recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fricis Kārkliņš.
**Fricis Kārkliņš** (1879—1941) bija latviešu uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks. Ventspils pilsētas galva (1926–1931). Beļģijas vicekonsuls Ventspilī.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1879. gadā. Pirmā pasaules kara laikā Fricis Kārkliņš ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, kur vadīja saimniecības daļu kara hospitālī. 1918. gadā atgriezās dzimtenē, pēc Latvijas valsts pasludināšanas vadīja pilsētas pārvaldi (1918–1919). 

1926. gadā Kārkliņu ievēlēja par pilsētas galvu. 1927. gadā viņš piedalījās kuģniecības akciju sabiedrības "Jūra" (Aspazijas ielā 27, tagad Ģertrūdes ielā 27) dibināšanā, bija tās valdes loceklis un rīkotājdirektors. Sabiedrībai piederēja tvaikoņi "Saule" (nopirkts 1927. gadā), "Ausma" (1928) un "Gaisma" (1929). Viņa dēls Maigonis Kārkliņš bija kuģa "Ausma" kapteinis.

1941. gada 14. jūnijā Frici Kārkliņu kopā ar dēliem Ceroni un Maigoni apcietināja un deportēja uz Krieviju, pārējos ģimenes locekļus izsūtīja uz Krasnojarskas novadu. 
Miris 1941. gada 1. decembrī Vjatlaga 7. lēģera punkta 1. apakšpunkta lazaretē, apglabāts 7. lēģera punkta kapsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  Ventspils kuģus zināja pasaulē ventasbalss.lv, 2012. gada 11. decembrī
2. ↑  timenote.info
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par citām jēdziena **Lādezers** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Lādezers** (agrāk **Ausmas**) ir ciems Limbažu novada Limbažu pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā Lādes ezera dienvidaustrumu krastā pie autoceļa P9 12 km no pagasta pārvaldes, 11 km no novada domes Limbažos un 75 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta (Ausmas) izveidojusies pēckara gados 2,5 km no bijušās Lādes muižas centra kā kolhoza «Komunārs» (vēlāk — «Lādezers») centrālais ciemats. Mājokļu celtniecība ciemā visintensīvāk notikusi 1970.—1980. gados. Ciemā ir četras daudzstāvu mājas, kompakta tipveida («Līvānu» tipa un slikātķieģeļu) privātmāju apbūve, kā arī 21. gadsimta sākumā veidojusies jaunā apbūve Lādes ezera piekrastē. Ražošanas sektors izvietots ciema austrumu daļā, kur darbojas šūšanas cehs un kokapstrādes uzņēmums. Lādezera ciemā ir pamatskola, pasts, veikals.

* 
* 
* 
*

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSB datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 299 | —     |
| 2000 | 359 | +20.1% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 351 | −2.2% |
| 2021 | 293 | −16.5% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Lādezeru». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Limbažu pagasta teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts[novecojusi saite]
3. ↑  CSB

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Limbažu pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Inte
* Jumpravmuiža
* Kaijciems
* Lāde
* Lādezers
* Muižkalni
* Nabe
* Ozolaine
* Paukuciems
* Pelodas
* Stūrīši

 |

 |
**"Kikbokseris"** (angļu: *Kickboxer*) ir 1989. gada filma par brāļiem Sloaniem. Pirmā daļa "Kikboksera" filmu sērijā.

Filmā Van Dammes varonis lieto kaujas mākslu karatē šotokan, apvienojot to ar Muai Thai. Tongs Po izmanto tikai Muai Thai.

Sižets
------

Uzveicis labākos kikbokserus ASV, pasaules čempions Ēriks Sloans ar savu jaunāko brāli Kurtu dodas uz Bangkoku, lai pieveiktu Taizemes kikboksa čempionu. Kad sākas cīņa, brāļi negaidot konstatē, ka Taizemē cīņas noteikumi ir daudz nežēlīgāki nekā ASV. Taču jau ir par vēlu — ļaunais Tongs Po smagi piekauj Ēriku, un, lai arī Kurts ringā nomet dvieli kā padošanās zīmi un prasību pārtraukt cīņu, Tongs Po tīšuprāt salauž Ērika mugurkaulu, padarot viņu par invalīdu. Tagad Kurts vēlas apgūt kikboksa Taizemes paveidu Muai Thai, lai atriebtos un uzveiktu Taizemes čempionu. Kurts iepazīstas ar bijušo Vjetnamas kara veterānu Vinstonu Teiloru, kurš atrod Kurtam Muai Thai skolotāju. Vecais kikboksa meistars iepazīstina Kurtu ar nežēlīgo cīņas mākslu un iemāca viņam arī dzena filozofijas gudrības un dvēselisko mieru. Saprotot, ka Kurts progresē un patiešām varētu Tongu Po arī pieveikt, Tonga Po banda nolaupa Kurta draudzeni, Tongs Po izvaro meiteni. Pēc tam banda nolaupa arī Kurta sakropļoto brāli, pieprasot, lai Kurts zaudē. Taču Kurts nepadodas un ir gatavs tikties ar čempionu ringā. Kurta skolotājs un Vinstons Teilors izglābj Ēriku no noziedznieku gūsta un svarīgākajā cīņas brīdī visi trīs parādās zālē. Tagad Kurts atgūst motivāciju un uzvar Tongu Po.

Galvenajās lomās
----------------

* Žans Klods van Damme — *Kurts Sloans*
* Deniss Alesio — *Ēriks Sloans*
* Deniss Čans — *Zians Cau*
* Mišels Kvisi — *Tongs Po*

Skatīt arī
----------

* Kikbokseris 2: Atpakaļceļš
* Kikbokseris 3: Kara māksla
* Kikbokseris 4: Agresors
* Kikbokseris 5: Atriebība

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Turner Classic Movies* profils (angliski)
* *TV.com* profils (angliski)
* *Metacritic* profils (angliski)
* *Box Office Mojo* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
"**Kikbokseris 5: Atriebība**" ir piektā un pēdējā daļa no ASV filmu cikla "Kikbokseris". Šī filma noslēdz stāstu par brāļiem Sloaniem, jo ir nogalināts arī jaunākais brālis - Deivids un galvenais varonis šajā filmā ir cits.

Sižets
------

Jau pirmajās filmas minūtēs dots saprast, ka Deivids Sloans, iepriekšējo filmas daļu varonis, tika nogalināts, jo atteicās parakstīt līgumu ar nelegālo kikboksa federāciju Dienvidāfrikā. Šīs filmas galvenais varonis — Mets Rīvzs (Dakaskoss), Deivida Sloana draugs, kurš, noslēdzot savu, ļoti veiksmīgu sporta karjeru, māca cīņas mākslas un trenē citu draugu, Džoniju Stailzu. Džonijs kļūst par ASV čempionu kikboksā, bet pavisam drīz nelegālās kikboksa federācijas pārstāvji uzaicina arī viņu. Klausot Meta ieteikumam, Džonijs atsakās parakstīt ar viņiem līgumu, un federācijas pārstāvji divatā smagi piekauj Džoniju uz augstas ēkas jumta. Palīgā steidzas Mets, bet viņš ierodas pārāk vēlu - viens no noziedzniekiem salauž Džonija mugurkaulu. Mets nogalina vienu no noziedzniekiem, bet otrs aizbēg ar visu Džonija čempiona jostu. Džonijs mirst Metam uz rokām.

