recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aleksandrs Cfasmans** bija padomju mūziķis un sabiedriskais darbinieks, viens no padomju džeza pamatlicējiem. KPFSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (1957).

Muzikālā darbība
----------------

Piedzimis 1906. gadā Aleksandrovskā friziera ģimenē. 7 gadu vecumā sāka mācīties vijoles spēlešanu, pēc pāris mēnešiem pievērsās klavierēm.

1917. gada beigās ģimene ebreju grautiņu dēļ pārvācās uz Ņižņijnovgorodu, kur A. Cfasmans iestājies mūzikas tehnikuma klavieru nodaļā. 1923. gadā pārvācies uz Maskavu, 1925. gadā iestājies Maskavas Konservatorijā, 1930. gadā ar zelta medaļu pabeidzis tās klavieru klasi pie profesora Feliksa Blumenfelda. Pēc mācībām konservatorijā dzīvoja istabā dzīvoklī, kurš agrāk bija piederējis zobārstam Mesereram un kurā tolaik dzīvoja Meserera mazmeita Maija Pļisecka.

1927. gadā nodibinājis "*АМА-джаз*" ansambli, kurš vēlāk attīstīts līdz orķestrim. Ansamblis pirmo reizi Padomju Savienībā radioraidījumā izpildīja džeza mūziku (1927) un ierakstīja pirmo padomju džeza plati (1928). 20. un 30. gadu maiņā A. Cfasmans strādāja par taperu mēmajā kino, kļuvis par Lielā teātra Horeogrāfijas skolas koncertmeistaru. 1939. gadā kļuvis par Vissavienības radiokomitejas džeza orķestra vadītāju, tajā pašā gadā notika pirmā džeza televīzijas pārraide.

Lielā Tēvijas kara laikā orķestris bija evakuēts uz Kuibiševu, kopš 1942. gada pavasara tas uzstājās ar koncertiem Sarkanās armijas vienībām piefrontē un frontē, ierakumos.

1946. gadā Cfasmans atstāja orķestra vadītāja amatu, tas notika laikā, kad PSRS mākslas politika tika vērsta pret tā saucamo formālismu. Cfasmans piedalījās džeza mūzikas ierakstīšanā 1949. gada filmai "Satikšanās pie Elbas" (*«Встреча на Эльбе»*).

60. gados vairākkārt devies uz ārvalstīm, tostarp kā Starptautiskā džeza festivāla žūrijas loceklis.

1969. gadā piedzīvojis infarktu. Nomiris 1971. gadā no sirdslēkmes.

Ģimenes dzīve
-------------

Pirmo reizi apprecējies ar Ģertrūdi Grandelu, kura 1930. gadā bija pārcēlusies no Amerikas uz Padomju Savienību. Šajā laulībā 1939. gadā piedzimis dēls Roberts. Pēc tam Ģertrūde apprecējusies ar Maskavā strādojošo amerikāņu diplomātu un atgriezusies Amerikā, dēls palika pie Cfasmana.

Par otro sievu kļuvusi Ksenija Kuhtina.

Atsauces
--------



1. 1 2  «Александр Наумович Цфасман». *retroportal.ru*.
Virpuļstrāvas (sarkanās līnijas) izpausme uz metāla virsmas magnēta iedarbībā
**Virpuļstrāva**, arī **Fuko strāva**, ir elektriskā strāva metāla gabalā, kas veido noslēgtas strāvas cilpas un virpuļus. Virpuļstrāvu virziens ir tāds, lai to radītais magnētiskais lauks kavētu magnētiskās plūsmas izmaiņu. Ievērojamas virpuļstrāvas rodas masīvās metāla konstrukcijās, kas pakļautas mainīgam magnētiskajam laukam. Šo fizikālo parādību izmanto gan maiņstrāvas elektromotoros, gan transformatoros, tomēr feromagnētiskajā materiālā rodas arī ievērojamas virpuļstrāvas. Šīs virpuļstrāvas uzsilda materiālu, tādā veidā lieki tērējot enerģiju. Lai samazinātu virpuļstrāvu rezultātā radušos elektroenerģijas zudumus, piemēram, transformatoru serdes tiek veidotas no plānām un savstarpēji izolētām feromagnētiķa plāksnītēm, tādā veidā kavējot virpuļstrāvu rašanos. Materiālu uzsilšanu virpuļstrāvu ietekmē iespējams arī praktiski izmantot. Piemēram, indukcijas elektriskajās plītīs katliņš tiek uzsildīts, radot tajā virpuļstrāvas. Šādas indukcijas elektriskās plītis sastāv no spoles, kurā tiek ģenerēts mainīgs magnētiskais lauks, un tā rezultātā uz plīts virsmas novietotajā katliņa rodas virpuļstrāvas.

Virpuļstrāvu rašanos metāliskos objektos izmanto metālu detektoros. Metālu detektora galvenā sastāvdaļa ir zondēšanas spole, ar kuras palīdzību tiek radīts mainīgs magnētiskais lauks. Kad mainīgais magnētiskais lauks savā ceļā sastop metālisku objektu, tad metāliskajā objektā tiek radītas virpuļstrāvas. Virpuļstrāvu magnētiskais lauks samazina zondēšanas spoles magnētisko lauku, un šo izmaiņu uztver detektors, kas tālāk dod ziņu ierīces operatoram, ka ceļā ir sastapts metālisks objekts. Tā kā virpuļstrāvas rodas, pretojoties magnētiskā lauka izmaiņām, tad virpuļstrāvas var izmantot bremzēšanas mehānismos. Virpuļstrāvu bremzes sastāv no diviem diskiem (rotoriem), kas savienoti ar riteņiem un griežas tiem līdzi. Starp diskiem ir novietots elektromagnēts, kas sastāv no daudziem tinumiem (stators). Brīdī, kad iedarbina bremžu mehānismu, strāva statora spolēs plūst tā, lai blakus spolēs rastos pretēji vērsts magnētiskais lauks. Šādu magnētisko lauku šķeļ rotējošie rotori, un tajos rodas virpuļstrāvas. Virpuļstrāvu radītais magnētiskais lauks pretojas magnētiskā lauka izmaiņām, tādā veidā nodrošinot rotora un riteņu bremzēšanu. Šādas bremzes nav efektīvas lēnā rotācijas ātrumā, tādēļ bremzēšanas noslēgumā tik un tā lieto mehāniskās bremzes.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Virpuļstrāva***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85040943
* GND: 4190009-1
* BNF: cb12138531t (data)

 |

 |
**Alkionīdas līcis** (grieķu: *Κόλπος Αλκυονίδων*) ir līcis Grieķijā, kas veido Jonijas jūras Korintas jūras līča ziemeļaustrumu daļu. Līcis ir apmēram 20-25 km garš un 20 km plats. Tas stiepjas no Egostenas austrumos līdz Trahilosa ragam rietumos, un no Trahilosa raga ziemeļos līdz Perahorai dienvidos. Līcis dienvidos robežojas ar Korintiju, austrumos ar rietumu Atiku, bet ziemeļos ar Boiotiju. Izņemot Megaras līdzenumu dienvidrietumos, līci no visām pusēm ietver kalni. Tie ir Gerānija dienvidos, Paterass austrumos, Kitairons ziemeļaustrumos un Helikons ziemeļos. Līcis apskalo vairākas pludmales tādas, kā Mazā Strava, Šinosa, Maurolimni, Lejas Alepohora, Egostena, Alike. Līča rietumu daļā atrodas Alkionīdu salas, kuras vēl mēdz saukt Kala Nisia (burtiski "Jaukās salas"). Tajās ietilpst Zoodohas Pigi, Daskalio, Glaronisi un Prasonisi. Otra salu grupa atrodas līča ziemeļu daļā pie Dombreinas līča. To veido Makronisa, Fonia, Grobolura un Koveli salas.

