recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Galvenais devona lauks (iekrāsots brūnā krāsā).
**Galvenais devona lauks** (**GDL**) ir teritorija Austrumeiropas platformas ziemeļrietumos, kurā devona perioda nogulumi iziet virspusē un ir segti vienīgi ar kvartāra nogulumiem. Šī teritorija ietver Baltiju (Igaunijas dienvidu daļu, Latvijas lielāko daļu (izņemot dienvidrietumu stūri) un Lietuvas centrālo un ziemeļaustrumu daļu), kā arī Baltkrievijas ziemeļu daļu un Krievijā Pleskavas apgabalu, daļu no Novgorodas un Ļeņingradas apgabaliem, bet pie Oņegas ezera nedaudz iestiepjas Vologdas apgabalā un Karēlijas republikā. Šī ir plašākā teritorija Eiropā, kur devona nogulumi iziet virspusē. Galvenajā devona laukā virspusē iziet tikai vidusdevona un augšdevona slāņi. Apakšdevons virspusē neiziet, bet zem vidusdevona nogulumiem urbumos ir konstatēts tikai Baltijas teritorijā. Vidusdevons atsedzas GDL ziemeļrietumu un dienvidu daļā. Pārējā teritorijas daļā atsedzas augšdevona frānas un famenas nogulumi, pie tam famena atsedzas galvenokārt austrumu malā pie robežas ar karbona nogulumiem, kas austrumos uzklājas devona nogulumiem. Nelielā apjomā virspusē famenas nogulumi ir sastopami GDL rietumos: Dienvidkurzemē un nedaudz Lietuvas ziemeļos.To vadīja viens no galvenajiem karejvjiem Alens amobi Ogbodo.
Činketerre Itālijas Rivjērā
**Rivjēra** (franču un itāļu: *Riviera*; no itāļu *riva* vai franču *rive* — ‘krasts’) ir Ligūrijas jūras piekrastes rajons Francijas dienvidaustrumos un Itālijas ziemeļrietumos. Tradicionāli iedalās Azūra krastā (vai Franču Rivjērā) Francijā un Itālijas Rivjērā (Rivjēra di Ponente un Rivjēra de Levante).

Apvidum raksturīgs tipisks tā sauktais «Vidusjūras klimats» ar temperatūru ziemā no +9 līdz +12°С, bet vasarā — no +22 līdz +25 °C. Daudz saulainu dienu (270—300 gadā), nokrišņu daudzums lietus veidā 500–700 mm gadā. Līdz Pirmajam pasaules karam Rivjēra bija viens no tuberkulozes ārstniecības centriem, vēlāk kļuva par ļoti populāru kūrortu ar vienām no pasaules augstākajām nekustamo īpašumu cenām.

Tradicionāli par «Rivjērām» dēvē arī citas kūrvietas pasaulē ar tipisku Vidusjūras klimatu: Adrijas Rivjēra Adrijas jūras krastā, Turcijas Rivjēra Antaljas apkārtnē, Amerikas Rivjēra Santabarbaras apvidū, Kaukāza Rivjēra Krievijas Melnās jūras piekrastē un Abhāzijā u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 602. lpp.
**Ivars Priedītis** (dzimis 1954. gada 2. jūnijā) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, bijušais AS "Latvijas Krājbanka" prezidents.

Latvijas PSR laikā viņš bija Latvijas Ļeņina komunistiskās jaunatnes savienības Centrālās komitejas (CK) pirmais sekretārs un Latvijas Komunistiskās partijas (LKP) CK biroja locekļa kandidāts. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Priedītis bija investīciju un trasta sabiedrības "Loko" līdzīpašnieks, apdrošināšanas sabiedrības "Ergo Latvija" valdes loceklis, kā arī akciju sabiedrības BALTA pirmais prezidents.

No 2007. gada Priedītis bija "Latvijas Krājbankas" valdē, bet 2009. gadā viņu ievēlēja valdes priekšsēdētāja amatā. Pēc Krājbankas kraha 2011. gada beigās Priedīti apcietināja, turot aizdomās par pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu un pārsniegšanu. No 2011. gada novembra līdz 2012. gada janvārim viņš atradās ieslodzījumā, krimināllietu par piesavināšanos lielā apmērā tiesai nodeva 2014. gadā. 2021. gada augustā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa Priedītim piesprieda brīvības atņemšanu uz pieciem gadiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Komjaunatnes kalums — nezūdošs tvnet.lv 2005. gada 3. novembrī
2. ↑  «Apdrošināšanas sabiedrība BALTA». *periodika.lv*. Skatīts: 2022-10-21.
3. ↑  Ivars Priedītis delfi.lv
4. ↑  Bijušajiem "Krājbankas" īpašniekiem Antonovam un Priedītim piespriež cietumsodu un 27 miljonu eiro sodu Jauns.lv / LETA 2021. gada 19. augustā
**Amelesagors** (sengrieķu: *Ἀμελησαγόρας*) jeb **Melesagors** (sengrieķu: *Μελησαγόρας*) pēc Halikarnāsas Dionīsija teiktā bija Peloponēsas kara laika sengrieķu logogrāfs.

Ziņas par viņa dzīvi un darbību ir pretrunīgas. Halikarnāsas Dionīsijs uzskatīja, ka viņš nāk no Halkedonas, Tiras Maksims uzskatīja, ka no Elefsinas, bet Karistas Antigons uzskatīja viņu par atēnieti un par "Atīdas" (Atikas vēsture, uzrakstīta 3. gadsimta pr.Kr. sākumā) autoru. Viņa darbi ir gandrīz pilnībā zaudēti, izņemot dažus fragmentus, kurus ir citējuši Aleksandrijas Hesihijs, Antigons un Atēnu Apollodors.

Amelesagors, domājams, tika uzskatīts par nozīmīgu antīko autoru, jo, pēc Aleksandrijas Klementa teiktā, viņa darbus pārrakstīja un kopēja vēlākie historiogrāfi, kā, piemēram, Leontīnu Gorgijs un Naksas Eidems. Kallimahs izmantoja Amelesagora darbu savam sacerējumam "Hekala".

Iespējams, ka viņš ir tas pats Melesadors, citēts "Mitoloģiskajā bibliotēkā", kur stāstīja, ka Glauks, Mīnoja dēls, bija viens no Asklēpija augšāmceltajiem personāžiem.

Ārējās saites
-------------

A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology.
**Patriks Štefans** (čehu: *Patriks Štefans*; dzimis 1980. gada 16. novembrī) ir bijušais čehu hokejists, centra uzbrucējs, kurš plašāk zināms kā 1999. gada NHL drafta pirmais numurs. NHL aizvadījis 455 spēles.

Spēlētāja karjera
-----------------

Profesionālā spēlētāja karjeru Štefans uzsāka 1996.—97. sezonā Čehijas Ekstralīgas kluba Prāgas "Sparta" sastāvā. Kluba rindās čehu uzbrucējs aizvadīja vēl pirmo 1997.—98. sezonas pusi, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties IHL klubam Longbīčas "Ice Dogs", tās sastāvā aizvadot arī 1998.—99. sezonu.