Vēlēdamies atriebties, Mets dodas uz Āfriku, uz Johannesburgu, kur uzzin, ka slepkava (pareizāk sakot, šīs nelikumīgās kikboksa federācijas galva) ir misters Nigals — arī bijušais kikbokseris. Šķiet, ka vienatnē Mets ir lemts nāvei no Nigala rokaspuišiem, taču negaidot arī viņš atrod sev uzticamu sabiedroto. Drīz, neraugoties uz daudzajiem šķēršļiem savā ceļā, Mets satiek Nigalu viņam piederošajā kazino, kas ir kā Lasvegasas un Savvaļas Āfrikas sajaukums. Abi pretinieki ir ļoti meistarīgi cīnītāji un cīņa ir līdzvērtīga, bet Meta pusē ir vēlme atriebt draugu nāvi un taisnība, kas arī palīdz uzvarēt.

Galvenajās lomās
----------------

* Marks Dakaskoss — *Mets Rīvzs*
* Džeimss Raiens — *Mr. Nigals*
* Džefs Mīds — *Pols Krofs*
* Tonijs Kaprari — *Moons*

Interesanti fakti
-----------------

* Deividu Sloanu šajā filmā nespēlē vis Saša Mitčels, kā tas bija iepriekšējās filmās, bet gan nezināms aktieris, cīņas māksas speciālists. Viss, kas filmā redzams, ir Deivida Sloana ēna, kurš cīnās ar Nigala rokaspuišiem, zaudē un maksā par to ar savu dzīvību. Tāpat kā tika nogalināts Kurts pēc pirmās filmas notikumiem.
* Bija paredzēts uzņemt arī vēl vienu sesto daļu — tajā galvenais tēls atkal būtu Dakaskosa atveidotais Mets Rīvzs, kurš šoreiz cīnītos ar Tongu Po. Taču Kikbokseris 5 neatnesa gaidītu peļņu un drīz vien filmas veidotāji no idejas par sesto daļu atteicās.

Skatīt arī
----------

* Kikbokseris
* Kikbokseris 2: Atpakaļceļš
* Kikbokseris 3: Kara māksla
* Kikbokseris 4: Agresors

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *TV.com* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
Mūžīgā sasaluma zona kartē iekrāsota violetā krāsā
**Mūžīgais sasalums** ir sauszemes daļa, kurā vairāku gadu laikā neizkūst un saglabājas ledus. Augsnes temperatūra daudzu gadu laikā nepaceļas virs 0 °C. Mūžīgā sasaluma joslā gruntsūdeņi ir ledus veidā, bet paša sasaluma dziļums var sasniegt 1000 metrus. Mūžīgā sasaluma josla uz Zemes aizņem 35 miljonus km2. Tā atrodas galvenokārt Ziemeļamerikas ziemeļos (Aļaskā, Kanādā), Eiropas un Āzijas ziemeļos un Ziemeļu Ledus okeāna salās. Mūžīgā sasaluma procesus pēta ģeokrioloģija.

Mūžīgā sasaluma josla aizņem vismaz 1/4 no visas sauszemes platības. Vienīgais kontinents, kur nevienā vietā nav šīs zonas, ir Austrālija. Latvijā šīs zonas nav, bet, piemēram, Krievijā tā aizņem 65% no valsts teritorijas. Vislielākais mūžīgā sasaluma slāņa dziļums konstatēts Viļujas upes augštecē Jakutijā. Tur 1982. gadā tika izmērīts 1370 m biezs mūžīgā sasaluma slānis.

Mūžīgā sasaluma esamība jāņem vērā, ceļot mājas. Tā, piemēram, mājas ziemeļos tiek celtas ar īpašu tehnoloģiju, t.i. paneļu mājas uzbūvēto kasti atstāj uz dažiem gadiem, lai tā tur kārtīgi "ieguļas". Ja augsne zem mājas kļūst šķidra un māja sāk grimt, paneļus nojauc un ceļ citā vietā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mūžīgais sasalums***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2005001377
* GND: 4129794-5
* NDL: 00573185
* NKC: ph262228

 |

 |
**Daudzziedu gundega** (*Ranunculus polyanthemos*) ir daudzgadīgs, 30—95 centimetrus augsts gundegu dzimtas lakstaugs, ar īsu sakneni un daudzām pavedienveida bārkšsaknēm.

Apraksts
--------

Stublājs stāvs, zarains, rievains, augšdaļā maz aplapots un vismaz augšdaļā klāts ar atstāvošiem matiņiem.

Lapu garums no 5—12 cm. To segmenti dziļi šķelti trīs daļās. Dalītas šaurās lancetiskās vai lineārās plūksnās, klātas ar pieguļošiem matiņiem, plūksnu mala gluda vai neregulāri zobaina. Apakšējās lapas ar kātu, stublāja augšdaļā lapas sēdošas. Lapu apakšpuse bāli zaļa.

Ziedi pa vienam garu ziedkātu galā. Ziedkātiņi rievaini, klāti ar pieguļošiem matiņiem. Ziedu diametrs 1—3 centimetru. Kauslapas piecas, olveidīgas, piekļaujas nektārlapām. Vainaglapas (nektārlapas) apgriezti olveidīgas, zeltainas, dzeltenas, spīdīgas, 1—1,5 centimetrus garas, pūkainas.

Auglis — sīks (garums ap 0,4 cm), no sāniem saspiests, kails riekstiņš ar īsu knābīti ieapaļā riekstiņu kopauglī. Zied no maija līdz jūnijam.

Izplatība
---------

Sastopams lielākajā Eiropas daļā, ieskaitot Skandināviju, Kazahstānā, Turcijā, Irānas ziemeļos un rietumos, Irākas ziemeļrietumos.

Latvijā diezgan bieži visā teritorijā.

Sausu augteņu suga. Atsevišķi eksemplāri un grupas upju krastu nogāzēs, sausās pļavās, nezālienēs, priežu silos un mežmalās. Salīdzinājumā ar daudzām citām gundegām neaug mitrās vietās.

Pasugas
-------

* *Ranunculus polyanthemos polyanthomoides*
* *Ranunculus polyanthemos thomasii*

Atsauces
--------

1. 1 2  World Plants
2. 1 2 3  Sugu enciklopēdija. Latvijas daba
3. ↑  Latvijas PSR flora, II sējums, 271.—272. lpp, 1955. gads
4. ↑  The Plant List. A working list of all plant species[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Daudzziedu gundega***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Auces tirgus laukums (pirms 1940).
Auces kopskats (ap 1934).
**Auces vēsture** aptver laiku no viduslaikiem līdz mūsdienām.

Nosaukuma izcelsme
------------------

Auce atradās zemgaļu Spārnenes pilsnovadā, kuru pēc Zemgales valsts sadalīšanas līguma 1254. gada aprīlī piešķīra Rīgas arhibīskapijas domkapitulam. Dalīšanas līgumā minēts, ka Spārnenes zemē ietilpst Auces ezers (latīņu: *stagnum que ... Autzil*), tagad – Lielauces ezers. Kādā 1426. gada dokumentā pieminēta kā *Owcze*. Minēta arī 1576. gada Dobeles pēdējā komtura Tīsa Rekes līgumā ar pirmo Kurzemes hercogu Gothardu, kad tās īpašnieks bija Johans no Brēmenes (*von Bremen*).

