recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bez spoguļattēla un rotācijas simertrijas, pastāv tikai divu veidu trimino
Ar rotācijām, pastāv sešas trimino pozīcijas.
**Trimino** ir polimino, kurš sastāv no trīs vienības kvadrātiem, kuri ir savienoti gar malām. Bez rotācijām un spoguļattēla simetrijām, pastāv divi unikāli trimino. Ar rotācijām, pastāv sešas trimino pozīcijas, pagriežot trimino par 90, 180 un 270 grādiem.

Trimino ar visiem trīs kvadrātiem vienā līnijā sauc par "I" trimino. Izliektu trimino sauc par "L" trimino, vai "V" trimino.

Sevis pārklāšana un Golomba trimino teorēma
-------------------------------------------

 V-trimino sevis pārklāšanas animācija
Gan I-trimino, gan V-trimino var aizpildīt sevi, ja mazā trimino garums ir n un lielā trimino graums ir n^2 visiem n>1. Tas nozīmē, ka tie var sevi pārklāt. Šādu sevis pārklāšanu turpinot, tie var aizklāt plakni.

Iedvesmojoties no "šaha galdiņu" problēmām, Goloms izmantoja V-trimino sevis pārklāšanas spēju kā pamatu Goloma trimino teorēmai: noņemot jebkuru lauciņu no 2^n\*2^n šaha galda, atlikušo galdiņu var pilnībā pārklāt ar V-trimino. Lai pierādītu problēmu ar matemātisko indukciju, jāsadala laukums vienādos 2^(n-1)\*2^(n-1) kvadrātos, tādā veidā atdalot ceturtdaļu laukumu ar caurumu un atlikušās trīs ceturtdaļas veido lielu V-trimino. Lielo V-trimino var aizklāt ar iepriekš izskaidroto V-trimino īpašību un ceturtdaļas ar caurumu atrisinājums rodas vēlreiz izmantojot matemātisko indukciju līdz atrisinājumam. Turpretīm, ja būtu šāds šaha galdiņš jāaizklāj ar I-trimino, tas nebūtu vienmēr izdarāms.
**Trinitrotoluols** jeb **TNT** (2,4,6-trinitrometilbenzols, C6H2(NO2)3CH3) ir dzeltenīga, kristāliska viela, ko iegūst, nitrējot toluolu. Atšķirībā no nitroglicerīna, tas tīrā veidā ir ievērojami stabilāks un ir viegli izkausējams, nezaudējot sprāgstvielas īpašības. Atklātā telpā deg bez sprāgšanas; sprādzienu var izraisīt degšana noslēgtā telpā. TNT tiek plaši lietots kā sprāgstvielu sastāvdaļa. Šo vielu mēdz dēvēt arī par **trotilu**. Nosaukums "TNT" vairāk izplatīts rietumos (piemēram, ASV), savukārt, "trotils" - austrumos (piemēram, Krievijā). Retāk ir sastopams jēdziens **tols**, ko vairāk izmanto sarunvalodā. Trinitrotoluolam piemīt ļoti stipra detonētspēja. 200 g šīs sprāgstvielas spēj saraut gabalos dzelzceļa sliedi. TNT šķīst ūdenī un ir indīgs. Dažos armijas poligonos gruntsūdeņi ir piesārņoti ar TNT. Dažreiz TNT analītiskajā ķīmijā lieto par skābju-bāzu indikatoru.

Vēsture
-------

Pirmais trinitrotoluolu ieguva vācu ķīmiķis Jūliuss Vilbrands 1863. gadā. Sākumā to izmantoja audumu krāsošanai spilgti dzeltenā krāsā un tikai 1891. gadā tika atklātas šīs vielas eksplozīvās īpašības, bet kopš 1902. gada trotilu sāka lietot kā brizantu sprāgstvielu civilām un militārām vajadzībām.

Iegūšana
--------

Trinitrotoluolu laboratorijā var iegūt šādi:

Izejvielas: slāpekļskābe (koncentrēta), sērskābe, toluols. Sērskābe te ir ūdensatņēmēja viela un katalizators, tā tieši reakcijā nepiedalās.

