recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Limbažu pagastā. Par citām jēdziena **Ozolaine** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ozolaine** ir ciems Limbažu novada Limbažu pagastā, pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies novada ziemeļos Limbažu pilsētas rietumu pierobežā pie autoceļiem P11 un P12 Dūņezera krastā 2 km no pagasta pārvaldes, 2,4 km no novada domes Limbažos un 88 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie bijušās Ozolaines Mežmuižas, kad tur izveidojās padomju saimniecības "Limbaži" centrālais ciemats. Apbūvē dominē dzīvojamā apbūve: ciemata centrālajā daļā koncentrēta daudzdzīvokļu māju apbūve, bet vienģimeņu māju ar saimniecības ēkām apbūve — ziemeļrietumu daļā. Mājokļi pamatā ir būvēti 1970. gados (silikātķieģelu trīsstāvu daudzdzīvokļu mājas, tipveida vienģimeņu dzīvojamās mājas). Ozolainē atrodas bērnudārzs, kursē Limbažu pilsētas sabiedriskais transports.

Mežmuiža
--------

Iespējams, Mežmuiža izveidota jau 17. gadsimtā, un tā bija Limbažu pilsmuižas blakusmuiža, kas piederēja Rīgas rātei. Rāte to izrentēja. Senākā laika periodā muižiņa apzīmēta ar nosaukumu "*Forster*". Šis nosaukums atrodams arī 19. gadsimta kartogrāfiskajā materiālā. No tā atvasināts vārds "Mežmuiža", kas lietots jau 20. gadsimta sākumā. Padomju laikā muižu pilnībā pārbūvēja. 1962. gadā visu veco iekartojumu līdz pat griestiem novāca, uzbūvēja 2. stāvu un iekārtoja tur kabinetus Limbažu sovhoza speciālistiem. Lejas stāvā paplašināja zāli, ieklāja parketu, uzbūvēja skatuvīti, iekārtoja arī kino telpas. Darbu laikā atklājās, ka jau pirms pārbūves ēkā bijusi centrālā apkure. 1993. gadā ēka tika privatizēta un kopš tā laika stāvēja tukša un vandāļu izpostīta. 2013. gadā ēkā laikus pamanīts un nodzēsts ugunsgrēks. 2016. gadā tā tika no jauna privatizēta.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 378 | —     |
| 1979 | 549 | +45.2% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 823 | +49.9% |
| 2000 | 748 | −9.1% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 698 | −6.7% |
| 2021 | 642 | −8.0% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Ozolaini». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Limbažu pagasta teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts[novecojusi saite]
3. ↑  «Ozolainē degusi pamestā Mežmuižas ēka». *Pilseta24.lv*. 2013. gada 27. aug.
4. ↑  VisitLimbazi. Limbažu novada ezeri
5. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Limbažu pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Inte
* Jumpravmuiža
* Kaijciems
* Lāde
* Lādezers
* Muižkalni
* Nabe
* Ozolaine
* Paukuciems
* Pelodas
* Stūrīši

 |

 |
**Lidija Semjonova** (ukraiņu: *Лідія Костянтинівна Семенова*; 1951. gada 22. novembrī, Voločiskas rajonā, Hmeļņickas apgabalā, Ukrainā) ir Ukrainas starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1982).

Biogrāfija
----------

1971. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 1978. gadā kļuvusi par PSRS sieviešu šaha čempioni. Ukrainas izlases sastāvā uzvarējusi PSRS komandu čempionātos šahā 1979. un 1981. gadā. 1978. gadā uzvarējusi PSRS komandu kausa izcīņā šahā «Avangard» komandas sastāvā, bet 1982. gadā atkārtojusi šo panākumu «Trud» komandas sastāvā. 1984. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādē Salonikos (Grieķija), parādot sacensību labāko rezultātu — 9½ punktus no 10.

1980. gadu vidū sekmīgi spēlējusi Pasaules šaha čempionāta izcīņas ciklos. 1982. gadā izcīnījusi 2. vietu starpzonu turnīrā Badkisingenā (Vācija) un iekļuvusi pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu maču ceturtdaļfinālā uzvarējusi Margaretu Murešanu ar 5½ : 4½ (+4 −3 =3), pusfinālā - Nanu Joseliani ar 5½ :4½ (+5 −4 =1), bet 1984. gadā finālā piekāpusies Irinai Levitinai ar 5 : 7 (+2 −4 =6). Vēlāk šo panākumu vairs nav izdevies atkārtot. 1986. gadā pretendentu turnīrā Malmē Semjonova palika 5. vietā. Pēc gada starpzonu turnīrā Tuzlā dalījusi 3.-4. vietu, taču papildmačā par iekļūšanu pretendentu turnīrā zaudējusi Agneškai Brustmanei ar 1 : 4 (+0 =2 -3).

Pēc Ukrainas neatkarības iegūšanas 1992. gadā palīdzējusi savas valsts izlasei iegūt sudraba medaļas Pasaules šaha olimpiādē Manilā.

Atsauces
--------

1. ↑  6th Chess Olympiad (women): Thessaloniki 1984
2. ↑  1982 Bad Kissingen Interzonal Tournament
3. ↑  1983-84 Candidates Matches
4. ↑  1986 Malmo Candidates Tournament
5. ↑  «1987 Tuzla Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2013. gada 3. jūlijā.
6. ↑  30th Chess Olympiad (women): Manila 1992

Ārējās saites
-------------

* Lidija Semjonova šahista profils vietnē fide.com
* Lidija Semjonova šahista profils vietnē chessgames.com
* Lidija Semjonova šahista profils vietnē 365chess.com
* Lidija Semjonova šahista profils vietnē chesstempo.com
* Lidija Semjonova šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Lidija Semjonova šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
* Lidija Semjonova šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
**Somu partija** (somu: *Suomalainen Puolue* jeb *Perustuslaillis-Suomenmielinen Puolue*) bija liberāla un nacionālistiska politiskā partija Somijā. Tā veidojusies 1894. gadā un darbojās līdz 1918. gadam.

19. gadsimta otrajā pusē veidojusies fenomānu Somu partijā meklēja likumīgas attiecības ar Krievijas valdību un aicināja sadarboties ar Krieviju, lai sev tīkamā virzienā mainītu somu valodas politiku. 1880. gados partijā radās frakcija, kas kritizēja Krievijas varas darbību Somijā un somu partijas pielaidīgo politiku. 1894. gadā šī frakcija atdalījās, dibinot Jauno somu partija.

Kad 1899. gadā sākās pārkrievošana un Somijas autonomijas ierobežošana, jaunie somi uzsāka pasīvu pretošanos, bet veco somu partija atbalstīja nomierināšanas pasākumus.