Vecauces muiža un pils
----------------------

1616. gadā rakstos pirmoreiz pieminēta Vecauces muiža, kurā tika sasaukts Kurzemes un Zemgales hercogistes landtāgs, kas iekšējo konfliktu dēļ tika pārcelts uz Jelgavu. 1667. gadā Vecaucē tika uzcelta luterāņu baznīca. Vecauces muiža līdz 1672. gadam piederēja Fītinghofu dzimtai, pēc tam – Kurzemes hercogiem, no 1768. gada līdz agrārajai reformai 1920. gadā tā atradās grāfu Mēdemu dzimtas īpašumā. Pils projekta autors ir arhitekts Augusts Frīdrihs Štīlers (1800–1865), un tā celta angļu neogotikas stilā. Celtnes kompozīcijā un apdarē pasvītrota fon Mēdemu dzimtas bruņnieciskā izcelsme.

Pilsētas izveidošanās
---------------------

1889. gadā pie Jelgavas–Mažeiķu dzelzceļa Auces stacijas sāka veidoties Vecauces miestiņš, kurā Pirmā pasaules kara laikā Vācijas impērijas karaspēks no 1915. līdz 1917. gadam ierīkoja Austrumu frontes kara lidotāju skolu ar lidlauku (*Artillerie-Fliegerschule Ost I*). 1920. gadā Vecauces muižā tika ierīkota Latvijas Universitātes mācību saimniecība lauksaimniecības studentiem. 1921. gada 1. jūlijā Aucē tika izveidota patstāvīga pašvaldība, bet 1924. gada 11. septembrī tā saņēma pilsētas tiesības. 1925. gada 31. oktobrī tika apstiprināts Auces ģerbonis.

Atsauces
--------

1. ↑  Heinz von zur Mühlen. Baltisches historisches Ortslexikon, 2. daļa. 45 lpp.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas pilsētu vēstures raksti Valsts karogs: Latvija |
| --- |
|  |
| Valstspilsētas | 
* Daugavpils
* Jēkabpils
* Jelgava
* Jūrmala
* Liepāja
* Ogre
* Rēzekne
* Rīga
* Valmiera
* Ventspils

 |
|  |
| Novadu pilsētas | 
* Ādaži
* Ainaži
* Aizkraukle
* Aizpute
* Aknīste
* Aloja
* Alūksne
* Ape
* Auce
* Baldone
* Baloži
* Balvi
* Bauska
* Brocēni
* Cēsis
* Cesvaine
* Dagda
* Dobele
* Durbe
* Grobiņa
* Gulbene
* Iecava
* Ikšķile
* Ilūkste
* Jaunjelgava
* Kandava
* Kārsava
* Koknese
* Krāslava
* Kuldīga
* Ķegums
* Ķekava
* Lielvārde
* Līgatne
* Limbaži
* Līvāni
* Lubāna
* Ludza
* Mārupe
* Madona
* Mazsalaca
* Olaine
* Pāvilosta
* Piltene
* Pļaviņas
* Preiļi
* Priekule
* Rūjiena
* Sabile
* Salacgrīva
* Salaspils
* Saldus
* Saulkrasti
* Seda
* Sigulda
* Skrunda
* Smiltene
* Staicele
* Stende
* Strenči
* Subate
* Talsi
* Tukums
* Valdemārpils
* Valka
* Vangaži
* Varakļāni
* Viesīte
* Viļaka
* Viļāni
* Zilupe

 |
|  |
| Bijušās pilsētas | 
* Abrene
* Gostiņi
* Grīva
* Kalnciems
* Krustpils
* Ķemeri
* Lejasciems
* Rīgas Jūrmala
* Sēlpils
* Sloka

 |

 |
**Kāpumieži** (latīņu: *Hordelymus*) ir monotipiska graudzāļu dzimtas ģints. Vienīgā šīs ģints suga "**Eiropas kāpumiezis"** (latīņu: *Hordelymus europaeus*) ir ļoti nevienmērīgi ir sastopama Eiropā, biežāk kalnu apvidos. Vienlaidu areāls ir teritorijā uz DR no Latvijas.

Latvijā Eiropas kāpumiezis ir sastopams ļoti reti - ir dažas savrupas atradnes uz areāla ZA robežas. Sastopams Slīterē un netālajos Dižkalnos, 20 gs. beigās atrasts arī Vaiņodes apkaimē, vēlāk arī pie Gaviezes. Tā ir ēncietīga suga, parasti nelielās grupās Zilo kalnu kāples augšdaļā. Slīterē novērota populācijas paplašināšanās.

Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1.kategorijā.

Apraksts
--------

Eiropas kāpumiezis ir daudzgadīgs, 0,6-1,2 m garš lakstaugs. Tam ir neliels cers, stāvs stiebriņš ar viegli apmatotiem mezgliem. Lapas virspuse arī ir apmatota, mala raupja. Lapas maksts vaļēja, ar sirpjveida austiņām. Vārpa ir 6-13 cm gara, šaura un stāva. To veido pa 3 sakopotas vārpiņas. Vārpiņas plēksnes īlenveidīgas, pāriet akotā. Ārējā zieda plēksne ar garu (līdz 3 cm) akotu. Auglis ir liels, 0,5-0,8 cm garš grauds. Zied jūnija beigās un jūlijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Checklist of Selected Plant Families: Royal Botanic Gardens, Kew». *wcsp.science.kew.org*. Skatīts: 2022-09-22.
2. 1 2 3  «Eiropas kāpumiezis - Hordelymus europaeus (L.) Harz - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-22.
Tempera kā mākslas darbs
**Tempera** (no itāļu: *tempera*, *temperare* — jaukt krāsas) ir glezniecības tehnika, kurā izmanto īpašas dabisko saistvielu un ūdens emulsijas krāsas. Par temperu sauc arī šādā tehnikā darinātu stājglezniecības mākslas darbu - gleznu.

Tempera ir viens no ūdens krāsvielu glezniecības veidiem, kuras saistvielā pārsvarā ir dzīvnieku līme un saistviela vienmēr sastāv no emulsijas. Tās ir galvenās temperas krāsu atšķirības no akvareļa un līmes krāsām, kuras arī ir ūdens krāsvielas, bet akvarelim kā saistvielai nekad nav emulsijas, turklāt akvareļa saistvielas sastāvā pārsvarā ir augu, bet līmes krāsvielās — tikai dzīvnieku līmes.

Lielākā daļa no viduslaikiem saglabājušos temperas stājgleznu ir darinātas uz koka, to raksturīgais zelta fons gleznām piešķir mirdzumu, kuras kļūst tikpat spilgtas kā miniatūras.

