recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Krasnopiļa** (Krasnopole) ir ciems Ukrainā, Mikolajivas apgabala Vradijivkas rajonā. Saskaņā ar Ukrainas 2001. gada tautas skaitīšanu ciemā dzīvo 275 cilvēki, 95% runā ukraiņu, 4% krievu un 1% rumāņu valodā.

Krasnopiļas ciems izveidojās no 2 apdzīvotām vietām: Kalendoves un Čaikivkas, kas radās neatkarīgi viena no otras, vēlāk saplūda vienā ciemā.

1792. gadā muižniekam Ivanam Kalendam tika piešķirts zemes gabals ar 214 zemniekiem. 1795. gadā ciemu jau sauca par Krasnopiļu, un tajā bija 35 sētas, 1801. gadā to apdzīvoja 105 vīrieši un 109 sievietes. Saskaņā ar 1859. gada revīziju ciemā bija tikai 16 sētas ar 90 iedzīvotājiem. Saskaņā ar 1886.-1887. gadu tautas skaitīšanu ciemā pastāvēja 24 sētas ar 132 iedzīvotājiem.

Velikas Čaikivkas ciems tika nodibināts 18. gadsimta beigās. 1795. gadā bija 40 sētas ar 193 cilvēkiem, 1859. gadā 39 sētas ar 148 iedzīvotājiem, bet 1886.-1887. gadā 71 sēta ar 351 iedzīvotājiem (Anaņjivas apgabala tautas skaitīšanas rezultāti 1886.-1887. gadā).

Saskaņā ar 1861. gada reformu bijušie dzimtcilvēki palika savā vietā un maksāja izpirkuma maksu par zemi un mājām. Izpirkuma un nodokļu maksājumu kombinācija bieži pārsniedza zemnieku ienākumus no zemes gabaliem. Tāpēc zemnieki šeit dzīvoja lielā nabadzībā, galvenokārt zemnīcās. 1917. gadā ciemā bija tikai trīs mājas ar dzelzs jumtiem. Zemnieku mājās nebija mēbeļu, gulēja un ēda uz grīdas.

Krasnopiļā atradās Sv. Dmitrija baznīca. Uz draudzes skolas bāzes 1900. gadā tika organizēta četrgadīgā skola, kurā mācījās 47 skolēni.

1955. gada 1. aprīlī Krasnopiļas ciemā dzīvoja 406 cilvēki. 1977. gada 1. janvārī ciemā darbojās sākumskola un astoņgadīgā skola, bibliotēka, kultūras nams, pirmās palīdzības nodaļa, bērnudārzs, veikals un pasts.

Mikolajivas apgabala stepes

Atsauces
--------

1. ↑  «Банк даних». *database.ukrcensus.gov.ua*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-07-31. Skatīts: 2021-04-11.
2. ↑  «До 220-річчя з часу заснування с. Краснопіль Врадіївського району Миколаївської області». *mk.archives.gov.ua*. Skatīts: 2021-04-11.
**Aleksandrs Hermanis Emīls Bretšneiders** (vācu: *Alexander Hermann Emil Bretschneider*, krievu: *Эмилий Васильевич Бретшнейдер*, dzimis 1833. gada 22. jūnijā, miris 1901. gada 29. aprīlī) bija Vadakstes pagastā dzimis vācbaltiešu izcelsmes ārsts, sinologs, botāniķis un ceļotājs.

Dzimis mežsarga ģimenē. No 1849. līdz 1852. gadam mācījies ģimnāzijā Jelgavā. No 1855. līdz 1858. gadam studēja medicīnu Tērbatas universitātē. Papildinājies Berlīnē, Vīnē un Parīzē. Kā ārsts no 1862. līdz 1864. gadam strādāja Krievijas vēstniecībā Teherānā, bet no 1866. līdz 1884. gadam - Pekinā, kur apguva ķīniešu valodu. Apceļojis arī citas zemes. Publicējis darbus botānikā un vēsturē.

*Bretschn.* ir saīsinājums klasifikācijā tiem augiem, kurus aprakstījis Bretšneiders.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Emīls Bretšneiders***.
* Baltisches Biographisches Lexikon digital

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49350430
* LCCN: n84101522
* ISNI: 0000 0001 1026 4673
* GND: 118666002
* SUDOC: 07610687X
* BNF: cb12763637m (data)
* BIBSYS: 90325561
* NLA: 35775399
* NDL: 00910459
* NKC: uk20191029048
* Botanist: Bretschn.
* BNE: XX1212182

 |

 |
**Nikolajs Čubs** (*Николай Александрович Чуб*; dzimis 1984. gada 10. jūnijā) ir Krievijas kosmonauts, inženieris, ekonomists.

Biogrāfija
----------

Nikolajs Čubs piedzima 1984. gada 10. jūnijā Novočerkaskā.

2006. gadā Dienvidkrievijas Valsts politehniskajā institūtā viņš ieguva inženiera diplomu specialitātē "Vadība un informātika tehniskajās sistēmās". Pēc tam viņš turpināja studēt aspirantūrā tajā pašā augstskolā specialitātē "Tautsaimniecības ekonomika un pārvaldība".

Līdz uzņemšanai kosmonautu vienībā Čubs bija vairumtirdzniecības uzņēmuma uzņēmuma *Space Tu* Maskavā ģenerāldirektors.

2012. gadā Nikolajs Čubs pieteicās atklātajā konkursā, lai iekļūtu Krievijas kosmonautu vienībā. 8. oktobrī viņu apstiprināja par kosmonautu kandidātu, un 26. oktobrī Čubu uzņēma kosmonautu vienībā. 2014. gada 5. jūnijā viņš pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus, un 16. jūnijā viņam piešķīra kosmonauta izmēģinātāja kvalifikāciju.

2021. gada 17. maijā parādījās informācija, ka Nikolajs Čubs ir iekļauts kosmosa kuģa *Sojuz MS-22* dublieru apkalpē, un līdz ar to *Sojuz MS-23* pamatapkalpē par bortinženieri.
Pēc tam, kad 2022. gada decembrī Starptautiskajā kosmosa stacijā *Sojuz MS-22* izplūda dzesēšanas šķidrums, *Sojuz MS-23* bija jāpalaiž bez apkalpes kā tā aizstājējs. Tādējādi apkalpi ar Čubu pārcēla uz *Sojuz MS-24.*

Nikolaja Čuba pirmais kosmiskais lidojums sākās 2023. gada 15. septembrī, esot kosmosa kuģa *Sojuz MS-24* lidojuma inženierim. Viņš bija SKS 69. ekspedīcijas lidojuma inženieris.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums
------------------------------

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-24* | 15.09.2023. |  | Oļegs Konoņenko, Lorela O'Hara | lidojuma inženieris |  |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nikolajs Čubs***.
* ЧУБ Николай Александрович Krievijas Kosmonautu sagatavošans centrs
* Николай Александрович Чуб astronaut.ru, (krieviski)
**Jānis Tomašs** (dzimis 1984. gada 30. maijā) ir latviešu dzejnieks.

Biogrāfija
----------

Jānis Tomašs ir dzejnieks un Rīgas pašvaldības policists (inspektors). Publicē dzeju latviešu presē kopš 2009. gada (Pirmā publikācija: dzejoļu kopa "Es jau nositu jaunību" laikrakstā "Kultūras Forums" (Nr. 13)). 2007. gadā piedalījies Jauno un iesācēju autoru seminārā. Debitējis 2016. gadā ar krājumu "Melnie darba cimdi", par ko saņēmis dažādus apbalvojumus, tostarp — Latvijas Literatūras gada balvu kategorijā „Spilgtākā debija literatūrā" un Dzintara Soduma balvu (2017. gadā), kā arī bijis izvirzīts Ojāra Vācieša prēmijai literatūrā, saņemot žūrijas simpātiju balvu. 2018. gadā Latvijas Nacionālā Teātrī uzved izrādi "Visas manas vājības ir tavas lūpas" ar Jāņa Tomaša dzeju (kopā ar Arvi Vigulu un Krišjāni Zeļģi). Tomaša dzejai raksturīgs ikdienišķās realitātes tēlojums, vienkāršrunas un izsmalcinātu vārdspēļu sintēze, blīvs metaforu lietojums.

