recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aknīstes nolaidenums**, dažkārt arī **Aknīstes pacēlums**, ir dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes dienvidrietumos, Daugavas kreisajā krastā. Izvietojies Latvijas dienvidaustrumu daļā, galvenokārt Jēkabpils novadā. Aizņem mazāk saposmoto, Daugavas virzienā nolaideno Sēlijas daļu, ko veido Augštaitijas augstienes nolaidenums ziemeļrietumu virzienā. Latvijas teritorijā Aknīstes nolaidenums ir daļa no robežšķirtnes starp Lielupes un Daugavas baseinu — te sākas Dienvidsusēja un Eglaine. Rietumos robeža ar Sēlijas paugurvalni ir Vidussēlijas purvu joslas rietumu mala. Austrumos un ziemeļos robeža iet pa Daugavu, bet dienvidaustrumos robežojas ar Augšzemes augstienes Ilūkstes pauguraini. Dienvidrietumos nolaidenums iestiepjas Lietuvas teritorijā.

Aknīstes nolaidenuma reljefs ir vāji viļņots. Dabiski labi drenēti, daļēji pārskaloti morēnas līdzenumi nolaidenumā mijas ar plašām pārmitrām ieplakām un augsto purvu masīviem. Augstums pārsvarā 90—125 m v.j.l. augstākais punkts ir Kiocu kalns (143,7 m) pie Leimaņiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Aknīstes pacēlums». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 24. lpp.
2. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 37. lpp.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Austrumlatvijas zemiene |
| --- |
|  |
| Līdzenumi | 
* Aronas paugurlīdzenums
* Jersikas līdzenums
* Lubāna līdzenums

 |
|  |
| Nolaidenumi | 
* Aknīstes nolaidenums

 |
|  |
| Pacēlumi | 
* Adzeles pacēlums

 |

 |
Šajā lapā ir apkopoti **1704. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Zviedru okupētais Piltenes apgabals bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs, Saksijas kūrfirsts Augusts II Stiprais.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē mazgadīgā hercoga Frīdriha Vilhelma vietā valsti pārvaldīja viņa tēvabrālis Ferdinands Ketlers (līdz 1709).
* Zviedru Vidzemē un okupētajā Kurzemes un Zemgales daļā valdīja Zviedrijas karalis Kārlis XII.

Notikumi
--------

1704. gada 26. jūlijā Krievijas karaspēks cieta sakāvi kaujā pie Jēkabpils.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

Attēlu galerija
---------------
**Histidīns** (***His***, α-amino-β-5-imidazolilpropionskābe, C6H9N3O2) ir dzīvo organismu aminoskābe. Tas pieder pie heterocikliskajām aminoskābēm, jo satur imidazola grupējumu. Histidīns ir bezkrāsaini plāksnīšveida kristāli.

Atrašanās dabā
--------------

Ietilpst olbaltumvielu sastāvā. Histidīns veido daudzu fermentu aktīvos centrus.

Histidīna veidotā hēma grupa sukcinātdehidrogenāzes (svarīga mitohondriālā fermenta) sastāvā. Lielā brūnganā sfēra ir dzelzs jons.

Bioloģiskā nozīme
-----------------

Histidīns ir viena no 9 neaizstājamajām aminoskābēm. Agrāk histidīnu uzskatīja par aizstājamo aminoskābi, taču ilgtermiņa pētniecība pierādīja, ka arī pieaugušie cilvēki histidīnu nevar sintezēt savā organismā. Histidīns ir histamīna biosintēzes izejviela.

Histamīna rašanās, dekarboksilējoties histidīnam

Atsauces
--------

1. ↑  «Evidence that histidine is an essential amino acid in normal and chronically uremic man». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 13. novembrī. Skatīts: 2013. gada 1. decembrī.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00563277

 |

 |
**Degu ģints** (*Octodon*) ir degu dzimtas (*Octodontidae*) grauzēju kārtas (*Rodentia*) viena no ģintīm. Degu ģintī ir 4 sugas, no kurām pazīstamākā ir degu (*Octodon degus*). Degu ģints pārstāvji ir gan dienas, gan nakts dzīvnieki. Mazākais no visiem ir parastais degu (*Octodon degus*). Zinātniskie pētījumi ir pierādījuši, ka degu ir ļoti laba redze, un tie var redzēt arī ultravioletos starus. Kā arī zinātnieki ir atklājuši, ka degu kažoks un svaigs urīns atstaro ultravioletos starus, kas nozīmē, ka degu var redzēt urīnu, ar ko ir iezīmēta teritorija. 

Degu ģints dzīvnieki ir vieni no senākajiem grauzējiem, kas dzīvoja Dienvidamerikā jau oligocēnā. To fosilijas ir apmēram 28,5 - 23,8 miljonus gadu vecas. Degu ģints dzīvnieki mūsdienās pamatā ir sastopami Čīlē, izņemot Bridžesa degu (*Octodon bridgesi*), kas dzīvo Argentīnā.

Sistemātika
-----------

* ģints Degu ģints (*Octodon*)
	+ Bridžesa degu (*Octodon bridgesi*)
	+ Degu (*Octodon degus*)
	+ Mēneszobu degu (*Octodon lunatus*)
	+ Klusā okeāna degu (*Octodon pacificus*)

Atsauces
--------

1. ↑  ADW: Octodon degus: Information
2. ↑  Retinal Spectral Sensitivity, Fur Coloration, and Urine Reflectance in the Genus Octodon (Rodentia): Implications for Visual Ecology - Chávez et al. 44 (5): 2290 - Investigati...
3. ↑  degu (rodent) - Britannica Online Encyclopedia
4. ↑
**Augšogres pazeminājums** ir dabas apgabals Vidzemes augstienes dienvidrietumos. Stiepjas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā gar Ogres upes ieleju un turpinās kā Viduslatvijas nolaidenums. Atdala Piebalgas pauguraini ziemeļos no Vestienas pauguraines dienvidos.

Ģeoloģija
---------

Augšogres pazeminājums ir glaciotektonisku ieplaku virkne, kam pamatā atrodas līdzena, 95—110 m vjl augsta subkvartārā virsa, kuru veido galvenokārt augšdevona karbonātieži. Pamatiežus sedz ap 100 m bieza kvartāra nogulumu sega, kas veidojas galvenokārt no augšējā un vidējā pleistocēna morēnas. Bieži to klāj smilts un grants slāņi, virs kuriem pazeminājuma rietumu daļā atrodas 3—5 m biezi limnoglaciālo mālu un aleirītu nogulumi. Pazeminājuma teritorijā ir vairākas smilts un grants atradnes.

Reljefs
-------

Reljefā dominē viļņots fluvioglaciāls līdzenums ar atsevišķām kēmu pauguru un glaciokarsta ieplaku grupām. Samērā lielu teritorijas daļu aizņem pārpurvotas ieplakas un purvi.

Pazeminājuma centrālais elements ir Ogres upes ieleja. Austrumu daļā līdz Piterāniem tai raksturīga palienes tipa ieleja, kur plakanajos līdzenuma posmos, purvos un purvainās ieplakās tā vāji izteikta. Paliene zema, tā saplūst ar apkārtējo reljefu. Upei šķērsojot pauguru vai pacēlumu joslas, veidojas šaura, erozīva, 5—10 m dziļa ieleja ar akumulācijas palieni. Rietumu daļā ielejas dziļums palielinās līdz 15 m, upe līkumo starp limnokēmu vai morēnu pauguriem.