Gleznotāji dažādās darbnīcās izmantoja atšķirīgas saistvielas un temperas pigments vārēja tikt sajaukts ar olas dzeltenuma emulsiju, eļļu, dzīvnieku vai augu līmi. Emulsijai vai līmei mēdza pievienot arī citas vielas: medu, kazeīnu, vīģu pienu. Ziemeļeiropā līdz van Eika laikam un Itālijā līdz pat apmēram 1460. gadam tempera bija visizmantotākā tehnika, kurai bija nepieciešama rūpīgi sagatavota pamatne: uz ģipša kārtiņas klāja vairākus verdošas līmes slāņus, ko pēc nožūšanas rūpīgi noslīpēja ar pumeku. Tas bija viens no darbiem, ko uzticēja mācekļiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Terminu un svešvārdu skaidrojošā vārdnīca». letonika.lv. Skatīts: 2010. gada 22. augustā. (ierobežotas pieejamības resurss)

Ārējās saites
-------------

* Temperas vēsture (angliski)
* Tempera www.eggtempera.com (angliski)
* Video par gleznošanu temperā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85133694
* GND: 4059425-7
* BNF: cb14443066w (data)
* NDL: 00572853

 |

 |
Andrijs Jermaks
**Andrijs Jermaks** (ukraiņu: *Андрій Єрмак*; dzimis 1971. gada 21. novembrī Kijivā, Ukrainas PSR, PSRS) ir Ukrainas valstsvīrs un politiķis, jurists un filmu producents. Ukrainas prezidenta biroja vadītājs no 2020. gada 11. februāra.

Dzīves gājums
-------------

1995. gadā absolvējis Kijivas Tarasa Ševčenko Universitātes Starptautisko attiecību institūtu un ieguvis maģistra grādu starptautiskajās privāttiesībās un angļu valodas tulkotāja diplomu. Tajā pašā gadā viņš saņēma sertifikātu par tiesībām praktizēt jurisprudencē.

2019. gada 21. maijā Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis iecēla Jermaku par Ukrainas prezidenta palīgu. Šajā amatā viņš pārraudzīja ārpolitiku un starptautiskās attiecības: sarunas ar Krieviju, ASV un galvenajām Eiropas valstīm, aktīvi iesaistījās apmaiņas jautājumā, lai organizētu LTR un DTR ieslodzīto atgriešanos mājās, kā arī pavadīja Ukrainas prezidentu gandrīz visos viņa ārvalstu darba braucienos.

2020. gada 11. februārī tika iecelts par Ukrainas prezidenta biroja vadītāju.

2022. gada 10. oktobrī Andrijs Jermaks teica, ka Krievijas raķešu triecieni pa Ukrainas pilsētām ir signāls civilizētajai pasaulei, ka "Krievijas jautājums" ir jārisina ar spēku.

Atsauces
--------

1. ↑  «Анти-Богдан. Кто такой и откуда взялся новый глава ОПУ Андрей Ермак». *Украинская правда* (krievu). Skatīts: 2023-06-07.
2. ↑  Reuters. «Ukraine presidential aide: 'Russian question must be solved by force'». *Reuters* (angļu), 2022-10-10. Skatīts: 2023-06-07.

Ārējās saites
-------------
**Zenta Ozola** (dzimusi 1923. gada 2. decembrī, mirusi 1942. gada 9. decembrī) bija Sarkanās armijas sanitārā instruktore un komjauniete.

Piedzimusi 1923. gadā Rīgā, mācījusies 2. vidusskolā (kopš 1940. gada — 5. vidusskola). Ozola bija komjaunatnes aktīviste. 1941. gada jūnijā notika vidusskolas izlaidums, 22. jūnijā sākās Lielais Tēvijas karš, Ozola evakuējās uz Krievijas PFSR.

1941. gada oktobrī brīvprātīgi iestājās 201. latviešu strēlnieku divīzijas 122. pulkā. Sākumā norīkota darbā divīzijas avīzē, vēlāk panākusi savu pārcelšanu sanitārajā nodaļā. Ozolai bija sanitārās instruktores amats un staršinas pakāpe. No 1942. gada oktobra strādāja laikraksta "Latvijas Strēlnieks" redakcijā. Vienā dienā (1942. gada 12. augustā) no kaujas lauka izglāba 32 cilvēkus, savāca 2500 patronu un 120 granātas. Par šo varonību padomju iestādes pēc nāves apbalvoja Zentu ar Sarkanās Zvaigznes ordeni.

Gāja bojā no šķembas 1942. gada 9. decembrī Demjanskas katlā, glābjot ievainotos karavīrus un piegādājot munīciju. 1958. gadā pārapbedīta Rīgas Brāļu kapos.

Pēc kara Zentas Ozolas vārdā tika nosaukta viņas pabeigtā skola (Zentas Ozolas Rīgas 5. vidusskola, tagad — Rīgas Valsts vācu ģimnāzija) un 1973. gadā Gdaņskā uzbūvētais Latvijas Valsts jūras kuģniecības refrižeratorkuģis "*Зента Озола*" (kopš 1994. gada — "*Zenia II*" zem Panamas karoga, tagad norakstīts).

Atsauces
--------


1. ↑  Виктор Подлубный. «Два документа. почему Зента Озола не получила свой боевой орден», 02.05.2016.
**Vītauts Petkevičs** (lietuviešu: *Vytautas Petkevičius*; dzimis 1930. gada 28. maijā, miris 2008. gada 10. decembrī) bija lietuviešu rakstnieks, politiķis un sabiedriskais darbinieks.

Biogrāfija
----------

1937.-1942. mācījies Kauņas 20. pamatskolā. Kopš 1945. gada komjaunatnes biedrs. 1946. 1947. un 1949. gada vasarā sūtīts uz dažādām Kauņas apriņķa pilsētām, lai cīnītos pret Lietuvā aktīvajiem pretošanās kustības dalībniekiem pēc Otrā pasaules kara. 1949. gadā beidzis Kauņas 4. zēnu vidusskolu.

1949. gadā Kauņas būvniecības tresta Nr. 2 komjaunatnes organizators. 1950. gadā Kauņas pilsētas Lietuvas Ļeņina Komunistiskās jaunatnes savienības komitejas (LĻKJS) nodaļas vadītājs. Viņš iestājās Kauņas Valsts universitātes Būvniecības fakultātē. 1950. gadā devās uz Viļņu, lai turpinātu studijas. 1951.-1989. PSKP biedrs. 1951.-1952. LĻKJS Šauļu reģionālās komitejas sekretārs. 1952.-1954. mācījies Maskavas Centrālās komjaunatnes skolā pie Komunistiskās partijas CK. 1953-1960 studējis Maskavas Valsts M. Lomonosova universitātes Vēstures fakultātē.

1954.-1957. LĻKJS CK nodaļas vadītājs, CK biroja loceklis. 1957.-1959. Lietuvas Komunistiskās partijas Radvilišķu rajona komitejas sekretārs. 1960.-1969. laikraksta "Tiesa" korespondents Šauļos. 1969.-1971. Lietuvas PSR Rakstnieku savienības prozas konsultants. 1971.-1972. Lietuvas kinostudijas scenāristu kolēģijas vadītājs. Kopš 1972. gada profesionāls rakstnieks.

1988. gadā izpaudās "Zaļo" kustībā, aizstāvot Lietuvas piekrasti no dabai bīstamu naftas urbumu izbūves jūrā pie Kuršu kāpas — KPFSR teritorijā. 1988. gadā Lietuvas Pārbūves kustības iniciatīvas grupas, "Sąjūdis" Seima un Padomes loceklis. 1989. gadā Lietuvas Demokrātiskās darba partijas biedrs. 1992-1996 Seima deputāts, 1993-1996 Nacionālās drošības komitejas priekšsēdētājs. 1998. gadā Lietuvas Tautas savienības "Par godīgu Lietuvu" biedrs. 2008. gadā Partijas "Fronts" biedrs, neveiksmīgi kandidēja Lietuvas Republikas Seima vēlēšanās. Apbedīts Antakalņa kapos.

