recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Indriķis Pūliņš** (1856-1932) bija latviešu kuģu kapteinis, burukuģu būvētājs Upesgrīvas kuģubūvētavā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1856. gada 10. maijā Vandzenes pagasta Uguņciemā „Reizu" māju saimnieka Sandera Pauliņa (1803—1860) ģimenē. Mācījās pirmās pakāpes Lubezeres vai Engures jūrskolā, tad trešās pakāpes Ventspils jūrskolā.

No 1883. līdz 1885. gadam Indriķis Pūliņš bija kuģa kapteinis, pēc tam nodarbojās ar burukuģu būvēšanu Upesgrīvas kuģubūvētavā, divus no tiem uzbūvēja patstāvīgi. Finansēja 14 gafelšoneru būvi (6 divmastu un 8 trīsmastu), lielākā daļa bija brāļu Pūliņu kopīpašums. Ap 1890. gadu iegādājās Sviķu mājas.

Mūža nogalē Indriķis Pūliņš strādāja par melderi savās dzirnavās Uguņciemā, bet Sviķos saimniekoja viņa meita Anna Rozālija. Miris 1932. gada 5. aprīlī, apbedīts dzimtas kapos Uguņciemā.

Brāļu Pūliņu kuģi
-----------------

1875. gadā Upesgrīvas liedagā kuģu būves meistars A. Kiršteins brāļiem Indriķim, Ansim un Kristam Pūliņiem uzbūvēja pirmo divmastu gafelšoneri *Trina Maria*. 1882. gadā Sāmsalas kuģu būves meistars Rediķis Tūms uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri *Wanderer*, 
Sāmsalas kuģu būves meistars Ado Seps brāļiem Pūliņiem uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri Uguņciems (*Ugunzeems*, 1886), divmastu gafelšoneri *Anna Maria* (Valgalciemā, 1887), savukārt Rediķis Tūms Upesgrīvā uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Cerība" (*Zeriba*, 1890). 

1892. gadā Upesgrīvas kuģubūvētavā Indriķa Pūliņa vadībā uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Sveiks" (*Sweiks*), kuģubūves meistars J. Strādnieks uzbūvēja divmastu gafelšoneri "Zibens" (*Sibens*, 1895), Rediķis Tūms divmastu gafelšoneri "Tautiets" (*Tauteets*, 1897), Mārtiņš Morgenšterns uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Pūliņš" (*Puhlin*, 1899), K. Arklis uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Sviķis" (*Swiks*, 1902), Mārtiņš Morgernšterns trīsmastu gafelšoneri "Kalps" (1904), Indriķis ar brāli Kristu uzbūvēja sev divmastu gafelšonerus "Brālis" (*Brahlis*) un "Brīze" (*Brise*, 1907).
1913. gadā Indriķis uzsāka būvēt trīsmastu gafelšoneri "Varons" (*Warons*), ko Pirmā pasaules kara dēļ pabeidza tikai 1920. gadā. 1931. gada 6. martā "Varons" avarēja pie Holihedas (*Holyhead*) ostas Velsas piekrastē.

* Trīsmastu gafelšonerisTrīsmastu gafelšoneris
* Trīsmastu gafelšoneris bez burāmTrīsmastu gafelšoneris bez burām
* Trīsmastu gafelšoneris "Sveiks"Trīsmastu gafelšoneris "Sveiks"
* Burinieka "Varons" apkalpeBurinieka "Varons" apkalpe

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Sterilizācija** (latīņu: *sterilis* — ‘neauglīgs’) ir dažādu priekšmetu, šķidrumu, pārtikas produktu, pārsienamā un brūces materiāla, operācijas veļas, ārstniecisko šķīdumu apstrāde ar fizikālām metodēm, lai iznīcinātu mikrofloru.

Pārsienamo materiālu un veļu parasti sterilizē speciālās metāla tvertnēs, tās ievietojot autoklāvā 120—132 °C temperatūrā un 150—200 kPa (1,5—2 at) spiedienā; ķirurģiskos instrumentus — vārot 25—30 minūtes (ja ir aizdomas par anaerobisko infekciju — līdz 40—45 minūtēm); traukus — speciālos skapjos 150—160 °C temperatūrā 10—15 minūtes; optiskos instrumentus (cistoskopus, laparoskopus, torakoskopus un urīnceļu katetrus) — formalīna tvaikos 24 stundas; asinsvadu katetrus — speciālos šķīdumos. Gumijas cimdus var sterilizēt autoklāvā. Šuvju materiālu (zīdu, ketgutu, perlonu u.c.) sterilizē speciāli šim nolūkam pagatavotos šķīdumos.

Sterilizācijas procesu atdala no tīrīšanas procesa laikā vai telpā. Darbinieks, kas veic sterilizāciju, nodrošina, lai nenotiktu nesterilo un sterilizēto objektu saskare (viena virziena princips "nav atpakaļceļa").

Atsauces
--------

1. ↑  Populārā medicīnas enciklopēdija, 1984.gads

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sterilizācija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85128026
* GND: 4077878-2
* NDL: 00570052
* NKC: ph126104

 |

 |
Šis raksts ir par dirigentu. Par citām jēdziena **Zīle** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Indriķis Zīle** (dzimis 1841. gada 19. maijā [v.s. 7. maijā], miris 1919. gada 15. jūlijs) bija I Vispārējo latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents, ērģelnieks, komponists un Jāņa Cimzes vadītā Vidzemes skolotāju semināra skolotājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1841. gada 7. maijā Alojas draudzē Vīķu muižas Vecdreimaņos ratnieka Bērtuļa Zīles septiņu bērnu ģimenē.
Mācījies Vidzemes Skolotāju seminārā Valkā, kur viņa garīgais skolotājs bija Jānis Cimze, kura ideju ietekmē viņš atradās visu mūžu.

1873. gada 26.—29. jūnijā kopā ar Jāni Bētiņu bija Pirmo Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku virsdiriģents, tā kopkorī bija 1003 dziedātāji.
1880. gada 17.—20. jūnijā kopā ar Jāni Bētiņu bija Otro Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku virsdiriģents. Diriģēja kopkori ar 1653 dziedātājiem.
1888. gada 18.—21. jūnijā kopā ar Jurjānu Andreju un Vīgneru Ernestu bija Trešo Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku virsdiriģents. Diriģēja kopkori ar 2618 dziedātājiem.
Līdz 1910. gadam bija Dziesmu svētku koru sacensību — Dziesmu karu žūrijas loceklis.

Materiālo apstākļu spiests, Indriķis Zīle mūža otrā pusē pārcēlās uz Tērbatu un kļuva par vairāku muižu nomnieku un vēlāk pat to īpašnieku Igaunijā.
Atstājis pedagoģiskos pienākumus Valkas Skolotāju seminārā, Indriķis Zīle tomēr līdz mūža galam palika Jāņa Cimzes ideju piekritējs.

Miris 1919. gada 15. jūlijā Tērbatā.

Ārējās saites
-------------

* Valkas bibliotēkas planšete par Indriķi Zīli

Atsauces
--------

1. ↑  Alojas draudzes baznīcas grāmata, 12. kadrs, 72. ieraksts[novecojusi saite]
**Stepju gazeles, stepju gazeļu ģints** (*Procapra*) ir viena no dobradžu dzimtas (*Bovidae*) ģintīm, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas gazeļu sugas. Tās visas mājo Centrālāzijas stepēs un pustuksnešos. Nesenā pagātnē visas šīs ģints sugas tika klasificētas gazeļu ģintī (*Gazella*).