Bibliogrāfija
-------------

* *Melnie darba cimdi* [dzeja]. Rīga: Pētergailis, 2016
* *Smagatlētika* [dzeja]. Rīga: Pētergailis, 2019
**Augusts Lebrehts Bretšneiders** (*Bretschneider*, 1771-1840) bija Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas mūzikas profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1771. gada 3. oktobrī Gersdorfā (Saksija) luterāņu virsmācītāja Johana Gotlība Bretšneidera un viņa sievas Johannas Kristīnes, dzim. Kitneres, 10 bērnu ģimenē. Viņa jaunākais brālis Kārlis Gotlībs Bretšneiders (1776-1848) kļuva par vienu no ievērojamākajiem vācu 19. gs. pirmās puses teologiem. 
Mācījās Altenburgas ģimnāzijā, pēc mūzikas studijām universitātē strādāja par mūzikas skolotāju Drēzdenē un Vīnē. Pieņēma uzaicinājumu doties uz Jelgavu, kur strādāja par mūzikas skolotāju Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā. Tur viņš 1808. gadā apprecējās ar Friederiku Šarloti Eleonoru Štarku (1787-1831).

Pēc Napoleona armijas iebrukuma Kurzemē viņš 1813. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Strādāja par dziedāšanas skolotāju un Sv. Ģertrūdes baznīcas ērģelnieku. 

Miris 1840. gada 31. maijā Rīgā pēc smadzeņu insulta.

Sabiedriskā darbība
-------------------

Jelgavas brīvmūrnieku ložas „Zu den drey gekrönten Schwerdtern" brālis (1816-1821).
**Livonijas dragūnu pulks** (zviedru: *Livländskt dragonregemente*) bija Zviedru Vidzemes jātnieku pulks, kas piedalījās Lielajā Ziemeļu karā.

Vēsture
-------

600 vīru lielo kavalērijas vienību savervēja pēc kara sākuma 1700. gadā Rīgas gubernatora vietnieka ģenerālmajora Gustava Ernesta Albedila (1655–1721) vadībā.

1701. gadā pulks piedalījās Kurzemes un Zemgales hercogistes okupācijā. Puse no pulka 1702. gada janvārī pārvietojās uz Lietuvu, 23. martā šķērsoja Polijas robežu un piedalījās Varšavas ieņemšanā. Otra puse Volmāra Šlipenbaha vadībā 1701. gada decembrī aizstāvēja Tērbatu pret krievu dragūnu pulku Šeremetjeva vadībā. 1708. gada oktobrī abi Vidzemē savervētie dragūnu pulki Šlipenbaha (*Schlippenbachs livländska värvade dragonregemente*) un G. C. fon Šreiterfelta vadībā (*Schreiterfelts livländska värvade dragonregemente*) piedalījās Lēvenhaupta karagājienā uz Ukrainu. Izformēts pēc Poltavas kaujas.

Atsauces
--------

1. ↑  Svenska arméns regementen 1700–1718 (runeberg.org)
Vīdavu dzimtas ģerbonis.
Melhiora Vīdava epitāfija Rīgas Sv. Pētera baznīcā.
**Vīdavi** (vācu: *von Wiedau*) bija Rīgas patriciešu un muižnieku dzimta.

Vēsture
-------

Dzimtas ciltstēvs bija Zviedru Vidzemes tirgotājs un Rīgas pilsonis Bērends Vīdavs (*Berendt Wiedau*, miris 1646).
Viņa mazdēls Nikolauss Vīdavs (1653—1700) apprecējās ar ietekmīgā Rīgas rātes sekretāra Melhiora Dreiliņa (1623—1682) meitu un kļuva par Rīgas rātskungu.
Viņa dēls Melhiors Vīdavs (1679—1740) pēc tieslietu studijām Rostokas un Halles Universitātēs Lielā Ziemeļu kara laikā atgriezās dzimtenē un kļuva par ziedru okupētās Kurzemes hercogistes sekretāru (1706), tad par Zviedru Vidzemes hoftiesas sekretāru, piedalījās Rīgas kapitulācijas noteikumu rakstīšanā (1710). Krievu okupētajā Rīgā viņš 1711. gadā kļuva par rātskungu, 1713. gadā par pilsētas sindiku. Pēc Baltijas provinču inkorporācijas Krievijas Impērijas sastāvā viņu 1722. gadā ievēlēja par Rīgas birģermeistaru. 1724. gadā viņš kā Rīgas rātes pārstāvis piedalījās ķeizarienes Katrīnas I kronēšanas, bet 1730. gadā ķeizarienes Annas kronēšanas ceremonijā. Vēlāk viņš bija Rīgas vecākais birģermeistars, 1738. gadā viņu iecēla Svētās Romas impērijas dižciltīgo kārtā.
Arī viņa dēls Melhiors fon Vīdavs II (1716—1787) bija Rīgas rātskungs (1753) un birģermeistars (1766), iegādājās Tiepoles muižu (*Wittkop*, 1776), Lizdēnu muižu (*Lisden*, 1777) un Ozolu muižu (*Ohselshof*, 1782).
Viņa dēls Vilhelms Melhiors fon Vīdavs (ap 1766-1828) no 1790. gada darbojās Krievijas Impērijas sūtniecībā Frankfurtē, tajā pašā gadā viņu imatrikulēja Vidzemes bruņniecībā.

Muižas Latvijā
--------------

* Lanstupes muiža (*Lambsdorfshof*, 1791−1834) Liepmuižas—Vestienas draudzes novadā
* Lizdēnu muiža (*Lisden*, 1777−1795) Burtnieku draudzes novadā
* Ozolu muiža (*Ohselshof*, 1782−1834)
* Tiepoles muiža (*Wittkop, Tepelshof*, 1776−1845) Trikātas draudzes novadā

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  Wiedau, Melchior, seit 1738 v. (1679—1740) Baltische Historische Kommission
3. ↑  Wiedau, Melchior v. (1716—1787) Baltische Historische Kommission
4. ↑  Wiedau, Wilhelm Melchior (1766-) Baltische Historische Kommission
**Livonijas dragūnu eskadroni** (zviedru: *Livländska dragonskvadronen*) bija Zviedru Vidzemes jātnieku eskadroni, kas piedalījās Lielajā Ziemeļu karā.

Vēsture
-------

1701. gada jūnijā Koknesē organizēja dragūnu eskadronu no 10 virsniekiem, 123 jātniekiem ar 135 zirgiem pulkveža H. G. Budenbroka (*H.G. von Buddenbrock*, 1648-1727) vadībā. 
1701. gadā savervēja arī 200 vīru lielu kavalērijas eskadronu A. J. Šlipenbaha vadībā.

1701. gadā eskadrons piedalījās Kurzemes un Zemgales hercogistes okupācijā un 1701. gada decembrī aizstāvēja Tērbatu pret krievu dragūnu pulku Šeremetjeva vadībā. 1704. gada vasarā dragūnu eskadrons M. Bremzena (*von Brömsen*) vadībā cīnījās pret krievu armijas iebrukumu Igaunijā un Zemgalē. Rīgas aplenkuma laikā krita krievu gūstā.