1999.—2000. sezonu Štefans aizvadīja NHL kluba Atlantas "Thrashers" rindās, 72 spēlēs atzīmējoties ar 25 punktiem. Veiksmīgākā uzbrucējam izrādījās 2003.—04. sezona, kurā viņš atzīmējās ar 40 rezultativitātes punktiem. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā spēlēja SM līgas klubā Tamperes "Ilves", taču tad atgriezās Atlantā.

2006. gada vasarā Štefans tika aizmainīts uz Dalasas "Stars", tās sastāvā aizvadot nākamo sezonu, taču vasarā jaunu līgumu ar nevienu NHL klubu neparakstīja. Štefans pievienojās Šveices hokeja līgas klubam SC Bern, tā sastāvā aizvadot vien trīs spēles, pirms oktobrī paziņojot par savas profesionālās karjeras beigšanu.

Čehijas izlases rindās spēlējis 2006. gada Pasaules čempionātā, tajā izcīnot sudraba medaļu.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

| Sporta tituli |
| --- |
| Priekštecis: **Valsts karogs: Kanāda Vinsents Lekavaljē**  |  **NHL drafta pirmais numurs** 1999 | Pēctecis: **Valsts karogs: Amerikas Savienotās Valstis Riks Dipjetro**  |
Ziemeļitālija 1803. gadā (robežas starp Itāliju un Franciju nav precīzas)
**Itālijas Republika** (itāļu: *Repubblica Italiana*) bija īslaicīgs (1802–1805) valsts veidojums Ziemeļitālijā, Francijas vasaļvalsts Napoleona laikā.

Republikas platība bija vairāk nekā 42 500 km², un tajā dzīvoja aptuveni 3,24 miljoni iedzīvotāju. Galvaspilsēta bija Milāna. Ekonomikas pamatā bija lauksaimniecība un lopkopība, kā arī mazās rūpniecības nozares, jo īpaši zīda ražošana.

Valdība veica vairākas reformas, kas bija līdzīgas Francijas reformām: izveidoja Nacionālo gvardi, Nacionālo žandarmēriju, Finanšu policiju, ieviesa metrisko sistēmu un plānoja ieviest vienotu valsts valūtu. Ar 1802. gada 13. maija dekrētu tika pieņemts valsts ģerbonis, tā paša gada 10. jūnijā tika parakstīts draudzības un tirdzniecības līgums ar Sanmarīno Republiku, 1803. gada 16. septembrī tika parakstīts konkordāts ar Svēto Krēslu.

1805. gadā, kad Napoleons Bonaparts kļuva par Francijas imperatoru, Itālijas Republika tika pārveidota par Itālijas Karalisti.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Itālijas Republika***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 131382838
* LCCN: n83009471

 |

 |
Luksemburgas dinastijas ģerbonis
**Luksemburgu dinastija** bija vēlīno viduslaiku dinastija Eiropā, kuras pārstāvji starp 1308. un 1437. gadu valdīja kā Romiešu karaļi, Svētās Romas impērijas imperatori, Bohēmijas karalistes un Ungārijas karalistes karaļi. 

Dinastija cēlusies no Limburgu dinastijas, kuras zemes ietilpst mūsdienu Beļģijas Limburgā. 1247. gadā Limburgas hercoga jaunākais dēls Heinrihs V pēc mātes nāves mantoja varu Luksemburgas hercogistē. Viņa mazdēlu  Heinrihu VII 1308. gadā ievēlēja par Romiešu karali. Dinastisku laulību rezultātā Luksemburgi 1310. ieguva arī Bohēmijas karalistes troni. 1346. gadā Luksemburgu pārstāvi Kārli IV ievēlēja par antikarali, un viņam drīz izdevās nostiprināties impērijas tronī. Dinastijas varas sabrukums sākās Kārļa IV dēla Vāclava IV varas laikā. 1400. gadā viņu atcēla no troņa. 1410. gadā Vāclava II brālis Sigismunds Luksemburgs nāca pie varas impērijā, taču līdz ar viņa nāvi 1437. gadā dinastijas galvenā līnija izmira.
**Frīdrihs Augusts I** (vācu: *Friedrich August I.*; dzimis 1750. gada 23. decembrī, miris 1827. gada 5. maijā) bija pēdējais Saksijas kūrfirsts (kā **Frīdrihs Augusts III** (*Friedrich August III.*)) no 1763. līdz 1806. gadam un pirmais Saksijas karalistes karalis no 1806. līdz 1827. gadam. No 1807. līdz 1815. gadam bija arī Varšavas hercogs. 

Frīdrihs Augusts I bija Saksijas kūrfirsta Frīdriha Kristiāna dēls. Pēc tēva nāves 1763. gadā par nepilngadīgā Frīdriha Augusta reģenti kalpoja viņa māte Bavārijas Marija Antonija, bet par reģentes pārstāvi - princis Francis Ksavers. 1765. gadā Francis Ksavers piekrita, ka iepriekš Saksijas Augusta III ieņemtais Polijas—Lietuvas ūnijas tronis tiek Staņislavam Poņatovskim, ar noteikumu, ka tronis vēlāk pāries Frīdriha Augusta rokās. Tomēr pēc Staņislava Poņatovska nāves 1798. gadā Frīdrihs Augusts atteicās no troņa tiesībām, baidoties no konflikta ar Austrijas impēriju, Prūsijas karalisti un Krievijas impēriju, kuras bija sadalījušas Poliju.

1791. gadā augustā, reaģējot uz Franču revolūcijas izcelšanos, Pilnicas pilī pie Drēzdenes Austrijas imperators Leopolds II un Prūsijas karalis Frīdrihs Vilhelms II, piedaloties Frīdriham Augustam, pieņēma Pilnicas deklarāciju, kura noveda pie Franču revolucionāro karu sākuma. 

Ceturtās koalīcijas kara laikā Saksija kopā ar Prūsiju cīnījās pret Napoleona vadītajiem frančiem, tomēr pēc smagās sakāves Jēnas - Auerštetes kaujā 1806. gada oktobrī tā izstājās no cīņas un piebiedrojās franču sabiedrotajiem - Reinas konfederācijai. 1806. gada 20. decembrī Frīdrihs Augusts tika kronēts par Saksijas karali, bet pēc Tilzītes miera 1807. gada jūlijā tika iecelts arī par Varšavas hercogistes valdnieku. 

Sestās koalīcijas kara laikā, Frīdrihs Augusts bija Napoleona sabiedrotais līdz pat grandiozajai Leipcigas kaujai 1813. gada oktobrī, kura notika Saksijā. Leipcigas kaujas laikā viņš tika sagūstīts un turēts ieslodzījumā Berlīnē. Frīdriham Augustam netika dota iespēja piedalīties Vīnes kongresā, kura rezultātā Saksijas teritorija tika ievērojami samazināta uz Prūsijas rēķina (atdalītās teritorijas ir mūsdienu Saksijas-Anhaltes zemē). Tika likvidēta Varšavas hercogiste. 1815. gadā Frīdriham Augustam tika atļauts atgriezties Saksijā, kur tas mira 1827. gadā. Par nākamo Saksijas karali kļuva Frīdriha Augusta brālis Antons.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Frīdrihs Augusts I Vetīns***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Frīdrihs Kristiāns Vetīns**  |  **Saksijas kūrfirsts** 1763 - 1806 | Pēctecis: **tituls likvidēts**  |
| Priekštecis: **tituls nodibināts**  |  **Saksijas karalis** 1806 - 1815 | Pēctecis: **Antons Vetīns**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 25406634
* LCCN: no95028703
* ISNI: 0000 0001 2022 6603
* GND: 119165198
* SELIBR: 390875
* SUDOC: 075971569
* BNF: cb148500302 (data)
* NKC: jx20110603004
* SBN identifikators MUSV027796 nav derīgs.

 |

 |
**Nataļja Kuksina** (krievu: *Наталья Витальевна Куксина*; dzimusi 1984. gada 27. jūnijā) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionāta medaļniece.