Daiļdarbi
---------

Tulkoti darbi latviešu valodā:

* "Ozolzīlēna piedzīvojumi Ļauno tikumu zemē" izdots 1969. gadā izdevniecība Liesma
* "Par maizi, mīlestību un šauteni" izdots 1973. gadā izdevniecība Liesma
* "Kāpēc klaigā dzērves" izdots 1975. gadā izdevniecība Liesma
* "Lamzaks, Sprīža dēls" izdots 1975. gadā izdevniecība Liesma
* "Kāpēcēns" izdots 1980. gadā izdevniecība Liesma
* "Biedru grupa" izdots 1984. gadā izdevniecība Liesma

Atsauces
--------

1. ↑  Danutė Gadeikienė. Vytautas Petkevičius. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). — Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 358
2. ↑  1992—1996 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  Vilniuje palaidotas rašytojas V. Petkevičius, 2008-12-13 Archived 2009-03-12 *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Rakstnieka Vītauta Petkēviča piemiņai
**Ungurpils** ir ciems Limbažu novada Alojas pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā Joglas krastos pie autoceļa P15 6 km no Alojas un 126 km no Rīgas.

Vēsture
-------

Pirmoreiz minēta 1306. gadā, kad **Pirkules** ciemu Rīgas arhibīskaps izlēņoja savam vasalim Ostinhuzenam. Pirkules pils (*Pürkeln*) pirmoreiz minēta 1326. gadā. 1399. gadā Pirkuli nopirka Gothards Ungerns — no dzimtas uzvārda cēlies Ungurpils latviskais nosaukums. 17. gadsimtā vecās pils vietā izveidoja muižu, uzbūvēja kungu māju un ierīkoja parku, daļēji iznīcinot vecās pils nocietinājumu sistēmu. Muižas kungu māja nodedzināta 1944. gadā.

Mūsdienu apdzīvotā vieta izaugusi Latvijas PSR laikā kā padomju saimniecības «Aloja» ciemats. Ungurpilī atrodas bibliotēka, veikals. Uz Joglas uzpludināts Ungurpils dzirnavu ezers. Ungurpils senkapi (Čūsku kalniņš) un Pirkules (Perkeles, Pirkeles) viduslaiku pils drupas ir valsts nozīmes arheoloģijas pieminekļi. Dabas pieminekļi ir dzirnavezers un bijušais muižas parks.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSB datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 115 | —     |
| 1979 | 301 | +161.7% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 443 | +47.2% |
| 2000 | 358 | −19.2% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 275 | −23.2% |
| 2021 | 225 | −18.2% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Ungurpili». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Pilis.lv Ungurpils». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 21. februārī. Skatīts: 2014. gada 21. februārī.
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  CSB

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Alojas pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* Nikšas
* Smilgas
* Stābeģi
* Ungurpils
* Vecdreimaņi

 |

 |
**Djuāra benzols** (C6H6) ir nestabils benzola izomērs. Tas ir nepiesātināts biciklisks ogļūdeņradis — bicikloheksadiēns. Atšķirībā no benzola pilnīgi plakanās molekulas, abi Djuāra benzola četrlocekļu cikli izvietoti leņķī viens pret otru.

Vēsture
-------

Benzola struktūrformulu, kurā benzola sešlocekļu gredzenā ir divas dubultsaites un divi pretējie oglekļa atomi gredzenā savienoti ar papildu saiti, ieteica skotu zinātnieks Džeimss Djuārs (*James Dewar*) 1867. gadā. Tomēr precīzāk benzola īpašībām atbilda Augusta Kekulē 1865. gadā ieteiktā benzola formula — gredzens ar trim dubultsaitēm (tikai pēc vairākiem desmitiem gadu, izmantojot kvantu mehānikas aprēķinus, benzola saišu raksturlielumus varēja izskaidrot precīzi).

1963. gadā amerikāņu ķīmiķim Eiženam van Tamelenam (*Eugene Earle van Tamelen*) izdevās iegūt Djuāra ieteiktajai struktūrformulai atbilstošu savienojumu, fotolizējot ftalskābes anhidrīda dihidroatvasinājumu un oksidējot iegūto produktu ar svina tetraacetātu.

Djuāra benzola sintēze
Par godu Djuāram, jauniegūtā viela tika nosaukta par Djuāra benzolu.

Īpašības
--------

Djuāra benzols ir šķidra viela, kas pamazām pārvēršas par parasto benzolu (Djuāra benzola pussadalīšanās periods ir apmēram divas dienas). Karsējot līdz 90°C temperatūrai, pārvēršanās benzolā notiek praktiski pilnīgi pusstundas laikā.

Hidrējot Djuāra benzolu ar diimīdu, var iegūt piesātinātu ciklisko ogļūdeņradi — bicikloheksānu.

Atsauces
--------

1. ↑  
E. E. van Tamelen, S. P. Pappas (1963). "Bicyclo [2.2.0]hexa-2,5-diene". *J. Am. Chem. Soc.* 85 (20): 3297–3298. doi:10.1021/ja00903a056.
2. ↑  E. E. van Tamelen, S. P. Pappas, K. L. Kirk (1971). "Valence Bond Isomers of Aromatic Systems. Bicyclo[2.2.0]hexa-2,5-dienes (Dewar benzenes)". *J. Am. Chem. Soc.* 93 (23): 6092–6101. doi:10.1021/ja00752a021.
3. ↑  Э. Клар. Полициклические углеводороды. Том 1. Москва, Химия, 1971, 39. lpp. (krieviski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Djuāra benzols*** |
**Gerijs Dveins Peitons II** (angļu: *Gary Dwayne Payton II* ; dzimis 1992. gada 1. decembrī) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Goldensteitas "Warriors", kuras sastāvā 2022. gadā kļuvis par NBA čempionu. Karjeras laikā daudz spēlējis NBA klubu fārmklubos, kļūstot par NBA G Līgas čempionu 2019. gadā.

Viņa tēvs Gerijs Peitons bija profesionāls basketbolists, spēlējis NBA un iekļauts NBA Slavas zālē. Dzimis Sietlā, kur tēvs tajā laikā pārstāvēja "SuperSonics".

Karjera
-------

Koledžu basketbolā aizvadījis četras sezonas, pārstāvot augstskolas Jūtas un Oregonas štatos. G. Peitons pretendēja tikt izvēlēts 2016. gada NBA draftā, tomēr starp draftētajiem spēlētājiem viņš neiekļuva, tomēr pārstāvēja Hjūstonas "Rockets" Vasaras līgā un septembrī noslēdza līgumu ar komandu, taču oktobrī tika atbrīvots no komandas. Tālāko karjeru viņš veidoja caur NBA Attīstības līgu, pievienojoties "Rockets" fārmkulbam *Rio Grande Valley Vipers*.

2017. gada aprīlī G. Peitons kļuva par NBA kluba Milvoki "Bucks" spēlētāju un uzreiz debitēja pasaulē labākajā profesionālajā līgā, tomēr arī tālākajā karjerā daudz spēlējis NBA klubu fārmklubos. 2018. gada janvārī viņš noslēdza līgumu ar Losandželosas "Lakers", savukārt 2019. gada janvārī — ar Vašingtonas "Wizards", vēlreiz šajā komandā atgriežoties tā paša gada decembrī. 2019. gadā kļuva par NBA G Līgas čempionu *Rio Grande Valley Vipers* sastāvā.