1708. gadā dragūnu eskadrons G.R. Skoga vadībā (*Skoghs livländska dragonskvadron*) piedalījās Lēvenhaupta karagājienā uz Ukrainu, cieta smagus zaudējumus Ļesnas kaujā. Izformēts pēc Poltavas kaujas.

Atsauces
--------

1. ↑  Svenska arméns regementen 1700–1718 (runeberg.org)
Šis raksts ir par ciemu Cēsu novadā. Par citām jēdziena **Liepa** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Liepa** ir apdzīvota vieta Cēsu novada Liepas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie autoceļa P20 un Rīgas—Valkas dzelzceļa (stacija Lode) starp Cēsīm un Valmieru 14 km no novada centra Cēsīm un 100 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ziemeļos no bijušās Liepas muižas (*Lindenhof*) centra (tagad Liepasmuižas ciems) netālu no Lodes stacijas (atklāta 1889. gadā). Par lielāku apdzīvoto vietu izveidojusies pēckara gados, kad Liepā tapa Veidenbauma kolhoza centrs, bet pie Lodes stacijas pēc drenu cauruļu rūpnīcas (tagad AS «Lode») atvēršanas — strādnieku ciemats Lode. Liepā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, kultūras nams, kā arī ģeoloģisks piemineklis Lielā Ellīte.

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 1 793 | —     |
| 1979 | 2 671 | +49.0% |
| 1989 | 2 720 | +1.8% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 2 684 | −1.3% |
| 2011 | 2 281 | −15.0% |
| 2021 | 2 079 | −8.9% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Liepu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  OSP
**Raunis** ir viena no Raunas pietekām, kas tek pa Vidzemes augstienes ziemeļu nogāzi Cēsu novadā.

Raunis ir viena no straujākajām Latvijas upēm, tās kritums ir 7,7 metri uz kilometru. Upe visā tās garumā ir ļoti sekla (dziļums no pusmetra līdz metram) un līkumaina, tajā ir daudz krāču un koku sanesumu (lejtecē koki daļēji izvākti). Gultne akmeņaina, augštecē un lejastecē vairāk smilšaina un oļaina. Lejtecē upes ieleja (Rauņa leja) ir līdz 30 m dziļa. Krasti stāvi, tajos ir daudz smilšakmens atsegumu, bet nevienam no atsegumiem nav dots oficiāls nosaukums. 1997. gadā tika izlaista grāmata "Latvijas daba", kurā atsevišķiem smilšakmens atsegumiem tika doti neoficiāli nosaukumi: Svītrainās klintis, Kunču iezis, Pārupes iezis, Danku iezis, Priežkalnu sarkanā klints, Rauņa Skaņaiskalns, Sarkanā pakraste, Krāces iezis, Sesis, Augstā krauja. Diviem no atsegumiem ir nosaukumi ko lieto tikai dabas pētnieki:Kalndanku iezis un Ķekaviņas dzirnavu iezis. Dažās no tām tika atklātas devona fosilijas. Vēl Rauņa krastos arī sastopami avoti, noslīdeņi un nelielas alas. Kādreiz bijusi arī ala ar nosaukumu Ķekaviņas ala, taču tagad tā ir sabrukusi. Upes ūdens ir ļoti tīrs, satur ļoti maz organisko vielu, bet daudz dzelzs. Rauņa ieleja ir grūti pieejama cilvēkiem.

Viduslaikos pa Rauni līdz tā ietekai Raunā ir gājusi robeža starp Livonijas ordenim piederošo "Gaujas koridoru" (kreisajā krastā) un Rīgas arhibīskapijas "Latvju gala" Raunas pilsnovadu (labajā krastā).

Raunim ir 12 pietekas: Rauņupīte, Mellužupīte, Dzirnupe, Varselītis, Dzelzupīte. Pārējās 7 pietekas ir bez nosaukumiem.

* Noslīdenis Rauņa krastāNoslīdenis Rauņa krastā
* Rauņa krasta krauja.Rauņa krasta krauja.
* Raunis, skatoties no Cēsu - Madonas lielceļaRaunis, skatoties no Cēsu - Madonas lielceļa
* Rauņa akmeņainā gultneRauņa akmeņainā gultne
* Rauņa SkaņaiskalnsRauņa Skaņaiskalns
* Raunis ziemā lejpus neaizsalstošās Dzelzupītes ietekasRaunis ziemā lejpus neaizsalstošās Dzelzupītes ietekas
* Raunis pie Rauņa SkaņākalnaRaunis pie Rauņa Skaņākalna
* Sasalis Raunī ietekošs avotsSasalis Raunī ietekošs avots

Atsauces
--------

1. ↑  «Raunis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 15. februārī. Skatīts: 2009. gada 1. janvārī.
2. ↑  «Vaives pagasta padome». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 13. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 1. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Rauņa foto
* Līmeņa noteikšana Archived 2014. gada 14. augustā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Raunas pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Alkšņupīte
* Ārupīte
* Baižupīte
* Barīte
* Dzirnupīte
* Ķirkumupīte
* Līčupe
* Raunis
* Tālīte
* Vaive

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Cimziņa
* Irbīšu grāvis
* Klampupe
* Lubūžupīte
* Spīga
* Viestura strauts

 |

 |
**Osvalds Keps** (igauņu: *Osvald Käpp*; dzimis 1905. gada 17. februārī, miris 1995. gada 22. decembrī) bija grieķu-romiešu un brīvā stila igauņu cīkstonis, olimpisko spēļu un Eiropas čempionātu medaļnieks, 5-kārtējs Igaunijas un 4-kārtējs ASV čempions.

Biogrāfija
----------

Ar sportu Keps sāka nodarboties 1920. gadā, piekopa vingrošanu un basketbolu. Ar cīņas sportu iepazinās 1923. gadā sporta biedrībā "Kalev". Jau 19 gadu vecumā pārstāvēja Igauniju 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, bet līdz fināla cīņām ne brīvā, ne grieķu-romiešu cīņā neaizkļuva. Slavens viņš kļuva, kad Eiropas čempionātos grieķu-romiešu cīņā 1926. gadā Rīgā ieguva sudraba un 1927. gada Budapeštā — bronzas medaļu.

Visveiksmīgākās starptautiskās sacensības Kepam bija 1928. gada vasaras olimpiskās spēles Amsterdamā, kurās viņš piedalījās abos cīņās sporta veidos. Brīvajā cīņā, startējot vidējā svarā, viņš izcīnīja zelta medaļu. Starts grieķu-romiešu cīņā nebija sekmīgs — 9.—12. vieta.

1929. gadā Lielās depresijas laikā Keps emigrēja uz ASV un apmetās uz dzīvi Ņujorkā. Tur viņš turpināja nodarboties ar cīņas sportu un piedalījās sacensībās, kļūstot par 1929. gada ASV čempionu savā vieglajā svarā grieķu-romiešu cīņā un par 1930. un 1931. gada čempionu brīvajā cīņā. Keps aizgāja no sporta pēc 1931. gada sezonas, bet mēnesi pirms 1932. gada olimpiskajām spēlēs, kad bija skaidrs, ka Igaunija nevar atļauties sūtīt olimpisko komanda uz Ameriku, pie viņa bija vērsušies Igaunijas sporta ierēdņi, kuri piedāvāja viņam un citiem Amerikā dzīvojošiem igauņu sportistiem vietu Igaunijas olimpiskajā komandā. Sākumā, tāpat kā daudzi citi sportisti, Keps atteicās, jo viņš nebija trenējies gandrīz gadu, bet vēlāk nolēma piedalīties olimpiskajās spēlēs, kopā ar soļotāju Alfrēdu Māsiku. Keps bija arī nelielās Igaunijas divu sportistu komandas karognesējs. Lai gan abos cīņas sporta veidos Losandželosa bija neliela konkurence, tomēr Kepa starts bija nesekmīgs.

