sojuz MS-16* lidojuma inženierim. Starptautiskajā kosmosa stacijā viņš bija 62. un 63. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemes viņš atgriezās 2020. gada 22. oktobrī.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-16* | 09.04.2020. | 22.10.2020. | Anatolijs IvaņišinsKristofers Kesidijs | Lidojuma inženieris | 195 d 18 h 49 min |

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija *ФГБУ "НИИ ЦПК имени Ю.А.Гагарина"* (krieviski)
* Biogrāfija astronaut.ru (krieviski)
**Žoržs Ernests Žans Marī Bulanžē** (franču: *Georges Ernest Jean-Marie Boulanger*; dzimis 1837. gada 29. aprīlī, miris 1891. gada 30. septembrī) bija nacionālistiski un autoritāri noskaņots franču ģenerālis un politiķis Francijas Trešajā republikā. Savas īsās popularitātes virsotnē atradās 1889. gada sākumā.

Bulanžē piekritēju uzskatu kopums tiek dēvēts par bulanžismu. Politologiem nav vienota viedokļa par tā atrašanos politiskajā spektrā - dažkārt tos dēvē par galēji kreisajiem, dažkārt par labējiem un fašistu priekštečiem. Liela daļa no bulanžistiem vēlākās Dreifusa lietas liekā iestājās pret Dreifusa attaisnošanu.

Bulanžē bija mācījies Sensiras militārajā akadēmijā. Piedalījās kaujās Otrajā Itālijas neatkarības karā un Francijas—Prūsijas karā. Piedalījās Parīzes komūnas sakaušanā. 1886. gadā kļuva par Francijas aizsardzības ministru, izvērsa populāras reformas un demonstrēja pretvācisku nostāju. Pēc 1887. gada 30. maija, kad viņu atcēla no ministra amata, Bulanžē pievērsās politikai, gūdams ievērojamus panākumus. 1889. gada sākumā izplatījās baumas, ka iespējams valsts apvērsums Bulanžē vadībā. Valdība sāka izmeklēšanu, un Bulanžē bēga uz ārzemēm. Miris, nošaujoties Briseles kapsētā pie mīļākās kapa.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žoržs Bulanžē***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7358720
* LCCN: n83010409
* ISNI: 0000 0001 2119 1828
* GND: 118659499
* SUDOC: 033575339
* BNF: cb12442993r (data)
* BIBSYS: 90720364
* NDL: 00766604
* NKC: jn20000720033
* Léonore identifikators LH//315/87 nav derīgs.
* BNE: XX5579409
* CiNii: DA15329484

 |

 |
**Daniels Felipe Martiness Poveda** (spāņu: *Daniel Felipe Martínez Poveda*; dzimis 1996. gada 25. aprīlī) ir profesionāls Kolumbijas šosejas riteņbraucējs, pārstāv UCI WorldTeam komandu *Ineos Grenadiers*.

Karjera
-------

### *Colombia* (2015)

Savās pirmajās Pasaules tūres sacensībās, *Volta a Catalunya*, Martiness izstājās. 2015. gada *Tour of Turkey* viņš finišēja 84. vietā.

### *Southeast—Venezuela* (2016—2017)

2016. gadā viņš startēja savā pirmajā Lielajā tūrē, *Giro d'Italia*. Martiness finišēja 57. vietā *Il Lombardia*. 2017. gadā viņš atkal startēja *Giro d'Italia*, bet no sacensībām izstājās. Sezonas beigās viņš ieņēma 4. vietu *Presidential Tour of Turkey* daudzdienu sacensībās.

### *EF Education First—Drapac* (2018—2020)

Martiness sezonu uzsāka ar Kolumbijas čempionātu, kur individuālajā braucienā ieņēma otro vietu aiz Egana Bernala. Turpinājumā viņš ieņēma 5. vietu jaunās sacensībās Kolumbijā, *Colombia Oro y Paz*. Viņa pirmais finišs pirmajā desmitniekā bija 7. vieta 2018. gada *Volta a Catalunya* kopvērtējumā.

Martiness pirmo reizi startēja Beļģijas klasikās, finišējot 44. vietā *La Fléche Wallonne* un 61. vietā 2018. gada Ljēža—Bastoņa—Ljēža. Pēc tam viņš startēja *Tour de Romandie*, ko noslēdza 12. vietā. 2018. gada jūlijā viņu iekļāva komandā startam 2018. gada *Tour de France*. 2019. gada augustā viņu pieteica startam 2019. gada *Vuelta a España*.

2020. gadu Martiness iesāka ar atkārtotu uzvaru Kolumbijas čempionātā individuālajā braucienā, bet pēc COVID-19 pandēmijas radītā pārtraukuma viņš uzvarēja savās pirmajās Pasaules tūres sacensībās, *Critérium du Dauphiné.* Martiness uzvarēja 2020. gada *Tour de France* 13. posmā, gūstot savu pirmo Lielo tūru posma uzvaru.

### *Ineos Grenadiers* (2021—pašlaik)

2020. gada septembrī tika paziņots, ka pēc sezonas beigām Martiness pievienosies *Ineos Grenadiers* komandai.