Vispirms sajauc slāpekļskābi (65%) ar sērskābi (95%). Sērskābi lēnām lej slāpekļskābē, maisa un dzesē. Skābju maisījumu pakāpeniski pievieno toluolam. Temperatūru procesa laikā jāuztur starp 30 un 40 °C. Gala rezultātā iegūst nitrotoluolu.

C6H5CH3 + HNO3 → C6H4NO2CH3 + H2O

Šo vielu tālāk nitrē ar svaigu nitrējošo maisījumu, ar lielāku slāpekļskābes koncentrāciju. Šeit nitrēšanas procesa laikā temperatūru uztur ap 90 °C un gala rezultātā iegūst dinitrotoluolu.

C6H4NO2CH3 + HNO3 → C6H3(NO2)2CH3 + H2O

To tālāk nitrē ar svaigu nitrējošo maisījumu, te ir nepieciešams oleums. Temperatūru procesa laikā uztur ap 100-115 °C, pēc tam atdzesē.

C6H3(NO2)2CH3 + HNO3 → C6H2(NO2)3CH3 + H2O

Galā iegūst maisījumu, kas satur TNT kristālus. Tos var atfiltrēt ar keramisku filtru, pēc tam mazgā ar ūdeni. Filtrātu un mazgāšanas šķīdumu atšķaida ar ūdeni, tam vajadzētu izgulsnēt lielāko daļu palikušā TNT. Iegūtos smalkos kristālus nofiltrē. TNT tālāk var attīrīt pārkristalizējot no etanola.
Nitrēšanas reakciju blakusefekts ir siltuma izdalīšana, tāpēc jāveic stingra temperatūras kontrole. Pēc dažiem avotiem, trinitrotoluols var detonēt 100-150°C temperatūrā, tomēr, ja būs pārāk zema temperatūra, būs mazāks produkta iznākums.

Īpašības
--------

Trinitrotoluola eksplozijas rezultātā rodas ūdens, oglekļa(II) oksīds, ogleklis un slāpeklis.

2 C7H5N3O6 → 3N2 + 5H2O + 7CO + 7C

Atsauces
--------

1. ↑  Francis Justs. *Militāro jēdzienu skaidrojošā vārdnīca*. Rīga : Avots, 2008, 971. lpp. ISBN 978-9984-800-38-7
2. ↑   Тротил готовится к заслуженной пенсии. Žurn. Химия и жизнь, 2018, №08, 16. lpp. (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2001000298
* GND: 4308177-0

 |

 |
Atomu slāņi grafīta kristālā; tos atdalot, var iegūt grafēnu
**Grafēns** (angļu: *graphene*) ir oglekļa viena atoma biezuma slānis, kas veidots ar sp² starpatomu saitēm heksagonālā divdimensiju kristāliskajā režģī. Tam piemīt liela mehāniskā cietība, laba siltumvadītspēja un elektronu kustības spēja. 
Kolumbijas Universitātē veiktajos izmēģinājumos secināts, ka grafēns ir stiprākais materiāls, kāds jebkad testēts.

Grafēnu 2004. gadā pirmoreiz ieguva Andre Geims un Konstantīns Novosjolovs no Mančestras Universitātes. 2010. gadā par šiem pētījumiem viņi ieguva Nobela prēmiju fizikā.

Grafēns būtībā ir grafīta viens slānis, kas atdalīts no kopējā kristāla. Ideāls grafēns sastāv tikai no sešu stūru šūnām. Ja struktūrā ir piecu vai septiņu stūru šūnas, tas rada defektus. Piecu stūru šūnas veido slāni konusa formā. Struktūra ar 12 šādiem defektiem tiek saukta par fullerēnu. Septiņu stūru šūnas atomu slāni veido seglu formā. Kombinējot defektus ar normālajām šūnām, var iegūt dažādu formu virsmas.

Grafēns ar tā fiziskajām īpašībām (plānums, laba elektronu pārvietošanās spēja, laba siltumvadītspēja) ir labāks par mūsdienās lietotajiem pusvadītaju materiāliem, un nākotnē varētu aizstāt silīciju. ASV, Apvienotajā Karalistē un Vācijā ir radīti eksperimentāli tranzistori uz grafēna pamata. Pirmā praktiskā ierīce, kurā izmantots grafēns, ir šķidro kristālu displejs, kuru radījuši britu zinātnieki.