Pēc 1906. gada parlamenta reformas, no 1907. līdz 1917. gadam jaunie somi bija pārstāvēti Eduskuntā, politiskajā spektrā partija atradās no centra pa labi.
Jau 19. gadsimta beigas partijā radās divas frakcijas: "zvirbuļi" (*varpuset*) ar Kārlo Juho Stolbergu vadībā un "bezdelīgas" (*pääskyt*) ar Jonasu Kastrēnu un Pēru Ēvindu Svīnhūvudu vadībā. "Zvirbuļi" atbalstīja sociālo liberālismu un vēlējās sociālas reformas. Viņi sākumā ārpolitikā orientējās uz Apvienoto Karalisti un Franciju, bet pēc Somijas pilsoņu kara 1918. gadā pieauga atbalsts Vācijai.
"Bezdelīgas" bija vairāk konservatīvi, bet ekonomikā liberāli; viņi neuzsvēra sociālo reformu nepieciešamību. Pirmā pasaules kara laikā un sevišķi pēc pilsoņu kara "bezdelīgas" atbalstīja Vāciju. Svīnhūvuds bija īpaši labvēlīgs Vācijas Impērijai un atbalstīja ideju Somijā ieviest monarhiju. Savukārt Stolbergs Somijai vēlējās pilnīgu demokrātiju un republikas pārvaldes formu. 1918. gada Vācijas hegemonijas laikā monarhisti uzvarēja politiskajā cīņā un ar jauno somu vairākumu par Somijas karalistes karali ievēlēja Vācijas firstu Frīdrihu Karlu fon Hessenu. Tikai Stolbergs un daži citi jaunie somi balsoja pret monarhiju.

Pēc tam, kad Vācija bija sakauta karā, zuda tās atbalsts Somijā. 1918. gada 8. decembrī vairākums jauno somu partijas biedru un mazākums somu partijas biedru, kuri bija noskaņoti liberāli un atbalstīja republiku, dibināja jaunu partiju Nacionālā progresīvā partija (*Kansallinen Edistyspuolue*). Nākamajā dienā vairākums monarhistiski un konservatīvi noskaņoto somu partijas atbalstītāju un daļa jauno somu partijas biedru dibināja partiju Nacionālā koalīcija (*Kansallinen Kokoomus*).

Pazīstamākie partijas biedri
----------------------------

* Rudolfs Holsti
* Jonass Kastrēns
* Juho Kusti Pāsikivi
* Ēmils Nestors Setele
* Kārlo Juho Stolbergs
* Pērs Ēvinds Svīnhūvuds
**Vinniki** (ukraiņu: *Винники*) ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabala Ļvivas pilsētas pašvaldībā, tās austrumu nomalē. Tabakas rūpniecības centrs. Pie pilsētas atrodas Vinniku ezers — populāra ļviviešu atpūtas vieta.

Vēsture
-------

Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1352. gadā. Pilsēta attīstījās kā vīna audzēšanas un ražošanas centrs, kas piegādāja vīnu kņaza galmam. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā Vinniki iekļāvās Austrijas impērijā. Kopš 18. gadsimta beigām pilsēta kļuva par tabakas audzēšanas un pārstrādes centru. Arī mūsdienas šeit atrodas tabakas izstrādājumu fabrika.

Pēc Pirmā pasaules kara Vinniki neilgu laiku bija Rietumukrainas Tautas Republikas sastāvā, tomēr vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī.

Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētu ieņēma PSRS karaspēks, un tā tika iekļauta Ukrainas PSR. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Vinnikā iegāja Vācijas karaspēks. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā.

Pēc Otrā pasaules kara, līdz 1991. gadam — Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vinniki***.

Atsauces
--------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļvivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Belza
* Bibrka
* Borislava
* Brodi
* Buska
* Červonohrada
* Dobromiļa
* Drohobiča
* Dubļani
* Hiriva
* Hliņani
* Hodoriva
* Horodoka
* Javoriva
* Kamjanka-Buzka
* Komarno
* **Ļviva**
* Mikolajiva
* Mostiska
* Moršina
* Novijkaliņiva
* Novijrozdila
* Novojavorivska
* Peremišļani
* Pustomiti
* Radehiva
* Rava-Ruska
* Rudki
* Sambira
* Skole
* Sokaļa
* Sosņivka
* Starijsambira
* Stebnika
* Strija
* Sudova Višņa
* Truskaveca
* Turka
* Uhņiva
* Veliki Mosti
* Vinniki
* Zoločiva
* Židačiva
* Žovkva

 |

 |
**Juris Ivanovs** (1952) ir latviešu mākslinieks, heraldikas un grafikas speciālists. Kopā ar dzīvesbiedri Ilzi Lībieti izveidojis daudzus Latvijas novadu, pilsētu, pagastu un dzimtu ģerboņus.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1952. gada 13. decembrī. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļā, ko beidza 1977. gadā ar gobelēnu "Zeme un jūra" (vad. Rūdolfs Heimrāts) kā diplomdarbu. Kopš 1972. gada piedalījās izstādēs, Latvijas Mākslinieku savienības biedrs kopš 1979. gada. Daudzu plakātu konkursu laureāts. Strādāja par Dekoratīvās mākslas kombināta mākslinieku (1977-1992).
Veicis Rīgas pilsētas vēsturiskā ģerboņa grafisko atjaunošanu 1990. gadā.

Kopā ar mākslinieci Ilzi Lībieti radījis lielu daļu no Latvijas pilsētu, novadu un dzimtu ģerboņiem, piemēram, Jelgavas pilsētas ģerboni, Lielvārdes pilsētas ģerboni, Ķekavas novada un Dobeles novada ģerboni, tāpat arī Vairas Vīķes-Freibergas dzimtas ģerboni. Organizēja vairākas heraldikas izstādes kopā ar I. Lībieti (2001, 2013–2015).

Atsauces
--------

1. ↑  «Pilsētas lielais ģerbonis. Apstiprināts ar Valsts heraldikas komisijas lēmumu 2016. gada 24.novembrī». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 15. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 26. oktobrī.
2. ↑  13.decembrī sveicam jubilejā plakātistu un dizaingrafiķi Juri Ivanovu! Arhivēts 2018. gada 18. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Mākslinieku savienība

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Juris Ivanovs*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305098126

 |

 |
N. Hercberga pases attēls 1938. gadā
**Nikolajs Hercbergs** (vācu: *Nikolas Hercberg*) ir vācbaltu izcelsmes arhitekts un inženieris, kas specializējās Rīgas jūgendstila arhitektūras projektos. Nikolajs dzimis 1882. gada 7. jūlijā Mītavā, toreizējās Krievijas impērijas Kurzemes guberņā, bet miris 1957. gadā Rīgā.

Nikolajs Hercbergs pazīstams arī ar savu pienesumu Rīgas pilsētvides vēsturiskajai fotogrāfiju kolekcijai. Proti, 1963. gada 5. februārī Latvijas Valsts kinofotofonodokumentu arhīva krājumā nonāca dokumentu kolekcija ar vairāk nekā 2160 fotogrāfijām, kad tās arhīvam nodeva Rīgas pilsētas Izpildu komitejas Celtniecības un arhitektūras nodaļa.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1882. gada 7. jūlijā Jelgavā. Nikolaja vecāki bija vācbaltu izcelsmes pareizticīgie.

Arhitekta profesiju Nikolajs Hercbergs apguva Štutgartes Tehniskajā augstskolā (no 1901. līdz 1902. gadam ar pārtraukumu līdz 1905. gadam) un Rīgas Politehniskā institūta Celtniecības nodaļā, kuru absolvēja 1909. gadā. Pēc studiju beigšanas līdz 1910. gadam viņš praktizēja arhitekta Ernesta Poles būvniecības birojā, bet 1920. gadu sākumā kopā ar arhitektu Maksimu Ozmidovu atvēra pats savu būvniecības biroju.

Miris 1957. gadā Rīgā.