Vēsture
-------

Antīkajos laikos Strabons piemin Alkiona jūru (*θάλαττα Ἀλκυονίς*), kā hidronīmu, kas attiecas uz Krisa līča daļu starp Boiotiju un Megarīdu netālu no Korintas. Līča dienvidaustrumu krastā mūsdienu Lejas Alepohoras ciema vietā atradās nozīmīga ostas pilsēta, Pega, kura Megarai kalpoja par Korintas līča ostu. Pegas ietekmes sfērā ietilpa neliela Panormas osta pie mūsdienu Psatas ciema, kuras dēļ tā konfliktēja ar Egostenas pilsētu, kas atradās vairāk uz ziemeļiem mūsdienu Porto Germeno ciema teritorijā.

Mitoloģija
----------

Sengrieķu mitoloģijā Alkionīdas bija septiņas nimfas, giganta Alkionija meitas. Izmisumā par tēva nāvi, kuru Hērakls nogalināja Gigantomahijas laikā, viņas metās jūrā, bet Amfitrita pārvērta tās atkarībā no versijām vai nu salās, vai arī "alkionēs". Suda saista šo mītu ar fenomenu, sauktu par senajām "alkioņu dienām": septiņām (atsevišķiem autoriem deviņām vai vienpadsmit) dienām pēc ziemas saulgriežiem, nepārtraukta miera periodu, kura laikā mītiskās alkiones savij jūrā savas ligzdas un izdēj olas. Šo laiku tām dāvāja Zevs, apžēlojot viņu ligzdas, lai tās netiktu izārdītas ar vēju un viļņiem. Tāpēc Alkiona jūra ņem savu nosaukumu no leģendāro putnu salām.

Atsauces
--------

1. ↑  Πολυτίμη Βαλτά, Ειρήνη Σβανά. Αρχαίες Παγαί (Αλεποχώρι). Ιστορικό (grieķu). Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού (2012).
**Gustavs Kiršteins** bija padomju boksētājs un boksa treneris.

Dzīvesgājums
------------

Piedzimis 1917. gada janvārī Rīgā vācieša un baltkrievietes ģimenē, kura pirms revolūcijas pārvākusies uz Maskavu. Bija divas jaunākās māsas. 14 gadu vecumā, pēc tēva nāves 1931. gadā, sācis strādāt dārzeņu bāzē, pēc gada sācis mācīties rūpnīcas skolā (profesionālās pamatizglītības iestāde), nodarbojās tās boksa pulciņā. 1935. gadā pēc virpotāja specialitātes iegūšanas sācis strādāt rūpnīcā "*Aviahim*" par ražošanas apmācības meistaru. Līdzās darbam piedalījās pilsētas boksa sacensībās. Iestājies Maskavas Fizkultūras institūta Treneru augstākajā skolā. Uzstājās vieglajā svarā, kļuvis par Vissavienības Arodbiedrību centrālās padomes boksa sacīkšu sudraba medaļnieku (1936) un uzvarētāju (1937), 1939. gadā PSRS boksa čempionātā izcīnijis bronzas medaļu, tajā pašā gadā ieguvis PSRS sporta meistara nosaukumu.

1941. gada jūnijā iesniedzis lūgumu nosūtīt viņu kā brīvprātīgo uz fronti, bet jūlijā iestājies spēkā PSRS AP Prezidija dekrēts par valstī dzīvojošo vāciešu izsūtīšanu uz attālākajiem apvidiem, tā G. Kiršteins kopā ar māti un māsām izsūtīts uz Karagandu ogļu raktuvju celtniecībai. Nokļuvis Sevurallagā, kur strādāja par mežcirti, krāvēju, gaternieku, pēc kara par šaursliežu dzelzceļa mašīnista palīgu.

1946. gadā saņēmis atvaļinājumu, apmeklēja Karagandā slimojošo māti. Pēc vietējo komjaunatnes un fizkultūras apgabala komiteju aizbildnības G. Kiršteins ar Iekšlietu ministrijas pavēli atstāts Karagandā boksa darbam. Apprecējies ar Gaļinu Ševčenko. Trenēja jaunatni un pats turpināja sacensties. 1947. gadā G. Kiršteins pirmo reizi kļuva par Kazahijas boksa čempionu vieglajā svarā, viņa vadītā jaunatnes boksa sekcija uzvarēja republikas komandu sacīkstes. No 1948. līdz 1955. gadam bija Kazahijas boksa izlases treneris, viņa vadībā izlase uzvarēja visās Vidusāzijas republiku spartakiādēs. Pārcelts uz Almatu, vadīja *"Trudoviji rezervi"* boksa sekciju. Līdzās trenera darbam kļuvis par Kazahijas un Vidusāzijas boksa čempionu.

1955. gadā atgriezies Maskavā, bija treneris sporta biedrībās *"Trudoviji rezervi"*, *"Trud"*, *"Dinamo"*, viens no PSRS boksa izlases treneriem. 1972. gadā nofilmējies trenera lomā filmā *«Бой с тенью»* ("Kauja ar ēnu"). 1976. gadā devies pensijā, bet turpināja trenēt jaunatni Kaļiņingradā (līdz 1979. gadam) un Maskavā (līdz 1992. gadam).

Nomiris 1992. gadā.

Atsauces
--------



1. ↑  «Густав Кирштейн:Наследнику Марку!». *sports.ru*. 2011.
**Nebīls Maalūls** (arābu: نبيل معلول; dzimis 1962. gada 25. jūlijā) ir Tunisijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Tunisijas futbola izlases dalībnieks.

Futbolista karjera
------------------

Profesionāla futbolista karjeru sāka Tunisijas klubā *ES Tunis*. No 1989. līdz 1991. gadam spēlēja Vācijā, *Hannover 96* kluba sastāvā 2. Bundeslīgā. Pēc tam atgriezās *ES Tunis*. Šī kluba sastāvā sešas reizes ir kļuvis par Tunisijas čempionu (1982, 1985, 1988, 1989, 1993, 1994). Vēlreiz par Tunisijas čempionu kļuva 1996. gadā *Club Africain* kluba sastāvā.

Tunisijas futbola izlasē spēlējis no 1985. līdz 1995. gadam. Kopā izlases rindās aizvadījis 74 spēles un guvis 11 vārtus. N. Maalūls ir piedalījies arī 1988. gada vasaras olimpiskās spēlēs Seulā.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeru sāka 1997. gadā klubā *Olympique du Kef*. 2002. gada kļuva par Rožē Lemēra asistentu Tunisijas izlasē, palīdzot komandai uzvarēt 2004. gada Āfrikas Nāciju kausā. Vēlāk kļuva par Tunisijas olimpiskās izlases treneri.