Galvenās problēmas ar grafēna praktisku izmantošanu ir saistītas ar tā iegūšanu. Izplatītākā metode ir slāņu noņemšana no grafīta, bet tā pagaidām tiek veikta ar rokām, un ir ļoti darbietilpīga.

2010. gadā ASV zinātnieku grupa grafēnam atklāja pseidomagnētismu, kad tam pielikts mehānisks spriegums. Izstiepjot grafēna parugu, tika novērots, ka tajā elektroni uzvedās tā, it kā tie atrastos ļoti spēcīgā magnētiskajā laukā ar indukciju virs 300 teslām, lai gan nekāds magnētiskais lauks tam netika pielikts.

Ārējas saites
-------------

* Grafēns atklāj divdimensionālo materiālu ēru

Atsauces
--------

1. ↑  Strongest Material Ever Tested Technology Review 2008-07-17
2. ↑  Графен поставил точку на транзисторах Валерий Кривецкий. gazeta.ru 2008-04-18
3. ↑  Grafēna LCD ir kļuvis par realitāti Archived 2008. gada 25. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. fizmati.lv 2008-06-06
4. ↑  Straining graphene creates strongest pseudo-magnetic fields ever sustained in a lab Archived 2011. gada 3. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. 2010-07-30 (angliski)
5. ↑  УЧЕНЫЕ ОТКРЫЛИ СОВЕРШЕННО НОВОЕ ФИЗИЧЕСКОЕ ЯВЛЕНИЕ, НЕ ИМЕЮЩЕЕ АНАЛОГОВ Archived 2010. gada 15. augustā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Oglekļa alotropās modifikācijas |
| --- |
|  |
| 
* Dimants
* Grafīts
* Karbīns
* Fullerēns
* Oglekļa nanocaurulītes
* Amorfais ogleklis
* Grafēns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2008005807
* GND: 7591667-8
* BNF: cb15672810b (data)
* NDL: 001130423

 |

 |
**Radinakanti** (*Rhadinacanthus*) ir diplakantīdu akantodu ģints. Ģinti 1888. gadā aprakstīja skotu paleontologs Remzi Trakvairs, par pamatu ņemot šveiciešu dabaszinātnieka Luija Agasi 1844. gadā aprakstīto *Diplacanthus longispinus*. Radinakantu pārstāvji bija izplatīti vidusdevonā, no rēzeknes līdz burtnieku svītai, Galvenajā devona laukā (Baltija, Ļeņingradas apgabals, Baltkrievija), Skotijā un Orkneju salās. Šīm zivīm ir zināmas arī veselu ķermeņu fosilijas. Radinakantu ģints tipveida suga ir *Rhadinacanthus longispinus*.

Apraksts
--------

Šiem diplakantīdiem peldspuru dzelkšņi ir ar gludu noapaļotu ķīli gar priekšējo malu, kas ar samērā dziļu vagu nodalīts no dzelkšņa plakanās malas ar 0—4 ķīļiem. Lāpstiņas aizmugurējā mala ir šaura.

Zvīņu vainagi ornamentēti ar paralēliem vai saplūstošiem ķīļiem, kas atiet atpakaļ no vainaga priekšējās malas. Vainagu aizmugurējās sānu malas parasti ir zobainas. Vainagu veido līdz sešām viena otrai uzguļošas augšanas zonas, kas sastāv no mezodentīna ar gariem zarojošiem kanāliem, kas radiāli atiet no lakūnu paplašinājumiem.

Sistemātika
-----------

* ģints: ***Rhadinacanthus*** Traquair, 1888

* suga: *Rhadinacanthus balticus* Gross, 1973
* suga: *Rhadinacanthus deltosquamosus* Pinakhina et Märss, 2018
* suga: *Rhadinacanthus longispinus* (Agassiz, 1844)
* suga: *Rhadinacanthus multisulcatus* Valiukevičius, 1988
* suga: *Rhadinacanthus primaris* Valiukevičius, 1986

Atsauces
--------

1. ↑  Burrow, Carole; Blaauwen, Jan den; Newman, Michael; Davidson, Robert. "The diplacanthid fishes (Acanthodii, Diplacanthiformes, Diplacanthidae) from the Middle Devonian of Scotland". Palaeontologia Electronica. 19 (1): 1—83. 34.lpp. ISSN 1094-8074
Veismaņu fon Veisenšteinu dzimtas ģerbonis.
**Veismaņu fon Veisenšteinu dzimta** (vācu: *Weißmann von Wiessenstein*) ir vācbaltiešu dzimta, kuras priekštecis bijis tieslietu doktors Mihaels Veismanis, ko Svētās Romas impērijas ķeizars Matiass 1615. gadā iecēlis dižciltīgo kārtā. 