Pēc profesijas Keps bija konditors. Tallinā viņš strādāja konfekšu rūpnīcā, bet vēlāk Ņujorkā atvēra nelielu maizes ceptuvi.

1996. gadā Osvalds Keps (pēc nāves) tika ievēlēts par Igaunijas cīņas asociācijas Goda locekli.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «KÄPP, OSVALD» (igauņu). ESBL. 2014-12-30. Skatīts: 2018-10-17.
2. ↑  Lembit Koik. *100 aastat Eesti raskejõustikku (1888–1988)* (igauņu). Tallinn : Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. 123. lpp.
3. ↑  Koik 1996, 124.–126. lpp.
4. ↑  Koik 1996, 127. lpp.
5. 1 2  «Osvald Käpp» (angļu). Sports Reference. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010-01-31. Skatīts: 2018-10-23.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Osvalds Keps***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Vana Sjui** (ķīniešu: 王旭 piņjiņs: *Wáng Xù*; dzimusi 1985. gada 27. septembrī) ir bijusī ķīniešu brīvā stila cīkstone, 2004. gada vasaras olimpisko spēļu čempione.

Biogrāfija
----------

Vana Sjui dzimusi 1985. gadā Pekinā. Astoņi gadu vecumā viņa iestājās sporta skolā, kur nodarbojās ar džudo. Jau 13 gadu vecumā iekļuva Pekinas cīņas sporta izlasē.

2001. gadā Vana kļuva par Āzijas čempioni. 2002. gada pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu, bet gadu vēlāk — bronzas medaļu. 

Vana Sjui piedalījās 2004. gada olimpiskajās spēlēs Atēnās, kur finālā ar rezultātu 7-2 pieveica Krievijas cīkstoni Guzeli Manjurovu. Viņa bija pirmā ķīniešu cīkstone — olimpiskā čempione. 2006. gadā viņa uzvarēja Āzijas spēlēs. 2007. gadā izcīnīja sudraba medaļas Āzijas čempionātā un pasaules kausā, bet pasaules čempionātā ieņēma piekto vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  «XU WANG» (angļu). olympic.org. Skatīts: 2019-06-14.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
Armīns Tūlse (1933).
**Armīns Tūlse** (igauņu: *Armin Tuulse*; 1907–1977) bija igauņu mākslas vēsturnieks, Livonijas cietokšņu arhitektūras pētnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis kā Armīns Neimanis 1907. gada 1. oktobrī Zennē Fīrenhofas (*Fierenhof*, tagad - *Tsooru*) muižas mežkunga ģimenē. Mācījās Tervas skolā un Valgas zēnu ģimnāzijā. 1929. gadā sāka studēt Tartu Universitātes Filozofijas fakultātē, 1935. gadā ieguva maģistra grādu ar pētījumu "Igaunijas pilis. Hronoloģija un plānu tipi". 1936. gadā viņš nomainīja uzvārdu un kļuva par Armīnu Tūlsi. No 1936. līdz 1939. gadam viņš papildinājās Kēnigsbergas un Stokholmas universitātēs.

Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā Tūlsi ievēlēja par mākslas vēstures profesoru Tartu Universitātē. 1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Zviedriju un 1952. gadā kļuva par Stokholmas Universitātes mākslas vēstures asociēto profesoru. No 1962. līdz 1974. gadam viņš Stokholmas Universitātes bija profesors Ziemeļvalstu un salīdzinošajā mākslas vēsturē. 
Miris 1977. gada 9. decembrī Stokholmā.

Darbi
-----

* "Kunstiprobleeme tänapäeva Saksamaal" – Looming nr 2/1938
* "Die Kirche zu karja und die Wehrkirchen Saaremaas" (1942)
* Die Burgen in Estland und Lettland" (1942)
* "Gotland och Estlands medeltida byggnadsskulptur" (1945)
* "Die spätmittelalterliche Steinskulptur in Estland und Lettland" (1948)
* "Om konstförbindelserna Estland-Finland under medeltiden" (1953)
* "Eesti osa Põhjamaade moodsa kunsti arengus" (1940)
* "Kristjan Raua loomingu põhijooni" (1940)
* "Eesti kunst paguluses" (1954)
**Sarkanais kokveida sūklis** jeb **sarkanā koka sūklis** (latīņu: *Ptilocaulis spiculifer* , angļu: *Red Tree Sponge*) ir jūras sūkļu *Axinellidae* dzimtas sūkļu (*Porifera*) tipa bezmugurkaulnieks. Sarkanā koka sūkļi dzīvo Sarkanajā jūrā pie Eritrejas krastiem, kā arī Atlantijas okeānā pie Kaboverdes un Indijas okeānā pie Kenijas krastiem un pie Austrālijas dienvidu krastiem. Tie aug uz klintīm, alu teritorijās, rifu nogāzes. Sarkanie kokveida sūkļi barojas, filtrējot jūras ūdeni un ēdot mikroskopisko planktonu.

Izskats
-------

Izskatā tas līdzinās augam, bet patiesībā ir dzīvnieks. Sūklim ir koka zaru forma. Tas parasti ir oranžs vai sarkans. Pateicoties savam dekoratīvajam izskatam, tas ir populārs akvāriju sūklis. Šie sūkļi parasti aug līdz 20,32 centimetriem. Izskatā tam ir līdzīgs Sarkanās jūras sūklis (*Negombata magnifica*), kas dzīvo Sarkanajā jūrā pie Ēģiptes krastiemun sarkanpirkstu sūklis (*Haliclona compressa* jeb *Amphimedon compressa*), kas dzīvo Karību jūrā. Pieejamā materiālā internetā šie trīs sūkļi bieži tiek jaukti. Sūkļu klasifikācija internetā ir apskatāma "Pasaules jūras bezmugurkaulnieku sugu reģistrā" (angļu: *World Register of Marine Species*)

Sūkļa uzturēšana akvārijos
--------------------------

Šos kokam līdzīgos sūkļus ir grūti uzturēt, un tos neiesaka iesācējiem. Tam vajag mēreni stipru ūdens plūsmu, vāji apgaismotu telpu, un tie ēd vairākas reizes dienā. Lai sūklis izdzīvotu, ūdens sāļuma līmenim ir jābūt 1,022 - 1,026, kā arī ūdenim ir jābūt siltam, vidējai temperatūrai jābūt no 22 līdz 28 C°.
Audzētājam ir nepieciešams kārbas tipa filtrs, kas "izšauj" ūdeni tieši sūklī. Ja uz sūkli pārāk ilgi spīd gaisma, tad uz sūkļa pakāpeniski var izaugt aļģes. Arī, ja ūdens plūsma nav pietiekami spēcīga, uz sūkļa sāk augt aļģes. Aļģes ar laiku nogalina sūkli. Uz sūkļiem var parādīties netīrumi, tas nozīmē, ka tie sāk mirt. Audzētājam šos atmirušos audus vajadzētu no sūkļa noņemt. Sarkanā koka sūklis sāks izdalīt indi, ja sāks mirt. Sūklis var nomirt, ja tas atradīsies atklātā gaisā, kā arī tas var nomirt, ja tam nemaina pietiekami bieži ūdeni.