Fosiliju atradumi liecina, ka stepju gazeles ir vecākā gazeļu grupa. Vecākās fosilijas ir atrastas Centrālāzijā un tās ir saglabājušās no pliocēna beigām un pleistocēna sākuma. Tajā laikā Centrālāzijā klimats bija maigāks, mitrāks un siltāks. Mūsdienu stepju gazeles ir pēcteces aizvēsturiskajai pliocēna gazelei *Gazella sinensis*, kuru medīja senie neolīta cilvēki Kukunora ezera krastā Ķīnā.

Izskats un īpašības
-------------------

Stepju gazeles ir samērā nelieli, eleganti pārnadži ar graciozu ķermeņa uzbūvi, garām, tievām kājām un smalkām galvām. Tēviņi nedaudz lielāki nekā mātītes. Ragi ir tikai tēviņiem. Gazelēm ir raksturīgs ruds matojums, vēders gaišs, gandrīz balts. Ziemā kažoks izaug biezāks un garāks kā vasarā. Lielākā ģintī ir Mongolijas gazele (*Procapra gutturosa*), kuras augstums skaustā ir 84 cm. Salīdzinoši abām pārējām gazeļu sugām lielāko tēviņu augstums plecos ir apmēram 65 cm.

Gazeles ir ļoti ātri dzīvnieki un īsā distancē spēj sasniegt ātrumu ap 80 km/h, toties garā distancē spēj ilgstoši skriet ar ātrumu 48 km/h. Tās mājo stepē un pustuksnešos gan augstkalnu ielejās, gan zemieņu līdzenumos.

Sistemātika
-----------

* **Stepju gazeļu ģints** (*Procapra*)
	+ Mongolijas gazele (*Procapra gutturosa*)
	+ Prževaļska gazele (*Procapra przewalskii*)
	+ Tibetas gazele (*Procapra picticaudata*)

Atsauces
--------

1. ↑  Mammals Species of the World: Procapra
2. ↑  Procapra picticaudata (Artiodactyla: Bovidae)[novecojusi saite]
3. ↑  Epipaleolithic/early Neolithic settlements at Qinghai Lake, western China
4. 1 2  «ARKive: Tibetan gazelle (Procapra picticaudata)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 25. februārī. Skatīts: 2015. gada 3. martā.
5. 1 2  Ultimateungulate: Procapra gutturosa
6. ↑  ADW: Procapra przewalskii
7. ↑  "Gazelle". The Columbia Electronic Encyclopedia, 6th ed. 2007, Columbia University Press.
Šis raksts ir par Krievijas šaha lielmeistaru. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Romanovs** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Jevgēņijs Romanovs** (krievu: *Евгений Анатольевич Романов*; dzimis 1988. gada 2. novembrī, Kaļiņingradā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007).

Biogrāfija
----------

1998. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2000. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā, bet 2002. gadā atkārtojis šo panākumu U14 vecuma grupā. 2005. gadā FIDE Romanovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2011. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kur gan zaudējis 1. kārtā. 
2013. gadā kļuvis par Eiropas individuālā šaha čempionāta bronzas medaļistu. Tā paša gada decembrī Bogotā dalījis 1.-4. vietu starptautiskā šaha turnīrā un uzvarējis papildu sacensībās par pirmo vietu. 2008. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" superturnīrā, bet 2015. gadā šajā festivālā bijis labākais "Open" turnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Championship: list of medals (Boys U-10)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 24. februārī.
2. ↑  World Cup (2011) (games of Evgeny Romanov)
3. ↑  «14th European Individual Championships 2013». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 8. maijā. Skatīts: 2016. gada 24. februārī.
4. ↑  GM Evgeny Romanov wins ITT Jahv McGregor Tournament on tie-break

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Inese Tenberga** (dzimusi 1980. gada 2. aprīlī Jūrmalā) ir Latvijā dzimusi politoloģe un juriste, Krievijas zinātniece, bezprocentu banku darbības eksperte. 2019. gada martā izvirzīta par Eiropas Parlamenta deputāta kandidātu sociāldemokrātiskās partijas "Saskaņa" sarakstā, taču Eiropas Parlamentā netika ievēlēta.

Izglītība
---------

1998. gadā ar izcilību absolvējusi Jūrmalas 1.vidusskolu. 2002. gadā Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē ieguvusi bakalaura grādu specialitātē: politoloģija. 2006. gadā ieguvusi otro augstāko izglītību, absolvējot Biznesa augstskolas «Turība» Juridisko fakultāti. 2010. gadā ieguvusi tiesību maģistra grādu Sanktpēterburgā Juridiskajā fakultātē. 2011. gada novembrī kļūstot par šīs fakultātes Civiltiesību katedras aspiranti, kopš 2013. gada katedras pasniedzēju sastāva virsvadībā strādā pie doktora disertācijas, pētot islāma banku investīciju mehānismu juridiskos pamatus.

Zinātniskā darbība
------------------

Vairāku zinātnisko rakstu autore tiesību un islāma banku investīciju jomā. Uzstājusies vairākās nozaru konferencēs, kas veltītas islāma ekonomikai un noturīgām finansēm.

Darba pieredze
--------------

2000. gadu sākumā bijusi 12. klašu skolotāja Jūrmalas 1. vidusskolā, pasniedzot priekšmetu «Politika un tiesības». No 2004. gada vairākus gadus ieņēmusi senatora palīdzes amata vietu Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departamentā. No 2010. gada jūnija līdz 2011. gada augustam vadījusi AS "Latvijas Krājbanka" Tiesvedības daļu.

Sporta karjera
--------------

No 1985. līdz 1997. gadam nodarbojusies ar sporta dejām, sasniedzot starptautiskās klases līmeni standarta deju programmā.

Atsauces
--------

1. ↑  «European Parliament elections 2019». Skatīts: 2019-03-25.

Ārējās saites
-------------

* Исламская банковско-финансовая система: новые возможности в рамках ЕАЭС. 19.05.2015
* Par 'Ezīti miglā', olimpiskajiem apļiem un visu pārējo. 12.02.2014
* Mūsu lielpolitikas "dubultie standart"» jeb kurā brīdī Temīda palikusi otrajā plānā? 28.10.2013
* Laiks meklēt Ariadnes kamolu – vai tiešām draudi nacionālajai drošībai nāk no Zapad2013? 16.10.2013
* Latviešu dziļais miegs jeb vai maz ir kāds, kas vēl brauktu Ziemeļmeitas lūkoties? 07.10.2013
* Par tiesību ekonomiskās analīzes metodes piemērošanas iespējām strīdu izskatīšanā 30.04.2013
* Kā mācīt privātās tiesības 21. gadsimtā 29.05.2012
* 'Laimes lāča' jeb Ministru prezidenta amata kandidāta meklējumos 06.10.2011
**Izglītojošas spēles** jeb **attīstošas spēles** ir spēles, kuru gaitā tiek attīstītas vai pilnveidotas dažādas prasmes. Spēļu attīstīšanas jēdziens galvenokārt ir saistīts ar cilvēka bērnības periodu. Bērni, spēlējot izglītojošas spēles, trenē savu domāšanu, atjautību, iztēli, radošumu. Terminu "attīstoša spēle" var lietot arī, lai apzīmētu virkni vingrošanas vingrinājumu zīdainim, lai attīstītu muskuļu tonusu un vispārējo fizisko sagatavotību.

Termins "bērnu agrīna attīstība" un Montesori, Domana, Ņikitina metodes (spēles "Salieciet modeli", "Kubi visiem", "Unicub"), N. A. Zaiceva ("Zaiceva kubi"), bērnu sporta spēļu kompleksi VS. Skripaļevs.