Klimats
-------

Augšogres pazeminājumam ir Vidzemes augstienei raksturīgs klimats. Gada vidējā temperatūra 4,7—4,8 °C, janvāra — –7 °C, jūlija — 16,5 °C. Bezsala periods 120 dienas, nokrišņu daudzums — 800 mm gadā, rietumu un centrālajā daļā 650—700 mm.

Hidrogrāfija
------------

Augšogres pazeminājuma hidrogrāfiskā tīkla pamatā ir Ogres upe un tās pietekas Virdzīte, Ilzīte, Sustala, Meltne, Valola. Daudz ezeru, lielākie no kuriem ir Gulbēris, Nedzis, Briņģu ezers, Ūbēris, Pāvītes ezers, Jumurdas ezers. Apvidum raksturīgi daudzie zemie un pārejas purvi, lielākais no kuriem ir Palšs.

Dabas aizsardzība
-----------------

Daļa Augšogres pazeminājuma lejpus Ērgļiem ietilpst Ogres ielejas dabas parkā. Pastāv arī Palšu purva un Jumurdas ezera dabas liegumi.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 90. lpp.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vidzemes augstiene |
| --- |
|  |
| Pauguraines | 
* Mežoles pauguraine
* Piebalgas pauguraine
* Vestienas pauguraine

 |
|  |
| Paugurvalņi | 
* Aumeisteru paugurvalnis

 |
|  |
| Pazeminājumi | 
* Augšgaujas pazeminājums
* Augšogres pazeminājums

 |

 |
**Mandibulas** (lat. *mandibules*) ir posmkāju mutes aparāta pāra augšžokļi. Vēžveidīgajiem, daudzkājiem un kukaiņiem tās kalpo barības graušanai un sasmalcināšanai, bet sabiedriskajiem kukaiņiem (skudras, bites, lapsenes, termīti) arī ligzdu būvniecībai. Šīs posmkāju grupas veido kladu *Mandibulata*, kas pašlaik skaitās radniecīga pārējiem posmkājiem, kas iedalīti *Arachnomorpha* kladā (helicerāti un trilobīti).

Apraksts
--------

Kukaiņu mandibulas.
Mandibulu forma dažādu posmkāju grupām ir ļoti atšķirīga. Īpaši liela daudzveidība ir kukaiņiem. Posmkāju žokļi ir no hitīna, un parasti ir izvietoti horizontāli. Griezējmalā mandibulām ir hitīna paresninājumi un zobiņi.

Mandibulu morfoloģija ir atkarīga no visa mutes aparāta specifikas, kura sastāvā ietilpst arī maksillas (apakšžokļi), labiums (apakšlūpa), žokļkājas u.c. daļas. 

Posmkājiem izšķir vairākus mutes orgānu tipus, no kuriem primārais ir graužošais, kas paredzēts daudz maz cietas barības sasmalcināšanai un apēšanai. Šādos gadījumos mandibulas var būt īpaši lielas un daudzveidīgas. Evolūcijas procesā ir izveidojušās vairākas šī sākotnējā tipa modifikācijas šķidras barības uzņemšanai, kas dažādām sūcējkukaiņu grupām ir veidoti atšķirīgi. Mandibulas šādos gadījumos ir reducējušās dažādās pakāpēs. Vienā gadījumā sūkšana ir saistīta ar barības substrāta pārduršanu, un veidojas dūrēj-sūcēju mutes aparāts (blaktis, laputis, odi u.c.), bet citā gadījumā barības uzņemšana nav saistīta ar pārduršanu, piemēram, tauriņiem. Īpaša modifikācija ir muskoīdam mutes aparāta tipam, kas izveidojies mušām un ir piemērots gan šķidras, gan arī cietas barības uzņemšanai.

Cits sākotnējā mutes aparāta attīstības ceļš ir novērojams segžokleņiem, kuru apakšlūpa ir saplūdusi ar t.s. orālajām krokām, izveidojot pāra žokļu kabatas, kurās ir iegremdētas mandibulas un maksillas.

Vēžveidīgo mandibulas uzbūve: 1 - "dzeroklis", 2 - dzelkšņi, 3 - *Lacinia mobilis*,  
4 - "priekšzobs", 5 - tausteklis
### Vēžveidīgo mandibulas

Garneles *Pandalus borealis* mandibulas. (skatā no iekšpuses)
Vēžveidīgajiem ir mandibulu pāris, kas parasti sastāv no palielināta bazālā segmenta un taustekļa (palpas), kas sastāv no vairākiem segmentiem. Dažās grupās, piemēram, *Branchiopoda*, palpa ir samazināta vai pat tās nav. Vēžveidīgo mandibulas var būt aprīkotas ar speciāliem zobiem (priekšzobiem un dzerokļiem). Bet Perakarīdu mandibulām var būt papildus elements, kurš pieaugušiem īpatņiem starp dzerokli un priekšzobu parādās kā īpašs izaugums (*lacinia mobilis*).

Atsauces
--------

1. ↑  Zooloģija — 1. sēj. (Bezmugurkaulnieki), red. G. Abrikosovs un L. Levinsons — LVI, Rīga, 1964. g. 322.lpp.
**Jānis Ērglis** (dzimis 1962. gada 17. novembrī) ir latviešu horeogrāfs un dejas pedagogs. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs un to lielkoncerta mākslinieciskais vadītājs. Kopš 1998. gada — tautas deju ansambļa "Teiksma" mākslinieciskais vadītājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1962. gada 17. novembrī Valmierā. No 1970. līdz 1981. gadam mācījās Valmieras 11 varoņu komjauniešu vidusskolā (tagad — Valmieras 1. ģimnāzija). Tad līdz 1989. gadam studēja Latvijas Valsts konservatorijas Teātra un kultūrizglītības darba fakultātes Kultūrizglītības darba nodaļā.

1984. gadā viņš kļuva par profesionālu baleta mākslinieku valsts deju ansamblī "Daile". 1991. gada sāka strādāt ansamblī par baletmeistaru, bet no 1993. gada līdz ansambļa likvidēšanai 1997. gadā bija tā mākslinieciskais vadītājs un galvenais baletmeistars. Viņš kolektīvā iestudēja vairākas oriģinālhoreogrāfijas un deju uzvedumus. 1998. gadā kļuva par tautas deju ansambļa "Teiksma" māksliniecisko vadītāju, nomainot Viesturu Tīli. 2019. gadā tika nominēts Dejas balvai kategorijā "Skatuviskās tautas dejas horeogrāfe/s".