1772. gadā Krievijas impērijas ģenerālmajoram Oto Ādolfam fon Veismanim (1726—1773) tika piešķirts mantojams barona tituls "Veismanis fon Veisenšteins" (krievu: *Вейсман фон Вейсенштейн*) un ģerbonis.[1] Viņa brālis Gustavs Emanuēls fon Veismanis (1729—1800) bija Krievijas armijas inženieris, kas 1764. - 1782. gadā vadīja Daugavas dambju būvēšanu. Barona titulu piešķīra arī Krievijas armijas ģenerālmajoram Francim Gothardam fon Veismanim (miris 1807).

fon Veismaņu dzimtas īpašumi
----------------------------

* Veismaņu muiža (*Weißenstein*) Vaives pagastā
* Dzērbenes muiža
* Šreienbušas muiža
* Dreiliņmuiža
* Lāču muiža
* Lībiešu salas muiža
* Šarlotentāles muiža[2]

Atsauces
--------

1. ↑  Часть 3 Сборника дипломных гербов Российского Дворянства, невнесенных в Общий Гербовник, стр. 23
2. ↑  ДОЛИНА ИМЕНИ ШАРЛОТТЫ[novecojusi saite] (krieviski)
**Annas Brodeles iela** (oficiāli **A. Brodeles iela**) ir viena no Viesītes ielām pilsētas rietumu daļā. Iela ir līkumaina un tās atšķirīgie posmi dabā neliecina par vienotas ielas esamību. Tā sākas pie krustojuma ar Brīvības ielu pretim Viesītes mūzikas un mākslas skolai. Līdz pat krustojumam ar Paula Stradiņa ielu saglabājusies vēsturiskās **Dzirnavu ielas** apbūve, kas ir ielas senākais nosaukums. Dzirnavas kādreiz atradušās krustojumā pie Miera ielas pretim Vecajiem pilsētas kapiem. Šajā posmā atrodas vienstāvu savrupmāju un divstāvu īres nami, lielākoties būvēti no koka. Aiz krustojuma ar Kaļķu ielu tās trase pagriežas dienvidrietumu virzienā un kļūst par galvenās nozīmes ceļu. Šajā vietā ir platākais ielas posms, kur kādreiz atradās vairāki dzelzceļa depo sliežu ceļi. Abās ielas pusēs atrodas vēsturiskās Viesītes šaursliežu dzelzceļa depo ēkas, kas šobrīd veido Muzeja "Sēlija" nodaļu "Mazā Bānīša parks". Aiz Mazā Bānīša parka iela zaudē asfalta segumu un turpinās ar grants segumu. Šis posms no Annas Brodeles ielas 7 līdz ielas galam ir bijušās Viesītes šaursliežu dzelzceļa līnijas Viesīte—Nereta posms. Pēc pievadceļa uz Viesītes neapkalpojamo radio un televīzijas staciju iela kļūst šaurāka un turpinās kā meža ceļš pie pilsētas robežas. Iela beidzas pie P75 autoceļa Jēkabpils—Lietuvas robeža (Nereta).

Padomju laikā iela tika nosaukta par **Komūnas ielu**, bet pēc neatkarības atjaunošanas ielu pārdēvēja rakstnieces Annas Brodeles vārdā, kura dzīvojusi Viesītē un savā romānā „Klusā pilsētiņa" aprakstījusi mazpilsētas dzīvi 1930. gados. Sakarā ar literātes politisko pagātni padomju okupācijas laikā, ielas nosaukums sabiedrībā raisījis ļoti pretrunīgus viedokļus. Šī ir vienīgā iela Latvijā, kas nosaukta par godu šai rakstniecei.

