recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Djego Velaskess. "Vecā sieva, cepjoša olas", (1618), audekls, eļļa, 105 x 119cm, Edinburga, Skotijas nacionālā galerija.
Francisko de Surbarans , "Agnus Dei" (1638), klusā daba — bodegons, eļļa, audekls.
Bodegons ir Renesanses perioda tēlotājas mākslas žanrs, kurā raksturīgi virtuves skatu, traktieru ainu attēlojumi , īpaši raksturīgs 17. gadsimta Spānijas mākslā.

Bodegons ir saistīts ar kluso dabu un sadzīves žanru, tā motīvi bieži ir miris dzīvnieks pirms nodīrāšanas, negatavi augļi un dārzeņi. Fons parasti ir vēss, nereti attēlojot ģeometrisku bloku sienas, kas rada it kā sirreālistiskas sajūtas. Spāņu un holandiešu klusajās dabās bieži bija arī Vanitas žanra klātbūtne.

Žanra rašanās
-------------

Bodegons kā tēlotājas mākslas žanrs sāka veidoties baroka periodā, taču populāri šī žanra darbi kļuva 17. gadsimta otrajā kvartālā Spānijā, kuras viens no pazīstamākajiem šī žanra pārstāvjiem bija gleznotājs Djego Velaskess, kura daiļradē bodegons bija mīļākais žanrs Seviļas periodā. Viens no viņa zināmākajiem šī žanra darbiem ir "Vecā sieva, kas cep olas". Vēlākos gados bodegons bija zināms arī Beļģijā un Holandē. Atšķirībā no baroka laika darbiem, kuri bija asi, tāpēc kontrastēja ar Beļģijā radītajiem darbiem, kam bija dekoratīvāks regulējums.

Zināmākie šī žanra mākslinieki
------------------------------

Spānijas baroka laika gleznotājs Huans Sančess Kotans, kura bodegona darbi bija stilā stingri ieturēti, salīdzinot ar Holandes un Itālijas mākslinieku darbiem. Viņš radīja klusās dabas ar augļiem un dārzeņiem bez cilvēku klātbūtnes tādā manierē it kā objekti atrastos līdzās, bet tajā pašā laikā izolēti. Huans van der Hamens Leons ir novērtēts kā 17. gadsimta izcilākais Spānijas kluso dabu gleznotājs. Viņa stils bija daudzpusīgs, attēlojot objektus dažādos līmeņos, kā arī attēlojot darbos greznus stikla traukus, ar ko viņa darbi atšķiras no citiem. No Huana van der Hamena Leona ietekmējušies tādi mākslinieki kā Fransisko un Huans de Subarana, Antonio Ponse un Huans Arteljano, kuri arī pievērsās bodegonam. Cits izcils bodegonu mākslinieks bija Luiss Edžidio Melendezs, kurš spēja radīt spēcīgus attēlojumus no vienkāršiem virtuves punktiem.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bodegons***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tēlotāja mākslas žanri |
| --- |
|  |
| 
* Ainava
* Akts
* Alegorija
* Animālija
* Batālais žanrs
* Bodegons
* Klusā daba
* Marīna
* Pastorāle
* Portrets
* Sadzīves žanrs
* Vanitas
* Vēsturiskais žanrs

 |

 |
**Amau vardīte** (*Paedophryne amauensis*) ir šaurmutvaržu dzimtas (*Microhylidae*) pasaulē mazākā varžu suga, kas šobrīd ir arī mazākais zināmais mugurkaulnieks pasaulē.

Vardītes atklāšana
------------------

Amau vardīte tika atklāta 2009. gadā, kad Luiziānas štata Universitāte organizēja pētniecisko ekspedīciju Papua-Jaungvinejas bioloģiskās daudzveidības izpētei. Jaunā vardīšu suga tika atklāta Amau ciema tuvumā Centrālajā provincē. Šis ciema nosaukums tika izmantots vardītes zinātniskā nosaukuma izveidē. Par jaunās sugas atklāšanu zinātnieki paziņoja 2012. gadā.

Mazās vardītes, kas ir istabas mušas lielumā, meža zemsedzē praktiski ir neiespējami ieraudzīt. Par to varbūtējo atrašanās vietu liecina tikai to kurkstēšana, kas ir līdzīga kukaiņu čirkstēšanai, tādēļ biologiem jābūt īpaši dzirdīgiem, lai saprastu, ka skaņa tomēr ir nedaudz atšķirīga. Lai notvertu nezināmo dzīvnieku, kura skaņa bija dzirdama nākam no sakritušo lapu kaudzes, pētnieki izmantoja plastikas maisiņu, saņemot tajā lielāku kaudzi ar kritušajām lapām. Tikai pēc tam tie ieraudzīja, ka maisiņā pa lapām lēkā sīciņa vardīte.

Izskats un īpašības
-------------------

Amau vardītes rentgena uzņēmums
Amau vardītes pieauguša īpatņa ķermeņa lielums ir 7—8 mm (visbiežāk ap 7,7 mm). Mātīte ir nedaudz lielāka nekā tēviņš. Vardītes skeleta uzbūve ir vienkāršāka kā normāla lieluma vardēm. Tām pirms krustu kaula ir tikai 7 mugurkaula skriemeļi. Amau vardītes mugura ir tumši brūna ar neregulāras formas rudiem vai rudi brūniem raibumiņiem, sāni un vēders tumši brūni vai tumši pelēki ar neregulāriem zilganbaltiem plankumiņiem. Priekškāju pēdām ir trīs pirksti bez peldplēvēm (pirksti viegli saplacināti), pakaļkājām četri pirksti bez peldplēvēm.

Uzvedība un barība
------------------

Amau vardīte dzīvo uz zemes, nokritušo lapu mitrajā zemsedzē. Amau vardīte spēj palēkties uz augšu 30 reizes augstāk par savu ķermeni. Tā ir aktīva krēslas stundās un barojas ar sīciņiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, ērcēm, ar kuriem citi abinieki nebarojas. Vairošanās sezonas laikā tēviņi sauc mātītes, izdodot ļoti augstas, kukaiņu čirkstēšanai līdzīgas frekvences skaņas (8400—9400 Hz). Mātīte vienā vairošanās sezonā iznēsā divus ikrus. Attīstības ciklā nav kurkuļa fāzes, no ikriem izšķiļas miniatūras vardītes, kas ir pieaugušo īpatņu samazinātas kopijas.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Tiny frog claimed as world's smallest vertebrate
2. 1 2 3 4  «Ecological Guild Evolution and the Discovery of the World's Smallest Vertebrate». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. maijā. Skatīts: 2020. gada 23. jūnijā.
3. ↑  BBC: World's smallest frog discovered
4. 1 2  Ecological Guild Evolution and the Discovery of the World's Smallest Vertebrate
5. ↑  «At the lower size limit for tetrapods, two new species of the miniaturized frog genus Paedophryne (Anura, Microhylidae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 25. septembrī. Skatīts: 2017. gada 15. martā.

Ārējās saites
-------------

* Mazākā varde pasaulē
* World's Smallest Frog Found—Fly-Size Beast Is Tiniest Vertebrate
* Amazing top 10 new species include glowing cockroach, tiniest vertebrate and new monkey
**Bodžera scinks**, arī **Bodžerija scinks** (*Gongylomorphus bojerii*) ir scinku dzimtas ķirzaka, kas endēma Maurīcijai.

Nosaukums
---------

Sugas nosaukums piešķirts par godu austriešu dabaszinātniekam un pētniekam Venzelam Bodžeram (*Wenzal Bojer*, 1759—1856).