Atsauces
--------

1. ↑  «EF Education First Pro Cycling». *Cyclingnews.com*. Immediate Media Company. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 2. janvāris. Skatīts: 2019. gada 2. janvāris.
2. ↑  «2018: 105th Tour de France: Start List». *Pro Cycling Stats*. Skatīts: 2017. gada 5. jūlijs.
3. ↑  «2019: 74th La Vuelta ciclista a España». *ProCyclingStats*. Skatīts: 2019. gada 23. augusts.
4. ↑  Peter Cossins. «Daniel Martinez wins Critérium du Dauphiné». *cyclingnews.com* (angļu), 2020-08-16. Skatīts: 2020-09-01.
5. ↑  Daniel Ostanek. «Tour de France: Martínez wins stage 13». *cyclingnews.com* (angļu), 2020-09-11. Skatīts: 2020-09-14.
6. ↑  «Ineos Grenadiers sign Porte, Pidcock, De Plus, and Martínez». *CyclingTips* (en-US). 2020-09-25. Skatīts: 2020-09-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Daniels Martiness***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *Cycling Quotient* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
Templis Huandi kapavietā
**Huandi** (ķīniešu: 黃帝, *Huángdì*), saukts arī par **Dzelteno imperatoru**, ir mītisks Ķīnas Trīs valdnieku un Piecu imperatoru laika valdnieks, kas tiek uzskatīts par ķīniešu pirmtēvu un daoisma aizsācēju. Saskaņā ar tradicionālajām hronikām, esot valdījis simt gadus no 2697. līdz 2597. gadam (vai 2698—2598) p.m.ē. un uzņemts debesīs, uz Zemes atstājot savas drēbes, kas joprojām glabājas viņa mauzolejā.

Dzeltenā krāsa apzīmē zemi, pūķus un centru, tā saistās arī ar Ķīnas Dzelteno upi — Huanhe. Vēlākajos gadsimtos Ķīnas imperatori nēsāja zeltaini-dzeltenas krāsas drēbes.

Huandi kults sāk parādīties vēlīnajā Karojošo valstu periodā un Haņu dinastijas laikā. Pēc Ķīnas Tautas Republikas nodibināšanas Huandi pielūgšana tika aizliegta, taču 1980. gadu sākumā tā atkal tika atļauta. Ap seno Huandi kapa vietu uzcelts jauns templis, kurā kopš 2004. gada atsākusies ziedošana.

Leģendas
--------

Huandi esot apvienojis ķīniešu ciltis un izveidojis savu valsti tālajos Kuņluņa kalnos. Pēc miera nodibināšanas, Huandi ziedojis dieviem, iecēlis ierēdņus un izsludinājis pirmos likumus. Viņam esot bijuši 25 dēli, no kuriem 14 kļuvuši par lielāko ķīniešu klanu aizsācējiem. Viņš arī esot izgudrojis āmuru, airu laivu, loku un bultas, apģērbu un ķīniešu hieroglifus. Viņš arī esot autors vairākiem daoisma traktātiem un medicīnas rokasgrāmatām.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 30328602
* ISNI: 0000 0000 1368 4254
* GND: 118553992
* SUDOC: 156497778

 |

 |
**Vielas daudzums** ir daļiņu (atomu, molekulu, jonu, brīvo radikāļu) skaits.

Vielas daudzuma mērvienība
--------------------------

SI sistēmā vielas daudzuma mērvienība ir mols. Mols ir vielas daudzums, kurš satur tikpat daudz molekulu, cik atomu ir 0,012 kilogramos oglekļa-12 izotopa. Šo skaitli sauc par Avogadro skaitli, un tas ir aptuveni 6,022·1023. Šis skaitlis ir Avogadro konstantes skaitliskā vērtība. Avogadro konstantes mērvienība ir 1/mol.

Ja vielas daudzums, piemēram, ir 2,5 moli, tad tas nozīmē, ka molekulu skaits ķermenī 2,5 reizes pārsniedz atomu skaitu 0,012 kg oglekļa.

Vielas daudzuma aprēķināšana
----------------------------

Vielas daudzumu fizikā tradicionāli apzīmē ar grieķu alfabēta burtu {\displaystyle \nu \ } (*izrunā "nī"*). Vielas daudzumu var noteikt, aprēķinot, kāda ir attiecība starp dotajā ķermenī esošo molekulu skaitu {\displaystyle N\ } ar Avogadro skaitli {\displaystyle N\_{A}\ }.

{\displaystyle \nu ={\frac {N}{N\_{A}}}\ }
Vielas daudzumu ķīmijā tradicionāli apzīmē ar burtu {\displaystyle n\ }. Vielas daudzumu {\displaystyle n} un vielas masu {\displaystyle m} saista molmasa {\displaystyle M}.