Ielu savienojumi
----------------

Annas Brodeles iela ir savienota ar šādām ielām:

* Brīvības iela (T-veida krustojums)
* Vaļņu iela
* Miera iela (T-veida krustojums)
* Paula Stradiņa iela (T-veida krustojums)
* Kaļķu iela
* Bērzu iela (T-veida krustojums)
* Meža iela

Objekti
-------

* Skvērs pie Vecajiem pilsētas kapiem — bijušais tirgus laukums
* Muzeja "Sēlija" nodaļa "Mazā Bānīša parks" — bijušais šaursliežu dzelzceļa depo
* Viesītes neapkalpojamā radio un televīzijas stacija (NRTS)

Skatīt arī
----------

* Viesīte
* Viesītes ielu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  «Maršruts Viesītes pilsētā».
2. ↑  «Desmitiem ielu Latvijā joprojām slavina tautas nodevējus, okupantus un boļševiku revolūciju». *Jauns.lv* (latviešu). 2022-07-14. Skatīts: 2022-07-22.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Viesītes ielas |
| --- |
|  |
| 
* Amatnieku iela
* Annas Brodeles iela
* Bērzu iela
* Biržu iela
* Brīvības iela
* Dārza iela
* Dīķa iela
* Dzelzceļnieku iela
* Ērgļu iela
* Ezera iela
* Jaunā iela
* Kalēju iela
* Kalna iela
* Kaļķu iela
* Kārļa iela
* *Kļavu iela*
* Krasta iela
* Lapu iela
* Lauku iela
* Lejas iela
* Mazezera iela
* Meža iela
* Miera iela
* Parka iela
* Paula Stradiņa iela
* Pavasara iela
* Peldu iela
* Raiņa iela
* Robežu iela
* Skolas iela
* Smilšu iela
* Sporta iela
* Vaļņu iela
* Zaļā iela

 |

 |
Koordinātas: 66°10′S 51°22′E﻿ / ﻿66.167°S 51.367°E﻿ / -66.167; 51.367

Annas rags
**Annas rags** (angļu: *Cape Ann*) ir zemesrags Enderbiju Zemes ziemeļos, Austrumantarktīdā. Annas ragu 1929. gada 7. decembrī lidmašīnas pārlidojumā nofotografēla norvēģu polārpētnieks Jalmars Rīsers-Larsens, kurš šeit izkāpa krastā tā paša gada 22. decembrī, pacēla Norvēģijas karogu un pasludināja piekrasti par Norvēģijas īpašumu.[1] Rīsers-Larsens nebija informēts, ka jau iepriekš Norvēģijas valdība jau bija atzinusi Apvienotās Karalistes pretenziju uz Enderbiju Zemi, tādēļ šī pretenzija tika denonsēta.

Vēlāk, Rīseram-Larsenam tiekoties ar tajā pašā laikā rīkotās britu-austrāliešu ekspedīcijas vadītāju Daglasu Mosonu, tika secināts, ka Annas rags ir vieta, kuru novērojis britu kapteinis Džons Bisko Enderbiju Zemes atklāšanas ekspedīcijas laikā 1931. gada februārī un ko nosaucis savas sievas vārdā. Kalnam, kas paceļas uzreiz aiz zemesraga, tika piešķirts Bisko kalna nosaukums.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  William James Mills. Exploring Polar frontiers
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Annas rags
*Mileștii Mici* ir pasaules lielākie vīna pagrabi
 Vīna strūklaka pie *Mileștii Mici*
***Mileștii Mici*** ir Moldovas vīna ražotājs, kas atrodas *Mileștii Mici* komūnā.

Pagrabi
-------

Valsts uzņēmums Kvalitatīvo vīnu rūpniecības komplekss "Milestii Mici" tika dibināts 1969. gadā, lai uzglabātu, saglabātu un nogatavinātu augstas kvalitātes vīnus.

Vietējās senās pazemes galerijas sasniedz Kišiņevas robežas. Galerijās esošais kaļķakmens uztur nemainīgu mitrumu (85–95%) un temperatūru (12–14 °C (54–57 °F)) visa gada garumā. Jo ilgāk daži īpaši sarkanvīni tiek uzglabāti šādos ideālos apstākļos, jo vairāk tie tiek uzlaboti. Daži vīni pirms pārdošanas tiek turēti pagrabā vairākus gadu desmitus. Pagrabi stiepjas 200 kilometrus, no kuriem tikai 55 kilometri pašlaik tiek izmantoti.