Karjeras turpinājumā strādāja par galveno treneri klubos *Club Africain* un *CA Bizertin*, kuros pirms tam bija pats spēlējis. No 2006. līdz 2008. gadam vēreiz bija trenera asistents Tunisijas izlasē. 2010. gada decembrī kļuva par *ES Tunis* galveno treneri un divreiz aizveda komandu līdz Tunisijas čempionu titulam.

2013. gada februārī kļuva par Tunisijas izlases galveno treneri. Pēc tam, kad izlase nespēja kvalificēties 2014. gada FIFA Pasaules kausam, paziņoja par atkāpšanos no amata. 2014. gadā neilgu laiku strādāja ar Kataras klubu *El Jaish*. 2014. gada decembrī tika apstiprināts par Kuveitas futbola izlases galveno treneri. Vadīja komandu 2015. gada Āzijas kausā un 2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā, līdz FIFA apturēja Kuveitas Futbola federācijas darbību. 

2017. gada aprīlī vēlreiz kļuva par Tunisijas izlases galveno treneri, pārņemot izlasi PK kvalifikācijas cikla laikā. Maalūla vadībā izlase kvalificējās finālturnīram.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kuwait appoint Tunisian Maaloul ahead of Asian Cup» (angļu). *Reuters*. 2014. gada 7. decembrī. Skatīts: 2018. gada 12. jūnijā.
2. ↑  «Nabil Maaloul re-appointed as Tunisia coach» (angļu). BBC.com. 2017. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 12. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nebīls Maalūls***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
Perekopa zemesšaurums attēlā iezīmēts ar sarkano līniju. Pa labi Sivašs, bet pa kreisi Karkinitas līcis. Apakšā Krimas pussalas ziemeļu daļa. Zilā līnija ir Ziemeļkrimas kanāls
**Perekopa zemesšaurums** (ukraiņu: *Перекопський перешийок*) jeb vienkārši **Perekops** ir zemesšaurums Ukrainā, kas savieno Krimas pussalu ar kontinentu. Zemesšauruma neliela ziemeļu daļa atrodas Hersonas apgabala teritorijā, bet dienvidu daļa – patreiz Krievijas okupētās Krimas Autonomās Republias sastāvā.

Perekops atrodas starp Melnās jūras Karkinitas līča ziemeļaustrumu daļu un Azovas jūras Sivaša līča rietumu daļu. Jūras krasti ir lielākoties stāvi, citviet sasniedzot 5 metru augstumu. Perekopa zemesšauruma garums ir 30 kilometri, platums no 7 līdz 23 kilometriem, augstums līdz 20 metriem. Reljefs ir līdzens. Caur šaurumu iet Ziemeļkrimas kanāls. Augsne sastāv no māla un smilšmāla. Perekopa dienvidu daļā atrodas sālsezeri. Šis zemesšaurums ir Krimas pussalas tālākā vieta ziemeļos. Zemesšaurumā atrodas Armjanskas pilsēta un Perekopas ciems. Ciema vietā līdz 1920. gadam atradās pilsēta, kura tika iznīcināta Krievijas pilsoņu kara laikā. Caur Perekopu iet automaģistrāle, dzelzceļa līnija, kā arī elektroapgādes līnija. 

Senatnē šeit atradās spēcīgas fortifikācijas līnija – Perekopas valnis, lai pasargātu Krimas pussalu no iebrukuma pa sauszemi. Dažādos laikos šeit bija norisinājušās kaujas starp dažādu valstu karaspēkiem. Krievijas pilsoņu kara laikā uz Perekopa tika izveidota baltgvardu nocietinājumu līnija. Perekopa-Čongaras operācijas rezultātā 1920. gada novembrī tā tika pārvarēta un Sarkanajai armijai pavērās ceļš uz Krimu. Liela nozīme nocietinājumu līnijas ieņemšanā bija latviešu strēlniekiem, kuri gan šajās kaujās cieta lielus zaudējumus.

Atsauces
--------

1. ↑  Pasaules zemes un tautas (Ģeogrāfijas vārdnīca), 1978, Rīga, izdevniecība *Zvaigzne*, 562 lpp.
Pasaules okeāns — zilā krāsā
**Pasaules okeāns** ir termins, ar ko apzīmē visu Zemes okeānu kopumu. Visi pasaules okeāni savā starpā ir savienoti un veido vienu vienotu, milzīgu ūdenstilpi. Rezultātā no jebkura Pasaules okeāna piekrastes punkta pa ūdens ceļu var sasniegt jebkuru citu piekrastes punktu. Pasaules okeāns ir mainīgs — Zemes vēstures gaitā kontinentu dreifa rezultātā Pasaules okeāna un kontinentu forma un izvietojums ir pastāvīgi mainījies un turpina mainīties.

Terminu 20. gadsimta sākumā ieviesa krievu okeanogrāfs Jūlijs Šokaļskis.

Raksturojošie lielumi
---------------------

Pasaules okeāns aizņem 70,8% no Zemes virsmas platības, tā platība ir 361 miljons km². Tam pretstatā sauszemes platība ir 149 miljoni km².

Par spīti lielajai platībai Pasaules okeāns veido tikai 0,24% no Zemes masas.

Iedalījums
----------

Pasaules okeāns iedalās piecos okeānos:

* Atlantijas okeāns
* Dienvidu okeāns
* Indijas okeāns
* Klusais okeāns
* Ziemeļu Ledus okeāns - šim okeānam ir vismazākā ūdens apmaiņa ar pārējiem okeāniem un daļa okeanogrāfu uzskata, ka tam nevar piešķirt atsevišķa okeāna statusu, bet to drīzāk uzskatīt par daļu no Atlantijas okeāna. Taču šāds uzskats nav dominējošais.

Katram no šiem okeāniem var atdalīt arī mazākas sastāvdaļas: jūras un līčus.

Skatīt arī
----------

* Okeāns
* Pasaules okeāni un jūras
**Pavlo Hnikins** (ukraiņu: *Павло Вікторович Хникін*; dzimis 1969. gada 5. aprīlī Sverdlovskā) ir padomju un ukraiņu peldētājs, divkārtējs Barselonas olimpisko spēļu medaļnieks, PSRS Starptautiskās klases sporta meistars, Ukrainas Goda sporta meistars.

Dzīvesgājums
------------

Pavlo Hnikins dzimis Sverdlovskā, Krievijas FPSR. Dzīvo Vinnicā.

Sporta karjera
--------------

1992. gada Olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja divas sudraba medaļas stafetē: jauktajā un brīvajā stilā. Individuālajās sacensībās viņš ieņēma 4. vietu 100 metru tauriņstilā.

1996. gada olimpiskajās spēlēs Ukrainas izlases sastāvā Hnikins jauktajā stafetē ieņēma 9. vietu. Individuālajās sacensībās viņš ieņēma 17. vietu 50 m brīvajā stilā, 6. vietu 100 m brīvajā stilā un 8. vietu 100 m tauriņstilā. 

2000. gada olimpiskajās spēlēs Ukrainas izlases sastāvā viņš ieņēma tikai 12. vietu stafetē 4×100 m brīvajā stilā un 27. vietu individuālajās sacensībās 100 m brīvajā stilā.

2004. gada olimpiskajās spēlēs ukraiņi ieņēma 10. vietu 4×100 m brīvā stila stafetē. Pavlo citās distancēs nestartēja.