Izskats
-------

Garums 11—14 cm. Šādi grāmatā "Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži" Bodžera scinkus no Raundas salas apraksta Džeralds Darels:

> *"Gintera gekonus šeit neredzēja, toties šaudījās apmēram četrarpus collas gari mazie scinki ar garu asti, smailu galvu un tik niecīgām kājiņām, ka ķirzakas drīzāk izskatījās pēc čūskulēniem. Tās slīdēja pa klinšu starpu kā dzīvsudraba pilieni, ņirbēja kā kolibri... Spožacainie scinki, naski un žigli kā pilieni uz loga rūts, kustējās, ne mirkli nepierimstot... Gludās, sīkās gaišpelēkās un kafijkrāsas zvīņas saulē zvīgoja, un ķirzakas ne mirkli nepārtrauca nopietno barības meklēšanas uzdevumu".*
> 
>

Izplatība
---------

Savulaik bija plaši sastopams visā Maurīcijā un apkārtējās saliņās. Makabeju pasuga *G. b. fontanayi*, kas dažkārt tiek izdalīta arī kā atsevišķa suga, mitinās Melnās upes aizas nacionālajā parkā Maurīcijas dienvidrietumos.

Nominālpasuga apdzīvo vairākas Maurīcijas piekrastes saliņas — ziemeļu saliņas Raundu, Sērpentu, Ganerskveinu, Gabriela salu, Baloža klinti, Maurīcijas dienvidaustrumu piekrastē novietoto Egretu un Vakoasu. Divas populācijas reintroducētās sīciņajās, netālu esošajās *Ile de la Passe* un *Ile aux Fouquets* saliņās.
Lielākā populācija, kas veidoja aptuveni 80% no sugas kopskaita, līdz 2010. gadam dzīvojas Flatā. Taču Āzijas mājas ciršļa (*Suncus murinus*) invāzijas rezultātā šī populācija īsā laikā tika pilnībā iznīcināta.

Uzvedība un barība
------------------

Scinki nereti sildās un gozējas Saules staros. Pārtiek galvenokārt no kukaiņiem, un medību laikā pārvietojas ļoti strauji. Naigā tekalēšana arī nepieciešama, lai spētu izbēgt no dabiskajiem ienaidniekiem Raundas scinkiem.

Aizsardzība
-----------

Sugu apdraud ievestie svešzemju dzīvnieki, — Āzijas mājas ciršļi, čūskas *Lycodon capucinus*, mangusti un savvaļā pārgājušie kaķi. Raundā arī kazas un truši, kuri postīja ķirzaku dabisko dzīvesvidi. Maurīcijas savvaļas fonda vadībā invazīvās sugas tika izskaustas no Bodžera scinka apdzīvotajām saliņām. Populācijas pieaugumu sekmēja arī nebrīvē pavairoto īpatņu reintrodukcija to dabiskajā vidē.

Sistemātika
-----------

Tiek izdalītas trīs pasugas, kuras dažkārt izdala kā atsevišķas sugas:

* Nominālpasuga (*G. b. bojerii*) — sastopams piekrastes saliņās;
* Makabeju scinks (*G. b. fontenayi*) - sastopams Melnās upes aizas nacionālajā parkā;
* Reinjonas šķeltausu scinks (*G. b. borbonica*) - izmiris 19. gadsimta vidū.

Oranžastes scinks pagaidām nav aprakstīts.

Atsauces
--------

1. ↑  Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži. Džeralds Darels. Zinātne. Rīga. 1981
2. 1 2  The Native Plants and Animals of Mauritius. The Mauritian Wildlife Foundation. Bojer's Skink; scinque de Bojer; *Gongylomorphus bojeri*; page 15. ISBN 978-999493802-5
3. ↑  Reptile Database. Gongylomorphus bojerii
4. ↑  Animal Diversity Web
**Oto Vite** (vācu: *Otto Witte*; dzimis 1868. gadā Berlīnē, Pankovā, miris 1958. gadā Hamburgā) bija profesionāls cirka akrobāts (pēc citiem avotiem - klauns), kurš apgalvoja, ka dažas dienas bijis Albānijas karalis Oto I.

Kad Albānija 1913. gadā atdalījās no Osmaņu impērijas, tika nodibināta Albānijas karaliste, un tronis esot piedāvāts Halimam Eti (*Halim Etti*), sultāna brālēnam. Jaunā monarha fotogrāfijas tika publicētas avīzēs, un Oto Vite esot ieraudzījis, ka pēc skata ir ļoti līdzīgs jaunajam monarham.

Sarunājis domubiedru, kādu cirka zobenu rijēju, zagtos cirka kostīmos abi avantūristi esot ieradušies Duresi. Duresi ostas administrācija esot sveikusi Viti kā jauno monarhu, un 1918. gada 13. augustā Vite Tirānā ticis kronēts par Albānijas karali.

Blēdība atklājusies tikai 18. augustā, kad īstais Halims Eti telegrafējis no Stambulas, ka viņš neko nezina par avīzēs izlasīto kronēšanu Tirānā. Pa šīm dienām abi biedri esot izdarījuši sekojošo: savākuši sev harēmu un pieteikuši karu Melnkalnei.

18. augustā, ar harēma atbalstu abi darboņi zvejas laivā izmukuši uz Bari, Itālijā, līdzi paķerdami daļu no valsts kases.

Ārējās saites
-------------

* The Man Who Was King, *Time magazine*, 25 August 1958, retrieved from *Time Magazine Archive* on 12 March 2007
* Otto Witte from Pankow, pictures and postcards. (German)
* Otto Witte's gravestone in Hamburg (German)
* Biographical details Archived 2009. gada 15. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. in French, with photograph.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5815083
* ISNI: 0000 0000 2407 4515
* GND: 122467272

 |

 |
**JPEG** vai **JPG** (akronīms: *Joint Photographic Experts Group*) ir ciparattēlu kompresijas veids.

Attēlu failu kompresija JPEG standartā
--------------------------------------

Attēla faila kompresija ir ciparattēla faila lieluma samazināšana. JPEG standarts ir visbiežāk lietotā zudumradošā saspiešanas metode reālistisku, „fotogrāfisku" attēlu (attēli ar niansētām, pakāpeniskām krāsu un tumši-gaišo toņu pārejām) failu samazināšanai. JPEG standarts ir kods (saspiešanas algoritms), kas nosaka, kā attēls tiek saspiests datu plūsmā (kompresēts) un pēc tam atjaunots (dekompresēts) atpakaļ attēlā, bet tas pats par sevi nav faila formāts datu saglabāšanai.

JPEG kompresijas samērs *(ratio)* ietekmē attēlu — mazinās kontrastainība un skaidrība, bet krāsu informācijas un precizitātes zudumi vizuāli liekas mazāki. Kompresijas metode izmanto šo cilvēka redzes īpatnību — cilvēka acs precīzāk uztver tumši-gaišās nianses, nekā krāsas un nokrāsas nianses. Tas nozīmē, ka vispirms nošķir attēla krāsu *(chromatic)* informāciju no attēla tumši gaišā piesātinājuma *(luminance)* informācijas, tumši gaišās informācijas slānim „atlasot" vairāk informācijas, bet attēla krāsu informāciju saglabājot ar lielākiem informācijas zudumiem. Piemērs: nesaspiestam bitmapētam pilnas kvalitātes attēlam (RGB, krāsas dziļums 24-biti, 73,242 pikseļi) faila lielums būs apmēram 220 baitu. Pilnas kvalitātes attēlam vajag apmēram 8.25 informācijas bitus uz pikseli. Attēla tumši gaišajai versijai pietiek ar 6.5 bitiem uz pikseli, bet krāsu „pierakstam" vajag par 25% vairāk. Ja augstas (Q=100) kvalitātes attēlam vajag 9 bitus uz krāsas pikseli, tad vidējas (Q=25) kvalitātes attēlam pietiek ar 1 bitu uz krāsas pikseli; faila saspiešana tiek veikta uz krāsu informācijas zuduma rēķina.