2021. gada aprīlī G. Peitons noslēdza 10 dienu līgumu ar Goldensteitas "Warriors", paliekot komandā uz šo un sekojošo sezonu. 2022. gadā "Warriors" sastāvā kļuva par NBA čempionu, spēlējot nozīmīgu lomu komandas rotācijā izslēgšanas spēlēs, tostarp finālsērijā pret Bostonas "Celtics".

Pēc čempiontitula izcīnīšanas 2022. gada vasarā viņš noslēdza trīs gadu līgumu ar Portlendas "Trail Blazers", kas paredzēja 28 miljonu dolāru lielu atalgojumu. 2023. gada februārī notika četru komandu maiņas darījums, kura rezultātā G. Peitons atgriezās "Warriors" (iesaistīti arī Džeimss Vaizmens, Kevins Nokss un Sadiks Bejs).

Atsauces
--------

1. ↑  «Rockets Waive Three Players». *www.nba.com* (angļu). Skatīts: 2023-11-26.
2. ↑  «Warriors Acquire Guard Gary Payton II and Draft Picks». *www.nba.com* (angļu). 2023-02-10. Skatīts: 2023-11-26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gerijs Peitons II***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *DraftExpress* profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Goldensteitas "Warriors" — 2021.—2022. gada NBA sezonas čempioni |
| --- |
|  |
| 
* 00 Kaminga
* 0 Peitons
* 1 Lī
* 2 Čioza
* 3 Pūls
* 4 Mūdijs
* 5 Lūnijs
* 8 Bjelica
* 9 Igudala
* 11 Tompsons
* 12 Vizerspūns
* 22 Viginss
* 23 Grīns
* 30 Karijs (finālsērijas MVP)
* 32 Porters
* 33 Vaizmens
* 95 Toskano-Andersons
* Galvenais treneris Stīvs Kerrs

 |

 |
**Butona** (indonēziešu: *Pulau Buton*) ir sala Indonēzijā, Lielo Zunda salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Dienvidaustrumu Sulavesi provincē, dalās četros apriņķos un vienā pilsētā. Lielākā apdzīvotā vieta ir Baubau, bet iedzīvotāji lielākoties pieder butonu tautai.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas dienviddaļā. Austrumos to apskalo Javas jūra, bet Butonas šaurums rietumos to šķir no Sulavesi un Munas salām. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 150 km garumā. Reljefs kalnains, piekrastē plaši līdzenumi, augstākā virsotne ir Lambohogo kalns (1063 m vjl) salas ziemeļos. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē lietusmeži. Salā izveidoti divi dabas rezervāti — Ziemeļbutonas rezervāts salas ziemeļos un Lambusano rezervāts dienvidos.

Vēsture
-------

Butona pirmoreiz minēta 14. gadsimta javiešu poēmā kā **Nagarakretagama**. No 14. līdz 16. gadsimtam pieminēti sešu Butonas karaļu vārdi, no kuriem sestais pieņēma islāmu un 1542. gadā pārveidoja karalisti par sultanātu. Ap 1550. gadu sultanāts nonāca Ternates kontrolē. 1612. gadā Butānas valdnieki noslēdza līgumu ar Nīderlandes Austrumindijas kompāniju un bija tās aizsardzībā līdz Indonēzijas neatkarībai. Pēdējais Butonas sultāns mira 1960. gadā.

Ekonomika
---------

Salas ekonomika lielākoties bāzēta lauksaimniecībā un zvejā. Ievērojamas dabīgā asfalta iegulas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Butunga». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 135. lpp.
2. ↑  Digital Observatory for Protected Areas (DOPA) Explorer. Buton Utara
3. ↑  Seputar Balai KSDA Sulawesi Tenggara. SM Lambusango

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Butona***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Kalookana** (filipīniešu: *Lungsod ng Kalookan*, angļu: *Caloocan City*) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona ziemeļdaļā, robežojas ar Manilas, Kesonsitijas, Malabonas, Navotasas un Valensuelas pilsētām kā arī Bulakanas provinces Sanhosē del Montes un Meikauajanas pilsētām un Marilao municipalitāti un Risalas provinces Rodrigesas municipalitāti. Ģeogrāfiski pilsēta dalās divās atsevišķās daļās, ko atdala Kesonsitijas pilsētas teritorija.

Vēsture
-------

Kalookana kā patstāvīga municipalitāte dibināta 1815. gadā, nodalot no Tondo municipalitātes. Sākotnēji Kalookana aizņēma ievērojami lielāku teritoriju; 1939. un 1949. gadā ievērojamas platības tika nodalītas jaundibināmajai galvaspilsētai Kesonsitijai, sadalot Kalookanu divās daļās. 1901. gadā Kalookana tika iekļauta jaunizveidotās Risalas provinces sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara sākuma prezidents Kesons izdeva ārkārtas rīkojumu par Lielās Manilas pilsētas izveidi, apvienojot Manilu, Kesonsitiju, Kalookanu, Makati, Mandalujongu, Paraņaki, Pasaju un Sanhuanu. Lielā Manila bija priekštecis vēlākajam galvaspilsētas reģionam. Pēc japāņu padzīšanas 1945. gadā Lielā Manila tika izformēta pirmskara sastāvdaļās. 1962. gadā Kalookanai tika piešķirts pilsētas statuss. 1975. gadā tika izveidots Valsts galvaspilsētas reģions, kurā iekļāva lielāko daļu Manilas aglomerācijas pilsētas un municipalitātes, tajā skaitā Kalookanu. 1979. gadā Kalookanai piešķirts augsti urbanizētas pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kalookana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu Galvaspilsētas reģions Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Kalookana
* Kesonsitija
* Laspiņasa
* Makati
* Malabona
* Mandalujonga
* Manila
* Marikina
* Muntinlupa
* Navotasa
* Paraņake
* Pasaja
* Pasiga
* Paterosa
* Sanhuana
* Tagiga
* Valensuela

 |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu lielpilsētas Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Anhelesa
* Bagio
* Bakoloda
* Butuana
* Dagupana
* Davao
* Heneralsantosa
* Iligana
* Iloilo
* Kagajana de Oro
* Kalookana
* Kesonsitija
* Kotabato
* Lapulapu
* Laspiņasa
* Lusena
* Makati
* Malabona
* Mandalujonga
* Mandaue
* Manila
* Marikina
* Muntinlupa
* Naga
* Navotasa
* Olongapo
* Ormoka
* Paraņake
* Pasaja
* Pasiga
* Puertoprinsesa
* Sanhuana
* Santjago
* Sebu
* Tagiga
* Taklobana
* Valensuela
* Zamboanga

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 135065681
* LCCN: n2002125031

 |

 |
**Džeimss Kīts** (*James Keith*, 1696-1758) bija skotu muižnieks, Stjuartu dinastijas piekritējs, atbalstījis jakobītu sacelšanos. No 1728. gada Krievijas armijas ģenerālis, piedalījies Krievijas karā pret Zviedriju (1741-43), veicis diplomātiskos uzdevumus Zviedrijā (1743-44), vēlāk komandējis Krievijas armijas spēkus Tallinā un Rīgā (1745-47).

Vēlāk Prūsijas feldmaršals, viens no tuvākajiem karaļa Frīdriha II padomdevējiem un karavadoņiem.