{\displaystyle n={\frac {m}{M}}\ }

Skatīt arī
----------

* Molekulu masa
* Relatīvā molekulmasa
* Avogadro skaitlis
* Molmasa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4183408-2

 |

 |
**Vieglās un smagās narkotikas** ir termins, ar kuru apzīmē psihotropo vielu iedalījumu, kur smagās narkotikas ir tās, kas ir atkarību izraisošas un tiek uzskatītas kā izteikti veselībai bīstamas, bet vieglās — kas tiek uzskatītas par atkarību neizraisošām (vai minimālu atkarību izraisošām), ar daudz mazākām veselībai kaitīgām sekām. Pie smagajām narkotikām parasti tiek pieskaitīts, piemēram, heroīns, kokaīns, metamfetamīns, pie vieglajām — MDMA, LSD, marihuāna, katas koks, kofeīns.

Šim iedalījumam ir kritiķi, jo tas rada priekšstatu, ka dažas psihotropās vielas (vieglās) ir drošākas par citām vielām un ka tās tāpēc nerada veselībai bīstamas sekas.

Atsauces
--------

1. ↑  Thomas Nordegren. *The A-Z Encyclopedia of Alcohol and Drug Abuse*. Parkland, Fla. : Brown Walker Press, 2002. 327. lpp. ISBN 158112404X. Ignorēts nezināms parametrs `|universal=` (angliski)
2. 1 2  Thomas Nordegren. *The A-Z Encyclopedia of Alcohol and Drug Abuse*. Parkland, Fla. : Brown Walker Press, 2002. 597. lpp. ISBN 158112404X. Ignorēts nezināms parametrs `|universal=` (angliski)
**Bērzu baravika** (*Boletus betulicola*, arī *Boletus betulicolus*) ir izplatīta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņus lieto pārtikā kā ēdamās sēnes. Pastāv arī uzskats, ka tā ir nevis patstāvīga suga, bet egļu baravikas forma *Boletus edulis f. betulicola*.

Sēnes apraksts
--------------

* Cepurīte: krāsa no gaiši brūnas līdz gandrīz baltai. Diametrs līdz 20 cm, reti līdz 30 cm. Sākumā pusapaļa, vēlāk izliekti spilvenveida. Mīkstums biezs, balts, blīvs, ar patīkamu garšu un smaržu, griezuma vietā krāsu nemaina.
* Stobriņi: sākumā balti, vēlāk zaļgani, tad zaļganbrūni/olīvbrūni, aizņem ne vairāk kā trešdaļu no cepurītes biezuma. Atveres apaļas, baltas.
* Kātiņš: blīvs un ciets, apakšdaļā resnāks, vecām sēnēm ar izzūdošu izcilnētu zīmējumu. Cepurītes krāsā. Garums līdz 11 cm, resnums līdz 5 cm.
* Sporas: vārpstveida, dzeltenbrūnganas, gludas, 14-17/4,5-5 µm.
* Bazīdijas: 20-30/7-9 µm, vālesveida.
* Cistīdas: 27-35/12-15 µm.

Augšanas apstākļi
-----------------

Aug parasti no jūlija līdz septembrim, veido mikorizu ar bērziem. Aug zem bērziem lapu koku un jauktos mežos, biežāk mētrājā, damaksnī, vērī, nereti pie paegļiem un skudru pūžņiem, saules sildītās vietās.

Līdzīgas sugas
--------------

Bērzu baravika ir līdzīga egļu baravikai, priežu baravikai un ozolu baravikai. Bērzu baravikas cepurīte gaišāka kā egļu un priežu baravikai, stobriņu slānis ne vairāk kā trešdaļa no cepurītes biezuma, egļu baravikas stobriņi balti, vēlāk zaļgandzelteni un aizņem divas trešdaļas cepurītes biezuma, priežu baravikai tie bālgani, vēlāk iedzelteni un pēc tam zaļganbrūni un pati cepurīte krietni tumšāka kā bērzu baravikai, ozolu baravikai cepurīte gaiši brūngana, bet stobriņi gaiši dzeltenbrūngani un mīkstums nedaudz irdens salīdzinājumā ar citām baravikām. Visas šīs sugas sadzīvē bieži apvieno un sauc vienkārši par baravikām.

Sēņotājiem baraviku sugas sajaukt nav jābaidās, visas tās ir ar vienādām praktiskajām īpašībām. Ļoti nevēlami ir sajaukt baravikas ar parasto žultsbeku, kuras rūgtums tiek uzskatīts par neciešamu. Žultsbekas stobriņu slānis iesārts, uz vecumu uzpūties un tīklveida zīmējums uz kātiņa tumšāks un stipri izcilnēts. Šaubu gadījumā sēne turpat mežā pagaršojama.

Barības vērtība
---------------

Visas baravikas ir augstvērtīgas ēdamās sēnes, lietojamas dažādos veidos. Pirms cepšanas nav jānovāra. Īpaši iesaka konservēšanai un žāvēšanai.

Skatīt arī
----------

* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā
* Sēņu tirdzniecība

Atsauces
--------

1. ↑  V. Lūkins, Bekas, 53. lpp. Rīga, "Liesma", 1978.
2. ↑  Флора Беларуси, 43. стр.
3. ↑  A. Balodis, Rokasgrāmata sēņotājiem, 96. lpp. Rīga, "Liesma", 1974.