JPEG attēlu izmantošana
-----------------------

JPEG kompresiju lieto daudzos failu formātos, bet visvairāk — ciparkameru attēliem un tīmekļa attēliem. Lielākā daļa ciparattēlu radīšanas iekārtu (piemēram, ciparkameras) un attēlu rediģēšanas programmatūras, kas rada „JPEG attēlus", faktiski rada failu JFIF un/vai Exif formātā. Attēlu formāts, kas izmanto JPEG kompresiju, parasti vienkāršoti tiek saukts „JPEG fails". Datorgrafikā, kas paredzēta drukai, lieto ciparattēlus, kuru failu izmērs ir no desmitiem līdz simtiem un vairāk megabaitu. Šādu attēlu lejupielādēšana tīmekļa vietnēs var prasīt daudzas stundas. JPEG ļauj būtiski samazināt faila izmēru samērojot to ar kvalitātes zudumiem, jo JPEG standartā saspiešana var tikt regulēta nosakot attiecību starp saglabājamā faila izmēru un vēlamo attēla kvalitāti un, attēlus saspiežot pat attiecībā 10:1, tie datora ekrānā vizuāli kvalitāti nezaudē. Atbilstoši pielietojumam attēliem iespējams izvēlēties saspiešanas attiecību līdz pat 100:1. 

JPEG nav īpaši piemērots vektorgrafiku saspiešanai, kā arī, ņemot vērā, ka JPEG ir zudumradoša saspiešanas metode, kas fakstiski „izņem" informāciju no attēla, tā nav piemērota attēliem, kam ir augstas precizitātes prasības.
|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bofors 40 mm gun*** |

**Bofors L60** ir 40 mm automātiskais zenītartilērijas lielgabals, kuru 1930. gados konstruējusi Zviedrijas firma Bofors. Lielgabals plaši izmantots gan kā sauszemes lielgabals, gan kā jūras lielgabals. Lielgabals bijis, kā arī pašlaik atrodas daudzu valstu bruņojumā.

Vēsture
-------

Pēc Zviedrijas Jūras spēku pasūtījuma, 1928. gadā pie 40 mm automātiskā zenītartilērijas lielgabala izstrādes ķērās firma Bofors. Jūrnieki nebija apmierināti ar agrāk iepirkto angļu zenītartilērijas lielgabalu Vickers QF Mark II tehniskajiem rādītājiem. Viņi vēlējās lielgabalu, kurš būtu uzticamāks un ar lielāku šaušanas attālumu. Pirmie lielgabala prototipi, kas tika nodoti pārbaudei 1929. gadā, sevi neattaisnoja. Tikai 1932. gadā izgatavotie lielgabali atbilda nepieciešamajām prasībām un tika piedāvāti pasūtītājiem.

Sakarā ar to, ka Zviedrijas flote izmantoja mazāka kalibra zenītartilērijas lielgabalus, par pirmo L60 pasūtītāju kļuva Nīderlandes Jūras spēki, kuri novietoja 5 pāru lielgabalus uz vieglā kreisera "De Roiter" (*De Ruyter*). Vēlāk Nīderlandes Jūras spēki iepirka vēl vairākus šī tipa lielgabalus, kurus tāpat novietoja uz kuģiem, turklāt Nīderlandes firma "Hazemeijer" (*Hazemeyer*) izgatavoja speciālu lielgabalus stabilizējošu lafeti. 1930. gadu beigās šis bija vispilnīgākais tuvas darbības zenītartilērijas lielgabals.

1935. gadā sākās L60 sauszemes versijas ražošana. Pirmā šo lielgabalu pasūtīja Beļģija, vēlāk lielgabali tika piegādāti arī Polijai, Norvēģijai, Somijai, Latvijai, kā arī zviedru armijai.

Lietošana mūsdienās
-------------------

Lai gan vēlāk L60 tika nomainīts ar uzlabotu modeli L70, L60 lielgabals bija viens no izplatītākajiem zenītartilērijas lielgabaliem līdz pat 1980. gadiem. Bofors L60 lielgabals vēl joprojām tiek izmantots lidmašīnās Lockheed AC-130 šaušanai pa sauszemes mērķiem.
**Pirovīnogskābe** (2-oksopropānskābe, α-ketopropionskābe, acetilskudrskābe, piruvīnskābe, CH3CO−СООН) ir vienkāršākā ketokarbonskābe. Pirovīnogskābe ir bezkrāsains šķidrums ar asu smaku, kas jaucas ar ūdeni jebkurās attiecībās. Pirovīnogskābes sāļus un esterus sauc par **piruvātiem** (grieķu: *pyr* - uguns + latīņu: *uva* - vīnoga).

Atrašanās dabā
--------------

Pirovīnogskābei ir īpaši liela nozīme bioķīmijā - to dēvē par dzīvo šūnu "metabolisko valūtu", jo pirovīnogskābe ir daudzu metabolisko procesu "krustošanās punkts". Pirovīnogskābe ir glikolīzes galaprodukts. No vienas glikozes molekulas rodas divas pirovīnogskābes molekulas. Tālāk pirovīnogskābe metabolizējas vai nu aerobā ceļā (pietiekama skābekļa daudzuma apstākļos), kā galaproduktam rodoties ogļskābajai gāzei un ūdenim (sk. trikarbonskābju cikls), vai anaerobā ceļā, rodoties pienskābei (dzīvniekiem) vai etanolam (augiem).

Pirovīnogskābe (piruvāts) glikoģenēzes procesā var tikt pārvērsts atpakaļ par glikozi. No piruvāta var veidoties arī taukskābes vai aminoskābe alanīns.

Iegūšana
--------

Pirovīnogskābe rodas, karsējot vīnskābi jeb vīnogskābi kopā ar kālija bisulfātu (reakciju atklājis Bercēliuss); no tā cēlies vielas nosaukums.

Īpašības
--------

Nātrija amalgamas iedarbībā pirovīnogskābe pievieno ūdeņradi un ļoti viegli pārvēršas par pienskābi.

Oksidējoties pirovīnogskābe veido etiķskābi un CO2.

Koncentrēta sērskābe, nedaudz sildot, sadala pirovīnogskābi, veidojoties CO. Šī reakcija raksturīga visām α-ketokarbonskābēm un var kalpot to pierādīšanai (arī dažas α-oksikarbonskābes, piemēram, vīnskābe, dod šo reakciju).

Izmantošana
-----------

No pirovīnogskābes var iegūt preparātus podagras ārstēšanai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pirovīnogskābe*** |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās ketokarbonskābes un aldehīdkarbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Glioksilskābe
* Pirovīnogskābe
* Acetoetiķskābe
* Levulīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85109371
* GND: 4337268-5

 |

 |
**Prangli** (igauņu: *Prangli*, zviedru: *Wrangö*, vācu: *Wrangelsholm*) ir Igaunijai piederoša sala Baltijas jūras Somu līcī, ziemeļaustrumos no Tallinas, 10 km no Vīmsi pussalas, ietilpst Harju apriņķa Vīmsi pagastā.