1991. gadā viņš kā padomju četrinieka dalībnieks kļuva par Eiropas čempionu stafetē 4×100 brīvajā stilā. Vēlāk Ukrainas izlases sastāvā viņš divreiz izcīnīja bronzas medaļas Eiropas čempionātos. 

Pasaules čempionātā Hnikins izcīnīja sudrabu un divas bronzas.

Divkārtējs Eiropas čempions, divas reizes ieguvis sudrabu un vienu reizi Eiropas čempionātā bronzu.

Labākie rezultāti
-----------------

* 50 m brīvais stils — 22,78 (1994)
* 100 m brīvais stils — 49,65 (1996)
* 50 m tauriņstilā — 24,45 (2000)
* 100 m tauriņstilā — 53,25 (1996)

Ārējās saites
-------------
**Jānis Pētersons** (1889—1938) bija latviešu strēlnieks, padomju militārais un valsts drošības iestāžu darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima 1889. gadā Cēsu apriņķī. Ieguva nepilnu vidējo izglītību. Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedrs kopš 1904. gada.

1916. gadā, Pirmā pasaules kara laikā, iesaukts Krievijas Impērijas armijā, bija rakstvedis latviešu strēlnieku pulka štābā. Pabeidza praporščiku skolu.

Pēc Oktobra revolūcijas bija latviešu strēlnieku pulku apvienotās rotas komandieris — šī rota apsargāja Padomju Krievijas Tautas komisāru padomi Petrogradas Smoļnijā — un Latdivīzijas 8. pulka Kara revolucionārās komitejas priekšsēdētājs (1917—1918). Iestājās Sarkanajā armijā 1918. gada februārī. Tā paša gada jūlijā piedalījās baltgvardu apspiešanā Jaroslavļā, divreiz ievainots. Kopš 1919. gada dienēja Ārkārtas komisijas (čekas) iestādēs. 1919.—1920. gadā bija 4. strēlnieku divīzijas Īpašās nodaļas priekšnieks.

Pēc Krievijas pilsoņu kara atradās dažādos amatos valsts drošības iestādēs:

* 10. strēlnieku divīzijas Īpašās nodaļas priekšnieks, Voroņežas guberņas čekas kolēģijas loceklis, Viskrievijas čekas inspektors (1920—1921),
* Apvienotās valsts politiskās pārvaldes Petrogradas (no 1924. gada — Ļeņingradas) kara apgabala Īpašās nodaļas priekšnieka vietnieks (1922—1931),
* Strādnieku un zemnieku milicijas Ļeņingradas un tās apgabala pārvaldes priekšnieks (1931—1934).

1934. gada novembrī iecelts par PSRS Aizsardzības Tautas komisariāta (no 1937. gada — PSRS Aizsardzības rūpniecības Tautas komisariāta) pārziņā esošā Īpašā tehniskā biroja priekšnieka vietnieku. 1936. gada jūnijā no rezerves atkal ieskaitīts armijā, paliekot tehniskajā birojā tajā paša amatā. Kopš 1937. gada jūlija bija Aizsardzības rūpniecības komisariāta Īpašās tehniskās pārvaldes priekšnieka vietnieks.

1937. gada 20. septembrī arestēts. 1938. gada 27. aprīlī PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija piesprieda Pētersonam nāvessodu "par spiegošanu un kaitniecību". Nāvessods izpildīts tajā pat dienā. 1956. gada 19. maijā tā pati kolēģija Pētersonu reabilitēja.

Atsauces
--------

1. ↑  «Петерсон Ян Янович + 27.04.1938». *Расстрелянное поколение. 37-й и другие годы*.
**Eilsberi** (angļu: *Aylesbury*, izrunā: [ˈeɪlzbəri]) ir grāfistes pilsēta (*county town*) un pagasts Anglijā, Bakingemšīras grāfistē, Bakingemšīras unitārās pašvaldības administratīvais centrs un otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes centrā Teimas upes krastos 69 km no Londonas centra.

Vēsture
-------

Pilsēta minēta anglosakšu hronikās kā *Æglesburg* — ‘Egela cietoksnis’. Pilsētas centrā arheoloģiskajos izrakumos atklāts dzelzs laikmeta pilskalns, kas datēts ar 4. gadsimtu p.m.ē. Agrīnajos viduslaikos Eilsberi kļuva par nozīmīgu tirgus pilsētu. 1086. gadā Eilsberi bija karaliskā muiža. 1529. gadā Henrijs VIII pasludināja Eilsberi par Bakingemšīras grāfistes centru. Pilsētai bija nozīmīga loma Anglijas pilsoņu karā — tā bija viens no Apaļgalvju atbalsta centriem.

Pilsēta tiek uzskatīta par Paralimpisko spēļu dzimteni — 1948. gada Olimpisko spēļu laikā Londonā vācu-britu neirologs sers Ludvigs Gutmans iekārtoja nelielu sporta pasākumu Otrā pasaules kara veterāniem, kas pazīstami kā Pasaules ratiņkrēslu un amputantu spēles (WWAG) Stokmandevilas slimnīcas rehabilitācijas iestādē Eilsberi. 2012. gada paralimpisko spēļu laikā oficiālo talismanu sauca par Mandevilu Stokmandevilas slimnīcas vārdā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Rūdolfs Skaidrais** (1882-1954) bija latviešu ārsts. Pirmā pasaules kara dalībnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1882. gada 26. jūlijā Vecpiebalgas pagasta Jēkuļos zemnieka Pētera Skaidrā un viņa sievas Mades, dzimušas Gūtes, ģimenē. Mācījās Vecpiebalgas pagastskolā (1891—1893), Vecpiebaldas novada draudzes skolā (1893—1896), tad Rīgas pilsētas ģimnāzijā (1896-1903).

Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1903-1909) iestājās studentu korporācijā Lettonia, strādāja par Alūksnes ārstu (1909-1914), Raunas ārstu (1914). Apprecējās ar Adu Kundziņu (1890-1918).
Pirmā pasaules kara laikā mobilizēts Krievijas impērijas armijā, bija pulka ārsts, ordinators divīzijas lazaretē, sanatorijas vadītājs skorbuta slimnīcā, artilērijas pulka ārsts Rumānijas frontē. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā demobilizējās, piedalījās Krievijas pilsoņu karā (1918-1920). 

1920. gadā atsāka ārsta darbu Raunas ambulancē, bija Raunas kora diriģents, 1927. gadā papildinājās Vīnē. 1929. gada 27. jūlijā otrreiz apprecējās ar ārsti Elzu Barisu (1900–1989) un Tanīsa kalna pakājē pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta uzcēla māju Cēsu ielā 8, kas iekļauta Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā kā arhitektūras piemineklis.
Bija Cēsu 10. aizsargu pulka bataljona ārsts, Raunas draudzes brīvības pieminekļa biedrības priekšnieks un Raunas dārzkopības biedrības priekšnieks.

Miris 1954. gadā, apglabāts Raunas kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Staņislava ordenis, 3. šķira ar šķēpiem un banti (1914)
* Sv. Annas ordenis, 3. šķira ar šķēpiem un banti (1915)
* Sv. Staņislava ordenis, 2. šķira ar šķēpiem (1916)
* Atzinības krusts, 5. šķira (1939)

Piemiņa
-------

* Raunā dzimušais ASV ārsts Ansis Muižnieks 1991. gadā nodibināja ārsta Rūdolfa Skaidrā vārdā nosaukto prēmiju, lai veicinātu jaunu latviešu ārstu darbu Latvijas laukos.