Kultūrvēsturiskais pienesums
----------------------------

### Arhitektūras projekti

Savas darbības laikā Nikolajs Hercbergs ir projektējis vairākas ēkas funkcionālisma stilā un dažas no tām arī fiksējis savās fotogrāfijās. Kā piemērus var minēt ēkas sekojošās adresēs:

* Ezermalas ielā 34 (*Villa Vasa* Mežaparkā) — celts 1904. gadā kā Berkholcu ģimenes pansionāts, 1925. gadā, kā arī 1931. gadā veikta pārbūve pēc Hercberga projekta;
* Šķūņu ielā 15 — celta 1786.-1856. gadā Rīgas birģermeistaram J. F. T. Germanim, pārbūvēta 1912. gadā pēc Hercberga projekta;
* Priežu ielā 2 (Painberga nams Rīgā) — celts 1913. gadā kā mūra īres nams ar veikalu pēc Hercberga projekta;
* Akmeņu ielā 15 — celta 1913. gadā kā īres nams ar veikaliem pēc Hercberga projekta;

### Pilsētvides fotogrāfijas

Nikolaja Hercberga fotogrāfijas apkopotas Latvijas Nacionālā arhīva digitālajā krātuvē "Redzi, dzirdi Latviju!".

Fotogrāfijās dokumentētas Rīgas ielas un industriālie rajoni, rūpnīcu un fabriku (Vairogs, Emolips, Provodņiks, Levitana un Volfa Volfsona fabrika u.c.) apbūve un iekštelpas, Vecrīgas apbūve, īres nami un privātās vasarnīcas lielākajās Latvijas pilsētās (Cēsīs, Daugavpilī, Jūrmalā, Ogrē u.c.) un tās datējamas no 1926. līdz 1940. gadam.

Atsauces
--------


1. 1 2 3 4 5 6  «Arhitekts Nikolajs Hercbergs». *www.redzidzirdilatviju.lv* (latviešu). Латвийское общество архивистов. Skatīts: 2021-01-18.
2. ↑  «Zudusī Latvija - Nams Šķūņu ielā 15». *www.zudusilatvija.lv*. Skatīts: 2022-10-01.
**Jūras ūdele** (*Neovison macrodon*) ir izmiris neliels sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs, kas pieder ūdeļu ģintij (*Neovison*). Reizēm jūras ūdele tiek klasificēta kā Amerikas ūdeles pasuga, to saucot par *Neovison vison macrodon*.

Jūras ūdele ir vienīgais sermuļu dzimtas dzīvnieks un viens no diviem modernajiem sauszemes plēsējiem, kas ir izmiris nesenā pagātnē. Otrs izmirušais plēsējs ir Folklendu vilks. Jūras ūdeles kažokāda tika vērtēta ļoti augstu, tādēļ tā tika pilnībā izmedīta. Pēdējā zināmā jūras ūdele tika noķerta Kanādā 1894. gadā, lai gan daži dabas pētnieki tam nepiekrīt, apgalvojot, ka tā drīzāk ir bijusi parastā Amerikas ūdele. Lielākā daļa zinātnieku uzskata, ka jūras ūdele izmira 1860.
gados, lai gan zvērādu tirgū ādas tika pārdotas vēl 1880.
gados.

Jūras ūdele dzīvoja Ziemeļamerikas ziemeļaustrumos, Kanādas un ASV teritorijās, sākot ar Masačūsetsu un beidzot ar Ņūfaundlendu. Tā bija iecienījusi akmeņainos jūras krastus, tādēļ arī ieguva savu nosaukumu.

Izskats un īpašības
-------------------

Salīdzinot ar savu tuvāko radinieci Amerikas ūdeli, tā bija garāka, masīvāka, un tās kažokāda bija gandrīz 2 reizes lielāka par parastās ūdeles ādu. Ir saglabājušās ziņas, ka lielākā zināmā jūras ūdele ir sasniegusi 82,6 cm garumu. Tās kažoks salīdzinoši bija raupjāks, un krāsa sarkanīgāk brūna. Jūras ūdelei bija īpatnēja smaka.

Lai arī jūras ūdeli labi pazina mednieki, tā izmira pirms tika zinātniski aprakstīta. Līdz ar to par jūras ūdeles uzvedību ir skops faktu materiāls. Ir zināms, ka tā bija nakts dzīvnieks un vientuļniece tāpat kā Amerikas ūdele.

Atsauces
--------

1. ↑  «Neovison macrodon (Sea Mink)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 17. novembrī. Skatīts: 2010. gada 9. janvārī.
2. 1 2 3  Day, David (1981). The Encyclopedia of Vanished Species. London: Universal Books Ltd. p. 220. ISBN 0-947889-30-2.
3. 1 2 3 4  «The Extinction Website - Species Info - Sea Mink». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 24. decembrī. Skatīts: 2007. gada 14. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Jūras ūdeles skulptūra (angliski)
* Sea Mink Bones
* Jūras ūdeles izplatības areāla karte
Flečers Kristians un dumpja dalībnieki izsēdina kapteini Viljamu Blaju uz laivas, 1790. gada glezna
**Dumpis uz kuģa *Bounty*** (angļu: *Mutiny on the Bounty*) notika Klusā okeāna dienvidu daļā 1798. gada 28. aprīlī.

Kuģis *Bounty* 1787. gadā devās no Anglijas uz Taiti, lai nogādātu maizeskoka augļus uz Rietumindiju, auga introdukcijai Karību jūras salās. Kuģis veiksmīgi nokļuva Taiti, kur uzturējās 5 mēnešus, lai piepildītu to ar augļiem. Šajā laikā apkalpe baudīja relatīvu brīvību, daudzi locekļi dzīvoja krastā, nodibinot attiecības ar vietējām iedzīvotājām. Kad kuģis atpakaļceļā bija pavadījis trīs nedēļas, netālu no Tofua salas (mūsdienu Tongā) kuģa apkalpe kapteiņa palīga Flečera Kristiana vadībā sadumpojās un izsēdināja kuģa kapteini Viljamu Blaju kopā ar 18 tā piekritējiem uz laivas. Uz kuģa palika 25 apkalpes locekļi. Daļa dumpinieku apmetās Taiti, bet daļa, Flečera Kristiāna vadībā, kopā ar Taiti sievietēm, nodibināja koloniju Pitkērnā.
Blaja laiva 41 dienā veica 6710 km ceļu, līdz izglābās, sasniedzot Kupangu Indonēzijā. 1790. gadā Blajs atgriezās Anglijā un Admiralitāte izsūtīja kuģi *Pandora*, lai dotos dumpinieku meklējumos. 14 no apkalpes loceļiem Taiti tika sagūstīti. Atceļā uz Angliju *Pandora* nogrima pie Lielā Barjerrifa. Bojā gāja 31 apkalpes loceklis un 4 sagūstītie dumpinieki. 1792. gada jūnijā atlikušos 10 *Bounty* dumpiniekus atgādāja uz Angliju. Viņi tika tiesāti — četri tika attaisnoti, trijiem tika piedots, bet trīs tika pakārti.

Flečera Kristiana vadītā grupa Pitkērnas salā tika atklāta 1808. gadā, tajā brīdī no dumpīgās apkalpes bija dzīvs viens cilvēks, pārējie bija nogalināti savstarpējās cīņās. Dumpinieku pēcteči ir mūsdienu Pitkērnas iedzīvotāji.