Laurentiuses kapela, celta 1848. gadā
Salas austrumu daļā aug priežu mežs, kas labi pasargā no vētrām. Šī iemesla dēļ salinieki necērt uz salas augošās priedes un malku gādā no citurienes. Rietumu krasts ir akmeņains, austrumu krasts ar smilšainu pludmali un kāpām. Uz salas daudz lielu laukakmeņu.

Ar Igaunijas pamatdaļu savieno prāmis, kas kursē no salas ostas — Kelnazes — uz Lepnēmes ostu. Uz salas dzīvo ap 150 cilvēku — līdz ar to Prangli ir vienīgā Igaunijas ziemeļu daļas sala ar salīdzinoši lielu iedzīvotāju skaitu. 1934. gadā uz salas dzīvoja 469 iedzīvotāji.

Vēsture
-------

Pirmoreiz rakstītos avotos minēta 1387. gadā kā *Rango*. Pirmie uz salas apmetās zviedri un tikai kopš 17. gadsimta vērojama igauņu kultūras ietekme.

Apskates objekti
----------------

* 1923. gadā celta 39 m augsta metāla konstrukcijas bāka.
* Laurentiuses kapela, celta 1848. gadā

Fotogrāfijas
------------

* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Prangli***.
* Pārskata karte
**Hotingerinas** (*Hottingerina*) ir izmirusi bentisku foraminiferu ģints meandropsinīdu dzimtā (miliolīdu kārta). Ģinti 1975. gadā aprakstīja slovēņu paleontoloģe Katica Drobne. Ģeohronoloģiski hotingerinas ir atrodamas Slovēnijā, Paleocēna nogulumos (zēlandes laikmets). Ģintī ir zināmas divas sugas. Tipveida suga ir *Hottingerina lukasi* Drobne, 1975 (ģints un suga nosaukta šveiciešu paleontologa Lūkas Hotingera vārdā). Otra suga *Hottingerina anatolica* Sirel, 1999 ir atrasta Turcijas teritorijā..

Apraksts
--------

Čaula lēcveidīga, līdz 2 mm diametrā, dīgļkamera lodveidīga, aiz kuras seko 4-6 strauji pieaugoši vijumi. Katrs vijums ar daudzskaitlīgām, kamerām, agrīnā stadijā planispirālām un evolventām, bet beidzamajās stadijās ir tendence attīties. Kameru iekšpuse sadalīta ar plānām subepidermālām septulām, kas orientētas no ārējās malas uz centru. Čaulas sieniņas ir no kalcīta, porcelānveidīgas, ar gludu ārējo virsmu. Centrālā atvere ir vienkārša, sastāvoša no vienas trīsstūrveida atveres, kuru apņem atlocīta lūpa.

Atsauces
--------

1. ↑  World Foraminifera Database
**Ivans Eduardo Morovičs Fernandess** (spāņu: *Iván Eduardo Morović Fernández*; dzimis 1963. gada 24. martā, Viņjadelmarā) ir Čīles starptautiskais lielmeistars šahā (1986).

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt deviņu gadu vecumā. 1979. gadā uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā. 1980. gadā dalījis 3. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā. 1981. gadā uzvarējis Čīles šaha čempionātā. 1985. gadā Tunisā piedalījies Pasaules šaha čempionāta izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā ieņēmis 13. vietu. Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas un abos izstājies 1. kārtā: 1997. gadā Groningenā un 2004. gadā Tripolē. 2009. gadā FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējis Sergejam Rubļevskim. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs un laureāts. Īpaši nozīmīga bijusi uzvara 1993. gadā Laspalmasas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā apsteidzis daudzus vadošos tā laika šahistus.

Pārstāvējis Čīles komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 13 reizes (1978-1990, 1996, 2000-2004, 2010-2012). Individuālā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu (1984); \* os piedalījies 3 reizes (1971-1985, 1991). 1985. gadā Čīles izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā Panamerikas komandu šaha čempionātā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 107. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1986. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Divdesmit divu gadu vecumā kļuvis par pirmo Čīles šahistu, kas kļuvis par lielmeistaru. 2016. gadā saņēmis FIDE vecākā trenera nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  1985 Tunis Interzonal Tournament
2. ↑  1997 FIDE Knockout Matches
3. ↑  2004 FIDE Knockout Matches
4. ↑  2009 World Cup
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ivan Morović
6. ↑  OlimpBase :: Panamerican Team Chess Championship :: Ivan Morović
7. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Sirds ritms** jeb **sirdsdarbība** ir sirdspukstu ātrums, kas nosaka kontrakciju skaitu (sitienus) ko sirds veic minūtē (sit/min; *BPM - beats per minute*). Sirdsdarbības ātrums var atšķirties atkarībā no ķermeņa fiziskajām vajadzībām, ieskaitot nepieciešamību absorbēt skābekli un izdalīt oglekļa dioksīdu, bet to modulē arī neskaitāmi faktori, tostarp, bet ne tikai, ģenētika, fiziskā sagatavotība, stress vai psiholoģiskais stāvoklis, uzturs, narkotikas, hormonālais stāvoklis, vide un slimības/slimības, kā arī mijiedarbība starp šiem faktoriem un starp tiem. Parasti tas ir vienāds vai tuvu pulsam, ko mēra jebkurā perifērijas punktā.

Amerikas Sirds asociācija norāda, ka normāls pieauguša cilvēka pulss miera stāvoklī ir 60–100 sitieni minūtē. Tahikardija ir augsts sirdsdarbības ātrums, kas miera stāvoklī ir virs 100 sitieniem minūtē.  Bradikardija ir zems sirdsdarbības ātrums, kas miera stāvoklī ir zem 60 sitieniem minūtē. Miega laikā bieži sastopama lēna sirdsdarbība ar ātrumu 40–50 sitieni minūtē un tā tiek uzskatīta par normālu. Ja sirds nedarbojas regulāri, to sauc par aritmiju. Sirdsdarbības novirzes dažreiz norāda uz slimību.

Skatīt arī
----------

* Sirds ritma monitors (pulsometrs)
* Sirds cikls
* Elektrokardiogrāfija
* Sinusa ritms

Atsauces
--------

1. ↑  "Heart rate, lifespan, and mortality risk". *Ageing Research Reviews* 8 (1): 52–60. 2009. doi:10.1016/j.arr.2008.10.001. PMID 19022405.
2. ↑  «All About Heart Rate (Pulse)». *All About Heart Rate (Pulse)*. American Heart Association. 2017. gada 22. augusts. Skatīts: 2018. gada 25. janvāris.
3. ↑  «Tachycardia| Fast Heart Rate». *Tachycardia*. American Heart Association. 2013. gada 2. maijs. Skatīts: 2014. gada 21. maijs.
4. ↑  Fuster, Wayne
**Sokograda** (serbu: *Soko Grad*) jeb **Sokolaca** (serbu: *Sokolac*) ir bijusī viduslaiku pilsēta un pils 2 km uz austrumiem no Serbijas kūrortpilsētas Sokobaņas, Moravicas upes stāvkrastā. 1982. gadā cietoksnis tika atzīts par nozīmīgu kultūras pieminekli un ņemts valsts aizsardzībā.