Atsauces
--------

1. ↑  Raunas novada vēstis Nadežda Zālīte, Ilgonis Ekša 2015. gada 4. decembrī
2. ↑  Statuss uzliek atbildību[novecojusi saite] eDruva, 2013. gada 20. novembrī
3. ↑  biographien.lv
4. ↑  nekropole.info
5. ↑  Labākie ārsti saņem balvas Anija Pelūde diena.lv 2013. gada 21. februārī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 4611154137642115370001

 |

 |
Priesteris sutanā.
Kardināla sutana.
**Sutana** (no itāļu: *sottana* — 'svārki') ir Romas Katoļu baznīcas garīdznieka tērps un priestera ikdienas tērps, ko lieto ārpus Svētajām Misēm.

Pirmo reizi sutanu kā ietērpu saņem kleriki no bīskapa kā cienīgi pārstāvēt Baznīcu, esot atšķirīgiem publiskā pasaulē no laicīgās pasaules. Tādā veidā kleriki jeb semināra audzēkņi brīvprātīgi pakļaujas visu savu dzīvi kalpot Kristus Baznīcai. Vēlāk sutana kā ikdienas tērps tiek lietota arī esot citās hierarhijas pakāpēs, to lieto diakoni, priesteri, bīskapi, Pāvesti. Sutana norāda par piederību garīgai kārtai.

Šis tērps tiek gatavots no melnas krāsas auduma, simbolizējot un atgādinot Kristus ciešanas, nāvi, kā arī upuri par pasaules pestīšanu. Nēsājot sutanu, tiek sludināta brīvprātīga un priecīga Kristus piederības sludināšana, izsakot brīvību piederēt Kristum, brīvi sludinot Kristus Labo Vēsti. Tērpa piegriezne atgādina kleitu, kurš tiek apģērbts kā kleita, uzvelkot uz sevis vai žaķete, aizpogājot to ar 33 pogām, kas atrodas sutanas priekšpusē no augšas līdz sutanas apakšai. 33 pogas simbolizē Jēzus Kristus nodzīvotos 33 gadus.

Kleriki simboliski sutanu saņem no bīskapa rokām vienu reizi mūžā, ieģērbšanas svētkos, kas notiek Svētā Jāzepa svētkos. Vēlākā laikā sutanu kā ikdienas apģērbu var pasūtīt jaunu, kad tas ir nepieciešams.

Pamatsutana ir melnā krāsā, taču sutana var būt arī purpursarkanā krāsā jeb melnā krāsā ar purpursarkanām nošuvēm un pogām, ko nēsā kardināli, violetā krāsā vai melnā krāsā ar violetām nošuvēm un pogām, ko nēsā bīskaps, baltā krāsā ar baltām pogām, ko nēsā Romas Pāvests, īpašos gadījumos arī kardināli, taču šajā gadījumā baltajai sutanai ir purpursarkanas nošuves un purpursarkanas pogas, norādot piederību atbilstošajam titulam un hierarhiskajai piederībai.

Sutanas paveids ir sutana ar pelerīnu.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| Kardināls | Bīskaps | Prelāts | Priesteris Diakons Klerikis |

Atsauces
--------

1. 1 2  www.catholic.lv[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Ieģērbšanas diena[novecojusi saite]
* www.catholic.lv[novecojusi saite]
* Priestera tērps kā ceļa sākums[novecojusi saite]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Romas katoļu Baznīcas garīdznieku liturģiskie tērpi  |
| --- |
|  |
| Apģērbi | 
* Alba
* Dalmatika
* Fascija
* Komža
* Ornāts
* Stola
* Sutana
* Sutana ar pelerīnu
* Veļums

 |
|  |
| Galvassegas | 
* Birete
* Galero
* Kardināla cepure
* Mitra
* Piuska

 |

 |
**Mihaels Rafls** (vācu: *Michael Raffl*; 1988. gada 1. decembrī) ir Austrijas hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2024) Rafls pārstāv Šveices Nacionālās līgas klubu *Lausanne HC*.

Spēlētāja karjera
-----------------

Rafls savu karjeru sāka Austrijas hokeja līgas klubā HK Fillaha. Vēlāk Rafls karjeru turpināja Allsvenskan klubā Leksands IF. 2013. gadā Rafls parakstīja līgumu ar Filadelfijas "Flyers". Pārstāvēja "Flyers" līdz 2021. gadam. Vēlāk spēlēja Vašingtonas "Capitals" un Dalasas "Stars" komandās. 2022. gadā atgriezās Eiropā un pievienojās Šveices klubam *Lausanne HC*.

Austrijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, un 2009. 2011. 2013. 2015. 2018. un 2019. gada Pasaules čempionātos hokejā.

Atsauces
--------

1. ↑  «FLYERS WIN RAFFL, ALSO ADD LAMARCHE». *NHL.com* (en-US). Skatīts: 2018-05-07.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
Ukraiņu mītiņotāji 2006. gadā prasa saviem bērniem ukraiņu skolu 
**Ukrainas pārkrievošana** (ukraiņu: *русифікація*, *зросійщення* vai *москалізація України*) bija Krievijas Impērijas, PSRS un Krievijas Federācijas (pašlaik okupētajās teritorijās) varasiestāžu veikto pasākumu kopums Krievu valodas un kultūras nostiprināšanai, iznīcinot ukraiņu valodu un kultūru. Šādu pasākumu īstenošana bija ceļš uz ukraiņu etnocīdu.

Krievijas Impērijā pārkrievošana notika līdz ar visu pārējo tās tautu pārkrievošanu. Pēc 1917. gada revolūcijas Ukrainas Tautas Republika un Ukrainas PSR notika kultūras atkrieviskošana. Staļinisma laikā tā sauktā "iesakņošanās" (*коренизация*) politika tika pārtraukta un ieviesta obligāta krievu valodas apguve, tomēr Ukrainas PSR ukraiņu valoda saglabāja savu nozīmi, jo krievu kultūras pārākums lielākā mērā tika nostiprināts tikai politikas un ideoloģijas līmenī, galvenokārt pēc Otrā pasaules kara. Pēc staļinisma nosodījuma, sākot no 20. gadsimta 60. gadu sākuma, tika uzsākts asas pārkrievošanas kurss, lai veidotu vienotu padomju tautu. Šādas politikas pārmaiņas nebija raksturīgas tikai Ukrainai, bet arī, piemēran, Baltkrievijā. 

Pēc Krievijas iebrukuma sākuma Krievija okupētajās teritorijās atsāka piespiedu pārkrievošanas politiku. Hersonas apgabala Krievijas okupācijas zonā no 2022. gada 1. septembra visās skolās mācības notiek tikai krievu valodā, bet ukraiņu valoda tiek pasniegta "vai nu kā dzimtās valodas stundas, vai kā speciāls kurss". Saskaņā ar pēdējās Visukrainas tautas skaitīšanas datiem Hersonas apgabalā 2001. gadā 73,2 % respondentu norādīja, ka viņu dzimtā valoda ir ukraiņu, bet 24,9 % — krievu. 