Atsauces
--------

1. ↑  Catalogue of Life - 2010 Annual Checklist :: Search all names[novecojusi saite]
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 30. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 18. augustā.
3. ↑  ADW: Ptilocaulis: Classification
4. ↑  Catalogue of Life - 2010 Annual Checklist :: Search all names[novecojusi saite]
5. ↑  Tree Sponge
6. ↑  The Hand of slugs on Flickr - Photo Sharing!
7. ↑  WoRMS - World Register of Marine Species - Negombata magnifica (Keller, 1889)
8. ↑  Haliclona compressa - AquaticDatabase[novecojusi saite]
9. ↑  ISIS Abstracts
10. ↑  «Catalogue of Life - 2010 Annual Checklist :: Search all names». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 12. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 18. augustā.
11. 1 2  Tree Sponge: Very Difficult to Maintain - Associated Content - associatedcontent.com

Ārējās saites
-------------

* 

* Archived 2010. gada 3. februārī, *Wayback Machine* vietnē.

* 

*
**Džozefs Sardžents** (*Joseph Sargent*; īstajā vārdā: **Džuzepe Daniēls Soržente**; dzimis 1925. gada 22. jūlijā, miris 2014. gada 22. decembrī) bija ASV kinorežisors un daudzu televīzijas filmu režisors. Pazīstamākās filmas ir "*White Lightning*", "*MacArthur*", "*Nightmares*" un "Žokļi: Atriebība". Pati populārākā režisora filma ir "Vilciena 1 2 3 nolaupīšana". Sardžents ir ieguvis četras Emmy balvas.

Biogrāfija
----------

Sardžents ir dzimis Džersijā, Ņūdžersijas štatā, ASV. Marijas un Domenika dēls. Savu karjeru viņš uzsāka ka aktieris, bet 50. gadu vidū viņš sāka strādāt par režisors. Džozefa pirmie darbi bija dažas epizodes televīzijas seriāliem "Lesija", "*The Invaders*" un "*The Man from U.N.C.L.E.*".

1969. gadā Sardžents uzņēma savu pirmo mākslas filmu "*Colossus: The Forbin Project*", un 1972. gadā uzņemtā strīdīgo politisko drāmu "*The Man*", kura galveno lomu atveidoja Džeimss Ērls Džounss.

1970. gadā Džozefs apprecējās ar aktrisi Karolīne Nelsoni, kura ir piedalījusies vairākās vīra režisētajās filmās.

1980. gados Sardžents režisēja miniseriālu "*Manions of America*", kur galvenajā lomā filmējās Pīrss Brosnans.

1987. gadā viņš režisēja filmu "Žokļi: Atriebība", trešo sikvelu Stīvena Spīlberga 1975. gada filmai "Žokļi. Filma saņēma daudz negatīvas kritikas un viņš tika nominēts kā "Sliktākais režisors" 1987. gada "Zelta avenes balvai" Kopš šīs neveiksmes Sardžents pievērsās televīzijas seriāliem.

Atsauces
--------

1. ↑  Joseph Sargent Biography (1925-)
2. ↑  Ebert, Roger. «Jaws the Revenge». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-11-05. Skatīts: 2006-09-18.
3. ↑  «1987 Archive». *Razzies.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-05-01. Skatīts: 2006-12-11.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* Biogrāfija *Hollywood.com* mājaslapā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 205742
* LCCN: no93022574
* ISNI: 0000 0000 7823 3577
* GND: 119180995
* SUDOC: 132299593
* BNF: cb139872241 (data)
* NKC: xx0164865
* BNE: XX1173916

 |

 |
**Gustavs Kristiāns fon Handtvigs** (vācu: Gustav Christian von Handtwig) (1713 — 1767) bija Rīgas pilsētas ārsts un galma padomnieks. Ieviesis Rīgā Striktās Observances sistēmu, pārveidojis brīvmūrnieku ložu „Zum Nordstern" par Striktās Observances ložu „Zum Schwerdt" (1765). Rīgas ložas „Zum Schwerdt" pirmais krēsla meistars (līdz 1767). J. G. Herders viņa nāves sakarā sacerējis odu.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1713. gadā Dago salā luterāņu prāvesta Georga Hantviga (1676–1733) ģimenē. Studēja medicīnu Rostokas Universitātē (1735—1738), 1738. gadā aizstāvēja doktora grādu. 1750. gadā kļuva par Rostokas apriņķa ārstu un 1754. gadā iecelts dižciltīgo kārtā.

1760. gadā tika ievēlēts par Rostokas Universitātes profesoru, lasījis lekcijas tiesu medicīnā. 1760. gadā ar Berlīnes karaliskās lielložas patentu (vēlāk pārdēvēta par *Große National Mutterloge "Zu den drei Weltkugeln"*) dibinājis Rostokas ložu "Zu den drei Sternen", kuru vadījis līdz 1764. gadam.

1765. gadā Rīgā nodibinājis ložu "Pie Zobena" („Zum Schwerdt") ar Prūsijas nacionālās lielložas "Pie trim zemeslodēm" patentu.
Miris 1767. gada 31. janvārī Rīgā.

Darbi
-----

* *Dissertatio Physico-Medica, de Calcvlo In Glandvlis Svblingvalibvs Reperto, Vom Stein der untern Zungen Drüsen* [Gustava Kristiāna Hantviga noslēguma darbs ar tam sekojošu disputu]. Rostock: Adler (1754)
* Handtwig C. G.: *De dormientibus, eorundemque situ Rostochii*. Diss. Medica resp. A. W. de Marnee (1752).

Literatūra
----------

* *Adelige Freimaurer in Mecklenburg 1750-1850*. Nobilitas — Zeitschrift für deutsche Adelsforschung, 2002. (vāciski)

### Ārējās saites

* Catalogus Professorum Rostochiensium[novecojusi saite]
* Rostocker Matrikelportal
* Rostokas ložas "Zu den drei Sternen" lapa (vāciski)
* Brīvmūrnieku enciklopēdijas raksts par Latviju (vāciski)
* Institut Deutsche Adelsforschung
* Detlef Tiess. Gerichtliche Chemie und Toxikologie an der Mecklenburgischen Landesuniversität Rostock vom 18. bis 20. Jahrhundert. Ein Überblick.[novecojusi saite]

Atsauces
--------

1. ↑  Handtwig, Gustav Christian, seit 1754 v. (1713-1767)
Koordinātas: 64°03′53″N 18°13′34″W﻿ / ﻿64.06472°N 18.22611°W﻿ / 64.06472; -18.22611

**Laki** vai **Lākaķīgars** (islandiešu: *Lakagígar*, izrunā: [ˈlaːkaˌciːɣar̥]) ir vulkāns Islandē. Atrodas dienvidrietumos no Vahdnajēgidla ledāja, ietilpst Vahdnajēgidla nacionālajā parkā.

Laki faktiski ir 115 vulkāna krāteru virkne, kas 25 km garumā stiepjas gar tektonisko plaisu augstumā līdz 818 m.

Pēdējais Laki izvirdums notika laika periodā starp 1783. gada jūniju un 1784. gada februāri, kad no plaisas izvirda ap 14 km³ bazalta lavas, kas noklāja 565 km² teritorijas un lavas straumes stiepās līdz 130 km garumā. Izvirduma rezultātā gaisā izdalījās arī liels daudzums indīgu fluora un sēra dioksīda gāzu, kā rezultātā gāja bojā puse Islades mājlopu un ar pelniem tika piesārņotas ganības lielākajā daļā salas. Sekojošajā badā gāja bojā ap 10 tūkstošiem cilvēku — 20% valsts tā laika iedzīvotāju. Tiek uzskatīts, ka atmosfērā nokļuvušie pelnu mākoņi 1784. gadā izraisīja arī neražu un badu Eiropā.