Vēsture
-------

Cietoksnis atrodas Moravicas upes ielejas stāvkrastā
Cietoksnis tika uzbūvēts, visticamāk, 6. gadsimtā Austrumromas imperatora Justiniāna I valdīšanas laikā, lai novērstu Panonijas avāru un slāvu iebrukumu Balkānu pussalā. Par romiešu kādreizējo klātbūtni liecina izrakumos atrastie daži romiešu priekšmeti. 1172. gadā to ieņēma Stefans Nemaņa un tas kļuva par daļu no viduslaiku Serbijas valsts. Bogomilu izraidīšanas laikā no Serbijas Nemaņa cīnījās ar Sokolacas pilsētas valdītāju, kurš pats bija bogomils, kā rezultātā pilsētu nopostīja pirmoreiz. Osmaņu impērija to ieņēma 1398. gadā. Pilsēta tika vairākkārt postīta un iznīcināta, pēdējo reizi 1413. gadā, kad tā bija pievienojusies kārtējai serbu sacelšanās reizei pret turkiem vienlaikus ar pilsoņu karu starp osmaņiem un Musa Čelebi, Edirnes sultāns, to ieņēma, iedzīvotāji tika izsūtīti, un šodien vienīgais virs zemes redzamais ir augšpilsētas paliekas ar vārtiem, mūriem un trim torņiem. Tikai pirmais ieejas tornis augšpilsētā ir saglabājies un labā stāvoklī, savukārt citi torņi un aizsargmūris ir drupās. Vienam tornim saglabājusies vairogsienas daļa ar lielgabalu šaujamlūkām. *Soko Grad* tulkojumā nozīmē "piekūnu pilsēta". Tā esot ieguvusi šādu nosaukumu, jo pilsētā bijis daudz piekūnu apmācītāju, kuri ar tiem maksājuši nodokļus.

Apraksts
--------

Sākotnējais Justiniāna celtais nocietinājums bija citadele, kas uzcelta klints augstākajā daļā, padarot to ienaidniekam praktiski nesasniedzamu. Pils atrodas uz klints, kas paceļas apmēram simts metrus virs Moravicas, no visām pusēm, izņemot dienvidrietumus, to aizsargā stāvas akmens kraujas. Tiek pieļauts, ka pilsētas iedzīvotāji varētu būt aizsprostojuši upi, un tam ir saglabājušās pēdas, un tādējādi nodrošināt dzeramo ūdeni aplenkuma gadījumā. Vēl tagad var redzēt pakāpienus, kas veda uz pilsētu no Moravicas kanjona. Turpmākās Serbijas valsts attīstības laikā cietoksnis paplašinājās ap citadeli un izplatījās lejā pa klinti. Nocietinājuma vidū augšpusē joprojām atradās citadele ar dominējošo galveno torni. No turienes vaļņi nolaidās uz Moravicu, tādā veidā veidojot Lejpilsētas teritoriju, kas tika uzcelta uz vieglāk sasniedzamas zemes. Visam nocietinājumu kompleksam bija vairāki torņi, no kuriem mūsdienās ir saglabājušies tikai daži.

Cietoksnis ir atvērts apskatei, taču prasa uzmanību, jo vairākās vietās ir stāvas kraujas.

Attēli
------

* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Prirodno lečilište Banjica». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 6. martā. Skatīts: 2023. gada 29. maijā.
2. ↑  «Споменици културе у Србији». *spomenicikulture.mi.sanu.ac.rs*. Skatīts: 2023-05-29.
3. 1 2 3  zoran. «Lepterija i Sokograd». *Sokobanja - Zeleno srce Srbije* (sr-RS). Skatīts: 2023-05-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sokograda***.
**Frakcionētā destilācija** ir vienkāršas destilācijas paveids šķidra daudzkomponentu maisījuma sadalīšanai vairākās atšķirīga sastāva daļās jeb frakcijās. Pamatojas uz zemākā temperatūrā virstošu vielu ātrāku iztvaikošanu un kondensēšanos, kamēr augstākā temperatūrā virstošas vielas kondensējas vēlāk. Frakcionēti destilējot, produktus savāc vairākos uztveršanas traukos noteiktos laika vai temperatūras intervālos.

To izmanto vielu maisījuma sadalīšanai (frakcionēšanai), ja vielu viršanas temperatūru starpība ir mazāka par 80 °C. To var pielietot gan parastā, gan pazeminātā spiedienā.

**Destilāciju ar deflegmāciju** lieto labākai frakciju atdalīšanai, izmantojot deflegmatorus jeb virsmas kondensatorus. Deflegmatorā sākumā kondensējas grūtāk gaistošais šķidruma komponents, kamēr tvaiks, kas plūst uz augšu pa deflegmatoru, bagātinās ar vieglāk gaistošo komponentu. Deflegmators pagarina tvaiku ceļu.

Aparatūra
---------

Frakcionētās destilācijas iekārta, izmantojot Lībiga dzesinātāju. Koniskā kolba tiek izmantota iegūstamo vielu uzkrāšanai
Frakcionētās destilācijas iekārta sastāv no:

* siltuma avota, piemēram, plītiņas ar vannu, vai ideālā gadījumā ar magnētisko maisītāju;
* destilācijas kolbas, parasti apaļkolbas;
* destilāta savākšanas kolbas, kas bieži vien ir koniskā kolba;
* frakcionēšanas kolonnas vai deflegmatora;
* termometra un atzariem, ja nepieciešams;
* dzesinātāja, piemēram, Lībiga dzesinātāja;
* vārķermeņiem, kas nodrošina normālu destilāciju;
* standarta laboratorijas traukiem ar šlifu.
**Sireņiki** (krievu: *Сиреники*, unazigmita: *Сиӷынык* — ‘brieža ragi’, čukču: *Вутээн*) ir nacionālais eskimosu ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Provideņijas rajonā. Izvietojies Beringa jūras krastā Čukču pussalas dienvidos 35 km no rajona centra Provideņijas. 

Pēc arheoloģiskajiem datiem ciems nepārtraukti bijis apdzīvots vismaz pēdējos 2000 gadus. Tam par iemeslu ir cauru gadu neaizsalstošs lāsmenis jūrā, kas ļauj nepārtraukti zvejot un medīt. Ciemā vēsturiski dzīvojuši Sireņikas juiti, kuru valoda tiek uzskatīta par atsevišķu atzaru inuitu valodu grupā. Pēdējā sireņikiešu valodas pratēja Valentīna Vije mirusi 1997. gadā. Mūsdienās Sireņiku juiti pārgājuši uz krievu valodu vai čapļiniešu valodu. Ciemā ir pamatskola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, veikals, maizes ceptuve, enerģiju un siltumu nodrošina vietājā energocentrāle. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības (vaļi, valzirgi, roņi).

Atsauces
--------

1. ↑  Меновщиков Г. А. Местные названия на карте Чукотки. Краткий топонимический словарь
2. ↑  Nikolai Vakhtin. Endangered Languages in Northeast Siberia: Siberian Yupik and other Languages of Chukotka

Ārējās saites
-------------

* basov\_chukotka Сиреники: две тысячи лет жизни
Siringomiēlija magnētiskās rezonanses attēlā — sirinkss ir redzams 6 un 7 kakla skriemeļu rajonā (C6-C7).
**Siringomiēlija** (no grieķu *syrinx, syringos* - caurule, kanāls un *myelos* - muguras smadzenes) ir patoloģisks stāvoklis, ko raksturo likvoru saturošu dobumu ("sirinksu") veidošanās muguras smadzenēs. Šiem veidojumam ir tendence saspiest apkārtējos nervu audus, radot šķērsli normālai nervu impulsu pārraidei pa muguras smadzenēm un izraisot lielāku vai mazāku neiroloģisko deficītu. Bērniem un pusaudžiem siringomiēlijas raksturīga pazīme ir skolioze, it īpaši straujas attīstības skolioze bērniem līdz desmit gadu vecumam ar izliekumu vairāk par divdesmit grādiem. .