Biogrāfija
----------

Nataļja Kuksina dzimusi 1984. gadā Čitā celtnieku ģimenē. Pēc skolas beigšanas viņa izglītību turpināja kulinārijas un tirdzniecības tehnikumā. Mācoties tehnikumā viņa septiņpadsmit gadu vecumā sāka nodarboties ar cīņas sportu. Viņa bija Krievijas izlases dalībniece no 2004. līdz 2013. gadam. Viņa ir Krievijas junioru čempionāta sudraba medaļniece (2004), Krievijas kausa ieguvēja (2006, 2007, 2008, 2010, 2011); Krievijas studentu čempione (2005), 2005. gada Universiādes bronzas medaļniece, pieckārtēja Krievijas čempione (2007, 2008, 2011, 2012, 2013), 2007. gada pasaules čempionāta bronzas medaļniece, 2008. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļniece un 2008. gada pasaules studentu čempionāta sudraba medaļniece. Viņa ir arī daudzu "A" klases Grand Prix sērijas starptautisko turnīru uzvarētāja un balvu ieguvēja. Viņas treneri bija A. Haseidjanovs, V. Sekļecovs.

Atsauces
--------

1. ↑  «КУКСИНА Наталья Витальевна» (krievu). infosport.ru. Skatīts: 2020-05-23.
2. 1 2  «Сильнейшая в России» (krievu). vse42.ru/. 2013. gada 1. jūlijs. Skatīts: 2020-05-23.

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
**Verterezers** (vācu: *Wörthersee*) ir kalnu ezers Austrijas dienvidu daļā, Karintijā. Ziemeļu un dienvidu pusē ezeram stāvi, mežaini krasti. Ezera ūdens izteikti zili zaļā krāsā, caurspīdīgs, tīrs. Ezera apkaimē maigs Vidusjūras klimats. Veidojies pēdējā ledus laikmetā.

Līdz 19. gadsimta sākumam ezera krastā dzīvoja tikai neliels skaits nabadzīgu zemnieku, taču pēc dzelzceļa līnijas izbūves ezers kļuva par Vīnes dižciltīgo aprindu vasaras atpūtas vietu. Mūsdienās ezers joprojām ir populārs tūrisma objekts. Jūlijā un augustā ūdens temperatūra sasniedz 25 °C, un šajā laikā ap ezeru ir visvairāk austriešu, vācu un Nīderlandes atpūtnieku, ezera krastos īpašuma cenas ir ļoti augstas.

Ziemā ezera apkaime ir klusa, aptuveni reizi desmit gados ezers aizsalst.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Verterezers***.
* Tūristu ceļvedis
* Laika apstākļi un tīkla kameras Archived 2006. gada 5. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Pictures of Lake Wörthersee

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236841063
* GND: 4108497-4
* NKC: ge369113

 |

 |
**Pāvels Ponkratovs** (krievu: *Павел Андреевич Понкратов*; dzimis 1988. gada 15. jūlijā Čeļabinskā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2010).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Krievijas jauniešu un junioru šaha čempionātu dalībnieks. 2008. gadā izcīnījis bronzas medaļu Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Pārstāvējis Krieviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2003. gadā Krievijas izlases sastāvā izcīnījis individuālo zelta medaļu Pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā *Ciudad de Leon* (2020), *Chennai Open* (2021), Čeļabinskas *Variant A* turnīru (2021). 2023. gada oktobrī Sanktpēterburgā izcīnījis 3. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 32. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2010. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: World Youth U16 Chess Olympiads :: Pavel Ponkratov
2. ↑  Russian GM Pavel Ponkratov Wins International Chess Open "Ciudad de Leon"
3. ↑  Pavel prevails in eight-way tie in Chennai Open
4. ↑  Ponkratov is 2021 Chelyabinskiy Variant A clear winner
5. ↑  Суперфинал 76-го Чемпионата России по шахматам среди мужчин
6. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šajā lapā ir apkopoti **1703. gada notikumi Latvijā**, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Zviedru okupētais Piltenes apgabals bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.

Valdnieki
---------

* Inflantiju pārvaldīja Polijas karalis un Lietuvas lielkņazs, Saksijas kūrfirsts Augusts II Stiprais.
* Kurzemes un Zemgales hercogistē mazgadīgā hercoga Frīdriha Vilhelma vietā valsti pārvaldīja viņa tēvabrālis Ferdinands Ketlers (līdz 1709).
* Zviedru Vidzemē un okupētajā Kurzemes un Zemgales daļā valdīja Zviedrijas karalis Kārlis XII.

Notikumi
--------

̈\* Kurzemes hercoga atraitne Elizabete Sofija 1703. gada 30. martā Potsdamas pilī otrreiz salaulājās ar Baireitas markgrāfu Kristiānu Ernstu (*Christian Ernst von Brandenburg-Bayreuth*, 1644–1712) un pārcēlās uz viņai atdāvināto Erlangenes pili. Viņas dēls hercogs Frīdrihs Vilhelms mācījās Erlangenas Bruņinieku akadēmijā.

Kultūra
-------

*

Zinātne
-------

*

Dzimuši
-------

*

Miruši
------

* 16. janvāris - Ēriks Dālbergs (*Erik Jonsson Dahlberg*), feldmaršals, Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators, arhitekts (dzimis 1625)

Attēlu galerija
---------------
8. Starptautiskajā restaurācijas darbnīcā, SERDE, Aizpute
Alsungā.
Agnese Rudzīte mākslas performancē "Vertikāle IV"
Linmeijerā, Aizputē. 11.11.2022.
**Agnese Rudzīte** (dzimusi 1979. gada 31. oktobrī Liepājā kā **Matisone**) ir latviešu māksliniece, kas veido grafiskus darbus – punktojumus, taktilās gleznas (taustāmi darbi, kas paredzēti neredzīgiem cilvēkiem), tekstildarbus – panno, zārdi, leļļuki, kā arī krāsojamās darba lapas.

Agnese Rudzīte ir mākslas maģistre, Higašikavas, Hokaido salas Japānā Goda pilsone, titula "Gada liepājnieks 2015", "Liepājas Kultūras balva 2015" ieguvēja un Starptautiskās Mākslas asociācijas IAA/AIAP UNESCO pārstāve (2018). Starpnozaru mākslas grupas SERDE rezidente.

Mamma: Vaira Matisone, dzīvesbiedrs: pedagogs, mākslinieks Jānis Rudzītis, meita: māksliniece, skolniece Terēze Marija Miltiņa.