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «900 dejotāji sadancos Jāņa Ērgļa jubilejas koncertā». TVNET. 2012. gada 13. novembrī. Skatīts: 2013. gada 10. jūlijā.
2. ↑  «Nominanti 2017-2018». *dejasbalva.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 20. jūlijā. Skatīts: 2019. gada 20. jūlijā.
Nezināma vērtība "gojas\_balva"Nezināma vērtība "ifta\_balva"Nezināma vērtība "nacionālās\_filmas\_balva"Nezināma vērtība "emi\_balva"Nezināma vērtība "BFTMA\_balva"Nezināma vērtība "gremī\_balva"Nezināma vērtība "akadēmijas\_balva"Nezināma vērtība "tonijas\_balva"Nezināma vērtība "ariela\_balva"Nezināma vērtība "naacp\_balva"Nezināma vērtība "SAG\_balva"Nezināma vērtība "gemini\_balva"Nezināma vērtība "lorensa\_olivjē\_balva"Nezināma vērtība "filmfare\_balva"Nezināma vērtība "zelta\_avenes\_balva"Nezināma vērtība "zelta\_globusa\_balva"Nezināma vērtība "afi\_balva"Nezināma vērtība "zelta\_teļa\_balva"

**Žans Alfrēds Vilēns-Marē** (franču: *Jean Alfred Villain-Marais*, dzimis 1913. gada 11. decembrī, miris 1998. gada 8. novembrī), vairāk zināms kā **Žans Marē** (franču: *Jean Marais*) bija franču aktieris, rakstnieks, mākslinieks, tēlnieks un kaskadieris. Par ieguldījumu Francijas kinomākslā apbalvots ar Goda Leģiona ordeni (1996).

Biogrāfija
----------

Sācis filmēties 1933. gadā. Galvenokārt filmās atveidojis varonīgu un drosmīgu personāžu lomas, esot labā fiziskā formā, pats izpildīja visus trikus, cīnījās ar zobeniem, jāja ar zirgu, lēca caur logiem un no tiltiem. Režisori speciāli filmēja, lai parādītu skatītājiem, ka trikus izpilda pats aktieris.

Attēlojis lomas 95 filmās, tai skaitā Žana Kokto filmās "Skaistule un briesmonis" (*La belle et la bête*, 1946) un "Orfejs" (*Orphée*, 1950). Attēlojis grāfa Monte-Kristo lomu TV seriālā *Le comte de Monte-Cristo* (1954). Starp pazīstamākajām Marē lomām ir žurnālista Fandora loma filmās "Fantomass" (1964), "Fantomass trako" (1965) un "Fantomass pret Skotlendjardu" (1967). Pēdējo lomu Marē attēloja Bernardo Bertoluči filmā "Skaistuma nolaupīšana" (*Stealing Beauty*, 1996). 1993. gadā Marē saņēma Goda Cēzara balvu.

Bez aktierspēles Ž. Marē vēl nodarbojās ar rakstniecību un tēlniecību. Pablo Pikaso, ieraudzījis viņa agrīnos tēlniecības darbus, nobrīnījās, kā cilvēks ar tādu tēlnieka talantu velti tērē savu laiku kaut kādām mākslas filmām un teātriem. 1989. gadā Parīzes rajonā Monmartrā tika uzstādīts piemineklis rakstniekam Marselam Emē, ko bija veidojis viņa draugs Žans Marē.

Apmēram 20 gadus Žana Marē dzīvesbiedrs bija Žans Kokto.

1998. gadā miris no sirds un asinsvadu slimības Kannās, 84 gadu vecumā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jean Marais». The New York Times.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žans Marē***.
* *IMDb* profils (angliski)
* *Internet Broadway Database* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 2473919
* LNB: 000050224
* LCCN: n85070648
* ISNI: 0000 0001 2095 4571
* GND: 118577433
* SUDOC: 028151496
* BNF: cb11914354s (data)
* BIBSYS: 90378648
* NLA: 35327040
* NDL: 00448772
* NKC: jn19990005380
* BNE: XX1539330
* CiNii: DA03753661

 |

 |
**Dedzināts alus** jeb saīsinājumā **degalus** ir stiprais spirtotais dzēriens, ko iegūst pārtvaicējot alu. Dzēriena etilspirta saturs ir 42%. Degalus nosaukuma un idejas autors ir Valmiermuižas alus īpašnieks Aigars Ruņģis. Tā ražošanai uzņēmumā ieguldīti 50 000 eiro, par kuriem Vācijā pasūtīta īpaša alus dedzinātava.

Ražošana
--------

Dedzinātavā jeb pārtvaicētavā 150 litru alus trīs stundas ar tvaiku no apakšas karsē >75 °C lielā temperatūrā, tvaikam plūstot cauri trim šķīvjiem. Pirmo aptuveni 0,6 litru daudzumā iegūst tā saukto „galvas" frakciju ar asu smaržu un sīvu garšu, kuras sastāvā ir 92% spirta. Tad seko apmēram pieci litri tā sauktās „sirds" frakcijas, kuras sastāvā ir 82% etilspirta. Visbeidzot tiek iegūti aptuveni trīs litri tā dēvētās „astes" frakcijas, kuras sastāvā ir 40—60% spirta. „Galvas" frakciju utilizē, „astes" frakciju pievieno nākamajai pārtvaicējamā alus porcijai un tālāk izmanto tikai „sirds" frakciju, ko līdz 42% etilspirta koncentrācijai atšķaida ar aptuveni pieciem litriem mīkstināta dzīļu ūdens. Maisījumu uz divām diennaktīm uzglabā -5 °C temperatūrā, izfiltrē un pilda pudelēs.

Atsauces
--------

1. ↑  «'Valmiermuižas alus' radījis 42 grādus stipru 'alu' – degalu». Delfi. 2014. gada 19. septembris. Skatīts: 2019. gada 14. decembrī.
2. ↑  Žanete Hāka (2014. gada 20. septembris). Valmiermuižas alus, ieguldot 50 tūkstošus eiro, izveido 42 grādus stipru alu. Atjaunināts: 2019. gada 14. decembrī.
3. ↑  «Oho! Valmiermuižas alus radījis 42 grādus stipru alu». *skaties.lv*. 2014. gada 19. septembris. Skatīts: 2019. gada 14. decembrī.
4. ↑  "Kā top? Valmiermuižas gaišais degalus". *Dienas Bizness*. 2018. gada 22. jūnijs. Atjaunināts: 2019. gada 14. decembrī.
Šis raksts ir par Rīgas iedzīvotāju. Par japāņu politiķi skatīt rakstu Taro Aso.
**Aso** (*Asso*) bija Rīgas līvu iedzīvotājs, kas 1200. gadā pieņēma kristietību. Uzskata, ka viņš bija Rīgas vecākais, kurš slēdza mieru ar bīskapu Albertu pēc 1198. gada kara ar viņa priekšteci bīskapu Bertoldu. Otro reizi līvu vecākais ar līdzīgu vārdu **Ase** (*Asso*) tiek pieminēts Indriķa hronikas aprakstā par krustnešu uzbrukumu Satezeles pilij līvu sacelšanās laikā 1212. gadā. Ir dažādi viedokļi par to, vai tā ir bijusi viena un tā pati persona, bet fakts, ka Ase ticis sūtīts miera sarunām, liecina par ilgākiem viņa nopelniem bīskapa Alberta priekšā.

Vārda cilme
-----------

Pēc viena uzskata personvārdu Aso un tā variantus līvi aizguvuši no vikingiem, jo tā laika dāņu rakstos sastopami vārdi *Assi, Asi, Asso* (Stoebke 1964). Pēc cita uzskata vārds Aso varētu būt darināts no saknes *ase-* ("lieta"). Personvārda Aso varianti atrodami arī 14.-16.gs. Kurzemes rakstītajos avotos (Kiparsky 1939).