Izšķir primāro siringomiēliju, kuras etioloģija nav skaidra, un sekundāro, kas attīstās kā citas slimības komplikācija. Atšķirībā no pieaugušajiem, kuriem tā ir saistīta lielākoties ar Arnolda—Kiari malformāciju, bērniem tā var būt saistīta ar vairākām patoloģijām, tādām kā ahondroplāzija, mukopolisaharidoze, Dauna sindroms, Marfāna sindroms, nepilnīgā osteoģenēze, mugurkaulāja šķeltne (*spina bifida*), kā arī infekcijas vai traumas izraisīts arahnoidīts.

Posttraumatiskā siringomiēlija attīstās parasti pēc vairākiem gadiem pēc smagas mugurkaula traumas, piemēram, pēc nopietna auto negadījuma, kritiena ar skriemeļu lūzumu un paralīzi vai paraplēģiju.

Epidemioloģija
--------------

Siringomiēlija pieder pie retajām slimībām. Tās izplatība tiek vērtēta kā 8 gadījumi uz 100 000 iedzīvotāju. Ir pazīstama slimības ģimenes forma, tā sastāda aptuveni 2% no kopējās statistikas un tiek pārmantota autosomāli recesīvā ceļā.

Vēsture
-------

Šarls-Prospērs Olivjē d'Anžē 1824. gadā Parīzē publicēja pirmo no trim viņa "Traktāta par muguras smadzeņu slimībām" izdevumiem. Tiek uzskatīts, ka viņš ieviesis siringomiēlijas terminu.

1882. gadā Oto Kālers un Frīdrihs Šulce publicēja slimības klīniskās ainas aprakstu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Informations générales sur la Syringomyélie». Assistance publique - hôpitaux de Paris: Hôpital Bicêtre - Service de neurochirurgie. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 13. oktobrī. Skatīts: 2014. gada 11. jūlijā.
2. ↑  Reto slimību portāls.  Archived 2008. gada 18. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Framnēsa kalni** (angļu: *Framnes Mountains*) ir kalnu sistēma Austrumantarktīdā, Maka Robertsona Zemē. Stiepjas ziemeļu — dienvidu virzienā ~50 km garumā. Sastāv no vairākām paralēlām kalnu grēdām ar kopējo platumu ap 30 km. Galvenās grēdas ir Keisija grēda rietumos, Brauna grēda ar augstāko virsotni 1550 m dienvidos, Deivida grēda centrā un Masona grēda austrumos. Pie Framnesa kalniem pieskaita arī Hendersona kalnu ziemeļaustrumos no Masona grēdas.

Grēdas paceļas virs ledus vairoga kā atsevišķi nunataki, kuru pakājē izveidojušies ezeri.

Kalnus pirmo reizi 1931. gada februārī ieraudzīja BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā. Tajā pašā vasarā šos kalnu novēroja arī norvēģu vaļu mednieku ekspedīcija. Apvidu pēc aerofotogrāfijām nokartēja Lāša Kristensena ekspedīcija 1937. gada janvārī un nosauca par godu Framnēsa kalnam (*Framnæsfjellet*) Norvēģijā.

Ziemeļos no kalniem okeāna krastā atrodas Austrālija polārstacija Mosona, kuras trīs lauka nometnes ierīkotas Framnēsa kalnos.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Framnēsa kalni
**Sirgavere** (igauņu: *Sürgavere*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Viljandi apriņķa Sūre-Jāni (igauņu: *Suure-Jaani*)(Lieljāņu) pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Viljandi. Sirgaveres pieturas punkts atrodas 12 km attālumā no Viljandi, 40 km attālumā no Tiri, 66,5 km attālumā no Lelles un 138 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Sirgaverē apstāšanos veic Tallinas un Viljandi virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni.

Stacijas ēka
------------

Sirgaveres stacijas ēka celta 1900. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta un nodota ekspluatācijā 1901. gadā. Tā ir vienkārša vienstāva koka celtne ar šķērsjomu un divslīpes jumtu. 1930. gadā tika uzbūvēta jauna apmesta ķieģeļu mūra stacijas ēka. Tā ir vienstāva celtne ar drempeļstāvu un divslīpes jumtu ar jumtgaļu nošļaupumiem.

Mūsdienās abas ēkas tiek izmantotas kā dzīvojamās mājas.

Skatīt arī
----------

* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2012. gada 10. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Edelaraudtee 2011/2012. gada infarstruktūras pārskats (igauniski)
2. ↑   Archived 2013. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **uz Lelli** |  | **uz Viljandi** |
|  Olustvere |  **Sirgavere** | Viljandi  |
Muses biedrības ģerbonis (1912).
**Rīgas Muses biedrība** (vācu: *Die Gesellschaft der Musse in Riga*) bija 1787. gadā dibināta slēgtā biedrība, kas pārvaldīja Muses namu Lielajā Ķēniņu ielā 4 Vecrīgā (tagad Riharda Vāgnera iela). Muses biedrību likvidēja pēc vācbaltiešu repatriācijas 1940. gadā.

Biedri
------

Par Muses biedrības biedru varēja kļūt pēc gada pārbaudes laika un īsteno biedru aizklāta balsojuma (*Ballotement*). Līdz 1887. gadam biedrībā uzņēma 3049 biedrus, līdz 1911. gadam vēl 480 biedrus. Par biedrības goda biedriem uzņēma Vidzemes guberņas vicegubernatorus un gubernatorus, rezidējošos landrātus H. Tīzenhauzenu (1887), Voldemāru Maidelu (1902), Ā. Pilaru fon Pilhavu (1905), Vilhelmu Štēlu fon Holšteinu (1908), Rīgas pilsētas galvas Ludvigu Kerkoviusu (1890), Georgu Armitstedu (1901). Biedrību vadīja Valde piecu cilvēku sastāvā, kuru katru gadu pārvēlēja.
1911. gadā no 359 biedriem 179 bija tirgoņi un uzņēmēji, 79 muižnieki, 49 juristi, 23 ārsti, 15 ierēdņi, 9 laikrakstu redaktori un izdevēji, 3 arhitekti/inženieri, pa vienam teologam, docentam, aptiekāram un virsniekam.

Nama iekārtojums
----------------

Namā atradās Rīgas teātris ar restorānu, bibliotēku un lasītavu, deju zāli, saviesīgo un dāmu lokālu (*Dames-local*), kungu apvienību jeb klubu, vairāki saloni (istabas) un bufetes, kā arī tehniskās telpas.

* Muses nama fasāde (1912)Muses nama fasāde (1912)
* ZāleZāle
* ĒdamzāleĒdamzāle
* Pirmā lasītavaPirmā lasītava
* Trešā lasītavaTrešā lasītava

Sarīkojumi
----------

Muses biedrība saviem apmēram 400 biedriem rīkoja balles ar mazo kapellu (8-10 mūziķi), maskarādes, kamerkoncertus (simfoniskie koncerti notika Melngalvju namā) un priekšlasījumus ar diskusijām.
1809. gadā Muses biedrības namā rīkoja pieņemšanu Prūsijas karalim Frīdriham Vilhelmam III un karalienei Luīzei.