IAA/AIAP UNESCO Latvijas Nacionālās Komitejas vadītājs, Europe IAA  UNESCO loceklis, mākslinieks Jānis Spalviņš: 

"Mākslinieces Agneses Rudzītes trīsdimensiju taktilie darbi ir spilgts apliecinājums ne tikai lieliskiem mākslinieciskiem meklējumiem, bet arī cilvēciskumam un humānismam. Izstāde *"Plaisa"* Liepājas muzejā ir **pirmais gadījums Latvijas mākslā, kad kāds radošais mākslinieks ir pievērsies šim virzienam - iespējai integrēt cilvēkus ar redzes traucējumiem.**"

Amerikas Latviešu mākslinieku apvienības (*ALMA*) prezidente Linda Treija raksta: "Pēdējais mākslinieces projekts ir savas dzimtas izpēte, kas vainagojusies nopietnā, dziļā izstādē – vizuālajā stāstā "Stiprā Made. Latvija". Agnese spēj saskaņoties ar laiku, ienirt savas dzimtas vēsturē un šī ceļojuma emocionālo pārdzīvojumu nodot tālāk skatītājiem. Latvijas simtgadē ir būtiski savienot atmiņas, paaudzes un emocijas, tāpēc viņas redzējums par savas dzimtas likteni ir sevišķi nozīmīgs". ("Jaunā Gaita", 2018, rudens)

Agnese Rudzīte sadarbībā ar Liepājas pilsētas pašvaldību izveidojusi 3 krāsojamos albumus *"Izkrāso Liepāju!",* sadarbojas ar rakstnieka H.Dorbes muzeju Ventspilī, Ventspils Amatu māju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pasākumi | Liepājas kalendārs | Liepājas oficiālais tūrisma portāls». *liepaja.travel*. Skatīts: 2018-08-07.[novecojusi saite]
2. ↑  «Jaunā Gaita nr. 294 rudens 2018». *zagarins.net*. Skatīts: 2019-01-24.
3. ↑  «Krāsojamo lapu sērija "Izkrāso Liepāju"». *Krāsojamo lapu sērija "Izkrāso Liepāju"* (latviešu). Skatīts: 2021-03-03.

Ārējās saites
-------------

* Māksliniece Agnese Rudzīte par COVID-19 krīzi: "Cilvēkam vajag cilvēku."
* Maģijas fabrika **(ķīniešu)**
Minareti Stambulā
**Minarets** (arābu: منارة manāra(t) — 'uguns vieta, bāka') ir tornis pie mošejas, no kura muedzins aicina musulmaņus uz lūgšanu.

Minarets ir viena no svarīgākajām mošejas sastāvdaļām. Tas atrodas blakus mošejai un iekļaujas tās kopējā kompozīcijā. Sākotnēji minaretu apkļāva vītņu kāpnes vai panduss, bet vēlāk kāpnes tika būvētas minareta iekšpusē. Parasti minarets uz augšu sašaurinās. Minareti ir krāšņi rotāti ar mozaīkām, uzrakstiem, ķieģeļu dekoratīvo izkārtojumu, glazētu keramiku, balkoniem un citiem rotājumiem un to elementiem.

Pēc formas izšķir divus galvenos minaretu veidus: četrstūrainos (Ziemeļāfrika) un apaļos (Tuvie un Vidējie Austrumi). Atsevišķos gadījumos tie ir daudzšķautnaini. Mazākām mošejām parasti ir viens minarets, bet tā var nebūt vispār, ja mošeja ir pavisam maza. Daudz biežāk tie ir divi minareti. Pie lielākām mošejām minaretu skaits var sasniegt no četriem līdz pat sešiem.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Minarets***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85085477
* GND: 4239510-0
* SUDOC: 027853330
* BNF: cb11980610g (data)
* NKC: ph412782

 |

 |
Ģenerāļa Jona Žemaita Lietuvas militārā akadēmijas emblēma
**Ģenerāļa Jona Žemaita Lietuvas militārā akadēmija** (lietuviešu: *Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija*) ir Lietuvas militārās profesionālās augstākās izglītības un zinātnes iestāde, Lietuvas Republikas Aizsardzības Ministrijas augstskola. Atrodas Viļņā, Ðilo ielā 5 A. 

Tās pamatuzdevums ir gatavot valsts aizsardzībai nepieciešamo profesionāli izglītotu komandējošo sastāvu un attīstīt militāro zinātni, organizēt un veikt pētījumus valsts aizsardzības un drošības jomā.

Akadēmija īsteno profesionālās augstākās izglītības studiju programmas, akadēmiskās izglītības programmas un doktorantūras studiju programmas, kā arī nodrošina studijas militārās kvalifikācijas iegūšanai vai paaugstināšanai. Akadēmijā ir nošķirtas militāro mācību (kvalifikācijas celšanas, karjeras, pakāpes saņemšanas, amatu atbilstības un citus) kursus no akadēmiskajām studiju programmām, kas nodrošina karavīru vai civilā personāla akadēmisko izglītība.

Ir nošķirti militāros mācību (kvalifikācijas celšanas, karjeras, pakāpes saņemšanas, amatu atbilstības un citus) kursi no akadēmiskajām studiju programmām, kas nodrošina karavīru vai civilā personāla akadēmisko izglītību. Sagatavo trīs specialitāšu bakalaurus.

1998. gada 20. novembrī akadēmija tika nosauktā ģenerāļa Jona Žemaita vārdā.

Darbs un mācību spēki
---------------------

Akadēmijas darbu organizē akadēmijas priekšnieks (*commandant*) ar četriem vietniekiem: 

* vietnieks — administratīvajos jautājumos;
* vietnieks militārās apmācības jautājumos, kam pakļautas ir taktikas, kaujas atbalsta, fiziskās sagatavošanas katedras, kapteiņa kursi un neklātienes vai tālmācības katedra;
* vietnieks zinātnes un akadēmisko studiju jautājumos, kam pakļautas sešas civilās katedras, bibliotēka, pētnieciskais centrs, svešvalodu katedra un svešvalodu centrs, kur angļu valodu apgūst arī ārzemju karavīri;
* vietnieks nodrošinājumu jautājumos, kura pakļautībā ir visi dienesti, kas nodrošina akadēmijas pilnīgi autonomu darbību.

Lietuvas militārā akadēmija ir militārais mācību bloks, kas atbild par militāro apmācību un akadēmiskais bloks, kas sagatavo trīs specialitāšu bakalaurus un divu specialitāšu maģistrus. 

Akadēmiju veido 6 civilās, 2 militārās un sporta katedra. Bez minētajām katedrām ir arī kapteiņa kurss, maģistrantūras programma, svešvalodu, pētniecības un tālmācības centri, u.c. Tikai sešās civilajās katedrās vien ir 4 habilitētie doktori, 31 doktors un 32 lektori (maģistra grāds, ar iespējamiem retiem izņēmumiem). Kopā ir 67 akadēmiskā personāla darbinieki, bet personāls kopumā ir aptuveni 500 cilvēku. 

Līdz 2003. gadam Lietuvas militāro akadēmiju ir absolvējuši 1835 virsnieki un 43 apakšvirsnieki. Atbilstoši Lietuvas AM vadlīnijām, akadēmijai ir jāsagatavo tikai 50 jauni leitnanti gadā.