Stāsts par dumpi uz kuģa *Bounty* Anglijā ieguva plašu ievērību un romantizējās. Par to tika radīti literārie darbi un filmas. Stāstam pievērsušās tādas personas kā Bairons, Marks Tvens, Žils Verns. Dažādos laikos filmās par *Bounty* tēlojuši Marlons Brando, Klārks Geibls, Mels Gibsons, Entonijs Hopkinss, Čārlzs Lotons.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dumpis uz kuģa Bounty***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh88001802

 |

 |
Svītrainā zālsžubīte (*Amytornis striatus*) riesta laikā
**Riests** ir rāpuļu, putnu, zīdītāju dzimumuzbudinājuma izpausme, kas saistīta ar pārošanos. Riests raksturīgs galvenokārt tēviņiem, dažkārt arī mātītēm. Riests sākas vairākas dienas, reizēm vairākus mēnešus pirms pārošanās. Riesta laikā izpaužas dažādas morfofizioloģiskas izmaiņas, kā sēklinieku un maksts piebriešana, "kāzu tērpa" veidošanās. Riestu regulē dzimumhormoni.

Riesta laikā tiek izpildīts **riesta rituāls**, kura laikā partneri sagatavojas pārošanās procesam. Tas palīdz tēviņam un mātītei sameklēt vienam otru, tā nodrošinot veiksmīgu pārošanos. Mātītes izdarītajā partnera izvēlē liela nozīme ir tieši riesta rituālam. Katrai sugai ir izveidojies savs raksturīgais darbības kompleks — riesta rituāls, ko izpilda riesta laikā. Riesta rituālā ietilpst ķermeņa kustību sērija ar īpašu skaņu izdošanu, smaržu sekrētu izdalīšanu vai dziedāšana. Riesta rituāla mērķis ir stimulēt partneri dzimumaktam, kā arī kāpināt savu dzimumaktivitāti. Riesta rituālam seko dzimumakts.

Riests daudziem dzīvniekiem notiek reizi gadā, citiem vairākas reizes gadā, dažiem zīdītājiem, kam ir ilgs grūsnības un mazuļu zīdīšanas periods — reizi divos gados vai retāk, piemēram, vaļiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Padomju Enciklopēdija, 8. sējums, 1986. gads
GUAM zīmols uz pastmarkas
**GUAM** (no dalībvalstu pirmajiem burtiem - **G**ruzija, **U**kraina, **A**zerbaidžāna, **M**oldova), no 2006. gada **Organizācija demokrātijai un ekonomiskajai attīstībai** ir četru pēc PSRS sabrukšanas izveidoto valstu Gruzijas, Ukrainas, Azerbaidžānas un Moldovas sadarbības organizācija.

Vēsture
-------

GUAM dalībvalstis un novērotājvalstis (2014)
Eilera diagramma, kas rāda sakarības starp dažādām Eiropas valstu pārnacionālajām organizācijām un sadarbības līgumu darbības zonām. * s
* d
* l

GUAM nodibināta 1997. gadā Eiropas Padomes valstu vadītāju tikšanās laikā Strasbūrā kā četru tolaik NVS valstu neformāla apvienība, kurai 1999. gadā pievienojās arī Uzbekistāna. Tādēļ līdz Uzbekistānas izstāšanās brīdim 2005. gadā to dēvēja par **GUUAM** (**G**ruzija, **U**kraina, **U**zbekistāna, **A**zerbaidžāna, **M**oldova). 
Galotņu tikšanās laikā 2006. gadā GUAM valstu prezidenti Saakašvili, Juščenko, Alijevs un Voronovs parakstīja *Organizācijas Demokrātijai un Ekonomiskajai Attīstībai* statūtus.

2013. gada novembrī Azerbaidžāna parakstīja vīzu veicināšanas līgumu ar Eiropas Savienības (ES) valstīm, bet Gruzija un Moldova asociācijas un tirdzniecības līgumu ar ES. Šādu līgumu parakstīt bija paredzēts arī Ukrainai, taču tās prezidents Janukovičs no tā atteicās neilgi pirms galotņu tikšanās. Tā vietā Ukraina Maskavā 2013. gada decembrī parakstīja līgumu par tirdzniecības barjeru atcelšanu un ekonomisko attiecību stiprināšanu ar Krievijas Federāciju. Pēc Eiromaidana sacelšanās un prezidenta Janukoviča gāšanas Ukraina 2014. gada martā tomēr parakstīja asociācijas līgumu ar ES valstīm.

GUAM galotņu tikšanās
---------------------

* Strasbūra (1997)
* Jalta (2001)
* Jalta (2004)
* Kišiņeva (2005)
* Kijeva (2006)
* Baku (2007)
* Viļņa (2007)
* Batumi (2008)

Skatīt arī
----------

* Austrumu partnerība

Ārējās saites
-------------

* GUAM (angliski)
* ГУАМ (krieviski)

Atsauces
--------

1. ↑  Ukrainas un ES asociācijas līgums Viļņas samitā netiks parakstīts LETA, 2013. gada 21. novembrī
2. ↑  ES valstu un valdību vadītāji paraksta Ukrainas asociācijas līgumu[novecojusi saite] Latvijas Republikas Valsts kanceleja 2014. gada 21. martā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 141156009838549580632
* LCCN: n2007068021
* GND: 1118626257

 |

 |
**Pārtēriņa kredīts**, **pārsnieguma kredīts** jeb **overdrafts** (no angļu: *overdraft*) ir noteiktais naudas pārsniegums virs kontā ieskaitītajiem personiskajiem naudas līdzekļiem un īstermiņa aizdevums bez konkrēta izmantošanas mērķa kontā, kurā tiek ieskaitīti klienta regulārie ienākumi vai darba alga. Konta pārsnieguma kredīta limits ir saistīts ar klienta algas lielumu un tiek izmantots kā naudas plūsmas vadības instruments, kad laikus nesakrīt klienta ieņēmumi ar izdevumiem. Overdrafta limits ir atkarīgs arī no kredītiestādes kredītpolitikas, tomēr parasti tas ir 1—4 klienta mēnešalgu apmērā.

Pārtēriņa kredītus iedala divos veidos: saskaņotajā un nesaskaņotajā overdrafta limitā. Pirmajam veidam limits tiek iepriekš saskaņots ar kredītiestādi. Otrajam veidam limits nav iepriekš saskaņots ar kredītiestādi, bet klients izmanto vairāk naudas līdzekļu, nekā bijis kontā, kā arī gadījums, kad bijis patērēts vairāk, nekā ļāvis iepriekš saskaņotais limits. Gadījumā, ja limits ir pārsniegts vai vispār nebija iepriekš saskaņots, tad procentu likme ir lielāka.

Klientam jāmaksā procenti par izmantoto kredītlimita daļu, tomēr, ja pārtēriņa kredīts netiek izmantots, mēneša procenti par to nav jāmaksā. Nauda, kas atrodas algas kontā, var bez iepriekšēja brīdinājuma tikt pārskaitīta pārtēriņa kredīta saistību segšanai, ja tas nav bijis laikus izdarīts.

Atsauces
--------

1. 1 2  «FKTK Klientu Skola - Finanšu pakalpojumi». *www.klientuskola.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 20. februārī. Skatīts: 2019. gada 20. februārī.
2. ↑  «Naudas skola / Terminu vārdnīca». *www.naudasskola.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 23. septembrī. Skatīts: 2019. gada 20. februārī.
3. ↑  «Overdrafts explained». *www.moneyadviceservice.org.uk* (angļu). Skatīts: 2019. gada 20. februārī.
**Ņūkāsla pie Tainas** (angļu: *Newcastle upon Tyne*), bieži saīsināti **Ņūkāsla**, ir pilsēta (*city*) Ziemeļaustrumanglijā pie Tainas upes ietekas Ziemeļjūrā. Tainas un Vīras aglomerācijas galvenais centrs. Pilsētas un apkārtnes iedzīvotājus dēvē par džordijiem (*geordies*). Vēsturiski svarīgs ogļu tirdzniecības centrs.