13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki Aso laikā
----------------------------------------------------------------

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senjoru. Pakļaujoties savam senjoram, vasalis ieguva savu zemi vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Rīgas līvu vecākais sākotnēji droši vien bija Polockas kņaza Valdemāra vasalis, bet pēc padošanās Livonijas bīskapam Albertam viņš kļuva par tā vasali. Domā, ka līvu pilskalns atradies Senajā kalnā, pie kura 1198. gadā notika līvu kauja ar krustnešiem, kurā gāja bojā bīskaps Bertolds. Saskaņā ar Jersikas miera līgumu Polocka 1212. gadā atteicās no pretenzijām uz Līvzemi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Rīgas līvu vecākais  Aso** ap 1200. gadu | Pēctecis: **Livonijas bīskaps Alberts**  |
| Priekštecis: **Volodars no Minskas (1167-1184)  Ginvils (Jurijs) (1192 — 1199)**  |  **Polockas kņazi  Vladimirs Vseslavičs (1184 - 1216)** Dažu kņazu valdīšanas gadi nav precīzi zināmi | Pēctecis: **Boriss II Vseslavičs (1216 — 1222)**  |
| Priekštecis: **Meinards (1186-1196)**  |  **Livonijas bīskapi  Bertolds (1196 - 1198)  Alberts fon Bukshēvdens (1199-1229)**  | Pēctecis: **Nikolajs fon Nauens (1229 - 1253)**  |
**Asparagīnskābe** (***Asp***, 2-aminobutāndiskābe, *d*-aminodzintarskābe, C4H7NO4) ir dzīvo organismu aminoskābe. Tās nosaukums, tāpat kā asparagīnam, cēlies no grieķu vārda *asparagos* - sparģelis. Asparagīnskābes sāļus un esterus sauc par **asparaginātiem** jeb **aspartātiem** (arī asparagīnskābi bieži dēvē par vienkārši par aspartātu).

Atrašanās dabā
--------------

Atrodama dzīvos organismos kā olbaltumvielu sastāvā, tā arī brīvā veidā. Asparagīnskābe pieder pie aizstājamām aminoskābēm, jo organismā veidojas, oksidējoties homoserīnam, kurš ir treonīna izomerizācijas produkts. Asparagīnskābe rodas arī, hidrolizējoties asparagīnam. Organismā asparagīnskābei ir svarīga loma slāpekļa vielmaiņā.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85008689
* GND: 4211533-4

 |

 |
**Žans Frederiks Popārs de Neflīzs** (franču: *Jean Frédéric Poupart de Neuflize*; dzimis 1850. gada 21. augustā, miris 1928. gada 20. septembrī) bija franču jātnieks un parīziešu baņķieris. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.

Biogrāfija
----------

Viņš ir dzimis ievērojamā franču protestantu ģimenē. Izglītību ieguvis Senluī licejā un pēc tam Bonaparta licejā.

Neflīzs pēc skolas absolvēšanas kļuva par sava tēva vadītās bankas *Banque de Neuflize et Cie* vadītāju Parīzē. Viņa ģimenes banka bija viena no ievērojamākajām Francijas bankām, kas ietvēra Hotingēra, Malleta, Rotšildu un Vernesa bankas. No 1902. gada līdz savai nāvei 1928. gadā viņš bija Francijas centrālās bankas *Banque de France* reģents un nāves brīdī pildīja reģenta dekāna pienākumus. 1904. gadā viņš palīdzēja nodibināt Francijas investīciju banku *Banque de l'Union Parisienne*. Viņš bija arī Parīzes, Lionas un Marseļas dzelzceļa viceprezidents, Osmaņu bankas direktoru padomes priekšsēdētājs un *Évian Mineral Water Society* prezidents.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja jāšanas pasta piegāžu sacensībās. Šajās sacensībās viņš ieguva 3. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jean, Baron de Neuflize». Olympedia. Skatīts: 2021. gada 26. decembris.
2. ↑  «Equestrianism at the 1900 Paris Summer Games: Mixed Four-In-Hand Competition». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 21. decembris. Skatīts: 2021. gada 21. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Žans de Neflīzs (Olympedia profils) (angliski)
* Žans de Neflīzs (Sports Reference profils) (angliski)
**Biskupina** ir sena Lužickas kultūras apmetne, kas atrodas Polijā uz Biskupinas ezera pussalas, Gonsavas gminas teritorijā (Žņinas apriņķis, Kujāvijas-Pomožes vojevodiste), apmēram 40 km uz dienvidrietumiem no Bidgoščas pilsētas.

Vēsture
-------

1933. gadā arheologi J. Kostsevskis un Z. Rajevskis vienā no ezera pussalām atklāja senas apmetnes pēdas. Pateicoties purvainam apvidum, koka celtnes, kas attiecas uz apmēram 550. gadu pr.Kr. bija labi saglabājušās. Tas deva iespēju arheologiem atjaunot namu un iežogojumu ārējo izskatu, kā arī to celšanas tehnoloģiju.

Biskupinas apdzīvošana pēc zinātnieku aplēsēm notika no bronzas laikmeta vidus, apmēram no 14. gadsimta pr.Kr. līdz agrajam dzelzs laikmetam ap 5. gadsimtu pr.Kr.

Apmetne bija apjozta ar augstu žogu uz zemes pamata. Ārējās sienas tika darinātas no koka, bet iekšējā daļa piepildīta ar zemi. Mājas (ap 105 skaitā) stāvēja ļoti blīvi cita pie citas un faktiski veidoja 13 garas ielas. To iekārtojums bija vienkāršs — priekšnams, istabas centrā — pavards, pa kreisi guļamās lāvas. Priekšnamā ziemas laikā varēja atrasties lopi.

Atradumi liecina par to, ka iedzīvotāji nodarbojās, galvenokārt, ar zemkopību, lopkopību, dzelzs apstrādi, zvejniecību, medībām, vākšanu u.c.

Arheoloģisko izrakumu gaitā šīs apmetnes teritorijā tika atrastas ap 6 miljoniem dažādu priekšmetu. To starpā tīkli, stelles, riteņi, laivas, daudz dažādu trauku, ieskaitot keramiskos. Daži atradumi norāda uz tirdznieciskām saitēm ar Melnās jūras ziemeļu skitu ciltīm.

Pašlaik Biskupinas apmetne ir pārvērsta brīvdabas muzejā. Tajā var redzēt rūpīgi atjaunotas apmetnes ielas un namus, kā arī eksponētos arheoloģiskos atradumus. Vasarā šeit tiek rīkoti arheoloģiskie festivāli.

Datēšana
--------

Dendrohronoloģiskā analīze nodrošināja precīzu apmetnes namu celtniecības laiku. Ozolkoka baļķi, no kuriem ir celtas mājas, bija nocirsti 747—722. gados pr.Kr. Pie tam ap 60% paraugu tika cirsti 738/737. gada pr.Kr. ziemā.

Ciems
-----

Blakus ezeram atrodas Biskupinas ciems. Iedzīvotāju skaits — 320 cilvēki.