Ārējās saites
-------------

* Lietuvos karo akademija - mājas lapa (liet.val.) Archived 2021. gada 30. martā, *Wayback Machine* vietnē.
**Pēteris Kubiļiūns** (lietuviešu: *Petras Kubiliūnas*; \*1894. gada 16. maijs — †1946. gada 22. augusts) Lietuvas armijas ģenerālmajors, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Pirmajā pasaules karā bija latviešu strēlnieku virsnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Roķišķu apriņķī. Mācījās Rīgas reālskolā, pēc tam iestājās Viļņas kara skolā, kuru pabeidza tieši pirms Pirmā pasaules kara sākuma, 1914. gadā. Piedalījies cīņās no kara sākuma, bet 1915. gadā iestājās 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā. Ar to piedalījās visās tā cīņās pret vāciešiem. Pēc Ķekavas kaujām 1916. gadā apbalvots ar Jura krustu. No 1917. gada komandēja bataljonu latviešu strēlnieku pulkā. Nav aizgājis līdzi strēlniekiem uz Krieviju pēc Oktobra revolūcijas. 

1919. gadā izvēlējies doties uz dzimto Lietuvu. Augustā mobilizēts Lietuvas armijā. No augusta līdz decembrim piedalījās cīņās pret Sarkano armiju, kā bataljona komandieris 3. kājnieku pulkā un vēlāk 4. kājnieku pulka komandiera palīgs (vietnieks). No 1920. gada bija 1. robežsargu pulka komandieris (no 1923. gada bataljons). 1922. gadā paaugstināts par pulkvedi. Tajā pašā gadā apbalvots ar III šķiras Lāčplēša Kara ordeni par viņa veikumu latviešu strēlniekos dienot. 1924. gadā tika iecelts par tanku bataljona komandieri, bet vēlāk par autobataljona komandieri. 1925. gada jūlijā pabeidza virsnieku kursus Kauņā. 1927. gadā absolvēja Prāgas ģenerālštāba akadēmiju Čehoslovākijā (paaugstināts par ģenerālmajoru). 1928. gadā apbalvots ar Lietuvas Ģedimina ordeni (II šķiras). No 1927. līdz 1929. gadam bija Lietuvas armijas ģenerālštāba pārvaldes priekšnieks. No 1929. gada februāra līdz 1934. gada 7. jūnijam bija Lietuvas armijas ģenerālštāba priekšnieks. 1934. gada 7. jūnijā piedalījās neveiksmīgajā valsts apvērsuma mēģinājumā. Kara tribunāls par to viņam piesprieda nāvessodu, bet pēc tam tas tika aizvietots ar 10 gadiem cietumsoda. Jau 1937. gadā viņš tika atbrīvots. 

Neilgi pēc Lietuvas okupācijas 1940. gadā NKVD apcietināja Pēteri Kubiļiūnu, bet pēc Vērmahta uzbrukuma PSRS viņu 1941. gada jūnijā pretpadomju sacelšanās dalībnieki atbrīvoja no cietuma. 1941. gada 22. augustā Kubiļiūnu iecēla par Lietuvas ģenerālapgabala pašpārvaldes vadītāju un ģenerālpadomnieku ekonomikas jautājumos. Pašpārvaldes vadībā viņš atradās līdz 1944. gada jūlijam, kad Sarkanajai armijai iebrūkot Lietuvā, viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Pēc Otrā pasaules kara beigām atradās Lielbritānijas okupētajā Vācijas daļā. 

1945. gada decembrī PSRS un Lietuvas PSR NKVD operatīvā grupa apcietināja Kubiļiūnu un izveda uz no Lielbritānijas kontrolētās zonas. Tālāk viņš tika aizvests uz Maskavu, kur pēc PSRS Augstākās tiesas kara kolēģijas sprieduma viņam 1946. gada 22. augustā izpildīja nāvessodu.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. 1 2 3  Latvijas Kareivis "Ģenerālštāba priekšnieku maiņa Lietuvā" (30.01.29.)[novecojusi saite]
2. ↑  «Modris Šēnbergs „Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri", „Latvijas Arhīvi", 1999, Nr. 2, 111.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 14. novembrī. Skatīts: 2009. gada 20. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Pētera Kubiļiuna L.k.o.k. biogrāfija
**Doku Atis** (dzimis 1861. gada 16. janvārī, miris 1903. gadā) bija latviešu rakstnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis kā Oto Doka (*Otto Dokka*) 1861. gada 16. janvārī Dzelzavas pagasta "Muceniekos", divus gadus mācījās Dzelzavas pagasta skolā un pēc tam no 1874. gada trīs gadus Cesvaines draudzes skolā. Līdzekļu trūkuma dēļ viņš nevarēja turpināt izglītoties, tāpēc strādāja vecāku saimniecībā. 
1878.—1887. gadā bija palīgskolotājs Dzelzavas pagastskolā deviņus gadus, vienlaicīgi strādādams, īpaši vasarās, arī lauku darbus. No ietaupītās algas viņš uzcēla dzīvojamo māju (līdz tam laikam dzīvoja rijā).
1892.—1893. gadā strādāja Ropažu skolā, šajā laikā Doku Atis iepazinās ar „Dienas Lapas" redaktoru Jāni Pliekšānu (Raini) un kļuva par atzītu dzejnieku un prozaiķi. 
Vēlāk strādāja Inčukalna muižā par saimniecības pārzini un rēķinvedi (1893—1903), 1903. gada rudenī atgriezās savās dzimtajās mājās Muceniekos, kur drīz nomira no ielaistas tuberkulozes. Apglabāts Dzelzavas kapos.

Literārais darbs
----------------

Doku Ata tapšanu par rakstnieku ietekmēja Kaudzīšu romāns Mērnieku laiki, Mātera raksti, kā arī Šekspīra, Gētes, Šillera un Heines darbi.

Savus pirmos darbus viņš ar pseidonīmu *Švurksts* iesūtīja Mājas Viesim. Tā redaktors Laubes Indriķis viņam atsūtīja vēstuli, kurā atzina humorista dāvanas, kas šur tur uzmirdzot viņa mēģinājumos. Paklausīdams vietējā mācītāja pamudinājumam, Doku Atis dažus rakstus iesūtīja arī Latviešu Avīzēm.

Savus darbus Doku Atis rakstīja trūcīgos apstākļos, darbodamies gan skolā, gan mājās. Viņa centienu un domu biedri bija dzejnieks Augusts Kažoks un vēlākais filologs Kauliņš.

Doku Ata piemiņas zīme pie Ropažu skolas
Darbi: 

* Ziedoņa pušķīši (1888),
* Biedrības svētki (1889),
* Divas Jāņu dienas (1890),
* Par Adatu un Īlenu (1891),
* Vectēvs (1891),
* Paugurieši (1893),
* Krišs Laksts (1893),
* Mans Dzīves Rīts (1894),
* Sirdsapziņa (1901),
* Mākslinieks (skice, 1902).

Piemiņa
-------

* Dzelzavas pagasta Biksenes kapos 1922. gadā atklāts piemineklis rakstnieka atdusas vietā.
* 1970. gadā rakstnieka dzimtajās mājās "Mucenieki" iekārtots memoriālais muzejs.
* Ropažos pie skolas atklāta piemiņas zīme ar darba gadiem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 304503366
* LNB: 000016358
* ISNI: 0000 0004 1014 1966
* GND: 1036655083

 |

 |
**Afrikāneri** (pašnosaukums: *Afrikaner*), agrāk arī **būri** *(Boer)*, **afrikandi**, ir viena no Dienvidāfrikas tautām. Veido 5,2% no Dienvidāfrikas iedzīvotājiem (>60% no tās baltādainajiem iedzīvotājiem), bet līdz 1994. gadam tradicionāli dominēja valsts politikā un ekonomikā. Nevienā no valsts provincēm afrikāneri neveido vairākumu. Runā afrikāneru valodā, kura pamatā aizgūta no viena no nīderlandiešu valodas dialektiem, kas papildināts ar ievērojamu skaitu aizguvumu no angļu, franču, ķhosu, malajiešu un citu tautu valodām.