Vienlaikus ar Laki izvirdumu notika arī Grimsvehtna zemledus vulkāna izvirdums, kas papildus lavas, pelnu un gāzu nodarītajiem postījumiem izraisīja arī ievērojamus plūdus kūstošā ledus dēļ.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 411. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Laki***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
Dženovas bāka 2007. gadā
**Dženovas bāka** (itāļu: *faro di Genova*, arī zināma ar nosaukumu **Lanterna**) ir augstākā bāka Vidusjūras reģionā, kā arī otrā augstākā tradicionālā un piektā augstākā bāka pasaulē. Bāka atrodas Dženovas ostā, Itālijā. Kopā ar Kepu bāku Igaunijā un Herkulesa torni Akoruņā Spānijā šī ir viena no vecākajām bākām pasaulē. Dženovas bāka ir 77 m augsta, bet kopā ar ēkas pamatu daļu tā ir 117 m augsta. Bāka pirmo reizi tika celta ap 1128. gadu, bet arī dažos informācijas avotos par celšanas gadu tiek uzskatīts 1161. gads. Ēka tika pārbūvēta vairākas reizes, kā arī tā cieta vairākos uzbrukumos, bet bāka savu pašreizēju izskatu ieguva 1543. gadā un no tā brīža, līdz Īle Vierges bākas uzcelšanai, šī bija augstākā bāka pasaulē. Dženovas bāka ir viens no pilsētas simboliem, kā arī tā ir svarīga kuģošanai naktī Dženovas apkārtnē. Bākas gaisma ir redzama 46 km attālumā un tā iedegas divas reizes baltā krāsā ar piecu sekunžu pauzi katras 20 sekundes.

Atsauces
--------

1. 1 2  Rowlett, Russ. "The Tallest Lighthouses Archived 2017. gada 5. augustā, *Wayback Machine* vietnē.". The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill.
2. ↑  «La Lanterna - The Lighthouse of Genova». *liguri.org*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 15. septembrī. Skatīts: 2010. gada 8. augusts.
3. 1 2  «Lighthouse Database». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 23. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 7. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dženovas bāka***.
Šis raksts ir par basketbolistu. Par citām jēdziena **Andrejs Kiriļenko** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Andrejs Kiriļenko** (krievu: *Андрей Геннадьевич Кириленко*; dzimis 1981. gada 18. februārī Iževskā) ir bijušais krievu basketbolists (kopš 2011. gada arī ASV pilsonis), spēlēja vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās, Krievijas basketbola izlases dalībnieks. 1999. gada NBA draftā Jūtas "Jazz" viņu izraudzījās ar kopējo 24. kārtas numuru, pārstāvējis vairākas NBA komandas. Pēc karjeras beigām — funkcionārs, Krievijas basketbola federācijas prezidents.

Karjera
-------

Kopā ar Krievijas izlasi ir izcīnījis 8. vietu Sidnejas 2000. gada Olimpiskajās spēlēs, 5. vietu 2001. gada Eiropas čempionātā, 10. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā, 8. vietu 2003. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā, 1. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā, 9. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, 3. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā un 3. vietu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs A. Kiriļenko nesa Krievijas karogu atklāšanas ceremonijā.

Pēc ilgas NBA karjeras 2011. gadā A. Kiriļenko atgriezās spēlēt Krievijā un noslēdz līgumu ar Maskavas CSKA uz 3 gadiem. Līgums paredzēja, ka NBA lokautam beidzoties, viņš var atgriezties savā NBA klubā Jūtas "Jazz". Maskavas CSKA sastāvā A. Kiriļenko lieliski sāka 2011.—2012. gada ULEB Eirolīgas sezonu un tika atzīts par līgas labāko spēlētāju oktobrī.

2011. gada janvārī pieņēma ASV pilsonību. 2011. gadā uz NBA lokauta laiku bija pievienojies Krievijas Superlīgas klubam Maskavas "CSKA", taču pēc lokauta beigām atšķirībā no citiem NBA spēlētājiem izvēlējās turpināt karjeru CSKA, nevis atgriezties NBA. 2012. gadā viņš tika atzīts gan par Eirolīgas, gan par VTB Vienotās līgas vērtīgāko spēlētāju. Pēc vienas aizvadītas sezonas CSKA viņš nolēma atgriezties NBA, pievienojoties Minesotas "Timberwolves". "Timberwolves" aizvadīja 2012.—2013. gada sezonu, pēc tam pievienojās Bruklinas "Nets", kuras sastāvā aizvadīja pēdējo sezonu NBA, piedaloties gan tikai 7 spēlēs. Spēlētāja karjeru pabeidza 2015. gadā Krievijas komandā Maskavas "CSKA".

Atsauces
--------

1. ↑  Kiriļenko - Eirolīgas oktobra labākais spēlētājs Sportacentrs.com
2. ↑  Krievu basketbolists Kiriļenko pieņēmis ASV pilsonību[novecojusi saite]
3. ↑  Kiriļenko ieguvis ASV pilsonību
4. ↑  Kiriļenko pieņēmis ASV pilsonību
5. ↑  Oficiāli: Kiriļenko NBA vietā izvēlas palikt CSKA

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
* NBA profils (angliski)
* *Basketball Reference* profils (angliski)
* ESPN profils (angliski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krievijas basketbola izlase — EuroBasket 2007 – Zelta medaļa |
| --- |
|  |
| 
* 4 Šabalkins
* 5 Holdens
* 6 Bikovs
* 7 Kiriļenko
* 8 Morgunovs
* 9 Samoiļenko
* 10 Hrjapa
* 11 Pašutins
* 12 Moņa
* 13 Ponkrašovs
* 14 Savrasenko
* 15 Padiuss
* Galvenais treneris Blats

 |

 |
**Usūrijas brūnais lācis** (*Ursus arctos lasiotus*) ir lāču dzimtas (*Ursidae*) viena no brūno lāču (*Ursus arctos*) pasugām. Tas dzīvo Sibīrijas austrumos Usūrijā, Amūras apgabalā, Ķīnas ziemeļaustrumos, Sahalīnā, Korejas pussalā un vairākās Japānas salās — Hokaido, Kunaširas un Iturupas salās. Šo lāci mēdz saukt arī par **melno grizlilāci**. Tiek uzskatīts, ka Usūrijas brūnais lācis ir Amerikas grizlilāča priekštecis. Tas pirms apmēram 100 000 gadiem ieradās Aļaskā un iedzīvojās Ziemeļamerikas kontinentā. Japānā Usūrijas lāci sauc par **Hokaido brūno lāci** jeb **Ezo brūno lāci**. Šobrīd vienā Hokaido salā dzīvo apmēram 3000 lāču.

Izskats un īpašības
-------------------

Usūrijas brūnais lācis ir ļoti līdzīgs Kamčatkas brūnajam lācim, tomēr pirmajam ir slaidāks un garāks galvaskauss, zemāka pieres daļa un garākas nāsu ejas. Tā kažoks salīdzinoši ar Kamčatkas lāci ir tumšāks, turklāt daži indivīdi ir pilnībā melni. Kādreiz valdīja maldīgs uzskats, ka melnā apspalvojuma Usūrijas lāči ir brūnā lāča un Āzijas melnā lāča hibrīds. Tēviņi var sasniegt ievērojamu lielumu. Lielākie indivīdi var būt pat lielāki par Kamčatkas lāčiem, kas vidēji ir lielāki nekā Usūrijas lāči.

Barība
------

Usūrijas brūnais lācis ir visēdājs, un liela daļa tā barības ir veģetāra. Tas ēd dažādus augus, augļus, pumpurus, kā arī barojas ar grauzējiem, zivīm, putniem un kukaiņiem, īpaši daudz patērējot skudras.