Klasifikācija
-------------

Veidus, raksturu, saturu un noformējumu nosaka konkrēti izglītības uzdevumi saistībā ar bērnu vecumu, ņemot vērā viņu attīstību un intereses. Attīstošo spēļu izmantošana pedagoģiskiem nolūkiem spēlē ir atļauta (0) 1 gada vecumā un katrā konkrētā gadījumā atkarībā no bērna attīstības.

* pēc vecuma grupas:
	+ bērniem no 0 līdz 1 gadam
	+ bērniem no 1 līdz 3 gadiem;
	+ bērniem no 3 gadu vecuma līdz 7 gadu vecumam;
	+ bērniem no 7 gadu vecuma un pieaugušajiem;
* veids:
	+ masa modelēšanai;
	+ mīkla modelēšanai;
	+ plastilīns;
	+ krāsas;
	+ aplikācijas;
	+ puzles;
	+ izglītojoši (kubi ar burtiem un cipariem, kartītes ar priekšmetu un dzīvnieku attēliem);
	+ konstruktori.
* Katrā vecuma grupā ir iedalījums pa tēmām:
	+ loģikai;
	+ lasīšanai;
	+ skaitīšanai;
	+ par spēju atšķirt un nosaukt krāsas, formas;
	+ par taustes sajūtu Archived 2021. gada 3. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. attīstību;
	+ paplašināt redzesloku;
	+ par uzmanības un atmiņas attīstību.
**Izarnus Takons** jeb **Izarns no Takonas** (Vācu: *Isarnus von Takkon*, *Isarnus von Fontiano*, latīņu: *Isarno Morlane* *Isarnus Morlane*, *Isarnus Tacconi*, *Isarnus Italus*; miris 1310. gadā) bija itāļu cilmes Rīgas arhibīskaps 19.12.1300.—11.04.1302. Vēlāk kļuva par Lundas arhibīskapu (1303—1310) Dānijā un Salerno arhibīskapu (1310) Dienviditālijā.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "Konrāds Joks, 22. Vācu ordeņa mestris, ieņēma mestŗa amatu 1307. gadā. [..] Šī mestŗa laikā izcēlās arī kaŗš starp ordeni un Sāmsalas biskapu. Šinī kaŗā mestris atņēma biskapam Hapsalu, Lodi un Leali kopā ar visu Vīku. Beidzot šo strīdu izbeidza Rīgas 5. **virsbiskaps Izarns**, kuŗš pēc tam atstāja savu biskapiju un aizceļoja uz savu dzimteni, Itāliju".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Rīgas arhibīskapi

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Reliģiskie amati un pozīcijas |
| Priekštecis: **Johans III fon Šverīns**  |  **Rīgas arhibīskaps** 1300—1302 | Pēctecis: **Jens Grands**  |
| Priekštecis: **Jens Grands**  |  **Lundas arhibīskaps** 1303—1310 | Pēctecis: **Esgers Jūls**  |
| Priekštecis: **Berardo di Ponte**  |  **Salerno arhibīskaps** 1310—1310 | Pēctecis: **Roberto Arcofate de Malovicino**  |
**Fricis Laumanis** (dzimis 1910. gada 13. jūnijā Liepājā, miris 1981. gada 6. decembrī Ņūdžersijā) bija Latvijas futbola aizsargs, kas kopā ar Rūdolfu Kronlaku un Hariju Lazdiņu bija visvairāk spēles Latvijas izlasē aizvadījušie futbolisti no Liepājas pirms Otrā pasaules kara.

Futbola karjera
---------------

Kopš jaunieša vecuma Laumanis spēlēja Liepājas "Olimpija" jauniešu komandā, bet 1927. gadā pirmo reizi spēlēja augstākā līmeņa komandā gadā, kad Olimpija izcīnīja savu pirmo Latvijas Virslīgas titulu, no sastāva pamazām izkonkurējot veterānu Hariju Pīkolu. Laumanis savu pirmo spēli Virslīgā aizvadīja 1927. gada 22. maijā, Olimpijai pārspējot Amatieri ar 5—2. Tomēr pagāja mazliet vairāk laika, lai Laumanis pierādītu sevi kā regulāru pirmās komandas spēlētāju Olimpijas sastāvā — 1927. un 1928. gadā viņš tikai laiku pa laikam tika izvēlēta pirmās komandas sastāvā, nodrošinot savu pozīciju 1929. gadā, kad Olimpija izcīnīja savu trešo titulu. 1930. gadā Olimpija reti spēlēja bez Laumaņa laukumā, vairākas sezonas viņš aizvadīja visās līgas spēles. 1939. gada rudenī Laumanis bija diskvalificēts uz pāris mēnešiem ar disciplinārsodu, kas klubam bija diezgan nopietns zaudējums. Pēc viņa atgriešanās laukumā Laumanis atkal kļuva neaizvietojams Olimpijas sastāvā. Laumanis spēlēja Olimpijā, līdz tā tika izformēta 1940. gadā. Kopā ar "Olimpija" Laumanis ieguva septiņus Latvijas čempiona titulus un trīs reizes uzvarēja Rīgas futbola kausa turnīrā.

Laumanis aizvadīja 18 spēles Latvijas izlasē no 1930. līdz 1939. gadam.

Pēdējā komanda, kurā Fricis Laumanis spēlēja Latvijā, bija Liepājas "Dinamo" 1941. gadā. Viņš nespēlēja Olimpijas sastāvā vācu okupācijas laikā. Pēc kara Laumanis nonāca Vācijā, kuru viņš atstāja 1949. gadā, dodoties uz Amerikas Savienotajām Valstīm.

Amerikā Laumanis turpināja spēlēt futbolu amatieru klubos, 1952. gadā uzvarot Pensilvānijas štata amatieru futbola līgā, pārstāvot Filadelfijas latviešu imigrantu sporta klubu, viņš spēlēja arī apvienotajā vācu un ungāru klubā.

Atsauces
--------

1. ↑  Biography of Harijs Lazdiņš[novecojusi saite]
2. ↑  Harijs Pikols biography[novecojusi saite]
Koordinātas: 59°19′23″N 18°05′18″E﻿ / ﻿59.32306°N 18.08833°E﻿ / 59.32306; 18.08833

Slidošanas paviljons
**Slidošanas paviljons** jeb Karaliskā slidošanas kluba paviljons ir celtne, kas atrodas Stokholmas pilsētas daļā Šepsholmenā uz Kastelholmenas salas. 

Ēku sāka būvēt 1882. gadā pēc arhitekta Ādolfa Emīla Melandera projekta, ko bija pasūtījis Karaliskais slidošanas klubs un Karaliskais Zviedrijas jahtklubs. Paviljons ir romantiska sarkanu ķieģeļu celtne ar šīfera jumtu, uz kura atrodas kores tornis, stūra tornis un bruņu tornis. Ēkas fasādē ir redzami iestrādāti medaljoni, kuros atrodas divi ģerboņi — karaļa Oskara II ģerbonis ar Karaliskā Zviedrijas jahtkluba simbolu elementiem un karalienes Sofijas monogramma, zem kuras ir atainotas karājošas slidas. 2009. gadā noritēja paviljona atjaunošanas darbi. 

Paviljons kalpoja kā pulcēšanās vieta kluba biedriem, kuri slidoja tolaik populārajā vietā uz aizsalušajiem ūdeņiem starp Kastelholmenas un Šepsholmenas salām. 1800. gadu beigās šis paviljons bija arī jauniešu populāra satikšanās vieta. Paviljons no 1933. gada ir iekļauts valsts kultūras pieminekļu sarakstā.