Vēsture
-------

Cēlušies no 17. gadsimta beigās Labās Cerības ragā Nīderlandes Austrumindijas kompānijas izveidotās apmetnes, kurā pārsvarā bija izceļotāji no Nīderlandes, kā arī hugenoti no Francijas, vācieši, zviedri, dāņi, flāmi un citi. 19. gadsimta vidū, pretojoties Lielbritānijas spiedienam, eiropiešu ieceļotāji, tolaik saukti lielākoties par būriem (no *boer* — ‘zemnieks’), pārceļoja tālāk iekšzemē (Lielais treks), izveidojot vairākas no britiem neatkarīgas republikas (Oranjes Brīvvalsts, Transvāla, Natāla u.c.). Paralēli veidojās grikvu vai basteru kopiena, kas bija cēlusies no baltādaino ieceļotāju laulībām ar vietējām sievietēm un kas arī runāja afrikāneru valodā, kas tāpat veidoja savas valstiskās struktūras (Rietumu un Austrumu Grikvalendas).

Pēc Angļu—būru kara (1899-1902), kad būru republikas iekaroja un pakļāva Lielbritānija, daudzi no tiem emigrēja uz Meksiku, Argentīnu, Keniju un citām zemēm, kā arī izceļoja uz kaimiņos esošajām Rodēziju, Angolu un tagadējo Namībiju, kur joprojām ir ievērojamas afrikāneru kopienas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Afrikandi». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 20. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Afrikāneri***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85001779
* SUDOC: 027664368
* BNF: cb11965816w (data)
* NKC: ph280649

 |

 |
**Naturalizācija** ir juridisks pilsonības iegūšanas process, kura pamatā ir iesniedzēja brīvprātīga griba. Naturalizācijas procedūru reglamentē valsts tiesību akti.

Lai iegūtu pilsonību, parasti ir jāizpilda vairāki nosacījumi (valsts valodas un vēstures zināšanas, legāls iztikas avots utt.).

Naturalizācija Latvijā
----------------------

Latvijas pilsonībā naturalizācijas kārtībā no 15 gadu vecuma uzņem, ja:

* persona ne mazāk ka pēdējos 5 gadus pastāvīgi dzīvo Latvijā (Eiropas Savienības, Eiropas Ekonomikas Zonas valstu un Šveices Konfederācijas pilsoņiem 5 gadus ir Eiropas Savienības pilsoņa pastāvīgās uzturēšanās apliecība, citas valsts pilsoņiem 5 gadus ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja Latvijā) un var to dokumentāri pierādīt;
* persona prot latviešu valodu;
* persona zina valsts himnas tekstu, Latvijas vēstures un kultūras pamatus, un Latvijas Republikas Satversmes pamatnoteikumus;
* personai ir legāls iztikas avots.

Vienlaikus ar personu, bez papildu valsts nodevas samaksas, var naturalizēties bērni līdz 15 gadu vecumam (ja to pastāvīgā dzīvesvieta ir Latvijā).
Latvijas pilsonībā naturalizācijas kārtībā  neuzņem personas, kuras ir kriminālsodītas, saistītas ar terorismu, darbojas pretvalstiskā vai noziedzīgā organizācijā, nav izpildījušas nodokļu vai citas maksājuma saistības pret valsti, vai arī uz tām attiecas citi Pilsonības likuma 11.pantā minētie ierobežojumi.

Denaturalizācija
----------------

Denaturalizācija ir pilsonības zaudēšana, kā arī brīvprātīgā atteikšanās no pilsonības.

Atsauces
--------

1. ↑  «Naturalization | Definition & Facts | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). 2023-05-30. Skatīts: 2023-05-31.
2. ↑  «Naturalizācija | Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde». *www.pmlp.gov.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-05-31.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Naturalizācija***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
***Militārā diktatūra*** ir valdības forma, kurā politiskā vara pieder bruņotajiem spēkiem. 

Diktatūra var būt atklāta vai arī neoficiāla, kurā pastāv demokrātiskas sistēmas fasāde, taču īstā vara pieder bruņoto spēku vadībai. 

Lielākā daļa militāro diktatūru izveidojas pēc valsts apvērsuma. Parasti apvērsums tiek attaisnots kā vienīgais līdzeklis, lai glābtu valsti no politiskās nestabilitātes vai arī pasargātu to no "bīstamām ideoloģijām". Aukstā kara gados Latīņamerikā bieži par apvērsuma pamatojumu kalpoja komunisma briesmas. Tuvajos Austrumos par iemeslu apvērsumiem bieži bijusi konfrontācija ar Izraēlu vai arī nepieciešamība pretoties islāmistiem. Āfrikā apvērsumi bieži notiek valsts ekonomisko problēmu dēļ. 

Militārie režīmi parasti sevi pozicionē kā neitrālus, ar politiku nesaistītus spēkus, kas nākuši pie varas, lai stabilizētu valsti politiski vai ekonomiski grūtā periodā. Parasti šādi režīmi nerespektē cilvēktiesības un stingri apspiež politiskos oponentus. 

Viens no militāro apvērsumu iemesliem ir tas, ka valstīs ar vājām vai nestabilām pilsoniskām un valsts institūcijām bruņotie spēki bieži vien ir visorganizētākā un spējīgākā institūcija. 

Līdz ar Aukstā kara beigām militārie apvērsumi notiek retāk. Iemesli tam ir vairāki, pirmkārt, pazudis komunisma drauds, otrkārt, militārās diktatūras bieži vien izrādījušās nespējīgas atrisināt valsts problēmas, tāpēc bruņotie spēki vairs necenšas uzņemties politisko varu.

Reģionālās iezīmes
------------------

Tipisku militāro diktatūru Latīņamerikā vada hunta (no spāņu vārda *junta* "sanāksme/komiteja"), kura parasti sastāv no bruņoto spēku vadītājiem. Taču gadījumos, ja augstākā militārā vadība palikusi uzticīga valdībai (vai arī, ja tiek gāzta jau pastāvoša militārā hunta), pie varas nāk un huntu veido jaunāki virsnieki. Uz tādām diktatūrām attiecina terminu "pulkvežu režīms". Bieži par vienpersonisku militāro diktatoru kļūst pēc ranga vecākais vai apvērsumu vadījušais virsnieks. Parasti huntas vadītājs arī uzņemas valsts vadītāja pienākumus. 

Tuvajos Austrumos un Āfrikā militāros apvērsumus parasti vada un par diktatoru kļūst viens cilvēks. Šādās diktatūrās militārā diktatūra iegūst autokrātijas iezīmes.
**Sīkrags** (lībiešu: *Sīkrõg*) ir ciems Talsu novada Kolkas pagastā, Irbes šauruma krastā. Izvietojies pie Ķikana ietekas jūrā starp autoceļu P124 un krastu 26 km no pagasta centra Kolkas, 53 km no novada centra Talsiem un 171 km no Rīgas.