Ārējās saites
-------------

* fungi.lv
* Baraviku apstrāde
* Sēņotāja ceļvedis
* Latvijas daba.lv
* Mycobank
* Белый гриб берёзовый
* Birkensteinpilz
**Ivars Vidriks Ivasks** (1927. gada 17. decembris — 1992. gada 23. septembris) bija latviešu izcelsmes igauņu dzejnieks, literatūras kritiķis un vēsturnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgā igauņa Vidrika Ivaska un latvietes Ilzes Gūteres ģimenē, kurā sarunvaloda bijusi vācu valoda. Mācījies vācu, igauņu un vēlāk latviešu skolā Rīgā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā no Igaunijas devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Tur no 1946. līdz 1949. gadam studējis mākslas vēsturi un salīdzināmo literatūru Marburgas Universitātē. 1949. gadā apprecējās ar latviešu dzejnieci Astrīdi Hartmani.

Izceļoja uz ASV, kur turpinājis studijas Minesotas Universitātē, 1950. gadā ieguvis maģistra, savukārt 1953. gadā — doktora grādu. Strādājis par vācu valodas pasniedzēju koledžās un augstskolās. No 1967. gada profesors Oklahomas Universitātē. Darbojies starptautiskajā literatūras žurnālā *Books Abroad* (no 1977. gada *World Literature Today*). Piedalījās 1969. gadā nodibinātās Nusteda starptautiskās balvas literatūrā izveidē. No 1990. gada dzīvojis Īrijā.

Darbi
-----

Pirmie dzejoļi vācu valodā (krājumi *Aus ersten Gedichten*, 1945; *Gespiegelte Erde*, 1967), vēlāk pievērsies dzejošanai igauņu valodā (publicēti vairāki krājumi, tajā skaitā *Tāhtede tähendus* ("Zvaigžņu zintis", 1964), *Päev astub kukesammul* ("Diena attek gaiļa soļiem", 1966), *Ajaloo aiad* ("Vēstures dārzi", 1970), *Oktoober Oklahomas* ("Oktobris Oklahomā", 1973), *Verikivi* ("Asinsakmens", 1976)). Dzejā bieži dabas tēlojumi, ceļojumos gūti iespaidi. Vairāku literatūras balvu laureāts. Literatūras kritikā apcerējis igauņu trimdas, kā arī Eiropas literatūru, daudzu recenziju autors.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Latvju enciklopēdija 1962 — 1982, 1983. gads, Amerikas latviešu apvienības institūts, Rockville, MD, ASV, 570. — 580. lp. (pieejama Archived 2019. gada 2. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.)
2. 1 2  "Jaunā Gaita" — Dr.Ivars Ivasks, *Baltiešu kulturālās sadarbības iespējas* (nr. 51, 1965. gadā)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 114412511
* LNB: 000014972
* LCCN: n78096106
* ISNI: 0000 0001 0937 7099
* GND: 119308479
* SELIBR: 266395
* SUDOC: 030752868
* BNF: cb122105905 (data)
* BIBSYS: 90782759
* NKC: xx0111355
* BNE: XX978209

 |

 |
**Pūkpīles**, **pūkpīļu ģints** (*Somateria*) ir viena no pīļu dzimtas (*Anatidae*) ģintīm, kas pieder gauru apakšdzimtai (*Merginae*). Pūkpīļu ģintī ir 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Par pūkpīli sauc arī Stellera pūkpīli (*Polysticta stelleri*), bet tā pieder Stellera pūkpīļu ģintij (*Polysticta*).

Pūkpīles ir liela auguma pīles, kas mājo ziemeļu puslodē. Tās ir sastopamas Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Pūkpīļu dūnas tāpat kā zosu un pīļu dūnas tiek izmantotas segu un spilvenu pildīšanai.

Pūkpīles Latvijā
----------------

Latvijā ir sastopamas 2 pūkpīļu ģints sugas: parastā pūkpīle (*Somateria mollissima*) un krāšņā pūkpīle (*Somateria spectabilis*). Parastā pūkpīle tiek novērota jūrā samērā bieži caurceļošanas laikā, bet to skaits nav liels. Reizēm atsevišķi īpatņi Latvijas piekrastē pārziemo. Toties krāšņā pūkpīle Latvijā ir reta caurceļotāja un ziemotāja.

Klasifikācija
-------------

* **Pūkpīļu ģints** (*Somateria*)
	+ Briļļu pūkpīle (*Somateria fischeri*)
	+ Krāšņā pūkpīle (*Somateria spectabilis*)
	+ Parastā pūkpīle (*Somateria mollissima*)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas putnu sistemātiskais saraksts
2. ↑  «Parastā pūkpīle». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 9. februārī. Skatīts: 2010. gada 21. decembrī.
3. ↑  «Krāšņā pūkpīle». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 26. augustā. Skatīts: 2010. gada 21. decembrī.
4. ↑  «Putni Daba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. maijā. Skatīts: 2015. gada 4. jūlijā.
**Ulpiāna** bija sena romiešu pilsēta Mēzijā, kas atrodas mūsdienu Kosovas teritorijā. Tā tiek saukta arī Justiniāna Sekunda (latīņu: *Iustiniana Secunda*). Tā izvietojusies pie Gračanicas uz dienvidiem no Prištinas. 1955. gadā Ulpiāna tika iekļauta Serbijas arheoloģisko pieminekļu sarakstā ar īpašu nozīmi.