Atsauces
--------

1. ↑  1001 чудо света.
**Asku sēnes** pieder pie augstāko sēņu grupas ar labi attīstītu daudzšūnu micēliju. Asku sēnēm raksturīga īpašu vairošanās orgānu — asku veidošanās, kuros dzimumprocesa rezultātā endogēni izveidojas asku sporas, visbiežāk astoņas. Vienkāršākajām asku sēnēm (piemēram — rauga sēnēm) augļķermeņi neveidojas, bet aski veidojas no atsevišķām veģetatīvajām šūnām, vai arī tieši uz micēlija. Augstāk attīstītajām asku sēnēm aski veidojas īpašos augļķermeņos. Daudzas asku sēnes vairojas arī bezdzimumiski ar konīdijām, kas attīstās uz īpašām hifām — konīdijnesējiem. Asku sēņu attīstības laikā var būt dažādi periodi, kad tās vairojas dzimumiski ar askiem, vai bezdzimumiski ar konīdijām. Botāniskās nomenklatūras starptautiskajā kodeksā, izņēmuma kārtā, drīkst dot, blakus sugas pamatnosaukumam, arī konoidālās stadijas sugas nosaukumu.

Asku sēnes ir plaši izplatītas visos ģeogrāfiskajos reģionos un var augt uz visdažādākajiem substrātiem. Tās var būt gan saprofīti, gan parazīti. Saprofīti aktīvi piedalās dabā organisko vielu mineralizācijā, īpaši celulozi saturošo augu sadalīšanā. Parazītiskās asku sēnes parazitē gan uz augiem un sēnēm, gan uz dzīvniekiem, arī uz cilvēkiem, izraisot nopietnas saslimšanas. Asku sēnēm ir arī liela ekonomiskā nozīme, kā dažādu svarīgu vielu (antibiotikas, vitamīni, fermenti) avotiem. Rauga sēnes plaši izmanto arī pārtikas rūpniecībā. Zinātnē tās izmanto bioķīmiskajos un ģenētiskajos pētījumos.

Asku sēņu nodalījumā ir vairāk nekā 3200 ģinšu un 30 000 sugu. Latvijā konstatētas apmēram 640 sugas un 230 ģintis. Asku sēņu nodalījumu agrāk iedalīja 6 klasēs:

* Nodalījums: *Ascomycota* (Asku sēnes)
	+ Klase: *Discomycetes* (Diskomicētes)
	+ Klase: *Hemiascomycetes* (Hemiaskomicētes)
	+ Klase: *Laboulbeniomycetes* (Labulbeniomicētes)
	+ Klase: *Loculoascomycetes* (Lokuloaskomicētes)
	+ Klase: *Plectomycetes* (Plektomicētes)
	+ Klase: *Pyrenomycetes* (Pirenomicētes)

Mūsdienās šis sadalījums ir mainīts. Pašreizējais (2020. gada) iedalījums trīs apakšnodalījumos un to klasēs ir:

* *Pezizomycotina*
	+ *Arthoniomycetes*
	+ *Coniocybomycetes*
	+ *Dothideomycetes*
	+ *Eurotiomycetes*
	+ *Geoglossomycetes*
	+ *Laboulbeniomycetes*
	+ *Lecanoromycetes*
	+ *Leotiomycetes*
	+ *Lichinomycetes*
	+ *Orbiliomycetes*
	+ *Pezizomycetes*
	+ *Sordariomycetes*
	+ *Xylonomycetes*
	+ (Neskaidri klasificētās):
		- *Lahmiales*
		- *Itchiclahmadion*
		- *Triblidiales*
* *Saccharomycotina*
	+ *Saccharomycetes*
* *Taphrinomycotina*
	+ *Archaeorhizomyces*
	+ *Neolectomycetes*
	+ *Pneumocystidomycetes*
	+ *Schizosaccharomycetes*
	+ *Taphrinomycetes*

Atsauces
--------

1. ↑  Enciklopedija.lv. Asku sēnes
2. ↑  Letonika: diskomicētes

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Asku sēnes***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Žans Taubenhauss** (franču: *Jean Taubenhaus*, poļu: *Jan Taubenhaus*; 1850. gada 14. decembris Varšava — 1919. gada 14. septembris Parīze) bija poļu izcelsmes Francijas šahists.

Biogrāfija
----------

1870. gadu beigās bijis viens no Varšavas vadošajiem šahistiem. 1880. gadā pārcēlies uz dzīvi Parīzē. 1885. gada jūlijā Hamburgā piedalījies 4. Vācijas šaha savienības kongresā, kurā dalījis 12.-13. vietu (uzvarējis Izidors Gunsbergs). Labu panākumu guvis 1886. gada Londonas šaha turnīrā, kurā dalījis 3.—4. vietu ar Izidoru Gunsbergu (uzvarējuši Džozefs Blekbērns un Eimoss Bērns). Tajā pašā gadā ieņēmis 6. vietu Notingemas šaha turnīrā. 1887. gadā Frankfurtē pie Mainas piedalījies 5. Vācijas šaha savienības kongresā, kurā palicis 19. vietā (uzvarējis Džordžs Makenzijs). 1889. gadā Ņujorkā 6. ASV šaha kongresā ieņēmis 19. vietu (uzvarējuši Makss Veiss un Mihails Čigorins). 1890. gadā bijis 10. vietā Mančestrā notikušajā 6. Lielbritānijas šaha asociācijas kongresā.

Dzīvojot Parīzē, devis šaha stundas kafejnīcā *Café de la Régence*, kurā arī spēlējis katru dienu. 1890. gadā kafejnīcas turnīrā bijis otrais aiz Alfonsa Geca. 1892. gadā kafejnīcas turnīrā bijis 9. vietā. No 1893. līdz 1895. gadā atradies Amerikā, kur spēlējis Ņujorkā, Argentīnā un Kubā. 1899. gadā piedalījies Varšavas šaha turnīrā.

1901. gadā Parīzē ieņēmis 3. vietu četru šahistu turnīrā aiz Stanislava Sitenfelda un Ādolfa Albina. 1902. gadā līdzīgā šaha turnīrā bijis 2. vietā aiz uzvarētāja Davida Janovska. 1903. gadā Montekarlo šaha turnīrā dalījis 10.-11. vietu (uzvarējis Zīgberts Tarrašs). 1905. gadā uzvarējis šaha turnīrā Parīzē. 1914. gadā bijis 14. vietā šaha turnīrā Sanktpēterburgā.

Piedalījies vairākos mačos ar sava laika spēcīgākajiem šahistiem. Nospēlējis neizšķirti ar Stanislavu Sitenfeldu (Parīze, 1891), zaudējis Zīgbertam Tarrašam (Nirnberga, 1891), Žakam Mizesam (Glāzgova, 1895), Davidam Janovskim (Parīze 1903, 1905) un uzvarējis Ādolfu Albinu (Parīze, 1901), Benito Viljegasu (Buenosairesa, 1907), Rihardu Teihmanu (Parīze, 1911).

1910. gadā izdevis grāmātu "Šaha spēles traktāts" (franču: *Traité du Jeu d’Échecs*).

Atsauces
--------

1. ↑  Hamburg (1885)
2. ↑  Frankfurt (1887)
3. ↑  «The Sixth American Chess Congress». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 18. janvārī.
4. ↑  Monte Carlo (1903)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Žans de Labadī** (franču: *Jean Abbadie-Coulac dit de Labadie-Coulac/Jean de Labadie*, 1719—1812) bija franču virsnieks dažādu valstu armijās, no 1793. gada Francijas armijas brigādes ģenerālis.
Rīgas ložas "Ziemeļzvaigzne" pirmais pārraugs (1751).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1719. gada 16. decembrī Klirakā (*Clairac*) Francijas Karalistē (tagadējā Lo un Garonnas departamentā). 1751. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā pulkveža pakāpē, uzturējās Rīgā.
Piedalījās Septiņgadu karā (1756—1763), no 1781. gada februāra bija Prūsijas armijas pulkvedis, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts armijas maršals.