Sīkrags ir viena no vecākajām lībiešu apmetnēm Kurzemes jūrmalā, kas dokumentos kā ciems minēts jau 1387. gadā. 17. gadsimtā, kad ciems bija Dundagas muižnieku Maideļu īpašumā, Sīkragā izveidojās viena no nozīmīgākajām sīkostām Ziemeļkurzemes piekrastē. Gadsimta beigās ciemā bijušas lielas preču noliktavas, kā arī viesnīca jūrniekiem. Sīkraga ostas beidza pastāvēt 18. gadsimta sākumā Ziemeļu kara un Kurzemes hercogistes saimnieciskā un politiskā pagrimuma dēļ.

1,6 km uz DR no ciema atradās Sīkraga šaursliežu dzelzceļa stacija, kuras vietā uzstādīts piemiņas akmens.

PSRS okupācijas laikā Sīkrags bija viens no retajiem ciemiem, kur bija atļauts zvejot, un 1955. gadā piekrastē uzcēla sīku zivju pārstrādes fabriku, ko slēdza pēc apmēram 10 gadiem, un ciems panīka. Ja 1935. gadā tajā bija 193 iedzīvotāju, tad 2002. gadā — 16.

Sīkraga ciems ir valsts nozīmes pilsētbūvniecības piemineklis. Tas atrodas Slīteres nacionālā parka neitrālajā zonā. Ciema rietumu malā atrodas Sīkragciema bāka.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Sīkragu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Tūrisms Ziemeļkurzemē. Košrags». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 5. jūlijā.
3. 1 2 3  "*Slīteres nacionālais parks*", Lauku ceļotājs. 17. lpp. ISBN 9984-9288-7-x.
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Sīkraga zvejnieku ciems

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kolkas pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Kolka**
* Košrags
* Mazirbe
* Pitrags
* Saunags
* Sīkrags
* Uši
* Vaide

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lībiešu krasta ciemi |
| --- |
|  |
|  | 
* Jaunciems (*Ūžkilā*)
* Kolka (*Kūolka*)
* Košrags (*Kuoštrõg*)
* Lielirbe (*Īra*)
* Lūžņa (*Lūžkilā*)
* Mazirbe (*Irē*)
* Melnsils (*Mustānum*)
* Miķeļtornis (*Pizā*)
* Pitrags (Pitrõg)
* Saunags (*Sǟnag*)
* Sīkrags (*Sīkrõg*)
* Vaide (*Vaid*)

 |  |

 |
**Apdziru dzimtas** (latīņu: *Huperziaceae*) augi ietilpst staipekņu nodalījumā (*Lycopodiophyta*), kas evolucionāri ir viens no vecākajiem un primitīvākajiem augu valstī (*Plantae*). Dažādos informācijas avotos apdziras tiek klasificētas gan kā staipekņu rindas (*Lycopodiales*) staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) augi, gan izdalītas patstāvīgā apdziru dzimtā. Apkopojot filoģenētiskos pētījumus, starptautiska botāniķu sistemātiķu grupa *Pteridophyte Phylogeny Group* (PPG) panāca vienošanos par paparžaugu iedalījumu, kuru publicēja 2016. gadā ar nosaukumu PPG I. Pēc PPG I sistēmas staipekņu dzimtā (*Lycopodiaceae*) ietilpst apdziru apakšdzimta (*Huperzioideae*) ar trim ģintīm un 276 sugām. Apstiprināto sugu nosaukumu un to sinonīmu saraksts atjaunots 2024. gada janvārī.

Latvijā aug tikai viena suga — apdzira (*Huperzia selago*).

Apraksts
--------

Apdziru dzimtas augi ir daudzgadīgi, tumšzaļi, retāk dzeltenzaļi lakstaugi. Apdzirām, atšķirībā no citiem staipekņiem, ir pacili, nevis guloši stumbri, un to sporangiji attīstās lapiņu žāklēs, nevis norobežotās sporangiju kopās — vālītēs. Apdziru ģints (*Huperzia*) un pundurstaipekņu ģints (*Phylloglossum*) pārstāvji aug uz zemes, toties tropu apdziras pamatā ir epifīti augi, kuri aug un balstās uz citu augu stumbriem un zariem, bet nav to parazīti.

Klasifikācija
-------------

Pēc PPG I sistēmas:

* Staipekņu dzimta (*Lycopodiaceae*)
	+ **Apdziru apakšdzimta** (*Huperzioideae*)
		- Apdziru ģints (*Huperzia*)
		- Tropu apdziru ģints (*Phlegmariurus*)
		- Pundurstaipekņu ģints (*Phylloglossum*)

Atsauces
--------

1. 1 2  PPG I (2016) "A community-derived classification for extant lycophytes and ferns". Journal of Systematics and Evolution. 54 (6): 563–603.
2. ↑  Hassler, Michael "Lycopodium", World Ferns. Synonymic Checklist and Distribution of Ferns and Lycophytes of the World. Skatīts: 2024.01.10.
3. ↑  N. Priedītis *Enciklopēdija Latvijas augi*. Rīga : Gandrs, 2014. 44. lpp. ISBN 978-9934-8015-2-5
4. 1 2  Staipekņu nodalījums

Ārējās saites
-------------

* Apdzira Huperzia selago

* Huperzia Arhivēts 2013. gada 15. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.

* Phlegmariurus Arhivēts 2013. gada 13. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
**Vladislavs Tretjaks** (krievu: *Владислав Александрович Третьяк*, dzimis 1952. gada 25. aprīlī Orudjevo, Krievijas PFSR, PSRS) ir bijušais krievu hokejists, spēlējis vārtsarga pozīcijā, bijis PSRS izlases dalībnieks. Pašlaik (2011) viņš ir Krievijas Hokeja federācijas prezidents.

Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem vārtsargiem hokeja vēsturē. Viņš tika iekļauts IIHF simboliskajā gadsimta izlasē.

Viņa mazdēls Maksims Tretjaks arī ir hokeja vārtsargs.

Karjera
-------

Visu profesionāļa karjeru (1968—1984) aizvadījis PSRS līgas klubā Maskavas CSKA. Tā sastāvā kļuva par trīspadsmitkārtēju PSRS čempionu. Atzīts par 1974. 1975. 1976. 1981. un 1983. gada līgas vērtīgāko spēlētāju. 1981. 1982. un 1983. gadā saņēma arī Čehoslovākijas zelta hokeja nūju, ko pasniedz katra gada labākajam spēlētājam Eiropā. IIHF viņu atzina par gada labāko vārtsargu 1974. 1979. un 1983. gadā.

1983. gada NHL draftā viņu Monreālas "Canadiens" izraudzījās ar kopējo 138. kārtas numuru. PSRS politika neļāva viņam doties spēlēt ārpus PSRS.

1978. gadā viņš tika apbalvots ar Leņina ordeni. Tāpat V. Tretjaks ir pirmais spēlētājs, kurš ir uzņemts Hokeja slavas zālē un nav dzimis un trenējies Ziemeļamerikā.