Pilsēta tiek pieminēta antīkā ģeogrāfa Strabona darbā ar nosaukumu "senā pilsēta". Ulpiāna tika nosaukta Romas imperatora Marka Ulpija Nervas Trajāna vārdā. Šī pilsēta bija nozīmīgs punkts ceļā, kas savieno Egejas jūru ar Donavu. Netālu no Ulpiānas atradās daudzas sudraba raktuves.

*Notitia Dignitatum* vēstīja, ka pilsētā atradies romiešu garnizons. Apgabala administratīvā reforma Diokletiāna laikā pasludināja Ulpiānu par jaunizveidotās Dardānijas provinces galvaspilsētu un bīskapa sēdekli. 479. gadā 3000 gotu lielā karaspēka uzbrukuma laikā, Teodorika Lielā vadībā pilsēta tika izlaupīta un izpostīta. Bizantiešu vēsturnieks Marcelīns Komits ziņoja, ka kāda Dardānijas pilsēta bija stipri cietusi 518. gada zemestrīces laikā. Iespējams, ka tā bija Ulpiāna.

Justiniāna I laikā Cēzarejas Prokopijs ziņoja:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| "Dardanu apgabalā bija sena pilsēta, saukta par Ulpiānu. Šīs pilsētas mūri bija sabrukuši un nebija vairs derīgi. To lielāko daļu imperators nojauca (un uzcēla jaunus), dodams šai pilsētai daudz citu krāšņumu, un padarot to tādā patīkamā izskatā, kādā tā ir pašlaik, un nosauca to par Justiniānu Sekundu. Ar pēdējo vārdu romieši apzīmē "Otro"." | "|

6. gadsimtā pilsētu, pēc visa spriežot, izpostīja slāvi. Mūsdienu arheologi Ulpiānas teritorijā bija atraduši daudz monētu, bareljefu un celtņu pamatu.

Atsauces
--------

1. ↑  Goldsworthy, Adrian Keith; Haynes, Ian; Adams, Colin E. P. (1997). The Roman army as a community. Journal of Roman Archaeology. p. 100.
**Pūkainais grīslis** (latīņu: *Carex hirta*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp ļoti bieži visā Latvijas teritorijā.

Apraksts
--------

Pūkainais grīslis ir daudzgadīgs, 10-50 cm garš grīšļu dzimtas lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Augs ir pelēkzaļš un apmatots. Stublājs ir stāvs un lapains. Lapas ir abpusēji apmatotas, 0,3-0,5 cm platas, īsākas vai tikpat garas, cik stublājs. Ziedkopas apakšējā seglapa ir apmēram stublāja garumā vai īsāka, apakšējai vārpiņai ir kātiņš. Visas vārpiņas ir stāvas. Auga galotnē ir 2-3 vīrišķās vārpiņas, zem tām ir 2-3 attālinātas sievišķo ziedu vārpiņas. Sievišķo ziedu vārpiņas ir līdz 6 cm garas. Augļa pūslītis ir pelēkbrūns, rievains, apmatots, tam ir garš, divzobains knābītis. Segplēksne ir brūna, ar gaišu svītru vidū, galā akotsmaila, īsāka nekā pūslītis. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «pūkainais grīslis - Carex hirta L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-15.
**Vjačeslavs Kopajevs** (krievu: *Вячесла́в Гео́ргиевич Копа́ев*; dzimis 1938. gada 18. martā, miris 2005. gada 28. maijā) bija krievu, pirms tam padomju šaha problēmists.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas inženieris fiziķis. 1962. gadā beidzis Maskavas inženieru fizikas institūtu, ilgus gadus strādājis par vadošo inženieri Vissavienības strāvas avotu zinātniski pētnieciskā institūtā. Bijis vairāk nekā 150 izgudrojumu autors.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1955. gada viņš publicēja vairāk nekā 500 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus, kā arī palīgmatus. Konkursos viņam tika piešķirtas 170 atzinības, tostarp 65 godalgas, to skaitā 20 pirmās. Pieckārtīgs pasaules čempions PSRS un Krievijas nacionālajās komandās. Triju PSRS individuālo čempionātu finālists — 1983. gadā 14.čempionātā dalījis 4.-5. vietu trīsvilču grupā. Otrais vietas ieguvējs Maskavas komandas sastāvā PSRS komandu čempionātā 1977.-1978. gadā. 1970. un 1983. gada Maskavas čempions trīsvilčos, bet 1984. gadā — divvilčos. 

Veicinājis šaha kompozīcijas attīstību PSRS un Krievijā. Kopš 1972. gada bijis Centrālās šaha kompozīcijas komisijas loceklis, 1980. gados - komisijas sekretārs. Ar viņa palīdzību 1992. gadā tika izveidots žurnāls "Šaha kompozīcija", kura redakcijas padomē viņš vēlāk darbojās.

FIDE albumos ieguvis 35,92 punktus. 1989. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša un 2001. gadā starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.

Divu grāmatu un vairāku šaha kompozīcijas teorijai veltītu rakstu autors.