Atsauces
--------

1. 1 2  Mammals of the Soviet Union Vol.II Part 1a, SIRENIA AND CARNIVORA (Sea cows; Wolves and Bears), V.G Heptner and N.P Naumov editors, Science Publishers, Inc. USA. 1998. ISBN 1-886106-81-9
2. ↑  California Grizzly by Tracy Irwin Storer, Lloyd Pacheco Tevis. Publisher University of California Press, 1996 ISBN 0-520-20520-0
3. ↑  «A Review of Bear Evalution». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 9. oktobrī. Skatīts: 2013. gada 26. februārī.
4. ↑  «Hokaido lāči». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 2. augustā. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.
5. ↑  Food Habits of Brown Bears in Hokkaido, Japan
6. ↑  «Yezo brown bear». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 22. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Hokaido brūnā lāča foto1
* Hokaido brūnā lāča foto2[novecojusi saite]
* Hokaido brūnā lāča foto3
* Brown bears live in the mountains of a big city
**Lerijs Brauns** (angļu: *Lawrence Harvey "Larry" Brown*; dzimis 1940. gada 14. septembrī Bruklinā, ASV) ir bijušais profesionāls amerikāņu basketbolists, tagad strādā par basketbola treneri. Kopā ar Detroitas "Pistons" ir izcīnījis 2004. gada sezonas NBA čempionu gredzenu. 2001. gadā atzīts par NBA gada treneri. 2002. gada 22. septembrī ticis uzņemts Basketbola slavas zālē. L. Brauns tiek uzskatīts par vienu no labākajiem NBA treneriem visā līgas pastāvēšanas vēsturē, tāpat viņš ir vienīgais treneris līgas vēsturē, kas ir vadījis 8 dažādas komandas NBA izslēgšanas spēlēs.

Savas profesionālā basketbolista karjeras laikā spēlēja ABA līgas klubos: Ņūorleānas "Buccaneers", Oklendas "Oaks", Vašingtonas "Caps", Virdžīnijas "Squires" un Denveras "Rockets". Tāpat bija ASV izlases sastāvā 1964. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā, kur amerikāņi izcīnīja zelta medaļas.

Pēc basketbolista karjeras beigām sāka strādāt par basketbola treneri. Sākumā vadīja NBA klubu Denveras "Nuggets", pēc tam divas sezonas strādāja kopā ar NCAA komandu Uklas "Bruins". Nākamās divas sezonas L. Brauns pavadīja vadot Ņūdžersijas "Nets" klubu, taču 1983. gadā atkal kļuva par NCAA komandas treneri, šoreiz tā bija Kanzasas "Jayhawks" komanda. Ar Kanzasas Universitātes komandu tika iegūts 1988. gada NCAA sezonas čempiontituls. Taču sākot ar 1988. gadu L. Brauns ir vadījis vienīgi NBA klubus: Sanantonio "Spurs", Losandželosas "Clippers", Indianas "Pacers", Filadelfijas "76ers", Detroitas "Pistons", Ņujorkas "Knicks" un kopš 2008. gada bija Šarlotas "Bobcats" galvenais treneris, 2010. gada 22. decembrī viņš tika atlaists no "Bobcats" galvenā trenera amata. 2004. gadā kopā ar "Pistons" izcīnīja NBA čempiontitulu.

Vadītie klubi
-------------

* 1972: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Deividsonas "Wildcats"
* 1972—1974: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Karolīnas "Cougars"
* 1974—1979: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Denveras "Nuggets"
* 1979—1981: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Uklas "Bruins"
* 1981—1983: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Ņūdžersijas "Nets"
* 1983—1988: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Kanzasas "Jayhawks"
* 1988—1992: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Sanantonio "Spurs"
* 1992—1993: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Losandželosas "Clippers"
* 1993—1997: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Indianas "Pacers"
* 1997—2003: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Filadelfijas "76ers"
* 2003—2005: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Detroitas "Pistons"
* 2005—2006: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Ņujorkas "Knicks"
* 2008—2010: Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Šarlotas "Bobcats"

Atsauces
--------

1. ↑  ESPN - Brown returns to Carolina to coach Bobcats - NBA (angliski)
2. ↑  "Bobcats" atlaiž Braunu

Ārējās saites
-------------

* Basketball-Reference profils Archived 2020. gada 26. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
* Basketbola Slavas zāles profils (angliski)
Budenbroku dzimtas ģerbonis.
**Budenbroki** (vācu: *von Buddenbrock*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 15. gadsimta sākuma un vēlāk izplatījusies Zviedrijā.

Vēsture
-------

Uzskata, ka Budenbroku dzimtas Baltijas atzars cēlies no Hanzas tirgotāja Henrika Budenbroka, kuram 1415. gadā ordenis izlēņoja Mālpili (*Lemburg*).
Zviedru Vidzemes laikā landrāts Heinrihs Gothards Budenbroks (1648–1727) bija Lielāsmuižas (*Essenhof*), Vērenes (*Fehren*), Ķeipenes (*Kaipen*), Ozolu muižas (*Öselshof*) un Liepas muižas (*Lindenhof*) īpašnieks, kurš pēc Lielā Ziemeļu kara sākuma 1701. gadā Vidzemes aizstāvēšanai Koknesē organizēja Livonijas dragūnu eskadronu.

Viņa dēls Kaspars Frīdrihs fon Budenbroks (miris 1737) bija Vidzemes landmaršals no 1733. gada, bet otrs dēls Henriks Magnuss fon Budenbroks (1685–1743) Lielā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas armijā uzdienējās no kapteiņa (1711) līdz ģenerālmajora (1721) pakāpei.
1729. gadā Henrika Magnusa Budenbroka dzimtu ierakstīja Zviedrijas dižciltīgo matrikulā un 1731. gadā piešķīra baronu titulu. 1742. gadā dzimtu ierakstīja arī Vidzemes bruņniecības matrikulā. Pēc militārām neveiksmēm krievu—zviedru kara laikā viņam 1743. gadā piesprieda nāvessodu.

Muižas Latvijā
--------------

Budenbroka (*Schujenpahlen*), Mēdzūla (Meslou, Meßlaw, Meselau, Mehdsaule), Taurupe (*Taurup*), Vecpiebalga (*Schloß Pebalg*), Zaube (*Schloß Jürgensburg*), Vibroka (*Sudden*), Puikule (*Puikeln*), Ēvele (*Wohlfart*), Sprēstiņi (*Spurnal*), Lielā muiža (*Essenhof*), Vērene (*Fehren*), Zādzene (*Saadsen*), Kliķi (*Kusemannshof, Kliechenhof*), Jaunā muiža (*Neuhof*), Ungurpils (*Schloß Pürkeln*), Aloja (*Allendorff*), Gulbēre (*Gulbern*), Grava (*Kohlhausen*), Lazdona (*Lasdon*), Skujene (*Schloß Schujen*), Lodes muiža (*Lodenhof*) u.c. muižas.

Atsauces
--------

1. ↑  Livländische Güterurkunden (aus den Jahren 1207 bis 1500), Band 1, Hrsg. Hermann von Bruiningk. Rīga: Kommssionsverlag Jonck & Poliewsky, 1908, Nr. 188.
**Hosē Doroteo Arango Arambula** (spāņu: *José Doroteo Arango Arámbula*), biežāk pazīstams kā **Pančo Vilja** (spāņu: *Pancho Villa*; dzimis 1878. gada 5. jūnijā, miris 1923. gada 20. jūlijā), bija meksikāņu revolucionārs.

Meksikas revolūcijas laikā izvirzījās kā t.s. Ziemeļu divīzijas (*División del Norte*) komandieris Čivavas štatā. Viljas ietekme Meksikas ziemeļos samazinājās pēc 1915. gada sakāvēm Selajas kaujā pret Alvaro Ovregona spēkiem un Akvaprjeta kaujā pret Plutarko Kaljesu. 1916. gada 9. martā iebruka ASV Ņūmeksikas štata Kolumbusas pilsētā. Reaģejot uz to, ASV iesūtīja Meksikā karaspēku Džona Peršinga vadībā Viljas notveršanai vai iznīcināšanai. ASV iesaistoties Pirmajā pasaules karā, karaspēks no Meksikas tika atsaukts.