Ārējās saites
-------------

* Die Gesellschaft der Musse in Riga 1787 - 1887; eine Festschrift zum hundertjährigen Jubiläum den 7. Januar 1887 R. Büngner. Riga: 1886
* Die Gesellschaft der Musse in Riga. Eine Festschrift zum 125-jährigen Jubiläum, den 7. Januar 1912 Alfred von Hedenstroem. Riga: Druck von W.F. Häcker, 1912

1. 1 2 3  JĀNIS TORGĀNS. Das Riga Richard Wagners In: Richard Wagner im Baltikum. Leipzig: Gudrun Schröder Verlag, 2021 (vāciski)
2. ↑  Die Gesellschaft der Musse in Riga. Eine Festschrift zum 125-jährigen Jubiläum, den 7. Januar 1912 Alfred von Hedenstroem. Riga: Druck von W.F. Häcker, 1912
**Marks Džons Daglass Mesjē** (*Mark Douglas Messier*; dzimis 1961. gada 18. janvārī Edmontonā, Albertas provincē, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, spēlējis centra uzbrucēja pozīcijā, bijis Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā spēlējis WHA un NHL klubu sastāvos.

M. Mesjē bija pēdējais bijušais WHA spēlētājs starp aktīvajiem sportistiem un pēdējais aktīvais spēlētājs, kurš NHL spēlējis 1970. gados.

Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem hokejistiem. 2007. gadā ticis uzņemts Hokeja slavas zālē.

Karjera
-------

1979. gada NHL draftā viņu Edmontonas "Oilers" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 48. kārtas numuru. Vēl spēlējis Ņujorkas "Rangers" un Vankūveras "Canucks" klubu sastāvos. Visos trijos klubos viņš bijis komandas kapteinis. M. Mesjē kļuva par pirmo sportistu, kurš ir bijis kapteinis divās komandās, ar ko ir izcīnīts čempiontituls.

Sešas reizes izcīnījis Stenlija kausu, piecas no tām kopā ar Edmontonas klubu, vienreiz ar Ņujorkas klubu. Savas karjeras laikā spēlējis 15 NHL Visu zvaigžņu spēlēs. 1989.—1990. un 1991.—1992. gada sezonās ieguvis Harta un Lestera Pīrsona balvas, 1983.—1984. gada sezonā viņš ieguva arī Kona Smita balvu.

Karjeras laikā NHL aizvadījis 1756 spēles, gūstot 694 vārtus un izdarot 1193 rezultatīvas piespēles, kopā savācot 1887 rezultativitātes punktus. Viņš nopelnīja arī 1910 soda minūtes. Stenlija kausa izcīņas spēlēs viņš sakrājis vēl 295 punktus, tādējādi kopā karjeras laikā savācot 2182 punktus.

2005. gada 12. septembrī M. Mesjē oficiāli paziņoja par karjeras beigšanu.

### Kanādas izlase

Kanādas izlases sastāvā spēlējis trijās Kanādas kausa izcīņās (1984, 1987, 1991), 1989. gada Pasaules čempionātā un 1996. gada Pasaules kausā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Legends of Hockey - Induction Showcase - Mark Messier». Hhof.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011-06-04. Skatīts: 2011-03-09.
2. ↑  «Mark Messier Biography Summary». BookRags.com. Skatīts: 2011-03-09.
3. ↑  Joe Pelletier. «Stanley Cup Legends: The Messiah, Mark Messier». Greatest Hockey Legends.com, 2009-04-29. Skatīts: 2011-03-09.
4. ↑  «HHOF Site Map». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 16. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 3. novembrī.
5. ↑  «Mark Messier retires after 25 seasons.». ESPN.com. 2006. Skatīts: 2006-08-26.

Ārējās saites
-------------

* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* NHL profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 106092611
* LCCN: n96116534
* ISNI: 0000 0001 1454 2968

 |

 |
Šis raksts ir par kuģi. Par citām jēdziena **Amata** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Amata** (pirms tam: Beļģijas *Condroz* un Vācijas *Herzog Johan Albrecht*) bija Latvijas Republikas tirdzniecības flotes kravas tvaikonis.

Tvaikonis būvēts 1898. gadā Rostokā, Vācijā. Tilpība 1132 BRT, trīscilindru tvaika dzinēja jauda 98 ZS.

Latvijas Republikas tirdzniecības flotē no 1925. gada ar vārdu *Emmy*. 1928. gadā pārdēvēts par *Dundagu*. Kopš 1932. gada nosaukums *Amata*. Vairākkārt mainījis īpašniekus. Pēdējais īpašnieks J. Minninghofs Nīderlandē, kas kuģi nodevis apsaimniekošanā *Latvijas kuģniecības sabiedrībai* Rīgā.
Pieraksta osta - Rīga. Veicis reisus uz Baltijas un Ziemeļjūras ostām. Kuģi 1940. gada decembrī Liepājā nacionalizē PSRS. Vācijas un PSRS kara sākumā atradās Liepājā kur to pārņēma nacistiskā Vācija. Pārdēvēts par *Carl*. Kuģi 1945. martā Hamburgas ostā nogremdē Apvienotās Karalistes kara aviācija.

Kapteiņi: V.Šalkovskis, E.Melvils, A.Priedītis, K.Ūdriņš, G.Cūghauss, E.Erns, K.E.Jirgensons, H.A.Āķis un K.Dreimanis.

Izmantotā literatūra
--------------------

* *Latvijas Jūrniecības vēsture*, Rīga, 1998.
**Amazones līdzenums** jeb **Amazones zemiene** (portugāļu: *bacia do rio Amazonas*, spāņu: *cuenca del Amazonas*) ir līdzenums Dienvidamerikas ziemeļu daļā, pasaules lielākais līdzenums. Izvietojies Amazones upes baseinā Brazīlijas, Kolumbijas, Ekvadoras, Peru un Bolīvijas teritorijā. Šeit valda karsts (vidējā mēneša temperatūra 24—28 °C) un mitrs (1500—3000 mm nokrišņu gadā) klimats un izvietojušies planētas plašākie mitrie lietus meži — Amazones lietus mežs.

Stiepjas apmēram 3000 km garumā no Andiem rietumos līdz Atlantijas okeānam austrumos; no ziemeļiem to norobežo Gvajānas plakankalne, no dienvidiem — Brazīlijas plakankalne. Izvietojusies Dienvidamerikas platformas sineklīzē un veidota no paleozoja jūras un mezozoja kontinentālajiem nogulumiežiem.

Teritorija ir reti apdzīvota, apdzīvotās vietas izvietojušās galvenokārt gar Amazoni un tās pietekām, kas ir faktiski vienīgās transporta artērijas reģionā. Lielākā pilsēta ir Manausa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Amazones zemiene». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 35. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Amazones līdzenums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Amazones** (*Amazona*) ir papagaiļveidīgo ģints, kas mīt Dienvidamerikā, Meksikā un Karību reģionā. Kopumā tiek izdalītas apmēram 30 amazoņu sugas.

Izskats
-------

Amazones ir drukni, vidēja lieluma putni, kuru garums savārstās no 25 līdz 45 cm. Lielākajai daļai sugu apspalvojumā dominē zaļā krāsa, kuru papildina sarkanu, dzeltenu, zilu un citu krāsu toņi. Lai gan labi pamanāmas un skaļas lidojot, taču, atpūšoties koku galotnēs, saplūst ar lapotni un ir grūti ieraugāmas. Knābis spēcīgs, izteikti izliekts.

Dzīvesvietas
------------

Dzīvo sausos tropu un subtropu mežos, mitros zemieņu un kalnu tropu un subtropu mežos, plantācijās.

Barība
------

Amazones pārtiek no dažādiem augiem — sēklām, riekstiem, augļiem un lapām. Barojoties ir klusas un vienīgā liecība par viņu klātbūtni var būt krītoši augļu gabaliņi.