Darbība brīvmūrniecībā
----------------------

Anglijas lielložas lielmeistars Kintoras grāfs Džons Kīts iecēla savu brāli Džeimsu Kītu par Anglijas lielložas Ziemeļvācijas un Krievijas provinciālložas otro lielmeistaru 1740. gadā. Provinciālložā ietilpa arī tagadējās Latvijas teritorija.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džeimss Kīts***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 47659974
* LCCN: nr92029286
* ISNI: 0000 0000 5160 4534
* GND: 123069718
* SUDOC: 161672876
* NKC: mzk2016928618

 |

 |
Batu Sarajas rekonstrukcija (2013)
**Saraja** (*Sarāy* no persiešu valodas سرای, sarāy — 'māja, mājvieta') bija viduslaiku pilsēta, Zelta Ordas galvaspilsēta un viena no lielākajām viduslaiku Eirāzijas pilsētām.

Vecā Saraja
-----------

**Veco Saraju** jeb **Batu Saraju** (tatāru: *Сарай-Бату*) ap 1242. gadu dibināja Batuhans pie Volgas attekas Ahtubas, aptuveni 120 kilometrus uz ziemeļiem no Astrahaņas. Tā bija Zelta Ordas ekonomiskais un tirdzniecības centrs pie Zīda ceļa ziemeļu atzara.

Jaunā Saraja
------------

Berkehans ap 1260. gadu nodibināja jaunu pilsētu jeb **Berkes Saraju** (tatāru: *Сарай-Бәркә*) aptuveni 180 km augšpus Vecās Sarajas, netālu no mūsdienu Volgogradas. Uzbeghana valdīšanas laikā 1330. gados sākās jaunas galvaspilsētas būve, kas pieminēta viņa dēla Džanibeka valdīšanas laikā ap 1342. gadu.

1395. gadā Tamerlans nopostīja **Jauno Saraju**, tomēr to līdz 1402. gadam atjaunoja. 1471. gadā Saraju pilnīgi izpostīja krievu laupītāji uškuiņiki (*ушкуйники*).

Pēc Astrahaņas hanistes iekarošanas 1556. gadā krievi iznīcināja Sarajas cietokšņa paliekas un 1558. gadā uzcēla Caricinas cietoksni.

Arheoloģiskie izrakumi
----------------------

No 1919. līdz 1922. gadam latviešu arheologs Francis Balodis veica arheoloģiskos izrakumus Sarajā un citās Pievolgas tatāru senpilsētās.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Saraja***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Anneli Ota** (*Anneli Ott*; dzimusi 1976. gada 2. maijā) ir Igaunijas politiķe. 2020. un 2021. gadā viņa bija valsts pārvaldes ministre. 2021. gadā no janvāra līdz novembrim Ota bija Igaunijas kultūras ministre. Viņa ir Igaunijas Centra partijas biedre.

Biogrāfija
----------

Anneli Ota piedzima 1985. gada 16. novembrī Tartu. Viņas tēvs Jāks Ots līdz nāvei uz prāmja *Estonia* 1994. gadā bija Veru mērs. Anneli tēvocis Juri Ots ilgu laiku bija Tallinas pilsētas Centra rajona vecākais.

1994. gadā Anneli Ota absolvēja Veru apriņķa Parksepas vidusskolu. Augstāko izglītību viņa ieguva 1999. gadā Tartu Universitātes Fiziskās audzināšanas fakultātē specialitātē "Kustības un sports"; 2000. gadā viņa ieguva arī diplomu pedagoģijā.

Anneli Otas politiskā karjera sākās 2005. gadā, kad pašvaldību vēlēšanās viņa tika ievēlēta Lasvas pagasta domē, pārstāvot Igaunijas Tautas savienību. Viņa 2009. gada 9. augustā iestājās Sociāldemokrātiskajā partijā. Ota tika ievēlēta Veru pilsētas domā, un no 2009. līdz 2010. gadam bija Veru mērs.
2011. gada 25. aprīlī Anneli Ota iestājās Igaunijas Centra partijā.
No 2011. līdz 2014. gadam viņa strādāja Tallinā par Nemmes rajona vecākā vietnieku. Viņa ir strādājusi arī par Veru apriņķa partnerības padomes izpilddirektoru.
2015. gada Rīgikogu vēlēšanās Ota kandidēja Centra partijas rindās Veru, Valgas un Pelvas apgabalā, bet neiekļuva parlamentā. 2015. gada 19. novembrī viņa tomēr kļuva par Rīgikogu deputāti, aizstājot Prītu Tobalu. Viņa bija speciālās komisijas cīņai ar korupciju priekšsēdētāja.
2019. gada vēlēšanās Ota kandidēja tajā pašā vēlēšanu apgabalā, un tika ievēlēta. Viņa vadīja Eiropas Savienības lietu komiteju un bija Nacionālās aizsardzības komitejas locekle.

2020. gada 25. novembrī Anneli Ota kļuva par valsts pārvaldes ministri Jiri Ratasa valdībā.
2021. gada 26. janvārī Ota kļuva par kultūras ministri Kajas Kallasas valdībā.
2021. gada 2. novembrī viņa paziņoja par atkāpšanos no ministra amata, pamatojot to ar domstarpībām ar valdības partneriem, konkrētāk, pretojoties Reformu partijas vadītās valdības noteiktajiem COVID-19 pandēmijas ierobežojumiem kultūras jomā un pasākumiem šīs jomas atbalstam. Divas nedēļas pirms atkāpšanās no amata Otas rīcību (bezdarbību) kultūras ministra amatā kritizēja Igaunijas Skatuves mākslas asociācija. 8. novembrī par kultūras ministru apstiprināja citu Centra partijas biedru Tītu Teriku.

Anneli Ota ir šķīrusies; viņai meita un dēls.

Atsauces
--------

1. 1 2  Kes on tulevane riigihalduse minister Anneli Ott? err.ee, 2020-11-24
2. ↑  Atkāpusies Igaunijas kultūras ministre TVNET/LETA/BNS, 2021-11-02

Ārējās saites
-------------

* Informācija Igaunijas Kultūras ministrijas vietnē Archived 2021. gada 7. maijā, *Wayback Machine* vietnē.

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:Jāks Ābs | **Igaunijas valsts pārvaldes ministrs**2020 — 2021 | Pēctecis:**Jāks Ābs** |
| Priekštecis:Teniss Lukass | **Igaunijas kultūras ministrs**2021. gads | Pēctecis:**Tīts Teriks** |
**Elita Veidemane** (dzimusi 1955. gada 9. decembrī Rīgā) ir latviešu žurnāliste, publiciste un bijusī sabiedriskā darbiniece. Bija Latvijas Tautas frontes izdevuma "Atmoda" galvenā redaktore.

Biogrāfija un profesionālā karjera
----------------------------------

Elita Veidemane dzimusi 1955. gadā Rīgā. 1980. gadā beigusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultāti latviešu valodas un literatūras specialitātē. 1980.—1981. gadā strādājusi par latviešu valodas un literatūras skolotāju Jūrmalas 4. vidusskolā; no 1981 līdz 1988. gadam darbojusies laikrakstā "Padomju Jaunatne".

1988. gadā Veidemane iesaistījās Latvijas Tautas frontes izveidošanā, no 1988. gada līdz tā slēgšanai 1992. gadā bija LTF izdevuma "Atmoda" galvenā redaktore. No 1991. līdz 1996. gadam viņa vadīja nedēļas laikrakstu "Atmoda Atpūtai".