2005. gada augustā *Mileștii Mici* tika reģistrēts Ginesa rekordu grāmatā kā lielākā vīna kolekcija pasaulē. Kopumā kompleksā ir gandrīz 2 miljoni pudeles. Vairāk nekā 70% uzglabāto vīnu ir sarkanie, 20% ir baltie un apmēram 10% deserta vīni. Šīs kolekcijas vērtīgākie eksemplāri, 480 eiro vērtībā pudele, tika ražoti 1973.–74. gados, tos tagad eksportē tikai uz Japānu.

Vīni no *Mileștii Mici* tiek eksportēti uz Zviedriju, Japānu, ASV, Lielbritāniju, Čehiju, Poliju, Grieķiju, Vāciju, Dāniju, Somiju un Ķīnu.

Vīni
----

Uzglabātie šeit vīni ir izgatavoti no dažādu gadu kultūrām, sākot ar 1969. gadu. Vīnogas ietver *Pinot, Traminer, Muscat, Riesling, Dnestrovscoie, Milestscoie, Codru, Negru de Purcari, Trandafirul Moldovei, Auriu* un *Cahor-Ciumai* .

Atsauces
--------

1. 1 2  Moldovas vīns? Kāpēc ne?
2. ↑  Largest wine cellar by number of bottles guinnessworldrecords.com
 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Moldovas vīnu darītavas |
| --- |
|  |
| 
* Asconi
* Baltais stārķis
* Bostavan
* Moldovas buķete
* Calarasi Divin
* Cricova
* KVINT
* Milestii Mici

 |  |

 |
**Pāvels Rebenoks** (1980. gada 4. augusts — 2020. gada 20. septembris) bija Latvijas krievu advokāts un politiķis.

Biogrāfija un profesionālā darbība
----------------------------------

Pāvels Rebenoks dzimis 1980. gada 4. augustā. 2003. gadā absolvēja Latvijas Jūras akadēmiju kuģu vadīšanas specialitātē, 2005. gadā viņš absolvēja Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti.

2003. gadā Rebenoks kļuva par Latvijas Ministru prezidenta Einara Repšes ārštata padomnieku jūrniecības un ostu jautājumos. Vēlāk viņu iecēla par finanšu ministra Valda Dombrovska padomnieku Ventspils ostas jautājumos. Rebenoks kā Finanšu ministrijas pārstāvis strādāja Ventspils ostas valdē līdz 2004. gada martam, kad atkāpās Repšes vadītā valdība. Viņš kandidēja 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās un 2006. gada Saeimas vēlēšanās no Repšes vadītās partijas «Jaunais laiks» saraksta.

No 2018. gada septembra līdz 2019. gada aprīlim Rebenoks bija akciju sabiedrības «Olainfarm» padomes priekšsēdētājs. 2019. gada februārī Rebenoks kļuva par ekonomikas ministra Ralfa Nemiro ārštata padomnieku. Tajā pašā mēnesī viņš kļuva par Rīgas brīvostas pārvaldes valdes locekli. No 2019. gada jūnija līdz jūlijam viņš bija akciju sabiedrības «Latvenergo» padomes priekšsēdētājs. 2020. gada februārī viņu ievēlēja par Rīgas brīvostas pārvaldes valdes priekšsēdētāja vietnieku, taču aprīlī Rebenoks paziņoja, ka pamet darbu Rīgas brīvostas valdē, lai saglabātu advokāta statusu.

Nāve
----

Rebenoku noslepkavoja viņa dzīvesvietā Langstiņos naktī uz 2020. gada 20. septembri.  Uzbrukumā cieta arī viņa partneris Ingus Balandins.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Jaunais Laiks 9.Saeimas priekšvēlēšanu programma». Latvijas Vēstnesis. 2006. gada 20. janvārī. Skatīts: 2020. gada 20. septembrī.
2. 1 2 3 4 5 6 7  «Advokāta Rebenoka slepkavība: sestdienas vakarā pirms nāves viņš viesojies pie Krieķa». jauns.lv. 2020. gada 20. septembrī. Skatīts: 2020. gada 20. septembrī.
3. ↑  «Policija: Advokāts Rebenoks nogalināts, sitot ar rokām, kājām un dēļiem». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2020-10-26.
4. ↑  «Īpašums, kurā tika noslepkavots Pāvels Rebenoks, patiesībā bija atpūtas komplekss». jauns.lv. 2020. gada 23. septembrī. Skatīts: 2020. gada 23. septembrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 7154135687315080163