Arī pēc reģiona teritorijas aneksijas tika paziņots par pilsētu, ielu un laukumu pārdēvēšanu. 

Zaporižjas apgabala krievu okupētajos rajonos no 2023. mācību gada tika atcelta obligātā ukraiņu valodas apguve.

Skatīt arī
----------

* Krievu valoda Ukrainā
* Ukrainizācija

Ārējās saites
-------------
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu Nīgrandes pagastā. Par citām jēdziena **Kalni** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kalni** ir ciems Saldus novada Nīgrandes pagastā. Izvietojies Loša kreisajā krastā 6,5 km no pagasta centra Nīgrandes, 59 km no novada centra Saldus un 177 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā kolhoza (vēlāk — agrofirmas) «Jaunais komunārs» administratīvais un saimnieciskais centrs. Kalnos atrodas vidusskola, bērnudārzs «Griezīte», kultūras nams, ārstu prakse, viesu nams, Griezes pasta nodaļa, katoļu dievnams, keramikas darbnīca. Loša otrā krastā atrodas dendroloģiskais dārzs «Rožkalni».

Kalnu katoļu baznīca

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Kalniem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Nīgrandes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Alši
* Atvari
* Dziras
* Kalni
* Meldzere
* **Nīgrande**
* Piķeļmuiža

 |

 |
**Jānis Rijnieks** (dzimis 1905. gadā, miršanas datums *nav zināms*) bija latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, politieslodzītais.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1905. gadā Saukas pagastā zemnieka Jāņa Rijnieka ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara pārcālās uz dzīvi Rīgā, strādāja par ekspeditoru ēdnīcā "Daile".
1962. gada 14. aprīlī J. Rijnieku apcietināja un apsūdzēja par to, ka viņš piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka, Uldis Ofkants un Ziedonis Rozenbergs.

Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim. Viņa dēlu D. Rijnieku apsūdzēja, ka viņš dienesta laikā Padomju armijā vēstulēs tēvam Jānim Rijniekam apmelojis Padomju Savienības Komunistisko partiju, Padomju Savienības valsts iekārtu un politiku, sociālisma būtību Padomju Savienībā, izteicis savas domas, ka "jācīnās par īstu brīvību un ne tādu, kāda pastāv".
Tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordvijā.

Atgriezās no lēģera 1967. gadā, miris.[*nepieciešama atsauce*]

Atsauces
--------

1. ↑  «Biographical Dictionary of Dissidents in the Soviet Union: 1956 — 1975. Edited by S. P. De Boer, Evert J. Driessen, Hendrik L. Verhaar. The Hague: Nijhoff, 1982 — p. 468». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 15. decembrī.
2. ↑  Pārrunas uz desmit gadiem Māris Puķītis, žurnāls "Nedēļa" 2005. gada 13. decembrī.
**Helēna Celmiņa** (dzimusi 1929. gada 11. aprīlī, mirusi 2017. gada 1. februārī) bija latviešu rakstniece, nacionālās pretošanās kustības dalībniece, bijusī politieslodzītā. Pēc atbrīvošanas izraidīta no PSRS, pēc septiņpadsmit gadu trimdas atgriezusies Latvijā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1929. gadā Madonā konditora ģimenē. Pēc vecāku šķiršanās dzīvoja Kuldīgā, kur viņas māte strādāja Kuldīgas Vācu biedrībā par pārvaldnieci. Pēc 1940. gada Latvijas okupācijas pārcēlās uz Cēsīm, vēlāk uz Līvbērzi. Vācu okupācijas laikā mācījās Liepājas Vācu meiteņu skolā (1941-1944), pēc kara beigām pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Pašmācības ceļā apguva zviedru un angļu valodu, strādāja Latvijas Radio propagandas radioraidījumā "Dzintarkrasts", tulkoja ziņas zviedru valodā.

1962. gadā kādā sarunā ar franču žurnālistiem pastāstījusi tiem par cilvēktiesību pārkāpumiem PSRS. Tajā pašā gadā Helēna Celmiņa tika apcietināta par pretpadomju aģitāciju un notiesāta uz četriem gadiem spaidu darbos Mordvijā. Pirms izsūtīšanas trīs mēnešus pavadīja vieninieku kamerā cietumā un pēc tam vēl septiņus mēnešus kopējā kamerā.

1973. gadā salaulājās ar bijušo politieslodzīto Viktoru Kalniņu, kas 1962. gadā bija apcietināts par to, ka piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā.

1976. gadā Helēnu Celmiņu izraidīja no PSRS uz Austriju, pēc vīra sagaidīšanas viņi abi pārbrauca uz Ņujorku ASV. Viktors Kalniņš strādāja Ņujorkā radio "Brīvā Eiropa", Helēna Celmiņa ar referātiem apbraukāja lielākās ASV pilsētas, stāstot par stāvokli PSRS un situāciju okupētajā Latvijā.
1980. gadā izdeva grāmatu "Sievietes PSRS cietumos" (angļu: *Women in Soviet Prisons*; 1985).

1994. gadā kopā ar vīru atgriezās Latvijā, dzīvoja Zolitūdē un nodarbojās ar rakstniecību.

2017. gada 1. februārī mirusi Rīgā smagas slimības rezultātā.

Darbi
-----

* Sievietes PSRS cietumos. Latviešu Nacionālais Fonds, 1980. — 207 lpp.
* Women in Soviet Prisons. Continuum International Publishing Group, 1985 — 238 p.
* Kā plika pa nātrām Arhivēts 2016. gada 15. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Preses nams, 1998. — 159 lpp.
* Tuvumā un tālumā. Treji devin̦i, 2004. — 244 lpp.
* Sirdsapziņas cietumnieks: savai zemei un tautai reiz runāja Viktors Kalniņš no Ņujorkas.

Atsauces
--------

1. ↑  «dzivesstasts.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 9. martā. Skatīts: 2014. gada 16. decembrī.
2. ↑  Latvijas ļaudis[novecojusi saite]
3. ↑  Fiktīvā laulība Ieva Upleja, Dans Titavs, Diena, 1998. gada 9. maijs
4. ↑  Helēna Celmiņa. Rīga: IK ARTO-1, [2010]. — 245 lpp. ISBN 978-993-481-351-1

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 30928479
* LCCN: n84014042
* ISNI: 0000 0000 8215 5671
* GND: 17008177X
* BIBSYS: 90155387
* NKC: xx0309971

 |

 |
**Mokši** ir Krievijas Pievolgas reģionā dzīvojoša somugru tauta. Viena no Mordvijas Republikas pamattautām, dažkārt tiek uzskatīta par mordviešu etnisko grupu. Runā mokšu valodā. Kopskaits tiek lēsts ap 300 tūkstošiem, no kuriem tikai apmēram puse dzīvo Mordvijā, tās rietumu daļā Mokšas upes baseinā, bet pārējie — sporādiski plašā reģionā gar Volgu, Sibīrijā un citur Krievijā. Ievērojama mokšu diaspora dzīvo Igaunijā, Austrālijā un ASV. Tatarstānas Kamskoje Ustjes apvidū dzīvo mokšu etniskā grupa karataji (ap 100 cilvēku), kas runā tatāru valodā ar mokšu valodas piejaukumu.