Franču revolūcijas laikā 1792. gada 10. augustā iestājās revolucionārās Francijas armijā pulkvežleitnanta pakāpē, komandēja Francijas Pirmās republikas 7. Žirondas brīvprātīgo bataljonu, 1793. gada 25. aprīlī viņu paaugstināja brigādes ģenerāļa pakāpē. 17. decembrī viņš pievienojās Pireneju rietumu armijai, bet 1794. gada 9. jūnijā atvaļināts no militārā dienesta.

Miris 1812. gada 1. martā Bajonā (*Bayonne*).

Atsauces
--------

1. ↑  Generals Who Served in the French Army during the Period 1789 — 1814: Labadie to Lazowski
2. ↑  Серков А. И. Русское масонство, 1731—2000. Энциклопедический словарь. — Москва, 2001.
Jūtas tējkanna
**Jūtas tējkanna** (angļu: *Utah teapot*) ir 3D modelis, kas kļuvis par populāru objektu datorgrafiķu sabiedrībā. Tas ir matemātisks modelis parastai tējkannai ar diezgan vienkāršu formu, kurai ir cieta, cilindriska un daļēji izliekta virsma. Tējkannu var salīdzināt ar "Hello World" programmu, tas ir veids, kā izveidot vienkāršu 3D ainu ar samērā sarežģītu modeli, uz kura iespējams modelēt ēnojumu. Daudzām programmēšanas bibliotēkām ir iestrādāta Jūtas tējkannas zīmēšanai veltīta funkcionalitāte.

Tējkannas modeli 1975. gadā izveidoja agrīnās datorgrafikas pētnieks Mārtins Ņūels.

Vēsture
-------

Mārtinam Ņūelam darbā vajadzēja pazīstama objekta vidēji sarežģītu matemātisku modeli. Viņa sieva Sandra ieteica modelēt viņu tējas aparātu, jo tieši tajā laikā Mārtins ar sievu dzēra tēju. Mārtins paņēma papīru, zīmuli un uzskicēja tējkannu. Tad viņš aizgāja uz laboratoriju un izveidoja Bezjē kontroles punktus uz *Tektronix* potencialoskopa.

Ņūels izveidoja matemātiskus datus, kas aprakstīja tējkannas ģeometriju (trīsdimensiju koordinātu kopa) un padarīja tos publiski pieejamus. Drīz vien arī citi pētnieki datorgrafikas eksperimentiem sāka izmantot tos pašus datus. Laikam ejot, tējkannas attēlošana vairs nebija tik liels izaicinājums, kāds tas bija 1975. gadā, bet tējkanna palika par standarta attēlošanas objektu arī mūsdienās.

Ārējās saites
-------------

* Tējkannas vēsture (angliski)
**Acetaldehīds** (etanāls, CH3CHO vai MeCHO) ir gaistošs, toksisks šķidrums ar asu, reibinošu smaku. Labi šķīst ūdenī.

Atrašanās dabā
--------------

Nelielā daudzumā acetaldehīdu (pārsvarā acetāla veidā) satur spirta rūgšanas produkti. Acetaldehīds rodas kā starpprodukts, no ogļhidrātiem veidojoties spirtam rūgšanas procesā.

Acetaldehīds veidojas, organismā noārdoties etanolam:

CH3CH2OH → CH3CHO +H2

Iegūšana
--------

Vinilspirta struktūrformula
Iegūst, hidratējot acetilēnu dzīvsudraba sāļu klātienē (Kučerova reakcija):

HC≡CH + H2O → CH2=CHOH → CH3−CHO
Kā starppprodukts šajā reakcijā veidojas acetaldehīda tautomērā forma **vinilspirts** jeb **etenols** - vienkāršākais enols. Tas ir ļoti nestabils, kā visi savienojumi, kuru molekulā hidroksilgrupa atrodas pie dubultsaites.

Acetaldehīdu var iegūt arī, oksidējot etanolu ar bihromātu un sērskābi vai ar gaisa skābekli vara klātienē.

Īpašības
--------

Acetaldehīds, tāpat kā formaldehīds, viegli polimerizējas. Pievienojot bezūdens acetaldehīdam pilienu koncentrētas sērskābes, tas pārvēršas par ciklisku trimēru - **paraldehīdu**.

Reakcija noris tik strauji, ka šķidrums var sākt vārīties.  
 Zemā temperatūrā nelielu sērskābes daudzumu vai bromūdeņražskābes un kalcija nitrāta klātienē no acetaldehīda var iegūt ciklisku tetramēru - **metaldehīdu**. Metaldehīds ir cieta viela.  
 Šādi polimēri nedod aldehīdiem raksturīgās reakcijas, taču, sildot skābju klātienē, viegli pārvēršami atpakaļ par acetaldehīdu.

Izmantošana
-----------

Lieto etiķskābes, butadiēna, citu organisku vielu un polimēru iegūšanai. Paraldehīdu agrāk lietoja medicīnā kā miega līdzekli. Metaldehīdu var izmantot kā cieto kurināmo.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie aldehīdi |
| --- |
|  |
|  | 
* Formaldehīds
* Acetaldehīds
* Akroleīns
* Glikolaldehīds
* Glicerīnaldehīds
* Glioksāls
* Benzaldehīds
* Furfurols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh95006357
* GND: 4141233-3
* BNF: cb12458381r (data)
* BNE: XX543221

 |

 |
**Mainas** (*Acridotheres*) ir viena no strazdu dzimtas (*Sturnidae*) ģintīm, kas apvieno 10 dziedātājputnu sugas. Dabīgi izplatītas Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos.

Izplatība
---------

Cimeņmaina (*Acridotheres cristatellus*)
Krastu maina (*Acridotheres ginginianus*)
Mainas mājo Āzijas tropu joslā, sākot ar Irānas austrumiem un beidzot ar Ķīnas dienvidiem un Indoķīnu. Divas ģints sugas plaši introducētas citviet pasaulē: parastā maina (*Acridotheres tristis*) Dienvidāfrikā, Izraēlā, Havaju salās, Ziemeļamerikā, Austrālijā un Jaunzēlandē; bet cimeņmaina (*Acridotheres cristatellus*) Argentīnā, Japānā, Malaizijā, Filipīnās un Singapūrā.

Kopīgās īpašības
----------------

Mainām raksturīgs tumšs apspalvojums, abi dzimumi izskatās līdzīgi. Viena no lielākajām ģintī ir cimeņmaina, kuras ķermeņa garums var sasniegt 27,5 cm, svars 140 g. Toties viena no mazākajām ir krastu maina (*Acridotheres ginginianus*), kuras ķermeņa garums ir apmēram 22 cm, svars mazākajiem īpatņiem 64 g.