Ārējās saites
-------------

* www.sfv.se

Atsauces
--------

1. 1 2  «Skridskopaviljongen på Kastellholmen - SFV». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 27. novembrī. Skatīts: 2011. gada 26. jūnijā.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kastelholmena  |
| --- |
|  |
| 
* Kastelholmenas tilts
* Kastelleta
* Slidošanas paviljons

 |

 |
**Biaka** (indonēziešu: *Pulau Biak*) ir Indonēzijai piederoša sala Klusajā okeānā. Administratīvi ietilpst Papua provincē; lielākā salas daļa ietilpst Biakas-Numforas apriņķī, bet neliela daļa ziemeļrietumos — Supiori apriņķī. Lielākā apdzīvotā vieta ir apriņķa centrs Biaka. Sala ir izvēlēta par potenciālo vietu Indonēzijas kosmodroma būvniecībai, pret ko iebilst vietējie iedzīvotāji.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Jaungvinejas ziemeļrietumu piekrastē, Čenderavasiha līča ziemeļos. Lielākā no Biakas salu grupas; tajā ietilpst vēl Supiori (659 km²) sala ziemeļrietumos, no kuras to šķir dažus desmitus metru šaurais un seklais Surendidori šaurums, kā arī Padaido salas dienvidaustrumos un Numfora rietumos. Dienvidos ap 50 km platais Japenas šaurums Biaku šķir no Japenas salas. Salas reljefs lielākoties līdzens, augstākais punkts ir 740 m vjl salas ziemeļrietumos. Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, piekrastēs — mangrovju audzes.

Iedzīvotāji
-----------

Iedzīvotāju lielākā daļa ir melanēzieši, runā biakiešu valodā. Pēc reliģiskās piederības 83% kristieši (lielākoties protestanti), bet 16% — musulmaņi.

Atsauces
--------

1. ↑  Spaceport will bring more benefits than risks, says Indonesian space agency as Papuans divided over project.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Biaka***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315526921
* LCCN: sh86004027

 |

 |
**Kauja pie Omuļiem** bija viena no lielajām kaujām starp zviedru un krievu karaspēku Lielā Ziemeļu kara pirmajā periodā. Tā notika 1702. gada 18. jūlijā pie Omuļu muižas (vācu: *Hummelshof*), tagadējā Igaunijā netālu no Latvijas robežas.

Kaujas norise un tās sekas
--------------------------

1701. gada rudenī krievu dragūnu pulki (ap 40 000 vīru) Borisa Šeremetjeva vadībā iebruka zviedru pārvaldītajā Igaunijā un pie Omuļiem sakāva Volmāra fon Šlipenbaha komandēto zviedru karaspēka vienību (ap 5700 vīru). Pēc šis uzvaras krievu rokās nonāca visa Ziemeļvidzeme un Igaunija, kas tika kā "ienaidnieka teritorija" pamatīgi izpostīta. 

1702. gada beigās Šeremetjevs bieži citētajā vēstulē caram Pēterim rakstīja: 

> *Varenais Dievs un vissvētā dievmāte ir Tavu vēlēšanos piepildījusi. Ienaidnieka zemē vairs nav, ko postīt. No Pleskavas līdz Tērbatai, lejup pa Veļikajas upi, gar Peipusa ezera krastiem līdz Narvas upes grīvai, ap Tērbatu, aiz Tērbatas [..] Laiuses līdz Rēvelei, 50 verstis pret Rakveri un tālāk no Tērbatas uz augšu pa Mētraines upi līdz Vircezeram, pret Helmi un Karksi, un aiz Karksi līdz 38 verstīm pret Pērnavu, un no Rīgas līdz Valkai: viss ir nopostīts, pilis ir uzspridzinātas. Nekas vairs nav saglabājies bez Pērnavas un Rēveles, un šur tur kāda muiža jūrmalā. Citādi viss starp Rēveli un Rīgu ir izravēts. Apdzīvotās vietas atrodamas tikai uz kartes. Kā klājies postīšanas laikā, zina stāstīt gūstekņi [..] Ko lai es iesāku ar laupījumu?*
> 
> 

Starp gūstekņiem bija arī Marta Skavronska (1684-1727), vēlākā Krievijas ķeizariene Katrīna I.

Atsauces
--------



1. ↑  Sundberg (2010). *Sveriges krig 1630-1814*. p. 222.
2. 1 2 3  Northern Wars, Oskar Sjöström[novecojusi saite]Veidne:Cbignore
3. 1 2 3  Gordon A. The History of Peter the Great, Emperor of Russia: To which is Prefixed a Short General History of the Country from the Rise of that Monarchy: and an Account of the Author's Life, Volume 1. Aberdeen. 1755. pp. 165–168
4. ↑  Boris Grigorjev & Aleksandr Bespalov (2012). Kampen mot övermakten. Baltikums fall 1700–1710. p. 111.
**Jānis Alfrēds Skuja** (1886—1983) bija latviešu ārsts fiziologs un atdzejotājs no latīņu valodas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 14. aprīlī Vecpiebalgas pagastā tirgotāja ģimenē.
Mācījās Vecpiebalgas draudzes skolā pie J. Sliedes, tad Rīgas ģimnāzijā. 1911. gadā beidza studijas Maskavas Universitātes Dabaszinātņu nodaļā un turpināja studēt medicīnu. Pirmā pasaules kara sākumā viņu 1914. gadā mobilizēja Krievijas impērijas armijā. Līdz 1920. gadam Skuja bija kara ārsts. 

Pēc kara beigām viņš turpināja studijas Latvijas Augstskolas Medicīnas fakultātē un 1921. gadā Skuja ieguva ārsta grāda diplomu. Bija Rīgas Skolotāju institūta ārsts un higiēnas skolotājs (1922–1927), tad Latvijas Universitātes Fizioloģijas un fizioloģiskās ķīmijas katedras vadītāja Roberta Krimberga asistents, vēlāk darbojās Vispārējās patoloģijas institūtā, veica pētījumus fizioloģijā un patoloģijā, 1933. gadā viņš aizstāvēja *Dr. med.* grādu. 
No 1936. līdz 1940. gadam viņš bija Tautas Labklājības ministrijas Veselības departamenta vicedirektors un "Tautas Labklājības Ministrijas Mēnešraksta" redaktors. 

Pēc Otrā pasaules kara beigām viņš bija Latvijas Valsts Universitātes docents (1945–1947), tad Latvijas Zinātņu akadēmijas Mikrobioloģijas institūta zinātniskais sekretārs (1947–1950). 1950. gadā Jāni Skuju apcietināja un piesprieda 10 gadu ieslodzījumu spaidu darbu nometnēs, kur viņš pavadīja četrus gadus. 
Pēc atbrīvošanas viņam ļāva atgriezties dzimtenē un strādāt par ārstu biedrības sekretāru. 1956. gadā viņš pensionējās, atdzejoja Vergīlija un Horācija dzeju. 

Miris 1983. gada 5. martā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Darbi
-----

Kā Latvijas medicīnas vēstures avots saglabājies t.s. Skujas saraksts, kas ir oficiālais Latvijas ārstu 1939. gada saraksts, kurā Jānis Skuja ierakstīja daudzu kolēģu miršanas gadus, vai tas būtu Rīgā, Sibīrijā, Amerikā, Vācijā vai Austrālijā, cik nu viņam bija kļuvis zināms.