Vēsture
-------

Pilsētas pirmsākumi meklēkami mūsu ēras II gs. kad romiešu imperators Adriāns pilsētas mūsdienu teritorijā nodibināja apmetni Ponseliju (*Pons Aelius*). Mūsdienās no tā laika apbūves redzama Adriāna vaļņa atliekas, kuras redzamas vairākās vietās pilsētā. Kad romieši pameta Britāniju, pilsēta ietilpa anglosakšu Nortumberlendas karalistē, un bija pazīstama kā Monkčestra (*Monkchester*). 1080. gadā, pēc sacelšanās pret normāņiem, pilsētu pilnībā nopostīja bīskaps Odo.

Tomēr Vilhelma Iekarotāja dēls Normandijas hercogs Robērs III, apzinoties vietas stratēģisko nozīmi, uzcēla šeit koka pili, kuru nosauca par *Novum Castellum/New Castle* (Jaunā pils), no kurienes pilsētas mūsdienu nosaukums. Viduslaikos Ņūkāsla bija Anglijas ziemeļu robežpilsēta. Vairākkārt tai uzbruka skotu karaspēks, bet 1174. gadā Ņūkāslā tika ieslodzīts Skotijas karalis Viljams I.

Anglijas karalis Čārlzs I XVII gadsimtā piešķīra Ņūkāslai tiesības tirgoties ar Austrumanglijas oglēm, un šis monopols labvēlīgi ietekmēja pilsētas attīstību. Anglijas pilsoņu kara laikā Ņūkāsla atbalstīja karali, tāpēc 1644. gadā tai uzbruka parlamenta piekritēji, kuru atbalsta bāze bija Sanderlenda.

18. gadsimtā Ņūkāsla līdz ar Londonu, Oksfordu un Kembridžu bija viens no angļu grāmatu izdošanas centriem. 19. gadsimtā Ņūkāslā strauji attīstījās smagā rūpniecība un tā bija viens no rūpnieciskās revolūcijas centriem. 20. gadsimta vidū smagā rūpniecība Ņūkāslā panīka.

Saimniecība
-----------

Pilsētā ir bankas *Northern Rock* un programmatūras uzņēmuma *The Sage Group* galveno mītņu vieta.

Sports
------

Sportā Ņūkāsla pazīstama kā Premjerlīgas futbola kluba *Newcastle United F.C.* mājvieta.

Cilvēki
-------

Ņūkāslā pie Tainas dzimuši:

* Tomass Adisons (*Thomas Addison*, 1793—1860) — ārsts;
* Rūdolfs Ābels (*Рудольф Абель*, 1903—1971) — padomju spiegs;
* Ēriks Bardons (*Eric Burdon*, 1941) — mūziķis;
* Pīters Bērdslijs (*Peter Beardsley*, 1961) — futbolists;
* Henks Mārvins (*Hank Marvin*, 1941) — mūziķis;
* Mets Ridlijs (*Matt Ridley*, 1958) — rakstnieks;
* Džordžs Stīvensons (*George Stephenson*, 1781—1848) — izgudrotājs;
* Roberts Stīvensons (*Robert Stephenson*, 1803—1859) — inženieris;
* Alans Šīrers (*Alan Shearer*, 1970) — futbolists;
* Abhisits Vedžadživa (อภิสิทธิ์ เวชชาชีวะ, 1964) — taizemiešu politiķis.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ņūkāsla pie Tainas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

1. ↑  .
**Plocka** (poļu: *Płock*) ir Polijas pilsēta Mazovijas vojevodistē Vislas krastos. Tā ir viena no senākajām pilsētām Polijas centrālajā daļā, Mazovijas senā galvaspilsēta.

Vēsture
-------

10. gadsimtā Vislas upes augstajā krastā tika izveidota nocietināta vieta. Šī vieta atradās kuģošanas un sauszemes maršrutu krustpunktā, un tā bija stratēģiska gadsimtiem ilgi. Tās atrašanās vieta bija liela priekšrocība. 1009. gadā šeit tika izveidots benediktiešu klosteris. Tas kļuva par apgabala zinātnes un mākslas centru.

1075. gada Plockā Boļeslavs II Drosmīgais dibināja katoļu baznīcas bīskapijas centru. Daži pētnieki uzskata, ka Plocka starp 1080.gadu un 1138.gadu bija Polijas galvaspilsēta. Plockas katedrālē atrodas Polijas valdnieku kņazu Vladislava I Hermaņa, Mazovijas Konrāda, Boļeslava III Greizmuta un, iepējams, Boļeslava IV Cirtainā kapavietas. Mariavītu centrs.

1237. gadā Plockai oficiāli tika piešķirtas pilsētas tiesības, kas tika papildinātas 1255. gadā.

No 1802. līdz 1804. gadam Plockā izsūtījumā atradās Ernests Teodors Amadejs Hofmanis.
1863. gadā Plockas pievārtē notika Čolkovas kauja — pirmā bruņotā sadursme Janvāra sacelšanās laikā.

1976. gada jūlijā Plockā izcēlās strādnieku nemieri, saistībā ar varas iestāžu lēmumu pacelt cenas pārtikai.

Saimniecība
-----------

Pilsētas pievārtē atrodas naftas pārstrādes uzņēmuma *PKN Orlen* rūpnīca un Plockā ir šī uzņēmuma galvenā mītne. Plocka ir mājvieta Polijas ekstralīgas futbolklubam *Wisła Płock*.

Nozīmīgākās personas
--------------------

Plocka ir neirologa Edvarda Flatava (*Edward Flatau*, 1868—1932), politiķa Tadeuša Mazovecka (*Tadeusz Mazowiecki*, 1927) un politiķes Hanna Gronkeviča-Valcas (*Hanna Gronkiewicz-Waltz*, 1952) dzimtā pilsēta.

Apskates objekti
----------------

* Plockas bazilika (*Bazylika katedralna Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Płocku*)
* Plockas pils (*Zamek książąt mazowieckich w Płocku*)
* Plockas vecpilsēta (*Stare Miasto (Płock)*)

Galerija
--------

* Plockas bazilikaPlockas bazilika
* Plockas pilsPlockas pils

Ārējās saites
-------------

* Plockas bazilika

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 133706806
* LCCN: n81144310
* GND: 4103144-1
* NKC: ge191065

 |

 |


1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 5 oktobris 2022.
Johaness Mertsons Valkas pilsētas galvas tērpā (1903)
**Johanness Mertsons** (igauņu: *Johannes Märtson*; 1868— 1935) bija igauņu aptiekārs un politiķis. Valkas pilsētas galva (1902—1917), vēlāk Rīgikogu deputāts.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1868. gada 25. augusts Līves (*Lõve*) pagastā. 1896. gadā pabeidza farmācijas studijas Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē, iestājās studentu korporācijā *Fraternitas Estica*.
No 1896. līdz 1902. gadam viņš strādāja Tervas aptiekā, 1902. gadā viņu ievēlēja par Valkas pilsētas galvu, līdztekus bija Valkas aptiekas īpašnieks un goda miertiesnesis.