### PSRS izlase

PSRS izlases sastāvā piedalījies 13 Pasaules čempionātos (1970—1983), 4 olimpiskajās spēlēs, kā arī 1976. un 1981. Kanādas kausa izcīņā. Par Pasaules čempionu viņš kļuvis 10 reizes, 2 reizes izcīnījis sudraba medaļu, bet vienreiz arī bronzas medaļu. Viņš ir arī trīskārtējais olimpiskais čempions (1972, 1976, 1984), 1980. gada olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja sudraba medaļu. 1981. gadā viņš izcīnīja zelta medaļu arī Kanādas kausa izcīņā.

Atsauces
--------

1. ↑  IIHF Centennial All-Star Team
2. ↑  Legends of Hockey. net. «Vladislav Tretiak Biography». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 23. februārī. Skatīts: 2007. gada 30. marts.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vladislavs Tretjaks***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
* *Legends of Hockey* profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
IIHF simboliskā gadsimta izlase |
| --- |
|  |
| 
* Vladislavs Tretjaks (vārtsargs)

* Vjačeslavs Fetisovs
* Bērje Salmings (aizsargi)

* Valērijs Harlamovs
* Sergejs Makarovs (malējie uzbrucēji)
* Veins Greckis (centra uzbrucējs)

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 25852130
* LNB: 000205111
* LCCN: n77001857
* ISNI: 0000 0000 7987 5854
* GND: 118623842
* NLA: 35715999
* NDL: 00459072
* NKC: ola2003196351

 |

 |
**Haralds Rīpalu** (igauņu: *Harald Riipalu*; līdz 1938. gadam **Haralds Reibahs** (igauņu: *Harald Reibach*); 1912. gada 13. februāris — 1961. gada 4. aprīlis) bija Igaunijas armijas un vēlāk Igauņu leģiona virsnieks. Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris.

Biogrāfija
----------

Dzimis Sanktpēterburgas guberņā zemnieka, muižas rentnieka ģimenē. Studējis Tartu Universitātē Juridiskajā fakultātē no 1932. līdz 1933. gadam, kad tika iesaukts Igaunijas armijā. Bijis igauņu studentu korporācijas *Sakala* biedrs. Obligāto militāro dienestu izgāja Valgā dislocētajā 3. atsevišķajā kājnieku bataljonā. Pēc tam palika virsdienestā. 1937. gadā pabeidza Virsnieku skolu iegūstot virsnieka pakāpi. Pēc tam dienēja pulkā Narvā.

1940. gadā janvārī, kā jaunākais leitnants, tika nosūtīts uz Tartu, kur izpildīja Kaitseliit jaunākā instruktora pienākumus. Līdz vasarai dienējis Tallinā, kur darbojās Igaunijas Kara ministrijā, bet vēlāk 2. kājnieku bataljonā Tartu. Pēc Igaunijas okupācijas, 1940. gada rudenī kļuva par jaunizveidotā 22. igauņu teritoriālā korpusa 192. divīzijas 232. strēlnieku pulka 2. bataljona vada komandieri. Sākotnēji pulks bija dislocēts Verskā, bet vēlāk Elvā. 1941. gada jūnija dezertēja no Sarkanās armijas.

Līdz 1942. gada martam bija karagūsteknis. Izgāja filtrāciju Pleskavā, Kēnigsbergā, Brandenburgā. Pēc tam tika atbrīvots un kļuva par vada, bet vēlāk par rotas, komandieri 36. policijas bataljonā. 1942. gada novembrī kļuva par šī bataljona komandieri. Piedalījies kaujās pie Staļingradas. 1942. gada 21. decembrī apbalvots ar Dzelzs krustu (II šķiras). Kopš 1943. gada Igauņu leģiona dienestā. Dienēja 3. Igauņu SS-brigādē, kura vēlāk pārtapa par 20. ieroču SS grenadieru divīziju. 1944. gada 8. martā apbalvots ar Dzelzs krustu (I šķiras).

1944. gada aprīlī kļuva par 45. ieroču SS grenadieru pulka komandieri. Par cīņām Narvas frontē 1944. gada 23. augustā apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. 1945. gada janvārī komandējot savu pulku Čehijā pārdzīvoja infarktu. Tika aiztransportēts no Čehijas uz lazareti. Tas viņu paglāba no izrēķināšanās no čehu puses, kura notika nedaudz vēlāk, ar igauņu leģionāriem. 1945. gadā Berlīnē tika ievēlēts par Igaunijas Brīvības Savienības vadītāju. 1945. gada maijā Dānijā, kur bija dislocēts igauņu 20. ieroču SS grenadieru divīzijas rezerves bataljons, krita britu gūstā.

Pēc kara dzīvoja Vācijā. 1948. gadā emigrēja uz Apvienoto Karalisti, kur pavadīja savu atlikušo dzīves daļu. 1961. gadā, 49 gadu vecumā, Haralds Rīpalu mira Rietumjorkšīrā.

Atsauces
--------

1. 1 2  БИОГРАФИЧЕСКИЙ УКАЗАТЕЛЬ (hrono.info) (krieviski)
2. ↑  Harald Riipalu (das-ritterkreuz.de) (vāciski)
3. ↑  Tēvija "Igaunijas Brīvības Savienība" (23.03.45.) Arhivēts 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 70756456
* LCCN: n2002110091
* ISNI: 0000 0001 1461 7333
* GND: 143517155

 |

 |
Dīķis Kena parkā.
**Kena parks** ir viens no Jēkabpils pilsētas parkiem, kas atrodas pie Vienības ielas iepretīm autoostai.

Kena parka dīķis. 1950. gadi.
Parks radās 18. gadsimtā, kad Jēkabpilī pilsētas īpašumus iegūst Kena muižnieku dzimta, kura uzbūvē muižu, kas ir saglabājusies līdz mūsu dienām un atrodas Dambja ielā 19. Šī muiža līdz pat Pirmajam pasaules karam piederēja slavenajam liķieru fabrikas īpašniekam Kenam. Kena aizraušanās bija koku stādīšana un parku veidošana, tāpēc blakus savai muižai sāka veidot parku. Parka veidošanā tika izmantots "3E" princips- ekonomisks, ekoloģisks un estētisks. Parka platība ir 4,1 hektāri. Kens iestādīja tikai Latvijā sastopamos kokus, parkā kopumā tika iestādīti 1004 koki, galvenokārt lapu koki, kuru vidū tikai seši skujkoki, tāpat arī 2135 dekoratīvie krūmi grupās. Sākotnēji Kena parkam apkārt atradusies dekoratīva sēta. Agrāk šajā parkā notikušas zaļumballes. 1980. gados parks tika labiekārtots. Tika iztīrīts blakus esošais dīķis, un pār to tika uzcelts gājēju tiltiņš. Tika pārbūvēts arī deju placis ar estrādi. Padomju gados parkā atradušies arī karuseļi. Mūsdienās Kena parks ir atpūtas parks, kurā norisinās arī dažādi pilsētas pasākumi.

Attēlu galerija
---------------

* Kena parksKena parks
* Kena parksKena parks
* Kena parksKena parks
* Kena parksKena parks
* Kena muižaKena muiža
* Kena parksKena parks
* Kena parksKena parks
* Kena parksKena parks
* Estrāde Kena parkāEstrāde Kena parkā

Atsauces
--------

1. ↑  «Jēkabpils — labo pārmaiņu pilsēta!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 11. janvārī. Skatīts: 2010. gada 11. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Kena parks Arhivēts 2010. gada 11. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.