Uz spārniem lieli, balti vai gaiši brūni laukumi, kas labi saskatāmi tikai lidojumā. Dažām sugām uz galvas ir neapspalvoti, kaili laukumi, kas atkarībā no sugas atrodas dažādās vietās. Apspalvojums ir spīdīgs tikai uz galvas. Vairākām sugām ir pieres cekuli, kas barojoties ar nektāru, aplīp ar ziedputekšņiem. Tādējādi mainām ir nozīmīga loma augu apputeksnēšanas veicināšanai. Galvaskausa forma un galvas muskuļi piemēroti, lai maina varētu ar atvērtu knābi rakņāties pa zemi. Tās zemē iebāž aizvērtu knābi un to atver zem zemes, veidojot tukšumu, kurā bezmugurkaulniekiem ir tendence ielīst iekšā.

Ārēji līdzīgas pakalnu mainām (izplatības areāls pārsedzas), bet uzturas uz zemes biežāk nekā pakalnu mainas. Pa zemi mainas galvenokārt staigā, nevis lec. Olas gaiši zilas bez raibumiem. Mainas, kā visi strazdu dzimtas putni, ir visēdājas, barojas ar augļiem, ziedu nektāru un bezmugurkaulniekiem.

Sistemātika
-----------

Džungļu maina (*Acridotheres fuscus*)
**Mainu ģints** (*Acridotheres*)

* Apkakles maina (*Acridotheres albocinctus*)
* Cimeņmaina (*Acridotheres cristatellus*)
* Džungļu maina (*Acridotheres fuscus*)
* Gaišvēdera maina (*Acridotheres cinereus*)
* Javas maina (*Acridotheres javanicus*)
* Krastu maina (*Acridotheres ginginianus*)
* Lielā maina (*Acridotheres grandis*)
* Melnspārnu strazds (*Acridotheres melanopterus*)
* Parastā maina (*Acridotheres tristis*)
* Sārtkrūšu strazds (*Acridotheres burmannicus*)

Atsauces
--------

1. 1 2  IOC World Bird List: Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings & oxpeckers, 2018
2. ↑  IUCN: Acridotheres tristis
3. ↑  IUCN: Acridotheres cristatellus
4. ↑  Alive: Crested Myna (Acridotheres cristatellus)
5. ↑  Alive: Bank Myna (Acridotheres ginginianus)
6. 1 2  Feare, Chris & Craig, Adrian (1999) Starlings and Mynas Princeton University Press. ISBN 0-7136-3961-X

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Typical Mynas Genus Acridotheres
* Xeno-Canto: Genus Acridotheres
**Sultāne Beihana** (mirusi 1559.gadā) bija Osmaņu princese, Selima I un Sultānes Hafsas (*iespējams*) vai Aišes Hatunas meita, kā arī Suleimana Lieliskā māsa.

Biogrāfija
----------

Beihana dzimusi Trabzonā. 

### Pirmā laulība

1513.gadā viņa apprecējās ar Fērhatu Pašā, kurš vēlāk kļuva par Osmaņu impērijas trešo vezīru Pirī Pašā laikā. "Mežonība bija daļa no viņa dabas," Lambs rakstīja par viņu. Bet nav informācijas, ka tas būtu izpaudies ģimenē. Jebkurā gadījumā Sultāne Beihana viņu aizstāvēja un, kad Suleimans viņu pirmo reizi sodīja, ar Suleimana mātes Sultānes Aišes Hafsas aizlūgumu Fērhats pēc pirmajiem nodarījumiem tika apžēlots, bet viņš turpināja provocēt sūdzības, tāpēc sultāns pavēlēja viņu sodīt ar nāvi. Sultāne Beihana nevarēja piedot brālim par vīra nāvessodu. Viņa pārtrauca attiecības ar savu brāli Sultānu. Satiekot viņu, viņa uzdrošinājās pateikt: "Es ceru, ka drīz es atkal sērošu, bet jau par savu brāli." Pēc Ferhata Pašā nāvessoda izpildes 1525. gada rudenī Beihana vispirms atteicās no jauna apprecēties un atstāja Stambulu labprātīgā trimdā. Beihanas uzticība vīram pārsniedza uzticību ģimenei, kas tajos laikos bija reti.

Nāve
----

Sultāne Beihana nomira savā pilī pirms 1559. gada. Beihana ir apbedīta Selima Bargā Mošejā.
Lenona siena 1981. gada augustā
**Džona Lenona siena** (arī **Lenona siena**) ir siena Prāgā, Čehijā. Kopš 1980. gadiem siena tiek apzīmēta ar Džona Lenona iedvesmotiem grafiti zīmējumiem un uzrakstiem no *The Beatles* un Lenona dziesmu vārdiem. Sienas krāsojums nemitīgi mainās, sākotnējais Džona Lenona portrets jau ilgu laiku ir ticis pārkrāsots ar jauniem zīmējumiem.[1] Siena atrodas Neatkarīgā Maltas Bruņinieku ordeņa īpašumā, kas ļauj grafiti entuziastiem turpināt uz sienas zīmēt. Pat tad, ja siena tika pārkrāsota, nākamajā dienā tā atkal tiek pārklāta ar dzeju un ziediem. Mūsdienās Džona Lenona siena kalpo kā mīlestības un miera simbols.[2]

1988. gadā siena bija Gustava Husāka komunistiskā režīma nemieru objekts. Čehu jaunieši uz sienas rakstīja sūdzības un ziņojumus par valsts režīmu. Šī darbība raisīja negatīvu nostāju starp čehu studentiem un drošības policiju, tādēļ izcēlās nemieri uz tuvējā Kārļa tilta. Kustība, kurai šie studenti sekoja, tika nosaukta par "lenonismu". Čehoslovākijas varas iestādes izplatīja ziņas, ka šīs kustības sekotāji ir "psihiski nelīdzsvaroti sociopāti, alkoholiķi un rietumu kapitālisma aģenti."[3]

Līdzīga siena ir radīta Honkongā, kur cilvēki pie sienas līmēja līmlapiņas, piedaloties 2014. gada Honkongas protestos.[4]

2014. gada 17. novembrī, Samta revolūcijas 25 gadadienā, grupa mākslas studentu nokrāsoja sienu baltu, atstājot tikai vārdus "wall is over". Maltas ordenis sākotnēji iesniedza sūdzību par vandalismu, bet vēlāk pēc kontakta ar sienas pārkrāsotājiem to atsauca.[5] Vārdi "wall is over" vēlāk tika pārkrāsoti par "war is over".

Panorāma
--------

Džona Lenona sienas panorāma

Skatīt arī
----------

* Imagine Peace Tower

Atsauces
--------

1. ↑  «Prāgas tūrisma objekts: Džona Lenona siena». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 10. augustā. Skatīts: 2016. gada 3. oktobrī.
2. ↑  «Pasaules kultūras pieminekļi: Lenona siena». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 3. oktobrī.
3. ↑  «Prāgas tūrisma buklets». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 28. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 3. oktobrī.
4. ↑  http://www.nytimes.com/2014/11/15/world/asia/rescuing-protest-artwork-from-hong-kongs-streets.html?
5. ↑  «Wall Is Over! Lennonovu zeď v Praze přetřeli na bílo» [Wall is Over! Lennon Wall in Prague painted over in white]. *Česká televize* (Czech). Skatīts: 2014. gada 18. novembris.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džona Lenona siena***.
* Lenona sienas digitālā tūre
* Google Maps atrašanās vieta
* Raksts par Lenona sienu
* Lenona sienas grāmata
**Sumbava** (indonēziešu: *Pulau Sumbawa*) ir sala Indonēzijā, Mazo Zunda salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Rietumu Nusa Tengaras provincē, dalās četros apriņķos un vienā pilsētā. Lielākā apdzīvotā vieta ir Bima salas ziemeļaustrumos.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas dienviddaļā. Ziemeļos to apskalo Floresas jūra, dienvidos — Klusais okeāns; austrumos Sapes šaurums to šķir no Komodo salas, bet rietumos Alasas šaurums — no Lombokas. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains ar plašām piejūras zemienēm. Augstākā virsotne ir Tamboras vulkāns (2850 m vjl) salas ziemeļos. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži un savannas.