Vēsture
-------

Mūsu ēras 1. gadu tūkstoša vidū Okas un Volgas starpupē nokonsolidējās vairāki somugru etnosi: marieši, merieši, mokši, muromi un erzji. Saskaņā ar arheoloģiskajiem datiem, erzji sākotnēji apdzīvojuši teritorija uz dienvidiem un dienvidaustrumiem no Maskavas. Zināmi kopš 13. gadsimta kā *Moxii*. 13. gadsimtā zināms par mokšu kņazu Purešu. Mongoļu iekarojumu laikā mokši Pureša vadībā kļuva par Zelta Ordas vasaļiem un piedalījās tās karagājienā uz Centrāleiropu. Vēlākos laikos krievu ekspansijas rezultātā mokši tiek atspiesti uz ziemeļaustrumiem līdz tagadējam areālam.

Mokšu karogs
Pēc Ivana IV karagājiena uz Kazaņu 1540. gados mokšu augstmaņi zvērēja uzticību Maskavas kņazam. Mokšu zemes nonāca krievu muižnieku un klosteru īpašumā, kas intensīvi līdz tam savas tradicionālās reliģijas piekopušās tautas sāka pievērst pareizticībai. Mokši, tāpat, kā erzji, plaši piedalījās vairākos dumpjos (tajā skaitā Viltusdmitrija I un Pugačova vadībā). Sākot no 17. gadsimta daļa mokšu pārceļas uz zemēm austrumos no Volgas un jau 18. gadsimtā plaši apdzīvo Samaras, Ufas un Orenburgas guberņas, kā arī teritorijas aiz Urāliem. Vēsturiskajā teritorijā palikušie tiek ar varu kristīti un intensīvāk kā jaunajās teritorijās pārkrievojas.

1920. gados sākās nacionālo autonomiju veidošana Krievijā. Attiecībā uz mordviešiem radās problēma noteikt teritoriju ar to dominējošo apdzīvotību, jo erzji un mokši pietiekoši lielā skaitā dzīvoja 25 guberņu teritorijās. No 1925. līdz 1928. gadam Penzas, Ņižņijnovgorodas, Saratovas un Simbirskas guberņās tika izveidoti vairāk kā 30 mordviešu nacionālie pagasti. 1928. gadā no Ņižņijnovgorodas, Penzas un Simbirskas guberņu daļām ar ievērojamu erzju un mokšu īpatsvaru tika izveidota Saranskas (vēlāk — Mordviešu) apvidus, ko 1930. gadā reorganizēja par Mordviešu autonomo apgabalu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 491. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mokši***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
***Let's Start Here*** ir amerikāņu repera *Lil Yachty* piektais studijas albums, kas izdots 2023. gada 27. janvārī, izmantojot *Concrete Records*, *Quality Control Music* un *Motown Records*. Tas ir viņa pirmais studijas albums kopš *Lil Boat 3* (2020) un seko viņa 2021. gada miksteipam *Michigan Boy Boat*. Albums ir atkāpe no *Lil Yachty* raksturīgās trepmūzikas skaņas, un tā vietā ir stipri ietekmējies no psihodēliskā roka.

Fons
----

2022. gada janvāra intervijā, *Lil Yachty* sacīja, ka viņa nākamais projekts būs "ne-repa albums", nosaucot to par "alternatīvu" un "kā psihedēlisku alternatīvu projektu. Tas ir savādāk. Tas viss ir dzīvā instrumentācija." 2022. gada decembrī, *Lil Yachty* projekts ar nosaukumu *Sonic Ranch* noplūda internetā.

*Lil Yachty* oficiāli paziņoja par albumu savā *Instagram* 2023. gada 17. janvārī, publicējot vāka noformējumu, nosaukumu un izdošanas datumu. Vāks ir mākslīgā intelekta radīta ilustrācija, kurā vīrieši un sievietes sēž uzvalkos sēžu zālē ar "sagrieztiem sejas vaibstiem un izliektiem smaidiem". *Lil Yachty* parakstā to sauca par "2. nodaļu".

2023. gada 24. janvārī, *Lil Yachty* izdeva "trillera stila" sižetu, reklamējot albumu ar nosaukumu *Department of Mental Tranquility*, kurā viņš ierodas nominālajā nodaļā, un uzgaidāmajā telpā reģistratūra viņam uzdod vairākus jautājumus. pilns ar cilvēkiem, kas uzvedas neparasti. Pēc tam viņš iet pa šauru gaiteni un nonāk spilgti baltā istabā.

Albums tika izdots 2023. gada 27. janvārī.

Dziesmu sarakts
---------------

| *Let's Start Here* |
| --- |
| # | Nosaukums | Autors | Ilgums |
| 1. | *the BLACK seminole.*   | Lil Yachty | 6:51 |
| 2. | *the ride-*   | Lil Yachty | 2:38 |
| 3. | *running out of time*   | Lil Yachty | 4:29 |
| 4. | *pRETTy*   | Lil Yachty | 2:42 |
| 5. | *:(failure(:*   | Lil Yachty | 2:42 |
| 6. | *THE zone~*   | Lil Yachty | 4:09 |
| 7. | *WE SAW THE SUN!*   | Lil Yachty | 5:31 |
| 8. | *drive ME crazy!*   | Lil Yachty | 3:49 |
| 9. | *IVE OFFICIALLY LOST ViSiON!!!!*   | Lil Yachty | 5:22 |
| 10. | *sAy sOMETHINg*   | Lil Yachty | 3:32 |
| 11. | *paint THE sky*   | Lil Yachty | 3:05 |
| 12. | *sHouLd i B?*   | Lil Yachty | 2:48 |
| 13. | *The Alchemist.*   | Lil Yachty | 2:56 |
| 14. | *REACH THE SUNSHINE.*   | Lil Yachty | 5:58 |
| **Kopējais ilgums** | **57:09** |
***TAME EP Linea Aerea del Ecuado*** (darbojas ar zīmolu ***TAME***) ir Ekvadoras nacionālā lidsabiedrība. Galvenā bāze atrodas *Mariscal Sucre* starptautiskajā lidostā Kito. Dibināta 1962. gadā.
Lidsabiedrība pieder valstij.

*TAME* nodrošina regulārus pasažieru pārvadājumus valsts teritorijā, kā arī uz Argentīnu, ASV, Brazīliju, Čīli, Kolumbiju, Kubu, Meksiku, Panamu, Peru un Venecuelu. Tā veic arī čarterreisus.
*TAME* gaisa flotē ir 24 lidmašīnas.

Lidsabiedrība dibināta 1961. gada 17. decembrī ar nosaukumu ***Transportes Aereos Militares Ecuatorianos*** (saīsinājumā ***TAME***). To sākotnēji apkalpoja Ekvadoras gaisa spēki. Pirmais lidojums veikts decembrī ar lidmašīnu *Dakota C-47*.

2011. gadā lidsabiedrība no gaisa spēku pakļautības pārveidota par valdībai piederošu kapitālsabiedrību.