Pēc Februāra revolūcijas Mertsons bija Igaunijas Zemes padomes loceklis, šajā laikā viņš pārcēlās uz dzīvi Tartu.
1921. gada 11. februārī viņš kļuva par pirmā un 1923. gadā par otrā Igaunijas parlamenta Rīgikogu deputātu no Kristīgās tautas partijas saraksta.
No 1926. līdz 1929. gadam bija Tartu pilsētas domnieks, bet no 1927. gada vadīja Tartu pilsētas darba un labklājības departamentu.

Miris 1935. gada 9. janvārī Tervā, apglabāts Helmes kapsētā.
*Augusta Šenoa piemineklis*
**Marija Ujeviča-Galetoviča** (horvātu: *Marija Ujević-Galetović*; dzimusi 1933. gada 20. oktobrī; mirusi 2023. gada 13. martā) bija horvātu skulptore un gleznotāja. Dzīvoja un strādāja Zagrebā.

Daiļrade
--------

Marijas Ujevičas-Galetovičas darbi galvenokārt ir portreti un statujas. Viņa studēja tēlniecību Centrālajā mākslas un dizaina skolā Londonā. Kopš 1987. gada Ujeviča-Galetoviča bija pasniedzēja Zagrebas Tēlotājmākslas akadēmijā, kur 1995. gadā viņa ieguva profesores titulu. Turklāt viņa bija arī aktīva Horvātijas Zinātņu un mākslas akadēmijas locekle.

Marija Ujeviča-Galetoviča ir vairāku ārējo un iekšējo publisko skulptūru autore daudzās Horvātijas un bijušās Dievidslāvijas pilsētās: Viroviticā, Vrsarā, Zagrebā, Marija-Bistricā, Siņā, Cresā, Rijekā, Osijekā, Labinā, Visoko, Bihačā un Novisadā. Vislabāk pazīstami ir šādi viņas publiskie darbi: *Miroslava Krležas piemineklis* Osijekā, *Miroslava Krležas piemineklis* Zagrebā, *Augusta Šenoa piemineklis* Zagrebā, Skrējēja skulptūra Savas upes krastmalā Zagrebā, Frančesko Patrici piemineklis Cresā, Jakova Gotovaca piemineklis Osorā un Sterija-Popoviča piemineklis Novisadā..

Marijai Ujevičai-Galetovičai ir bijušas daudzas personālās izstādes Horvātijā un aiz tās robežām, ieskaitot izstādes galerijā "Forums" (Zagreba, 1980 un 1982), galerijā Sebastjans (Dubrovnika, 1981), galerijā Sebastjans (Belgrada, 1984), Ex Granai della Repubblica a Zitellelle (Venēcija, 1991), Francijas akadēmijā Romā Mediči villā (Roma, 1991), HDLU (Zagreba, 2005), Horvātijas vēstniecībā Itālijā (Roma, 2009) un galerijā Močibobs (Zagreba, 2010).

Apbalvojumi
-----------

* Prēmija par Zemnieku sacelšanās pieminekļa projektu (Zagreba, 1970).
* Prēmija par Kozaras pieminekļa projektu (Sarajeva, 1971).
* Pirmā godalga par Augusta Cesareca pieminekļa projektu (Zagreba, 1973).
* Prēmija par Miroslava Krležas pieminekli.
* Zagrebas salona prēmija (Zagreba, 1982).
* Horvātijas skulptūras trīsgadu prēmija (Zagreba, 1986).
* Prēmija par Augusta Šenoa pieminekli (Zagreba, 1987).
* Zagrebas pilsētas prēmija (Zagreba, 1989).
* Zagrebas salona prēmija (Zagreba, 1990).

Atsauces
--------

1. ↑  «Umrla kiparica Marija Ujević-Galetović». *vecernji.hr* (horvātu). 2002. gada 26. februāris. Skatīts: 2023. gada 9. jūlijā.
2. ↑  Croatian Academy of Sciences and Arts Official Website Arhivēts 2011-07-21 *Wayback Machine* vietnē. (accessed, 21/02/2011).
3. ↑  Dugandžija, Mirjana. «'Sve što znam o Evi' - Aktovi Marije Ujević» ["All I know about Eve" - Marija Ujević nudes] (Croatian). Nacional, 2002. gada 26. februāris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2 июля 2012. Skatīts: 26 марта 2018.

Papildu literatūra
------------------

* Banov, Ivo Šimat, *Marija Ujević Galetović* (Kontura, 2007).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Marija Ujeviča-Galetoviča***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305485376
* LCCN: n2009049614

 |

 |
**Ekonomikas izaugsme** ir ražošanas apjoma (reālā iekšzemes kopprodukta (IKP)) palielināšanās temps noteiktā laika periodā. Ekonomikas izaugsmes rādītājs ir reālā IKP pieauguma temps.

Lai aprēķinātu tempu, ar kādu notiek ekonomiskā izaugsme, parasti tiek salīdzināti divi pēc kārtas sekojoši gadi. Piemēram, no šī gada IKP atņem pagājušā gada IKP un dala to ar pagājušā gada IKP. Lai iegūtu procentus iepriekš aprakstītais vienādojums ir jāpareizina ar 100.

Ekonomikas izaugsmi sekmē darba un kapitāla daudzums, vēlme strādāt un ieviest jaunas tehnoloģijas, uzlabot darba organizāciju, ražīgumu un valdības politiku.

Valstij ir nepieciešams IKP pieaugums, jo tas garantē ekonomikas attīstību valstī, kas savukārt ved pie lielākām algām, lielāka darba vietu skaita un iespējas invistēt zinātnes attīstībā. Faktori, kas ietekmē IKP ir iedzīvotāju skaits un naudas pirktspējas atšķirība.

Ekonomiskās izaugsmes pieaugumu, ko izraisa efektīvāka izejvielu izmantošana (darbaspēka, fiziskā kapitāla, enerģijas vai materiālu produktivitātes palielināšanās), sauc par intensīvu izaugsmi. IKP pieaugumu, ko izraisa tikai pieejamo izejvielu apjoma pieaugums (palielināts iedzīvotāju skaits, jauna teritorija), sauc par plašu izaugsmi. Sociālo, politisko un ekonomisko kustība, kas kritizē ekonomisko izaugsmi kā sabiedrības mērķi, sauc par neaugsmi.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Ekonomikas izaugsme, attīstība — teorija. Ekonomika, 10. - 12. klase.». *www.uzdevumi.lv* (latviešu). Skatīts: 2019-03-24.
2. ↑  Bjork, Gordon C. *The way it worked and why it won't : structural change and the slowdown of U.S. economic growth*. Westport, Conn. : Praeger, 1999. ISBN 0275965325. OCLC 40444111.
3. ↑  «Degrowth: A Vocabulary for a New Era». *Routledge & CRC Press* (angļu). 248. lpp. Skatīts: 2023-12-08.
**Normatīvā teorija** terminu nozīmi un to skaidrojumu neņem vērā, tā nošķir esamību un būtību no faktiem, to aizstājot ar to, ka esība var pastāvēt tikai caur personisko pieredzi un paša pārbaudītajām lietām un darbībām. Vienīgais apstāklis, kas ir jāņem vērā un ir svarīgs, kādas ir attiecības vispārinājumiem, kas izriet no personiskās pieredzes, kuri tiek izmantoti, lai sakārtotu un notiktu pieredzes grupēšana.