Literatūra
----------

* Alksnis A. V. Dr. med. Jāņa Skujas piemiņai. LĀZA Apkārtraksts, 1983, Nr. 125, 34. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  letonika.lv
2. ↑  biblioteka.cesis.lv
3. ↑  Fridebertam pa pēdām jeb pazudušais Rokfellera fonda stipendiāts Archived 2021. gada 24. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Arnis Vīksna, Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs
Kartavu pilskalna uzmērojums (Brastiņš, 1923).
**Babotes pilskalns** ir Atskaņu hronikas vēstījumā par 1280. gada uzbrukumiem Dobelei pieminēts pilskalns uz Kursas un Zemgales robežas.
Pie Babotes pils notika kauja, par kuru hronists rakstīja: *Par Baboti bij nosaukta tā pils, kas kādreiz nodega, tur bija mežs un lauks it jauks - tas tagad kļuva karalauks*.

Vēsture
-------

Kuldīgas fogts Johans no Ohtenhauzenes Livonijas krusta karu laikā 1280. gadā kopā ar četriem ordeņa bruņiniekiem sapulcināja kuršu karaspēku un "caur purvu, meža biezokni" devās karagājienā uz Dobeles zemi. 
Kad viņi sasniedza aizžogu (*hagen*), kas bija uzcelts uz Zemgales robežas, fogts ar kuršu karaspēku, kurā bija piecdesmit jātnieku, atdalījās no citiem un devās uzbrukumā Dobeles pilskalnam. Uzbrucēji cieta neveiksmi un ar smagi ievainoto Kuldīgas fogtu uz nestuvēm atkāpās no pils.

Par to uzzināja zemgaļu ķēniņš Nameisis, kas izraudzījās labākos dobeliešu jātniekus un devās vajāt Kuldīgas fogta karapulku. Pēc vairākām dienām viņi pie Babotes panāca kuršus, kas izrādīja niknu pretestību un kaujā nogalināja 50 zemgaliešu. Nameisis pieņēma lēmumu atkāpties atpakaļ uz savu zemi.

Lokalizācija
------------

Ernests Brastiņš uzskatīja, ka Babotes pilskalns atrodas „Kartavu kalnos" pie vēlākās Jaunpils pils. Starp gravu un upītes krastu esošais pakalna rags apmēram 100 metrus no gala pārrakts ar dziļu grāvi. Grāvja zemes uzmestas 7 metru augstā uzbedumā, kas aizsargā plakuma dienvidgalu. Ap metru augsts uzbedums apjož visapkārt arī pārējās plakuma malas. Tā radies plakumam iedobts veids, kas pašā vidū izbeidzas ar bedri. Ieeja vērojama gar uzbeduma rietummalu.
Savukārt Augusts Bīlenšteins 1868. gadā apmeklējis šo pilskalnu, bet atturējies no kādiem slēdzieniem par tā varbūtējo vēsturisko nosaukumu. Babotes pili viņš mēģinājis lokalizēt Cepures kalnā pie Slagūnes Cibēnu mājām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (09093. - 09096.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 7. februārī. Skatīts: 2020. gada 24. septembrī.
2. ↑  latvijas-pilskalni.lv

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
Mežstrādnieks Algavā, Vācijā
**Mežsaimniecība** ir uzņēmējdarbības un augkopības nozare, kas nodarbojas ar meža stādīšanu, uzlabošanu, efektīvu meža zemes apsaimniekošanu un izmantošanu. Tā ir viena no lielākajām saimniecības nozarēm Latvijā. Mežsaimniecība ir arī zinātniskās pētniecības joma, kas pēta meža apmežošanas metodes un mežsaimniecības uzlabošanu, kā arī mežus kā vienu no svarīgākajām biosfēras sastāvdaļām.

Mūsdienās mežsaimniecībā ir nostiprinājies un popularitāti ieguvis atsevišķs mežsaimniecības novirziens – daudznozaru mežsaimniecība. Tā parasti fokusējas uz plašu problēmu loku un apskata mežu kā vienotu kopumu (neizdalot atsevišķi tikai kokus kā koksnes avotu), kā daļu no lielākas ekosistēmas, un neizslēdz mežu lomu kultūrā (tostarp estētisko un ekonomisko aspektu). Daudznozaru mežniecība fokusējas uz kokmateriālu un kurināmās koksnes nodrošināšanu, savvaļas biotopu un bioloģiskās daudzveidības pasargāšanu; atpūtas zonu, ainavas un kopienas aizsardzību; nodarbinātību; ūdenssateces baseina apsaimniekošanu, erozijas kontroli un mežu kā atmosfēras oglekli absorbējošas ekosistēmas saglabāšana.

Atsauces
--------

1. ↑  «https://www.delfi.lv/temas/mezsaimnieciba». *www.delfi.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-02-23.
2. ↑  *Restoring the Earth - The next decade*. FAO. 2020. ISBN 978-92-5-133506-2.
3. 1 2  «Urban and Community Forestry - NYS Dept. of Environmental Conservation». *www.dec.ny.gov*. Skatīts: 2023-02-23.
4. ↑  «Pan-European strategy for genetic conservation of forest trees and establishment of a core network of dynamic conservation units». *web.archive.org*. 2017-01-31. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017-01-31. Skatīts: 2023-02-23.
**"Koncentriskā grupa"** (vācu: *Konzentrische Gruppe*) ir vācu mākslinieka Oskara Šlemmera (1888–1943) 1925. gadā radīta glezna.

Apraksts
--------

Gleznas skice tapusi jau 1921. gadā. Tā pārdota izsolē 2011. gadā ar sākuma cenu 7500 eiro, un nopirkta par 13 125 eiro. Skices izmērs ir 45,2 x 34,3 cm. Glezna "Koncentriskā grupa" radīta ar eļļas krāsām uz audekla. Darbam raksturīga klasiska harmonija. Gleznas reprodukcija redzama arī uz par godu Vācijas pasta 40 gadu jubilejai veidotas pastmarkas.

Šlemmers ietekmējies no kubisma, taču izmanto arī konstruktīvus paņēmienus. Jau 1922.gadā viņš skicē jautru un raibu marioneti, un tas apvieno to, ar ko viņš ir nodarbojies visu savu dzīvi, proti, vēlmi attēlot figūru, kura tāpat kā marionete kustas kādā noteiktā telpā. Šlemmeram cilvēks ir visu lietu mērs tiešā nozīmē. Viņš interesējas ne tikai par indivīdu un tā psihiskajiem bezdibeņiem un postu, bet arī par jauno cilvēku, kurš ir ģeometriski abstrakts. Oskara Šlemmera rokraksts redzams ne tikai gleznās, bet arī statujās un skatuves mākslā, viņš bijis arī tēlnieks un horeogrāfs, veidojis daudz baleta izrāžu. Par Šlemmera radošo mantojumu tiek uzskatītas aptuveni 750 gleznas, 650 akvareļu, 1000 zīmējumu (ar zīmuli, tinti, tušu, pasteļiem u.c.) un aptuveni 35 tēlniecības darbu, kā arī 20 skatuves darbu.

Šlemmers bija viens pirmajiem *Bauhaus* stila meistariem, kurš kļuva par nacionālsociālistiskā režīma upuri, zaudējot savu profesora amatu, kā arī vairāki no viņa darbiem tika iznīcināti.