1920. gadā Viljam tika piešķirts liels īpašums, kur viņš nodibināja savu piekritēju militāro koloniju. 1923. gadā tika nogalināts.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pančo Vilja***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24611479
* LCCN: n50013996
* ISNI: 0000 0001 2124 4600
* GND: 119388618
* SELIBR: 316518
* SUDOC: 02814032X
* BNF: cb12003402z (data)
* NDL: 00621606
* NKC: mzk2006337196
* BNE: XX4927728

 |

 |
**Serbijas Karpati** (serbu: *Карпатске планине* vai *Српски Карпати*) vai **Austrumserbijas kalni** ir Karpatu kalnu grēdas dienvidu gals Serbijas teritorijā Donavas labajā krastā. Izvietojušies starp Velika Morāvas ieleju rietumos, kas to atdala no Dināru kalnienes, un Timokas ieleju austrumos, kas Serbijas Karpatus atdala no Stara Planinas. Serbijas Karpatus veido vidēji augstas kalnu grēdas un plakankalnes, kuras saposmo Donavas un Morāvas upju pietekas: Šomrda, Liškovacs, Veliki Grebens, Miročs, Homoļe, Veliki Kršs, Mali Kršs, Stols, Deli Jovans, Beļanica, Kučajs, Rtaņs, Tupižnica, Devica un Ozrens. Vidējie augstumi ir starp 800 un 1500 m v.j.l. augstākā virsotne ir Šiļaks Rtaņa kalnos.

Kalni veidoti no kaļķakmeņiem, granītiem un izvirdumiežiem, bieži sastopams karsts. Ziemeļu daļā atrodama vara rūda, pirīts, zelts, akmeņogles, brūnogles un lignīts. Nogāzēs ozolu, dižskābaržu un jauktie meži, krūmāji, virsotņu daļā — pļavas.

Serbijas Karpati ir viena no Balkānu visretāk apdzīvotajām teritorijām, kurā vēl daļēji pastāv nomadu dzīvesveids. Serbijas vlahu apdzīvotības areāls.

Atsauces
--------

1. ↑  «Austrumserbijas kalni». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 74. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 295729648
* GND: 1030230919

 |

 |
**Lielais Klauces ezers**, arī **Klauces ezers**, **Klauces I ezers**, ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagasta ziemeļu daļā, uz dienvidrietumiem no Klauces ciema. Otrs lielākais un dziļākais Saukas dabas parka ezers.

Iekļauts Saukas dabas parkā. Subglaciālās iegultnes ezers, ar rietumu austrumu virzienā izstieptu ezerdobi. Caurteces ezers, atrodas uz Klauces upes. Dibena gultne dūņaina, ūdens brūns, tā caurredzamība 0,8 metri. Krasti stāvi, vietām slīpi, abos galos zemi. Konstatētas 7 zivju sugas: līdaka, asaris, rauda, plaudis, zutis, vēdzele, līnis. Ezera krastos atrodas pļavas, ganības, krūmu, mežu josla un vairākas dzīvojamās mājas. Koku joslā dominē melnalksnis un baltalksnis.

Raksturojums
------------

Lielajam Klauces ezeram ir rietumu — austrumu virzienā izstiepta ezerdobe. Ar ezeram cauri tekošo Klauces upi abi Klauces ezeri ir savienoti ar Saukas ezeru. Ezera krasti tā malās ir stāvi — 2 līdz 4, bet vietām pat 10 metrus augsti. Atsevišķās vietās ezera krasti ir slīpi, bet abos tā galos — zemi. Ezera malās krasti pārsvarā ir mālaini. Savukārt tā galos atrodas purvaina paliene.

Lielā Klauces ezera gultne ir viļņaina ar divām dziļām iedobēm. Gultne pārsvarā ir smilšaina un tikai vietām to klāj neliels dūņu slānis. Ezers ir samērā nabadzīgs ar barības vielām un pieder mezotrofajam ezeru tipam. Šāda tipa ezeros ir sastopamas pret skābekli prasīgas augu un dzīvnieku sugas, kuras tiek apdraudētas ezera kvalitātei pasliktinoties. Ezers ir sugām bagāts, bet to indivīdu skaits ir neliels. Mezotrofā tipa ezeru Latvijā ir nedaudz un to aizsardzībai ir pievēršama īpaša uzmanība.

Ezera aizaugums ir ļoti neliels. Tikai 10% no ezera kopējās platības ir klāti ar augstākajiem ūdensaugiem. Ezera piekrastes seklūdens daļā aizaugumu veido niedres — Phragmites australis, ezermeldri — Schoenoplectus lacustris, kalmes — Acorus calamus, abinieku sūrenes — Polygonum amphibium un kosas — Equisetum palustre. Ezera dziļūdens zonā sastopamas galvenokārt spožās glīvenes — Potamogeton lucens.

### Makrofīti

Retas un aizsargājamas augu sugas nav konstatētas. Masveida aļģu savairošanās nav novērota. Gar krastiem atrodas līdz 20 metriem plata helofītu josla, kurā dominē niedres, kalme, slaidais grīslis, citas augu sugas — upes kosa, platlapu cemere, bebrukārkliņš, ežgalvītes, purva skalbe, abinieku paķērsa, garlapu gundega un salīdzinoši reti sastopamais ezera meldrs.

Peldlapu joslā dominē dzeltenā lēpe, peldošā glīvene, retāk baltā ūdensroze. Iegrimušo augu joslā dominē pūslenes, apaļlapu ūdensgundega, iegrimusī raglape, vārpainā daudzlape.

Ezers ir atbilstošs Eiropas savienības aizsargājamam biotopam "Eitrofi ezeri ar iegrimušo
ūdensaugu un peldaugu augāju".

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze www.vietvardi.lgia.gov.lv
2. ↑  Ezeru datubāze www.ezeri.lv
3. ↑  Saukas dabas parka aizsardzības plāns Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. www.daba.gov.lv

Ārējās saites
-------------

* Saukas dabas parka aizsardzības plāns Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. www.daba.gov.lv
Elčes dāma
**Elčes dāma** (katalāņu: *Dama d'Elx*, spāņu: *Dama de Elche*) ir akmens krūšutēls, kas 1897.g. tika atrasts Lakudijā, arheoloģisko izrakumu vietā apmēram 2 km no Elčes. Uzskata, ka Elčes dāma ir ibēru mākslas paraugs no IV gs. p.m.ē. taču iespējams arī, ka tas ir hellēnisma vai romiešu perioda darbs.

Statujā attēlota sieviete ar sarežģītu galvas rotu. Tās aizmugurē ir atvere, kas, iespējams, izmantota kā urna mirušā pelniem. Tiek uzskatīts, ka statuju sākotnēji klājis polihroms krāsojums.

Skulptūru 1897. gadā atrada Manuels Campeijo i Esklapess. Pjērs Parī, franču arheologs, skulptūru nopirka un aizveda uz Parīzi, kur tā tika izstādīta Luvras muzejā. Tuvojoties Otrajam pasaules karam, Višī valdība piekrita statuju atdot Spānijai, un 1941. gadā tā tika novietota Prado muzejā Madridē, bet pēc tam pārvietota uz Madrides Nacionālo arheoloģijas muzeju, kur tā atrodas arī patlaban.

Skatīt arī
----------

* Basas dāma
* Ibisas dāma