*TAME* ir piedzīvojusi vairākus incidentus un katastrofas. Traģiski beigušies lidojumi 1976. 1981. 1983. 1984. 1988. 1998. un 2002. gadā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***TAME*** |

* *TAME* vietne Arhivēts 2019. gada 10. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
**Ulukhaktūka** (angļu: *Ulukhaktok*, inuinnaktuna: *Ulukhaqtuuq* — ‘vieta, kur ir materiāli ulu [naža] izgatavošanai’), līdz 2006. gadam **Holmena** (angļu: *Holmen*), ir inuitu ciems Kanādā, Ziemeļrietumu Teritorijās. Izvietojusies Viktorijas salas rietumos Amundsena līča krastā. Ziemeļos no ciema atrodas Ulukhaktūkas/Holmenas lidosta.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta sāka veidoties 1937. gadā, kad šajā vietā apmetās inuita Natkusiaka ģimene. Pēc diviem gadiem uz šejieni no Volkera līča tika pārcelta *Hudson's Bay Company* faktorija, kā arī atvērta katoļu misija. Sākotnēji nodēvēta par godu Edvarda Inglfīlda ekspedīcijas dalībniekam Holmenam. 1984. gadā piešķirts ciema statuss.

Infrastruktūra
--------------

Ulukhaktūkas ciemā ir skola, ambulance, sporta nams, veikals, pasts, policijas iecirknis, viesnīcas, katoļu baznīca. Elektrību nodrošina dīzeļelektrostacija. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir amtniecība, zveja un medības.

Atsauces
--------

1. ↑  «NWT Place Names Database». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 14. augustā. Skatīts: 2022. gada 21. augustā.
2. ↑  Natkusiak (ca. 1885- 1947)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ulukhaktūka***.
**Valsts** ir pēdējā sabiedrības attīstības stadija Elmana Sērvisa izstrādātajā sociālās attīstības modelī.

Definīcija
----------

Pats Sērviss par valsti uzskata sociālo organizāciju ar augstu birokrātiju un sabiedrības noslāņošanās līmeni. Par agrās valsts pazīmēm varētu uzskatīt:

* saimniecību, kas balstās uz intensīvu zemkopību un bieži arī uz tirgus izveidošanos;
* relatīvu biezu iedzīvotāju blīvumu;
* dažus plašus tirdzniecības ceļus kā iekšienē, tā ārienē;
* bieži ar spēcīgu militāru organizāciju, kas kontrolē populāciju un/ vai īpaši pakļautu iedzīvotāju slāni — vergiem;
* līderi, kas manto varu vai tiek ievēlēts;
* dažreiz līderim ir arī garīgi pienākumi vai pārdabiskas spējas.

Protams, ir daudz dažādu teoriju, kā identificējamas agrās valsts sabiedrības. Tā 1978. gadā H. Klaissens izvirzīja 51 pazīmi, kuras var klasificēt septiņās grupās: pietiekams iedzīvotāju skaits, kas nodrošina sabiedrības noslāņošanos un specializāciju; piederību valstij nosaka piedzimšana vai dzīvošana tās teritorijā; pārvalde ir centralizēta; valstij ir neatkarība vismaz *de facto*; ir vismaz trīs kārtas; ražošana nodrošina regulāru virsproduktu; pastāv kolektīva ideoloģija. Par agrās valsts pazīmi var uzskatīt arī skaidri samanāmu varas piramīdu — smailē ir valdnieks, skaitliski mazāko augšgalu sastāda aristokrātija, jau nedaudz plašāks ir birokrātu, tirgoņu, karavīru un amatnieku slānis, bet vislielākais ir vienkāršās tautas — zemnieku — slānis, kuram reizēm pieskaita arī vergus. Turklāt varas daudzums, t.i. spēja to realizēt, ir apgriezti proporcionāla iedzīvotāju slāņa skaitliskajam lielumam.

Izcelšanās teorijas
-------------------

Pastāv vairāks teorijas par valsts izcelšanos. Viena no tām *hidrauliskā* teorija, kuru 1957. gadā izvirzīja K. Vitfogels , — agrās valstis attīstījās, jo tika izgudrotas apūdeņošanas sistēmas.

Otrā ir *piespiedu teorija*, kuru 1970. gadā piedāvāja R. Karinero, — agrās valstis izveidojas, jo izcēlās kari, un uzvarētāji tādos karos nodibināja savs varas struktūras.

Trešā ir *šķiru teorija*, kas balstās uz Kārļa Marksa un Frīdriha Engelsa teorijām, — valsts radās šķiru cīņā, un valsts varu uzturēja valdošā kārta izplatot mītu, ka valsts nepieciešama, lai uzturētu kārību.

Ceturtā ir *sabiedriskā līguma teorija*, kas balstās uz Topmasa Hobsa, J. Loka, Žana Žaka Russo 18.—19. gadsimta filozofijas. Pamatideja ir tāda, ka cilvēki piekrita atdot daļu savas brīvības, lai pretī saņemtu drošību.

Piektā ir *brīvprātības teorija*, ko 1936. gadā piedāvāja Gordons Čeilds. Zemkopība atļāva dažiem specializēties kāda amatniecības nozarē, kas atkal atļāva dažiem uzsākt īpaši intensīvas tirgus attiecības un sabiedrība vienojās, lai saturētu kopā atšķirīgās grupas.

Sestā ir E. Gidensa *teoriju par sadarbību un informācijas pārņemšanu no citām vietām*.

Bet šobrīd vispārpieņemtākā šķiet ir *daudzu iemeslu teorija*, ko pirmo reizi piedāvāja 1960. gadā R. Adams, ka tikai apvienojot visas minētās teorijas vienā iemeslu kopumā, varēja izcelties agrās valstis.
**Didkota** (angļu: *Didcot*; izrunā: [ˈdɪdkɒt]) ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Oksfordšīras grāfistē, Dienvidoksfordšīras distrikta lielākā apdzīvotā vieta un plānotais administratīvais centrs. Atrodas grāfistes rietumos Temzas krastā 22 km no grāfistes centra Oksfordas un 97 km no Londonas centra.

Vēsture
-------

Pirmoreiz vēstures avotos minēta 13. gadsimtā un tās nosaukums rakstīts *Dudecota, Dudecote, Doudecote, Dudcote* vai *Dudecothe*. No 16. gadsimta lietots nosaukums *Dudcott*, bet kopš 17. gadsimta — *Didcott*. Tiek uzskatīts, ka nosaukums cēlies no senangļu valodas un nozīme Didas ļaužu mājvieta (Dida bija 7. gadsimta Mērsijas karaļa vasalis).

Līdz 19. gadsimtam Didkota bija mazs ciems, kas reti pieminēts vēstures dokumentos. 1839. gadā Didkotu sasniedza Isambarda Brunela būvētais Lielais rietumu dzelzceļš un 1844. gadā atklāta Didkotas stacija. Vēlākos gados Didkota attīstījās kā nozīmīgs dzelzceļa mezgls, kur krustojās līnijas uz Londonu, Bristoli, Oksfordu un Sauthemptonu. 20. gadsimta otrajā pusē vairākas līnijas demontētas, kopš 1967. gada darbojas dzelzceļa muzejs.

20. gadsimta otrajā pusē Didkota attīstījās arī kā enerģētikas centrs. Mūsdienās ap pilsētu izveidoti vairāki tehnoloģiju un inovāciju centri.

Sports
------

Didkotas bijušajā paklāju fabrikā Frenks Viljamss dibināja uzņēmumu, kas vēlāk pārtapa *Williams F1* komandā.

Atsauces
--------

1. ↑  Motor Sport Magazine. Williams Grand Prix Engineering

Ārējās saites
-------------