2001. gadā Elita Veidemane kļuva par laikraksta "Jūrmalas avīze" galveno redaktori, 2004. gadā īslaicīgi bija žurnāla "Septiņi" galvenā redaktore. 2007. gadā kļuvusi par žurnāla "Vakara Ziņas" redaktori, no 2008. gada jūnija ir laikraksta "Neatkarīgā Rīta Avīze" galvenās redaktores vietniece. 

Skandalozu slavu Veidemane ieguva pēc rakstu sērijas "Vīrieši manā mūžā" publicēšanas, kā arī intervijas žurnālam "Pantera" 1995. gadā.

Politiskā un sabiedriskā darbība
--------------------------------

Elita Veidemane aktīvi darbojās Latvijas Tautas frontē, vadīja tās laikrakstu "Atmoda", bija ievēlēta Tautas frontes otrajā un trešajā domē. 1995. gadā bijusi viena no Muļķu un bezzemnieku partijas veidošanas iniciatorēm. 6. Saeimas vēlēšanās kandidēja no DPS saraksta, bet netika ievēlēta. 2001. gada pašvaldību vēlēšanās kandidējusi no Latvijas Demokrātiskās partijas saraksta Jūrmalā, bet arī netika ievēlēta.

2000. gadā apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Privātā dzīve
-------------

Elitas Veidemanes māsa ir aktrise Raimonda Vazdika. Šķīrusies, laulībā dzimusi meita Linda.

Izdotie darbi
-------------

* "Vīrieši manā mūžā" (Jumava, 2001)
* "Leģenda rudenī : Raimonds Pauls" (Jumava, 2002)
* "Atmoda. Mani dārgumi" (Jumava, 2003)
* "Latvietis vējā" (Eduarda Pāvula biogrāfija; Jumava, 2004)
* "Zemdegas gruzd" (Eduarda Pāvula biogrāfija; Jumava, 2008)
* "Dzelzsgriezējs un dūja" (Aivara Brīzes biogrāfija; Jumava, 2015)

Atsauces
--------

1. 1 2  «TV 3 drīz būs jauns raidījums "Patiešām privāti"». BNS/delfi.lv. 2000-01-27. Skatīts: 2013-07-14.
2. ↑  «6. Saeimas vēlēšanas: Demokrātiskā partija Saimnieks». cvk.lv. Skatīts: 2013-07-14.[novecojusi saite]
3. ↑  «Jūrmalas dome: Latvijas Demokrātiskā partija deputātu kandidātu saraksts». cvk.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007-10-11. Skatīts: 2013-07-14.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 304299856
* LNB: 000031899
* LCCN: n2003016939
* ISNI: 0000 0004 1004 5958
* GND: 1036635112

 |

 |
| Liberālisms |
| --- |
|  |
| 
Idejas |
| * Politiskā brīvība
* Negatīvā brīvība
* Cilvēktiesības
* Privātīpašums
* Tirgus ekonomika
* Kapitālisms
* Sabiedriskais līgums
* Nācija
* Vienlīdzība
 |
| 
Veidi |
| * Klasiskais liberālisms
* Sociālliberālisms
* Ekonomiskais liberālisms
* Neoliberālisms
* Nacionālais liberālisms
* Islāma liberālisms
* Liberālā demokrātija
* Vienlīdzība
 |
| 
Skatīt vēl |
| * Sociāldemokrātija
* Libertisms
 |
| * s
* d
* l
 |

**Politiskā brīvība** jeb **politiskā rīcībspēja** ir indivīda tiesības piedalīties politiskajā procesā un izteikt politiskās pārliecības bez vajāšanas vai diskriminācijas. Politiskās tiesības un brīvības būtiski atšķiras no personiskajām, sociālajām, ekonomiskajām un citām tiesībām un brīvībām, jo parasti tās ir cieši saistītas ar attiecīgās valstspiederību. Politiskās brīvības ir viena no pilsoņu konstitucionālo pamattiesību un brīvību grupām, jo tās nosaka viņu līdzdalību valsts un sabiedrības dzīvē. Tās parasti ir nostiprinātas valstu konstitūcijās, citos likumos un tiesību normās.

Politiskās brīvības jēdziens ir cieši saistīts ar pilsonisko brīvību un cilvēktiesību jēdzieniem, kuriem demokrātiskās sabiedrībās parasti tiek nodrošināta tiesiskā aizsardzība no valsts puses.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------
**Gludenās čūskas, gludeno čūsku ģints** (*Coronella*) ir zalkšu dzimtas (*Colubridae*) ģints, kas pieder pie zalkšu apakšdzimtas (*Colubrinae*). Šajā ģintī ir 3 sugas, no kurām divas dzīvo Eiropā, bet viena Indijas ziemeļos. Eiropā dzīvojošā dienvidu gludenā čūska (*Coronella girondica*) mājo Vidusjūras reģionā, Ziemeļāfriku ieskaitot. Latvijā sastopama viena gludeno čūsku ģints suga — gludenā čūska (*Coronella austriaca*), kurai ir ļoti plaša izplatība visā Eiropā un Āzijas rietumos.

Izskats
-------

Dienvidu gludenā čūska (*Coronella girondica*)
Gludenās čūskas ir relatīvi nelielas čūskas, ļoti reti pārsniedzot 60 cm garumu. Galva vizuāli viegli atdalās no kakla, bet, salīdzinot ar citām čūsku sugām, kakla daļa vāji izteikta, acu zīlītes ir apaļas. Augšžokļa zobi virzienā uz mutes dziļumu paliek arvien lielāki. Ķermenis ir gandrīz cilindriskas formas, klāts ar gludām zvīņām, bez ķīlīšiem. Zem astes zvīņas sakārtotas pa pāriem. Visas trīs sugas ir neuzkrītoši pelēkbrūnas.

Ieradumi
--------

Gludenās čūskas mājo uz sauszemes un mēdz slēpties, ilgstoši guļot slēptuvē. Barojas galvenokārt ar ķirzakām un citu čūsku mazuļiem, kā arī ar nelieliem grauzējiem, īpaši mazuļiem, kas vēl atrodas migās. Tomēr grauzējus medī tikai liela izmēra īpatņi. Diezgan parasta parādība ir kanibālisms, lielākajiem īpatņiem apēdot mazākos.

Sistemātika
-----------

* **Gludeno čūsku ģints** (*Coronella*)
	+ Dienvidu gludenā čūska (*Coronella girondica*)
	+ Gludenā čūska (*Coronella austriaca*)
	+ Indijas gludenā čūska (*Coronella brachyura*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Phylogeny of the Colubroidea (Serpentes): New evidence from mitochondrial and nuclear genes». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 19. augustā. Skatīts: 2014. gada 17. augustā.
2. 1 2 3 4 5  «Gludenās čūskas (Coronella austriaca Laur.) sugas aizsardzības plāns».Archived 2015. gada 27. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Latvijas daba: Zalkšu dzimta (Colubridae)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 7. septembrī. Skatīts: 2015. gada 12. februārī.
4. ↑  Reptile Database: Coronella austriaca LAURENTI, 1768
5. 1 2 3  Steward JW. 1971. The Snakes of Europe. Cranbury, New Jersey: Associated University Press (Fairleigh Dickinson University Press). 238 pp. LCCCN 77-163307. ISBN 0-8386-1023-4.

Ārējās saites
-------------

* Reptile Database: Coronella