### Piemērs

**Vjačeslavs Kopajevs**  
 *Maskavas čempionāts*, 1997  
1. vieta**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1.♘×h6! ~ 2.♖c7+ ♔×d6 3.♘f7#
1. ... ♕f3 2.♕×c2+ ♘c3 3.b5#
1. ... ♕e4 2.♘f7 (draud 3.♘d8#) 2. ... ♕×b4 3.♖c7#
1. ... ♕g2 2.b5+ ♔c5 3.♕e3#

Bibliogrāfija
-------------

* В. Г. Копаев. *Избранные шахматные композиции* (krievu). Москва, 1996.
* В. Г. Копаев. *500 шахматных задач* (krievu). Москва, 2002.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 174. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. 1 2 3  Шумарин В. (2005). "В. Г. Копаев (18 марта 1938 г. — 28 мая 2005 г.)" (krieviski). *Шахматная композиция* (65): 28.
3. ↑  «Album points» (angļu). WFCC. Skatīts: 2018-03-24.
4. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 23. martā.
5. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 23. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vjačeslava Kopajeva šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Vjačeslava Kopajeva profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 34365718

 |

 |
**Fēniksa salas** (angļu: *Phoenix Islands*) ir koraļļu salu un atolu arhipelāgs Klusā okeāna centrālajā daļā. Sastāv no astoņiem atoliem, divām atsevišķām salām un diviem pārplūstošiem koraļļu rifiem. Arhipelāgs ietilpst Kiribati valsts sastāvā, bet tam ģeogrāfiski tiek pieskaitītas ASV neinkorporētās teritorijas Haulenda sala un Beikera sala. Apdzīvots ir tikai Kantonas atols. 2008. gadā izveidotā Fēniksa salu aizsargājamā teritorija *(Phoenix Islands Protected Area)* ir lielākā jūras aizsargājamā teritorija Klusajā okeānā (408 250 km²), un 2010. gadā tā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture
-------

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka dažus Fēniksa salu atolus periodiski apdzīvojuši polinēzieši (Manra) un mikronēzieši (Orona) vēl pirms eiropiešu ierašanās. Atkārtoti salas tika atklātas 1820. gados, kad tās apmeklēja un nokartēja amerikāņu un eiropiešu vaļu mednieki. Tagadējo nosaukumu arhipelāgam piešķira ASV izpētes ekspedīcija (1838-1842), aizgūstot to no vienas no salām (Ravaki vai Fēniksa sala). Fēniksa salu lielāko daļu anektēja Lielbritānija 19. gadsimta beigās un iekļāva to Gilberta un Elisa salu kolonijā, bet ASV 1935. gadā anektēja Haulenda salu un Beikera salu. 1938. gadā ASV izteica pretenzijas arī uz Kantonu un Enderberija salu, un 1939. gadā Lielbritānija un ASV noslēdza līgumu par kopīgu pārvaldi uz 50 gadiem un izveidoja Kantonas un Enderberija Salu Kondomīniju. 1979. gadā, Kiribati iegūstot neatkarību, Fēniksa salas tika iekļautas tās sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 206. lpp.
2. ↑  «Phoenix Islands Protected Area». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 10. augustā. Skatīts: 2014. gada 28. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fēniksa salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kiribati |
| --- |
|  |
| Daba | 
* Fēniksa salu aizsargājamā teritorija

 |  |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315133991
* GND: 4464504-1
* SUDOC: 149217978

 |

 |
30, 68 un 72 kontaktu SIMM moduļi
**SIMM** (angļu: ***S**ingle **I**n-line **M**emory **M**odule* — 'vienas rindas atmiņas modulis') — brīvpiekļuves atmiņas moduļu veids IBM personālajos datoros. Atmiņas mikroshēmas izvietotas uz plates, kuru iesprauž spraudnī uz mātesplates. Atšķirībā no DIMM, SIM moduļiem kontakti ir savienoti abās pusēs. Mūsdienās šos moduļus gandrīz vairs neizmanto.

Sākotnējos IBM personālo datoru modeļos (IBC PC XT) brīvpiekļuves atmiņas mikroshēmas tika izvietotas tieši uz mātesplates. Sakarā ar atmiņas apjoma palielināšanu (līdz ar to palielinājās uz pamatplates aizņemamā vieta) radās ideja šīs mikroshēmas izvietot uz atsevišķas plates (vai vairākām).

Pirmie SIMM moduļi parādījās 1980. gados PS/2 modelī. Tie bija ar 30 kontaktiem, 8 bitu datu kopne.

Nākamais SIMM variants bija ar 72 kontaktiem un 32 bitu datu plūsmu. Aptuveni 1997. gadā tas nomainīja 30 kontaktu moduļus.