Attēlu galerija
---------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Gleznas "Koncentriskā grupa" skice |
| Gleznas "Koncentriskā grupa" skice  |

|  |
| --- |
| Gleznas "Koncentriskā grupa" reprodukcija uz pastmarkas |
| Gleznas "Koncentriskā grupa" reprodukcija uz pastmarkas  |

 |

Atsauces
--------

1. ↑  «akg images». .
2. ↑  «Graphik und Editionen · Berlin, 5. Juni 2015».. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. augustā. Skatīts: 2016. gada 11. maijā. Archived 2016. gada 16. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «OSKAR SCHLEMMER Konzentrische Gruppe (Figurenplan K 1), 1922.». .
4. ↑  «Oskar Schlemmer». .
5. ↑  «Oskar Schlemmer - "Visionen einer neuen Welt"». *Deutschlandradio kultur*.
6. ↑  «Schlemmer, Oskar». .
Pulka karoga labā puse
Pulka karoga kreisā puse
**13. Bauskas Aizsargu pulks** izveidots 1922. gada 18. decembrī, apvienojot Bauskas apriņķa aizsargu militārās vienības.

Pirmās aizsargu vienības Bauskas apriņķī līdz 1919. gada oktobra sākumam izveidojās Bauskā, Bārbelē, Misā, Jaunsaulē, Rundālē un Ceraukstē. Katrā pagastā bija viena nodaļa, bet Iecavas un Ceraukstes pagastā — divas, pa vienai katrā upes krastā. Kā pēdējā izveidojās aizsargu nodaļa Svitenē. Sākotnēji dienests aizsargos bija obligāts visiem zemkopjiem un pilsētniekiem, bet kopš 1921. gada 18. augusta Aizsargi kļuva par brīvprātīgu organizāciju. 1923. gada 21. martā nodibinājās 1. bataljons, kurā ietilpa trīs rotas un eskadrons. 1923. gada 26. izveidoja 2. bataljonu, kurā ietilpa trīs rotas no tolaik Bauskas apriņķim pievienotajām Jēkabpils apriņķa pagastu aizsargu nodaļām.

Pulks aktīvi piedalījās 1934. gada 15. maija Ulmaņa valsts apvērsumā, Bauskas aizsargi atkārtoti devās patrulēt uz Rīgu.

* Valsts Prezidents Čakste pulka karoga pasniegšanas svētkos, 1924
* Bauskas aizsargu parāde rātslaukumā, 1925
* Pulka labākie šāvēji ar balvām, 1925
* Pulka komandējošais sastāvs, 1927
* Bauskas aizsargi 15. maija apvērsuma dienās patrulēja Rīgā
* Pulka futbola komanda ar iegūto Sabiedrisko lietu mministra balvu, 1937

Komandieri
----------

Par pirmo pulka komandieri tika iecelts Bauskas apriņķa priekšnieks Kārlis Berķis, kas komandēja pulku līdz 1923. gada 16. aprīlim. Līdz 1932. gada 4. augustam pulka komandieris bija K. Grebers. No 1932. gada 7. septembra līdz 1934. gada 11. maijam - P. Pommers, kurš vēlāk kļuva par Rīgas prefekta vecāko palīgu.

1924. gada 13. jūlijā valsts prezidents Jānis Čakste pulkam pasniedza karogu un pēc karogu pasniegšanas secības Aizsargu pulkiem, Bauskas pulks kļuva par 13. 1925. gada 1. oktobrī Bauskā izveidots arī pirmais aizsardžu pulciņš.

Atsauces
--------

1. ↑  «Par tēvu zemi dārgo». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2014. gada 17. oktobrī.
Priesteris sutanā, uz kuras ir uzvilkta komža.
**Komža**, saukta arī par **kora svārkiem**  ir viens no Rietumu kristīgo baznīcu kā latīņu rita Romas katoļu Baznīcas, Anglikāņu Baznīcas un Rietumu protestantu Baznīcu garīdznieku un to piekalpotāju liturģiskajiem apģērbiem liturģisku funkciju veikšanai.

Komža ir baltas krāsas, simbolizējot dvēseles tīrību un sirdsskaidrību, visbiežāk linu auduma tērps, kas sniedzas biežāk līdz ceļiem, taču var būt arī garāka, kāda tā vienmēr bija senkristīgo laikā, taču tā vairāk līdzinās tunikai. Tērpa apakšējais platums nedrīkstētu būt mazāks par 2,80 metriem. Komžai raksturīgas platas piedurknes, optimālais platums ir 45 centimetri un to garumam ir jābūt tādam, lai uz leju nolaistās rokas īkšķis būtu apsegts. 
Kakla izgriezums ir ovāls, retāk apaļš vai četrstūrains un tik liels, lai komžu varētu brīvi uzvilkt pāri galvai. Valkājot komžu, nekad nelieto jostu. Kora svārkus rotā ar iešuvi vai izšūtu apvadi, tērpa apakšējo apmali var rotāt ar izšuvumiem, kā arī mežģīnēm, zem kurām nereti pašujot krāsainu drānu, kas ir atbilstoša liturģijai. Pareizs tērpa mākslinieciskais noformējums prasa, lai tērpa apmales rotājums ne tikai greznotu, bet arī padarītu apmali stingrāku un smagāku. Pastāv atšķirības starp svētku komžām, kas ir greznākas un ik dienas, kas ir necilākas.

Komžu garīdznieki valkā visos dievkalpojumos, izdalot sakramentus, kā arī sprediķojot, altāra piekalpotāji jeb ministranti to valkā vienmēr liturģisko funkciju veikšanas laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  "Katoļu Džīve", 1995, 8. 40.-41.lpp.

Ārējās saites
-------------

* www.catholicity.com
* Katoļu enciklopēdijas ieraksts (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Romas katoļu Baznīcas garīdznieku liturģiskie tērpi  |
| --- |
|  |
| Apģērbi | 
* Alba
* Dalmatika
* Fascija
* Komža
* Ornāts
* Stola
* Sutana
* Sutana ar pelerīnu
* Veļums

 |
|  |
| Galvassegas | 
* Birete
* Galero
* Kardināla cepure
* Mitra
* Piuska

 |

 |
**Zviedru karagājiens uz Ridalu un kauja pie Lihulas (1220)** notika 1220. gada vasarā jaunā zviedru ķēniņa Jūhana Sverkersona vadībā. Tajā piedalījās arī 1195. gada krusta karagājiena vadītāja Birgera Brūsas jaunākais brālis Austrumgotlandes jarls Kārlis, jarla Kārļa brāļadēls, karaļa kanclers un Linšēpingas bīskaps Kārlis un citi zviedru bīskapi. Karagājiena mērķis bija kristīt Rietumigaunijas novadus un iegūt virskundzību pār tām par spīti Livonijas bīskapa Alberta centieniem pakļaut šīs zemes sava brāļa Hermaņa vadītajai Igaunijas bīskapijai. Viņš apmetās Lihulas pilskalnā un pārraudzīja Ridalas novada kristīšanu, baznīcu celšanu un vadīja sarunas ar Rēveles dāņiem un Rīgas vāciešiem.

Pēc zviedru karaļa aizbraukšanas 1220. gada 8. augusta rītā Lihulas pilskalnam uzbruka sāmsaliešu karaspēks, kas aplenca un nodedzināja pili, nonāvējot ap 500 zviedru, ieskaitot jarlu Kārli un Linšēpingas bīskapu Kārli.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
* Ridala

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXIV. 3.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 14. jūnijā. Skatīts: 2009. gada 23. augustā.
**Zebrene** ir ciems Dobeles novada Zebrenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Bērzes krastā pie autoceļa P104 30 km no novada centra Dobeles un 93 km no Rīgas. Zebrenē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Reņģes muižas *(Rengenhof)* centru un līdz 1920. gadu beigām dēvēta par **Reņģi**. Izaugusi pēckara gados kā ciema padomes (līdz 1975. gadam un no 1990. gada) un padomju saimniecības «Zebrene» centrālais ciemats.