Iedzīvotāji
-----------

Sumbavas iedzīvotāji pieder divām atšķirīgām valodu grupām. Salas rietumdaļā dzīvo sumbavieši, kuru valoda tuva Lombokas salas sasakiem. Salas austrumos dzīvo bimi. Salas centrālo daļu līdz 1815. gadam apdzīvoja tamborieši, bet tie izzuda drīz pēc Tamboras vulkāna izvirduma, kura radīto seku (bads un slimības) rezultātā gāja bojā līdz pat 90 tūkstošiem Sumbavas un apkārtējo salu iedzīvotāju. Lielākā daļa salas iedzīvotāju ir musulmaņi.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 664. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sumbava***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4058588-8

 |

 |
Algonkinu izplatība (zaļā krāsā) ap 1800. gadu
Algonkinu ģimene, 18. gadsimts
**Algonkini** ir Kanādas pirmiedzīvotāji, kuru dzimtā valoda ir algonkinu. Tā pieder algonkinu valodu saimei un ir dialektāli atšķirīga no odžibvu valodas. Kultūras un valodas ziņā algonkini ir tuvi radniecīgi otavu ciltij un odžibviem, ar kuriem ir apvienoti plašākā anišinabe grupā. Algonkinu pašnosaukums *omàmiwinini* (daudzskaitlī: *omàmiwininiwak*), taču daudz biežāk tiek izmantots apzīmējums "anišinabi" (*Anishinaabe*).

Vārds "algonkini" atvasināts no malesītu cilts vārda *elakómvik* : "viņi ir mūsu radinieki/sabiedrotie". Kopīgais apzīmējums algonkinu valodās runājošajām, kultūras ziņā neviendabīgajām indiāņu ciltīm, kuras dzīvoja no Virdžīnijas līdz Klinšu kalniem un ziemeļos līdz Hudzona līcim, ir cēlies no šīs cilts nosaukuma.

Lielākā daļa algonkinu dzīvo Kvebekā. Deviņi atzari šajā provincē un viens Ontārio veido cilti.

Valoda
------

2006. gadā algonkinu valodu prata 2680 algonkinu, no kuriem mazāk nekā 10% tā bija vienīgā saziņas valoda. Algonkinu valoda, kuru parasti dēvē par *anicinàpemowin* vai *omàmiwininìmowin*, ir viens no vairākiem atšķirīgiem anišinabes valodas dialektiem. Gados jaunāko valodas pratēju vārdu krājumā ir daudz aizguvumu no krī valodas.

Kultūra
-------

Tradicionālais algonkinu mājoklis bija no bērza tāss un koka karkasa veidoti vigvami.
Algonkinu sākotnējā reliģija bija *midevivinisms* (patiesā taka). Viņi ticēja ka dabā pastāv liels skaits garu (manitū). 17. un 18. gadsimtā franču misionāri lielu daļu algonkinu pievērsa katoļticībai. Mūsdienās daudzi šīs cilts indiāņi praktizē tradicionālo "midevivinismu", dažkārt midevivinisma un kristietības savienojumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Campbell (1997:401 n. 133, 136)
2. ↑  Bright, William (2004). *Native American Place Names of the United States*. Norman: University of Oklahoma Press, pg. 32
3. ↑  Artuso, Christian. 1998. *noogom gaa-izhi-anishinaabemonaaniwag: Generation Difference in Algonquins*. Winnipeg: The University of Manitoba Press.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85003482
* GND: 4079700-4

 |

 |
Sultāna Mehmeda Iekarotāja tilts
Skats uz tiltu no Āzijas
**Sultāna Mehmeda Iekarotāja tilts** arī **Otrais Bosfora tilts** (turku: *Fatih Sultan Mehmet Köprüsü* vai *2. Boğaziçi Köprüsü*) ir tilts Stambulā, Turcijā, pāri Bosfora jūras šaurumam (turku: *Boğaziçi*). Tilts nosaukts sultāna Mehmeda Iekarotāja vārdā. Mehmeds Iekarotājs 1453. gadā iekaroja Konstantinopoli (tag. Stambula, sk. Konstantinopoles krišana), līdz ar to pilnībā sagraujot Bizantijas impēriju un, pasludinot to par Osmaņu impērijas galvaspilsētu.

Atrašanās vieta
---------------

Tilts atrodas starp Hisarīstī (Eiropā) un Kavadžiku (Āzijā). Tas ir vanšu tilts, kas turas uz tērauda balstiem un ieliektiem āķiem. Aerodinamiskais klājs ir iekārts divās pusēs tērauda vantīs. Tilta garums ir 1.501 m un klāja platums ir 39 m. Attālums starp balstiem ir 1.090 m (14. garākais pasaulē) un to augstums virs brauktuves virsmas ir 105 m. Brauktuves augstums virs jūras līmeņa ir 64 m. Tilts, kad tas tika uzbūvēts (1988), bija 6. garākais vanšu tilts pasaulē.

Būvniecība
----------

Tilta būvniecību veica starptautisks uzņēmumu konsorcijs, kurā ietilpa trīs Japānas, viens Itālijas un viens Turcijas uzņēmums. Projektu tiltam izstrādāja britu uzņēmums „Freeman Fox & Partners", kas iepriekš projektēja arī Bosfora tiltu. Tilta celtniecība tika pabeigta 1988. gada 3. jūlijā un to atklāja Turcijas premjers Turguts Ezals, pārbraucot pār tiltu pats ar savu oficiālo automašīnu. Tilta būvniecība izmaksāja 130 miljonus ASV dolāru (apmēram 59 miljoni latu).

Satiksme
--------

Pār tiltu iet Trans-Eiropas ātrgaitas lielceļš Edirne—Ankara. Tiltam katrā virzienā ir četras joslas autotransportam un viena josla operatīvajiem transportlīdzekļiem. Joslu virziens ir mainīgs un no rīta piecas joslas ir Eiropas virzienā, bet vakaros — Āzijas virzienā. Tiltu nevar lietot gājēji. Mūsdienās diennaktī tiltu pārbrauc apmēram 150.000 automašīnas abos virzienos.

Par braukšanu pār tiltu ir jāmaksā un maksu iekasē posteņi Eiropas pusē. Maksa tiek iekasēta par braukšanu vienā virzienā. Kopš 1999. gada vairāki maksas posteņi (kreisajā pusē) nav aprīkoti ar barjerām un tie automātiski fiksē transportlīdzekļus ar skeneri no attāluma (turku: *OGS*). Kopš 2005. gada papildus *OGS* sistēmai, ieviesta arī magnētisko karšu sistēma (turku: *KGS*).

Skatīt arī
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal icon | Turcijas portāls |
|

* Bosfora tilts
* Bosfors
* Marmaraja

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sultāna Mehmeda Iekarotāja tilts***.
* Google attēls no satelīta