Pēc atmiņas apjoma tika izlaisti šādi standartmodeļi:  

30 kontaktu SIMM: 256 KB, 1 MB, 4 MB, 16 MB  

72-pin SIMM: 1 MB, 2 MB, 4 MB, 8 MB, 16 MB, 32 MB, 64 MB, 128 MB

SIMM lietotas DRAM tehnoloģijas EDO un FPM.
**Krāšņā neļķe** (latīņu: *Dianthus superbus*) ir augu suga neļķu ģintī. Tā ir centrālajā un austrumu Eiropā sastopama suga. Latvijā tā ir sastopama ļoti reti, kur augi veido nelielas grupas zāļu purvos, periodiski pārmitrās pļavās uz kūdras vai māla. Latvijā krāšņā neļķe ir viena no visapdraudētākajām sugām, uz izzušanas robežas, jo tā ir augteņu nosusināšanas un pļavu uzaršanas rezultātā viegli iznīcināma suga. Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts
--------

Krāšņā neļķe ir daudzgadīgs, 20—70 cm garš lakstaugs ar pacilu un augšdaļā zarojošu stublāju. Stublāja posmi ir īsi un resni. Lapas ir lineāras, 4—7 cm garas, 0,2,—0,7 cm platas, mala gluda, gals smails, uz stublāja pretējas, saaugušas, veido maksti. Ziedi diametrā ir 3—5 cm plati, pa vienam vai ļoti skrajā dihaziālā skarā. Vainaglapas ir 5, baltas vai sārtas, plātne dziļi šķelta lineāros segmentos, manāmi garāka nekā kauss. Auglis ir cilindriska pogaļa aptuveni kausa garumā. Sēklas melnas. Zied no jūlija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «krāšņā neļķe - Dianthus superbus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-02.
**SKS 15. Krievijas viesekspedīcija** (krievu: *15 Российская экспедиции посещения* jeb *ЭП-15*) bija Krievijas rīkota īslaicīga kosmonauta ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). 

Viesekspedīcija startēja 2008. gada 12. oktobrī ar kosmosa kuģi *Sojuz TMA-13*, un tās apkalpe ir kosmonauts otrajā paaudzē Ričards Geriots.
Kopā ar viņu ar Sojuz TMA-13 uz staciju tika nogādāti arī SKS 18. ekspedīcijas apkalpes locekļi Maikls Finks un Jurijs Lončakovs. 

Uz zemi kosmonauts atgriezās 24. oktobrī kosmosa kuģa *Sojuz TMA-12* nolaižamajā aparātā kopā ar SKS 17. ekspedīcijas apkalpes locekļiem Sergeju Volkovu un Oļegu Konoņenko.

Apkalpe
-------

### Pamatapkalpe

* Ričards Geriots (*Richard Garriottr*) — lidojuma dalībnieks,  ASV

### Rezerves apkalpe

* Niks Heliks (*Nik Halik*) — lidojuma dalībnieks,  Austrālija

Ārējās saites
-------------

* 15. viesekspedīcijas apraksts Archived 2008. gada 16. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
**Orkneju salas** (angļu: *Orkney Islands*, skotu gēlu: *Arcaibh*) ir Apvienotajai Karalistei piederošs salu arhipelāgs Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā.

Arhipelāgā ietilpst 70 salas, no kurām apdzīvotas ir 20. Kopējā salu platība ir aptuveni 990 km², no kuriem 523 km² aizņem arhipelāga lielākā sala — Meinlenda. Iedzīvotāju skaits tiek lēsts ap 22 tūkstošiem cilvēku. Lielākā pilsēta ir Kērkvola, kas reizē ir arī salu arhipelāga administratīvais centrs.

Reljefs lielākoties ir paugurains, augstākais punkts — 447 metri vjl. Ģeoloģiski salas primāri ir veidotas no devona smilšakmeņa. Ainavā dominē virsāji, pļavas, kā arī daudzie ezeri. Attīstīta zvejniecība un aitkopība.

Orkneju salas ir apdzīvotas jau vairāk kā 8 tūkstošus gadu. Kā pirmās salas iemītnieces tiek minētas mezolīta un neolīta laikmeta ciltis, kuras vēlāk nomainīja pikti. 

Vikingu laikos 9. gadsimtā salās ieradās vikingi, ap 875. gadu salas pakļāva Norvēģija un pakāpeniski uzsāka salu kolonizāciju. 1283. gadā Orkneju salās mira Norvēģijas karalis Hākons IV Vecais. 1472. gadā Norvēģija Orkneju un Šetlendas nodeva Skotijai, jo nebija izmaksājusi norunāto pūra naudu.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 352. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Orkneju salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

Koordinātas: 59°00′N 3°00′W﻿ / ﻿59.000°N 3.000°W﻿ / 59.000; -3.000

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129015040
* LNB: 000298949
* LCCN: n81071458
* ISNI: 0000 0004 0515 1318
* GND: 4043881-8
* NKC: ge322165

 |

 |
**Glikolskābe** (hidroksietiķskābe, 2-hidroksietānskābe, CH2OHCOOH) ir vienkāršākā hidroksikarbonskābe. Glikolskābe ir bezkrāsaina, kristāliska, higroskopiska viela bez smaržas, kas labi šķīst ūdenī.

Vēsture
-------

Pirmoreiz iegūta no etilēnglikola, no tā cēlies vielas nosaukums.

Atrašanās dabā
--------------

Atrodama rāceņos, vīnogās, cukurbietēs, ananasos un citos augos. Glikolskābe ir etiķskābes oksidēšanās produkts.