Reņģes muižā dzimis Pēterburgas Zinātņu Akadēmijas prezidents, no 1740. gada Krievijas sūtnis Dānijā, Hamburgā, Brēmenē un Lībekā Johans Albrehts fon Korfs (*Johann Albrecht von Korff*, 1697—1766).

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Zebreni». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Zebrenes pagasts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 12. jūlijā.
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 168. lpp. ISBN 9984-00-436-8.
PSRS pastmarka, izdota par godu Komunistiskās partijas manifesta publicēšanas simtgadei
***Komunistiskās partijas manifests*** — Kārļa Marksa un Frīdriha Engelsa darbs, kurā paustas klasiskā marksisma pamatnostādnes. Pirmo reizi publicēts 1848. gada 21. februārī. Pazīstams arī kā ***Komunisma manifests*** un ir viens no ietekmīgākajiem politiskajiem traktātiem. *Manifestā* tiek skaidrots, kā ar proletariāta revolūcijas palīdzību komunisti pārņemtu varu no buržuāzijas un izveidotu sociālistisku sabiedrību.

Autori
------

Lai gan *Manifesta* titullapā norādīts, ka *Komunistiskās partijas manifests* ir Kārļa Marksa un Frīdriha Engelsa kopdarbs, Engelss 1883. gadā ievadā *Manifesta* vācu izdevumam norāda, ka būtībā tas ir Marksa darbs un pamatidejas pieder tikai Marksam. Pašā *Manifestā* ir norādes, ka teksts ir dažādu valstu komunistu kopdarbs.

Izdošanas vēsture
-----------------

*Komunistiskās partijas manifests* pirmo reizi tika izdots 1848. gadā Londonā vācu valodā. Tulkojumu angļu valodā tika izdots 1850. gadā. Laikā no 1872. gada līdz 1890. gadam *Manifests* tika vairākkārtīgi rediģēts, pievienoja arī jaunu priekšvārdu: 1872. gadā vācu izdevumam, 1882. gadā krievu izdevumam, 1883. gadā vācu izdevumam un 1888. gadā angļu izdevumam. 1888. gada izdevumu tulkoja Semjuels Mūrs (Samuel Moore), un tas joprojām ir visvairāk izmantotais angliskais *Manifesta* variants.

Komunistiskās partijas manifests

Saturs
------

*Manifests* sastāv no ievada, trim daļām un nobeiguma.

Kārlis Markss un Frīdrihs Engelss izvirza nostādni, ka sabiedrība, izgājusi trīs ekspluatācijas stadijas (verdzību, feodālismu un kapitālismu), beigās nonāks komunismā. Šī nostādne kopā ar ekonomisko determinismu veido vēsturiskā materiālisma koncepciju, kas ir centrālā komunistiskā koncepcija. Tiek uzskatīts, ka kapitālisms ir kļuvis par progresa šķērsli un jāmaina pret proletariāta diktatūru, kas savukārt uzcels sociālistisku sabiedrību.

Atsauces
--------

1. ↑  Marx and Engels, *The Communist Manifesto*, introduction by Martin Malia (New York: Penguin group, 1998), pg. 35 ISBN 0-451-52710-0
2. ↑  Marx and Engels, *The Communist Manifesto*, pg. 49 ISBN 0-451-52710-0

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Komunistiskās partijas manifests***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Manifests satori.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 174280547
* LCCN: n95092137
* GND: 4099310-3
* SELIBR: 318629
* SUDOC: 027772705
* BNF: cb11974350n (data)
* NLA: 35332025
* NDL: 00627188

 |

 |
Koncertdārzs "Pūt, vējiņi!" (2015).
Liepājas koncertestrāde (pēc 1928).
**Koncertdārzs "Pūt, vējiņi!"** ir Liepājas brīvdabas koncertu vieta, kas atrodas Liepājas Jūrmalas parkā Miķeļa Valtera ielā 13 (agrāk Peldu ielā 59).

Vēsture
-------

1875. gadā pēc Paula Maksa Berči projekta uzcēla Liepājas kūrmājas kompleksu ar restorānu, deju zāli, teātra izrāžu un koncertzāli ar 500 skatītāju vietām. 1928. gadā uzcēla jaunu estrādi, kurā notika 1. Lejaskurzemes dziesmu svētki.

1964. gadā izveidoja jaunu brīvdabas koncertzāli, kas bija viena no divām ar jumtu segtām estrādēm Latvijā (otra ir Dzintaru koncertzāle). Koncertzāle "Pūt, vējiņi!" drīz kļuva par festivāla "Liepājas dzintars" un citu notikumu vietu, kas pulcēja vairākus tūkstošus mūzikas cienītāju no visas Latvijas.

Jaunbūve
--------

Līdz 2021. gada beigām notika koncertdārza "Pūt, vējiņi!" pārbūve un piegulošās teritorijas labiekārtošana. Projekta kopējās izmaksas ir 2 306 438 eiro, tai skaitā ERAF finansējums — 800 000 eiro, valsts budžeta dotācija pašvaldībām — 35 294 eiro un pašvaldības līdzfinansējums — 1 471 144 eiro.

Jaunajā koncertdārzā ir līdz 1500 sēdvietām ar iespēju centrālajā daļā mainīt sēdvietu izvietojumu un skaitu atbilstoši pasākuma formātam.

Atsauces
--------

1. ↑  «Putvejini». *Koncertdārzs "Pūt, vējiņi!"* (latviešu). Skatīts: 2023-04-03.
2. ↑  zudusilatvija.lv
3. ↑  Koncertdārzs „Pūt, vējiņi!"
**Ēva Karakaša** (ungāru: *Karakas Éva*; dzimusi **Firsta** (ungāru: *Fürst*), pēc pirmajām laulībām **Kertēsa** ungāru: *Kertész*, arī **Ladāņi-Karakaša** (ungāru: *Ladányi-Karakas*); 1922. gada 15. februāris Budapešta — 1995. gada 7. maijs Budapešta) bija Ungārijas starptautiskā lielmeistare šahā (1982), daudzkārtējā Ungārijas sieviešu šaha čempione.

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu beigām līdz 1970. gadiem bijusi viena no vadošajām Ungārijas šahistēm. Desmit reizes uzvarējusi Ungārijas sieviešu šaha čempionātos (1954, 1956, 1962, 1965, 1966, 1975, 1976).

Piedalījusies 1955. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Maskavā, kurā ieņēmusi 14. vietu (uzvarēja Olga Rubcova), 1959. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Plovdivā, kurā ieņēmusi 7. vietu (uzvarēja Kira Zvorikina), 1961. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Vrņačka Baņā, kurā kopā ar Aleksandru Nikolavu un Larisu Volperti dalījusi 7.-9. vietu (uzvarēja Nona Gaprindašvili), 1964. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Suhumi, kurā kopā ar Gizelu Greseri un Margaretu Teodoresku dalījusi 13.-15. vietu (uzvarēja Alla Kušnira). Piedalījusies arī 1973. gada starpzonu turnīrā Menorkā, kurā ieņēmusi 15. vietu (uzvarēja Valentīna Kozlovska).

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte: 1970. gadā dalījusi 1.-2. vietu Nīderlandes pilsētā Emenā, bet pēc gada turpat dalījusi 2.-3. vietu. 1974. gadā izcīnījusi 3. vietu Polijas pilsētā Pjotrkova Tribunalskā. 1962. gadā Grudzjondza ieņēmusi 2. vietu Polijas atklātajā sieviešu šaha čempionātā aiz Margaretas Pervoznikas.