Normatīvisms ir nozīmīgs komponents politisko jēdzienu aprakstīšanā, tas palīdz skaidrot, kāda loma tiek piešķirta sociālajai dzīvei

Normatīvās pieejas viens no galvenajiem jautājumiem uz ko tā tiecas atbildēt, ir — "Kas ir taisnīgums?".

Vēsture
-------

Normatīvās teorijas aizsākumi ir Senajā Grieķijā, kad Aristotelis un Platons uzdeva jautājumu par ideālo dzīves modeli un ideālo politisko kārtību, tās attīstības gaita stiepjas līdz pat mūsdienām, vēsturiski tā saistāma ar morālo un filozofisko politiku.

Klasiskās normatīvās teorijas beigas meklējamas 20. gadsimta beigās, teorētiķiem nonākot pie secinājuma, ka politiskā filozofija un spriešana par labāku dzīves un valsts pārvaldes formu ir bezjēdzīga laika tērēšana, kas neko nesniedz politiskās zinātnes attīstībai.

### Normatīvā pieeja starptautisko attiecību kontekstā

Normatīva pieeja starptautiskajās attiecībās neapskata pašreizējo situāciju, bet gan pēta, kas būtu jābūt — kā pasaulei būtu jāveidojas un caur kādām vērtībām tiktu pieņemti lēmumi.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Viotti, P. and M. Kauppi, 1987. International Relations Theory. Macmillan Publishing Company, New York
**Novhoroda-Siverska** (ukraiņu: *Новгород-Сіверський*) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Čerņihivas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļos, Desnas upes krastos 176 km no apgabala centra Čerņihivas. Novhorodas-Siverskas rajona centrs (rajonā neietilpst). Pilsētas padomei pakļauts Krasna Hirkas ciemats. Viena no senākajām un vistālāk ziemeļos novietotā Ukrainas pilsēta.

Vēsture
-------

Rakstiskajos avotos pirmoreiz minēta 1078. gadā Vladimira Monomaha «Novēlējumā saviem bērniem», bet arheoloģiskie pētījumi un citu vēsturisko domumentu analīze liecina, ka pilsēta bijusi apdzīvota jau 10. gadsimtā. Ilgus gadus Novhoroda bija nocietinājums uz Kijevas Krievzemes robežas ar polovciešiem. 1097. gadā pilsēta kļuva par severiešu Novhorodas-Siverskas kņazistes centru. 13. gadsimta sākumā kņaziste sadalījās un pēc kaujas pie Kalkas, kurā krievu un polovciešu karaspēks cieta sakāvi, mongoļi nopostīja pilsētu. 1239. gadā pilsēta ietilpa Brjanskas kņazistē, bet vēlāk nonāca Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Pēdējo Novhorodas-Siverskas kņazu 1523. gadā represēja Krievijas valdnieks Vasīlijs II un kopš tā laika pilsēta zaudēja savu patstāvību. 1618. gadā Novhoroda-Siverska nonāca Žečpospolitas sastāvā un 1620. gadā tai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1667. gadā pilsēta atkal nonāca Krievijas sastāvā. 1781. gadā pilsēta kļuva par vietvaldības centru, vēlāk — apriņķa pilsēta. Kopš 2014. gada apgabala pakļautības pilsēta.

Atsauces
--------

1. ↑  Склад адміністративно-територіальної одиниці. Чернігівська область, м Новгород-Сіверський

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Novhoroda-Siverska***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pilsētas neoficiālā mājaslapa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čerņihivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Bahmača
* Baturina
* Bobrovica
* Borzna
* **Čerņihiva**
* Horodņa
* Ičņa
* Korjukivka
* Mena
* Novhoroda-Siverska
* Nosivka
* Ņižina
* Ostera
* Priluki
* Snovska
* Semeņivka

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144349338
* LCCN: n88016913
* NKC: ge1010575

 |

 |
**Raimonds Bitenieks** (dzimis 1944. gada 14. maijā Liepājā, miris 2019. gada 15. decembrī) bija viens no Trešās atmodas aizsācējas kustības Helsinki-86 dibinātājiem.

Dzīvesgājums
------------

Bitenieks dzimis 1944. gada 14. maijā Liepājā jūrnieka ģimenē. Strādāja kokapstrādes kombinātā "Baltija" par atslēdznieku, mācījās Liepājas 5. vidusskolas neklātienes nodaļā, tad Kaļiņingradas aviācijas skolā (1963-1965). Divus gadus strādāja Tahiatas aerodromā Karakalpakijas APSR par aviomehāniķi. Pēc atgriešanās Liepājā strādāja kokapstrādes kombinātā "Baltija", 1973. gadā Liepājas autobusu parkā. 1978. gadā uzsāka darbu apvienībā "Daiļrade", kur strādāja arī Linards Grantiņš.

1983. gada 4. septembrī no Liepājas kopā ar draugu Jāni Vansoviču un abu bērniem pusaudžiem Agri Vansoviču un Evu Bitenieci ar pārbūvētu motorlaivu nesekmīgi mēģināja šķērsot Baltijas jūru un nokļūt Zviedrijā, lai izveidotu sakarus ar Rietumeiropā dzīvojošajiem latviešiem un veidotu pretošanās kustību okupācijas varai Latvijā. Par to viņam piesprieda divu gadu cietumsodu Šķirotavas cietumā Rīgā.

1986. gada 16. jūlijā Bitenieks kopā ar Linardu Grantiņu un Mārtiņu Barisu nodibināja cilvēktiesību aizstāvības grupu Helsinki-86. Šī grupa sastādīja un iesniedza dokumentus Latvijas PSR un starptautiskajām organizācijām par latviešu tautas traģisko stāvokli PSRS okupācijas jūgā. 21. augustā Bitenieku un Grantiņu arestēja un pret viņiem ierosināja krimināllietu. 1987. gada 4. aprīlī prokurors Batarags pārtrauca krimināllietu un viņus atbrīvoja, bet 1987. gada 29. novembrī VDK represiju dēļ bija spiests emigrēt uz Vāciju. 1997. gada jūlijā atgriezās Latvijā.

Bija partijas Nacionālā Spēka Savienība Ārējo sakaru koordinators.
Kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no Nacionālā Spēka savienības saraksta.

Miris pēkšņā nāvē 2019. gada 15. decembrī 75 gadu vecumā.

Apbalvojumi
-----------

1996. gadā apbalvots ar  Triju Zvaigžņu ordeņa 3. šķiru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mūžībā devies viens no cilvēktiesību aizstāvības grupas "Helsinki 86" dibinātājiem Raimonds Bitenieks». liepajniekiem.lv.
2. ↑  «Miris viens no cilvēktiesību aizstāvības grupas "Helsinki 86" dibinātājiem Raimonds Bitenieks». la.lv.
**Oskars Kanters** (1885—1935) bija latviešu padomju valsts, drošības iestāžu un politisks darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1885. gadā Rīgā. Pabeidzis 4 klases Rīgas Pilsētas ģimnāzijā. Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (KSDSP) biedrs kopš 1903. gada, kopš 1907. gada — KSDSP Ziemeļvidzemes organizācijas izpildkomitejas loceklis. 1908. gadā sodīts ar 4 gadiem katorgas darbu, soda izpildes vieta — Irkutskas guberņa, pēc tam izsūtīts uz Oloņecas guberņu.