Iegūšana
--------

Iegūst, ilgstoši vārot hloretiķskābes kālija sāls ūdens šķīdumu:

CH2ClCOOK + H2O → CH2OHCOOH + KCl

Rūpnieciski iegūst, elektrolītiski reducējot skābeņskābi uz svina elektrodiem.

Īpašības
--------

Pazīstami dažādi glikolskābes anhidrīdi, piemēram, cikliskais glikolīds un diglikolskābe.

Izmantošana
-----------

Lieto ādu dekalcinēšanai un miecēšanai, arī kosmētikā.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās hidroksikarbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Glikolskābe
* Pienskābe
* Oksisviestskābe
* Tartronskābe
* Ābolskābe
* Skābeņetiķskābe
* Vīnskābe
* Citronskābe
* Salicilskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4282988-4

 |

 |
**Krāšņā telēkija** (*Telekia speciosa*) ir liels asteru dzimtas (*Asteraceae*) lakstaugs, kas pamatā aug Eiropas dienvidaustrumos. Auga dekoratīvo īpašību dēļ to bieži audzē visā Eiropā. Daudzviet krāšņā telēkija ir pārgājusi savvaļā. Arī Latvijā šis augs vietumis ir pārgājis savvaļā: vecos parkos un to apkaimē, izgāztuvēs un nezālienēs dārzu tuvumā. Samērā bieži savvaļā to var novērot vecos muižu parkos Alūksnes apkārtnē.

Apraksts
--------

Krāšņā telēkija augot veido blīvas kopas
Krāšņā telēkija ir daudzgadīgs, liels vai pat ļoti liels dekoratīvs augs. Tās augstums ir 80—180 cm. Stublājs stāvs, stingrs, īsi apmatots, zaro ziedkopā. Lapas veidojas uz stublāja pamīšus. Tās ir platas, olveidīgas, to garums 10—25 cm, platums 8—20 cm. Apakšējām lapām ir kāti, bet augšējās ir sēdošas. Lapas mala lielzobaina vai divkārt zāģzobaina, gals smails. Kātaino lapu pamats sirdsveidīgs, augšējo — pusskaujošs. Dzeltenie ziedi kārtojas kāta galā pa vienam vairogveidīgā ziedkopā. Kurvīšu platums 6—8 cm, to malā tumšdzelteni sievišķie mēlziedi, centrā divdzimumu stobrziedi. Auglis ribains, šķautņains un kails sēklenis bez matkausa. 

Krāšņā telēkija zied no jūnija beigām līdz augustam. Augot veido blīvas grupas. Dārzos to audzē saulē vai pusēnā, bet tā aug arī ēnā. Krāšņajai telēkijai patīk vidēji mitra augsne. To var pavairot, dalot augu pavasarī vai sējot sēklas rudenī. Augs ir ļoti pieticīgs un neprasa daudz rūpju.

Līdzīgi augi
------------

Krāšņā telēkija ir līdzīga helēniju ālantei (*Inula helenium*). Lai arī abi augi pieder atšķirīgām ģintīm, tie pieder ālantu ciltij (*Inuleae*). Tos var labi atšķirt pēc lapām - krāšņajai telēkijai apakšējās lapas ir ar kātu, nevis visas lapas sēdošas. Turklāt lapām ar kātu lapas pamats ir sirdsveidīgs, nevis ķīļveidīgs, kā tas ir helēniju ālantei. Telēkijas ziedkopas un lapojums ir salīdzinoši skrajāks.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Latvijas daba: Krāšņā telēkija
2. ↑  Kemper Center: Telekia speciosa
3. ↑  Telekia speciosa

Ārējās saites
-------------

* Botany Photo: Telekia speciosa (angliski)
* PlantFiles: Telekia, Heartleaf Oxeye (angliski)
* Telekia speciosa- looking for information (angliski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krāšņā telēkija*** |
Pirms FIFA Klubu Pasaules kauss nozīmīgākās starpkonfederāciju klubu sacensības bija **Starpkontinentālais kauss** (zināms arī kā Eiropas un Dienvidamerikas kauss vai *Toyota cup*), kurš pēdējos gados vienmēr notika Japānas galvaspilsētā Tokijā, un tajā sacentās tikai divi klubi — UEFA Čempionu līgas uzvarētājs no Eiropas un *Copa Libertadores* uzvarētājs no Dienvidamerikas — klubi no labākajiem kontinentiem futbolā; patiesībā FIFA oficiāli uzvarētājus nominēja par pasaules čempioniem.

Skatīt arī
----------

* FIFA Klubu Pasaules kauss
* Futbola klubi pasaules čempioni

Atsauces
--------

1. ↑  "FIFA Club World Cup 2017" (PDF). *FIFA Report 2017* (Zurich: Fédération Internationale de Football Association): pages 15, 40, 41, 42. December 2017.
2. ↑  FIFA Council approves key organisational elements of the FIFA World Cup Archived 2017. gada 27. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. - Recognition of all European and South American teams that won the Intercontinental Cup – played between 1960 and 2004 – as club world champions./ www.fifa.com