Ēva Karakaša trīs reizes pārstāvējusi Ungāriju sieviešu šaha olimpiādēs (1957, 1963, 1966).

Lielus panākumus guvusi senioru šaha turnīros. Trīs reizes kļuvusi par Pasaules čempioni seniorēm šahā (1991, 1992, 1994)..

Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā viņai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «World Chess Championship (women) : 1955 Candidates Tournament». Mark-weeks.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-06-12. Skatīts: 2011-12-20.
2. ↑  1959 Candidates Tournament
3. ↑  «World Chess Championship (women) : 1961 Candidates Tournament». Mark-weeks.com. Skatīts: 2011-12-20.
4. ↑  1964 Candidates Tournament
5. ↑  1973 Menorca Interzonal Tournament
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Éva Karakas
7. ↑  World Senior Chess Champions

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Skomants** arī **Komants** (dzimis ap 1225. gadu — miris pēc 1285. gada) bija rietumbaltu cilts jātvingu (sudāvu) vadonis Lielās prūšu sacelšanās laikā (1260—1274). No avotiem noprotams, ka Skomants ir bijis arī priesteris (krīvs).

Pirmā ziņas par Skomantu atrodamas Duisburgas Pētera hronikā, kurā viņš minēts kā vadonis prūšu 1263. gada karagājienā uz Vācu ordeņa cietoksni Helmnē. Tomēr Skomants nespēja pilnvērtīgi iesaistīties sacelšanā, jo paralēli vadīja iebrukumus Pinskā un citās slāvu apdzīvotajās teritorijās. Pēc sacelšanās apspiešanas Skomants vadīja apvienoto prūšu/lietuviešu karaspēku (ap 4000 vīru) pret vācu ordeni, bet nesekmīgi.

Prūšu un jātvingu apdzīvotā teritorija tika pamatīgi postīta un 1280/81 gada ziemā tika izpostīti arī Skomanta īpašumi. Skomants ar saviem trim dēliem Rukalu, Ģedetu un Galmu bija spiests bēgt uz Melnkrieviju, tobrīd Lietuvas dižkunigaitijas kontrolēto teritoriju mūsdienu Baltkrievijas rietumos. Drīz vien gan Skomants atgriezās Prūsijā un piekrita pieņemt kristīgo ticību. Pēc kristīšanas Skomantam tika piešķirtas zemes Prūsijā un viņš kļuva par vienu no ordeņa vasaļiem.

Atsauces
--------

* S. C. Rowell. *Lithuania Ascending: A Pagan Empire Within East-Central Europe, 1295–1345*. Cambridge Studies in Medieval Life and Thought: Fourth Series. Cambridge University Press, 1994. 52—55. lpp. ISBN 978-0-521-45011-9.
* William L. Urban. *The Prussian Crusade* (2nd izd.). Chicago, Illinois : Lithuanian Research and Studies Center, 2000. 315, 342, 366. lpp. ISBN 0-929700-28-7.
**Ēģiptiešu dievu svētnīca** ir svētnīca senajā Tērā. Tā tika izveidota hellēnisma laikmetā, kad Grieķijas teritorijā bija pozitīvāka attieksme pret jauniem dieviem un kultiem, un attīstījās austrumu un ēģiptiešu dievu pielūgšana. Tērā ēģiptiešu dievi Serapiss, Izīda un Anubiss ieguva atzinību 3. gadsimta pr.Kr. sākumā, un šis kults ātri integrējās sabiedrībā un salas iedzīvotāju privātajā reliģiskajā dzīvē. Ēģiptiešu dievu triādes kults Tērā, kas attiecināms šajā periodā uz Ptolemeju valdījumiem, ir cieši saistīts ar liela Ptolemeju garnizona klātbūtni un darbību salā. Svētnīca, veltīta par godu ēģiptiešu dieviem, ir dibināta 3. gadsimta pr.Kr. pirmajā pusē. Tā būtībā veidoja nelielu brīvdabas konstrukciju, t.i. terasi, kas izveidota no mākslīga uzbēruma, kura divas puses norobežotas ar akmens sienu. Mūsdienās ir saglabājusies galvenokārt svētnīcas klintī iecirstā daļa ar nišām priekš votīviem ziedojumiem no vienas puses un klintī iecirstām pamatnēm kulta statuju novietošanai no otras puses.

Atsauces
--------

1. ↑  «Odysseus (Kultūras un sporta ministrija)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 24. janvārī. Skatīts: 2022. gada 27. janvārī.
**Ēzeļi** (*Asinus*) ir zirgu dzimtas (*Equidae*) zirgu ģints (*Equus*) apakšģints. Līdz mūsu dienām ir izdzīvojušas trīs ēzeļu sugas: kiangs, Āfrikas savvaļas ēzelis un Āzijas savvaļas ēzelis, pie kuriem pieder gan Gobi kulānu un Turkmēnijas kulānu pasuga. Visiem ēzeļiem ir raksturīga masīva galva bez pieres krēpēm, garas ausis un īsas kakla krēpes, sausa, taisna muguras līnija, slaidas kājas un tieva aste ar pušķi galā, kā arī tie visi ir slaveni ar savu izturību un sīkstumu. Lai arī visi ēzeļi pieder vienai apakšģintij *Asinus*, tomēr savvaļas ēzeļa dažādajām sugām savā starpā nav lielākas radniecības kā zirgam ar zebru, tādēļ savā starpā krustojoties tiem dzimst neauglīgi bērni. Ja mājas ēzelis tiek sakrustots ar zirgu, tad piedzimušo kumeļu sauc par mūli, un arī tas ir neauglīgs.

Cilvēki vislabāk pazīst un zina mājas ēzeli (*Equus asinus*), kurš ir cēlies no Āfrikas savvaļas ēzeļa (*Equus africanus*), kas apdzīvoja un apdzīvo Sahāras un Arābijas tuksnešus. Savvaļas ēzeļi ir patiešām savvaļas. Tie nekad nav bijuši pieradināti un ir ļoti tuvi radinieki Tuksnešu zebrām (*Equus grevyi*).

Ēzeļu sistemātika
-----------------

* **Ēzeļu apakšģints** (*Asinus*)
	+ suga Āfrikas savvaļas ēzelis (*Equus africanus*)
		- Mājas ēzelis (*Equus asinus*)
		- †Nūbijas savvaļas ēzelis (*Equus africanus africanus*)
		- Somālijas savvaļas ēzelis (*Equus somalicus*)
		- †Atlasa savvaļas ēzelis (*Equus atlanticus*)
	+ suga Āzijas savvaļas ēzelis (*Equus hemionus*) jeb Onagrs
		- Mongolijas savvaļas ēzelis (*Equus hemionus hemionus*) jeb Gobi kulāns *Equus hemionus luteus*
		- †Sīrijas savvaļas ēzelis (*Equus hemionus hemippus*)
		- Turkmēnijas kulāns (*Equus hemionus kulan*)
		- Indijas savvaļas ēzelis (*Equus hemionus khur*) jeb Khurs
		- Persijas onagrs (*Equus hemionus onager*)
	+ suga †Eiropas savvaļas ēzelis (*Equus hydruntinus*)
	+ suga Kiangs (*Equus kiang*)
		- Rietumu kiangs (*Equus kiang kiang*)
		- Austrumu kiangs (*Equus kiang holdereri*)
		- Dienvidu kiangs (*Equus kiang polyodon*)

(†) - izmirusi organismu grupa

Atsauces
--------

1. ↑  Džuljet Kletona-Broka "Zirgi. Enciklopēdija", Apgāds Zvaigzne ABC ISBN 9984-17-076-4