1917. gada oktobrī — decembrī bija Petrogradas padomes pilsētas rajonu pārvalžu darbinieks. 1918. gada janvārī sāka strādāt Ārkārtas komisijā (ĀK), strādāja padomju un partijas iestādēs Krievijas ziemeļrietumu guberņās, 1918.—1920. gadā vadīja ĀK Oloņecas guberņā, pēc tam strādāja ĀK Centrālāzijā. 1923.—1925. gadā bija Apvienotās valsts politiskās pārvaldes (AVPP) Samaras nodaļas priekšnieks, pēc tam Pievolgas kara apgabala Īpašās nodaļas priekšnieks.

No 1925. gada strādāja Tālajos Austrumos, kur bija: AVPP pilnvarotā pārstāvja Tālo Austrumu novadā slepenās operatīvās pārvaldes priekšnieks, Kamčatkas Akcionāru biedrības priekšsēdētāja vietnieks, Tālo Austrumu novada Zvejnieku kolhozu savienības priekšsēdētājs, Viskrievijas Pārcelšanās komitejas pilnvarotais pārstāvis pie PSRS TKP Tālajos Austrumos, Tālo Austrumu novada izpildkomitejas Ziemeļu komitejas priekšsēdētājs.

1926.—1935. gadā bija Valsts ģeogrāfijas biedrības Vladivostokas nodaļas padomes loceklis. 1934. gadā iecelts par Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas Prezidija Organizācijas komitejas priekšsēdētājs Apakšamūras apgabalā. Tajā pašā gadā kļuva par apgabala izpildkomitejas priekšsēdētāju.

1935. gadā pēc asinsizplūduma smadzenēs nomira Ņižņeje Pronge ciematā, apgblabāts Nikolajevskā pie Amūras, kur viņa vārdā nosaukta iela (nosaukums saglabāts arī mūsdienās).
**Kamjaneca-Podiļska** (ukraiņu: *Кам'янець-Подільський*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Hmeļnickas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos 102 km no apgabala centra Hmeļnickas. Kamjanecas-Podiļskas rajona centrs. Ievērojams valsts ekonomiskais, izglītības, kultūras un tūrisma centrs, no 1919. gada marta līdz 1920. gada novembrim bija Ukrainas galvaspilsēta.

Vēsture
-------

Par pilsētas izcelšanos un tās pirmo pieminēšanu vēsturiskos dokumentos ir vairākas versijas, jo Rietumukrainā bija vairākas apdzīvotās vietas ar Kamjanecas (*Akmeņainā*) nosaukumu. Pēc arheoloģiskajiem izrakumiem vecpilsētā par ticamāko uzskatāma versija, ka pilsēta dibināta 12. gadsimta beigās un pirmoreiz minēta 1196. gada Kijevas hronikā. Pēc nonākšanas Zelta Ordas pakļautībā, 1362. gadā pilsētu ieņēma lietuviešu karaspēks Aļģirda vadībā. Lietuvieši nocietināja pilsētu un 1374. gadā tai piešķīra Magdeburgas tiesības. Kamjaneca kļuva par Podolijas centru, bet 1463. gadā, pēc tās nokļūšanas Polijas sastāvā, tika pasludināta par Polijas Karalisko pilsētu. Viduslaikos Podolijas Kamjaneca ietekmes ziņā bija salīdzināma ar Kijivu un Ļvivu.

1672. gadā pēc Bučačas miera līguma pilsēta nonāca Osmaņu Impērijā, bet 1699. gadā atgriezās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. 1793. gadā pēc Polijas dalīšanas pilsēta nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. No 1795. līdz 1797. gadam tā bija Podolijas vietvaldības, bet līdz 1917. gadam — Podolijas guberņas centrs. 
No 1918. līdz 1921. gadam Kamjaneca bija galvenā Ukrainas Tautas Republikas karaspēku formēšanas un militārās virsvadības dislokācijas vieta, Simona Petļuras karaspēka pēdējais atbalsta punkts. No 1937. līdz 1941. gadam PSRS Kamjanecas-Podiļskas apgabala (tagad — Hmeļnickas apgabals) centrs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Паспорт мiста». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 30. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kamjaneca-Podiļska***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Hmeļnickas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Deražņa
* Dunajivci
* **Hmeļnicka**
* Horodoka
* Izjaslava
* Kamjaneca-Podiļska
* Krasiļiva
* Netišina
* Polonne
* Slavuta
* Starokostjantiņiva
* Šepetivka
* Voločiska

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 124340035
* LCCN: n81008313
* GND: 4029405-5
* NKC: ge187667

 |

 |
**Strija** (ukraiņu: *Стрий*) ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā, Karpatu piekalnēs pie Strijas upes. Dzelzceļa mezgls. Autobusu ražotne *Стрый-Авто*. Pie pilsētas kara aviācijas bāze.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1385. gadā. Ietilpa Žečpospolitā. Atrazdamies pie ceļa, kas veda pār Karpatu kalniem, pilsēta savu uzplaukumu piedzīvoja 17. gadsimtā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pirmā pasaules kara laikā no 1915. gada 5. jūnija līdz 1915. gada 4. septembrim pilsētā atradās Vācijas Dienvidu armijas (*Südarmee*) štābs. Pēc Pirmā pasaules kara Strija neilgu laiku bija Rietumukrainas Tautas Republikas sastāvā, vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Strijā iegāja PSRS spēki. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Striju ieņēma vācieši. Holokaustā tika iznīcināti pilsētas ebreju iedzīvotāji. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Strija bija Ukrainas PSR sastāvā.

Cilvēki
-------

Strija ir poļu ceļotāja Kazimeža Novaka (*Kazimierz Nowak*, 1897-1937) un grieķu katoļu arhibīskapa Svjatoslava Ševčuka (*Святосла́в Шевчу́к*, 1970) dzimtā pilsēta.

20. gadsimta divdesmitajos gados Strijas skolā mācījās ukraiņu nacionālists Stepans Bandera (*Степан Андрійович Бандера*, 1909-1959), bet trīsdesmitajos gados šeit armijā dienēja poļu komunists Edvards Gereks (*Edward Gierek*, 1913-2001). Otrā pasaules kara laika sākumā armijas daļā Strijā dienēja krievu ieroču konstruktors Mihails Kalašņikovs (*Михаил Тимофеевич Калашников*, 1919).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Strija***.
* Autobusu ražotne "Стрый-Авто"

Atsauces
--------

1. ↑  .

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļvivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Belza
* Bibrka
* Borislava
* Brodi
* Buska
* Červonohrada
* Dobromiļa
* Drohobiča
* Dubļani
* Hiriva
* Hliņani
* Hodoriva
* Horodoka
* Javoriva
* Kamjanka-Buzka
* Komarno
* **Ļviva**
* Mikolajiva
* Mostiska
* Moršina
* Novijkaliņiva
* Novijrozdila
* Novojavorivska
* Peremišļani
* Pustomiti
* Radehiva
* Rava-Ruska
* Rudki
* Sambira
* Skole
* Sokaļa
* Sosņivka
* Starijsambira
* Stebnika
* Strija
* Sudova Višņa
* Truskaveca
* Turka
* Uhņiva
* Veliki Mosti
* Vinniki
* Zoločiva
* Židačiva
* Žovkva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 135019432
* LCCN: n93068308
* GND: 4305227-7
* SUDOC: 176141944
* NKC: ge302807

 |

 |