Turēšana
--------

Piejaucētas amazones dzīvoja indiāņu ciematos vēl pirms eiropiešu kolonizācijas. Vairākas sugas tiek turētas nebrīvē un, pareizas audzināšanas gadījumā, kļūst par iecienītiem māju lutekļiem. Tās var nodzīvot vairāk par 50 gadiem.

Apdraudējums
------------

Amazones apdraud dzīvotņu izmaiņas, dabisko dzīvesvietu izzušana un dzīvu putnu ķeršana turēšanai nebrīvē. Daudzām sugām izzušanas briesmas pastiprina nelielie izplatības areāli.

Literatūra
----------

* The complete encyclopedia of birds and birds migration. Christopher M. Perrins & Jonathan Elphick. Marshall edition, 2003. ISBN 0-7858-1667-4
***W-CDMA*** (***Wideband Code Division Multiple Access***) ir bezvadu sakaru standarts trešās paaudzes (*3G*) mobilo telesakaru tīklos. 

*W-CDMA* 1990. gadu beigās izstrādāja Japānas mobilo sakaru operators *NTT DoCoMo* savan *3G* tīklam *FOMA*, kurš sāka darboties 2001. gadā. Vēlāk *NTT DoCoMo* šo standartu nodeva Starptautiskajai telesakaru savienībai (*ITU*). *ITU* apstiprināja *W-CDMA* kā daļu no *3G* standartu *IMT-2000* saimes un alternatīvu sistēmām *CDMA2000*, *EDGE* un *DECT* (lokālām bezvadu telefonu sistēmām).
Vēlāk *W-CDMA* tika izmantots *UMTS tīklos.*

*W-CDMA* izmanto tiešās secības spektra paplašināšanas tehnoloģiju (*DS-CDMA*) un frekvences dalīšanas duplekso (*FDD*) metodi, lai sasniegtu augstu datu pārraides ātrumu un apkalpotu vairāk lietotāju nekā līdz tam izmantotās tehnoloģijas *TDMA* (laika dalīšanas daudzpiekļuve) un *TDD* (laika dalīšanas dupleksā metode).

Ārējās saites
-------------

* 3GPP specification series 25—Radio aspects of 3G, including UMTS
* TS 25.201 Description—Describes basic differences between FDD and TDD.
* TS 25.211 Physical channels and mapping of transport channels onto physical channels (FDD)
* TS 25.212 Multiplexing and channel coding (FDD)
* TS 25.213 Spreading and modulation (FDD)
* TS 25.214 Physical layer procedures (FDD)
* TS 25.215 Physical layer - Measurements (FDD)
**WASP-12 b** ir citplanēta, kas atklāta citplanētu meklēšanas projekta SuperWASP ietvaros, zvaigznes WASP-12 orbītā. Citplanēta atklāta 2008. gada 1. aprīlī.

Citplanēta, kas ietilpst karstāko cilvēku atklāto citplanētu vidū, Piena Ceļa galaktikā varētu būt pasaule ar visīsāko mūža ilgumu. Zvaigzne, kuras paspārnē planēta ir piedzimusi, to lēnām aprij. Nolemtajai palikuši vēl aptuveni 10 miljons gadu, pirms zvaigzne to pilnībā iznīcinās.

Planēta WASP-12b atrodas tik tuvu savai zvaigznei, ka tās virsma ir uzkarsēta virs 2000 °C un vietām pat līdz 2 500 °C un zvaigznes tuvums šai planētai palīdz karstuma ziņā Latviešu vikipēdijas citplanētu uzskaitījumā ieņemt 1.vietu. Tās forma izstiepta tā, ka planēta atgādina regbija bumbu. Atmosfēra ir uzpūtusies un planētas diametrs trīs reizes pārsniedz Jupitera izmērus, lai gan planēta ir tikai par 40% masīvāka nekā Saules sistēmas lielākā planēta.[1]

Planēta riņķo ap zvaigzni, kas saucās WASP-12. Planēta atrodas 871 gaismas gada attālumā Vedēja zvaigznājā. Gads uz WASP-12b ilgst 1,1 Zemes dienu.

Planētas blīvums ir tikai 326 kg/m3, tātad planētas ieži, kas diemžēl ir saspiesta gāze, ir vismaz 3 reizes vieglāki par ūdeni un vismaz 2 reizes par tādiem šķidrumiem, kā benzīns, etanols, metanols u.c. organiskie šķīdinātāji ar mazu blīvumu.

Skatīt arī
----------

* Karstie jupiteri

Atsauces
--------

1. ↑  Hebb, Leslie et al. «WASP-12b: The Hottest Transiting Extra-solar Planet Yet Discovered», 2008. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-01-09. Skatīts: 2008-10-31. CS1 kļūdas: et al. izmantojums (link)
**Interešu izglītība** ir bērna vai jaunieša iespēja attīstīt savu radošo potenciālu, lietderīgi pavadīt brīvo laiku, gūt jaunu pieredzi un iemaņas.

Latvijas Izglītības likumā noteikts, ka interešu izglītība ir "personas individuālo izglītības vajadzību un vēlmju īstenošana neatkarīgi no vecuma un iepriekš iegūtās izglītības".

Interešu izglītības īstenotāji
------------------------------

Interešu izglītības programmu īstenošanu galvenokārt veic interešu izglītības iestādes un vispārizglītojošās skolas.  

Interešu izglītības iestādēs, atšķirībā no vispārizglītojošām skolām, parasti intensīvs darbs noris arī vasaras mēnešos, piedāvājot savādākas šī darba organizācijas formas, piemēram, dažādas nometnes, radošās darbnīcas, spēļu istabas.

Interešu izglītības mērķi
-------------------------

* attīstīt bērnu un jauniešu spējas un talantus;
* nodrošināt iespējas realizēt radošu pašizpausmi, attīstīt individualitāti;
* sniegt iespējas lietderīgi pavadīt brīvo laiku;
* veicināt preventīvo darbu jauniešu uzvedības negatīvu tendenču novēršanai;
* nodrošināt ievirzi karjeras izvēlē;
* dot papildizglītību, derīgu praktiskam darbam un dzīvei.

Interešu izglītības jomas
-------------------------

* Kultūrizglītība (mūzika, dejas, vizuālā un vizuāli plastiskā māksla,teātra māksla, folklora u.c.),
* Sporta izglītība (šahs, dambrete, orientēšanās, sporta dejas, mākslas vingrošana, badmintons, tūrisms, karatē u.c.),
* Tehniskā jaunrade (automodelisms, kuģu modelisms, raķešu modelisms, elektronika, datorapmācība un programmēšana, foto un video, multiplikācija u.c.),
* Vides izglītība (vides pētniecība, ekoloģija, botānika, zooloģija u.c.),
* Jaunatnes darbs (skolēnu pašpārvaldes, jaunatnes klubi u.c.),
* Citas izglītojošās programmas (žurnālistika, stila mācība, literārā jaunrade, novada vēsture, valodu apmācība u.c.).

Darbības formas
---------------

Interešu izglītībā izmantotās darbības formas var būt ļoti dažādas: piemēram, pulciņu un kolektīvu nodarbības, individuālais darbs, dažādu interešu klubi, nometnes, pasākumi, konkursi un viktorīnas, sacensības, iesaistīšanās dažādos projektos u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  Izglītības likums
2. ↑  Interešu izglītība

Ārējās saites
-------------

* Valsts izglītības satura centrs
* Interešu izglītība