 |

 |
**Zigfrīds Rufs** (1895—1946) bija Nacistiskās Vācijas militārpersona. Vērmahta ģenerālleitnants, kas 1944. gadā ieņēma Rīgas pilsētas militārā komandanta posteni. Pēc kara nokļuvis Padomju savienības gūstā un 1946. gadā februārī tiesāts Rīgā kopā ar Frīdrihu Jekelnu un vēl vairākām augsta ranga nacistu militārpersonām. Sodīts ar nāvi pakarot.

Biogrāfija
----------

Zigfrīds Rufs dzimis 1895. gada 20. februārī Austrumprūsijas ciemā Kunersdorfā. Īsi pirms Pirmā pasaules kara, 1913. gadā brīvprātīgi iestājies Vācijas impērijas armijā un jau 1914. gada 1. septembrī ticis paaugstināts par 56. artilērijas pulka leitnantu. Kara laikā pakāpeniski ticis paaugstināts līdz majora pakāpei, kā arī apbalvots ar 1. un 2. šķiras dzelzs krustu.

Armijā atgriezies 1938. gada oktobrī, kad pulkvežleitnanta pakāpē komandējis bataljonu 101. artilērijas pulkā. No 1939. gada jūnija līdz 1940. gada februārim bijis XXV armijas korpusa komandiera adjutants. Pēc tam līdz 1942. gada janvārim komandējis 291. artilērijas pulku. 1941. gada janvārī paaugstināts par pulkvedi. 1942. gada februārī pārņēmis 305. artilērijas pulka komandēšanu kuru vadījis līdz septembrim. Tā paša gada beigās kļuvis par 401. kājnieku divīzijas komandieri un decembrī paaugstināts par ģenerālmajoru. Šo vienību komandējis līdz pat 1944. gadam.

1944. gada aprīlī kļuvis par Rīgas pilsētas militāro komandantu. Bijis šajā amatā līdz pat pilsētas krišanai 1944. gada oktobrī.

1945. gada februārī iecelts par 609. divīzijas komandieri ar kuru cīnījies Silēzijā, Breslavas ielenkumā un karu beidzis līdz ar pilsētas kapitulāciju 1945. gada 6. maijā ģenerālleitnanta pakāpē. Piecus mēnešus pavadījis speciālajā augstāko vācu virsnieku nometnē Krasnogorskā. 1945. gada 11. decembrī nogādāts Rīgā, kur aktīvi pratināts vairāk nekā mēneša garumā.

Zigfrīds Rufs tiesas sēdē Rīgas Virsnieku nama zālē.
1946. gada 26. janvārī Rīgas latviešu biedrības namā tiesāts militārajā tribunālā kopā ar vairākiem augsta ranga nacistu ģenerāļiem. Apsūdzēts par Rīgas infrastruktūras postīšanu, civiliedzīvotāju tvarstīšanu un piespiedu nogādāšanu darbos Vācijā, kā arī vairākām citām pret civiliedzīvotājiem vērstām represijām. Aktīvi sevi aizstāvējis un centies atspēkot apsūdzības ar faktiem, ka Rīga tika atstāta bez kaujas un lielāko daļu pret civiliedzīvotājiem vērsto akciju īstenoja policija vai žandarmērija, kas viņam nebija pakļauta. Ticis piespriests nāvessods pakarot, kas arī izpildīts 1946. gada 3. februārī Rīgā, Uzvaras laukumā aptuveni 4000 skatītāju klātbūtnē.

Atsauces
--------

1. ↑  «German Officer Biography - Siegfried Ruff». *www.feldgrau.com*.
2. ↑  «Ruff, Siegfried». *WW2 Gravestone*.
3. ↑  A. Grūtups, *Ešafots*, Rīga, 2007.
**Atelektāze** (arī **atelektāzes sindroms**) ir plaušu audu stāvoklis, kad alveolas nesatur gaisu, tādēļ to sieniņas saplok.

Klasifikācija
-------------

Atelektāzi var klasificēt:

* pēc attīstīšanās laika: akūta, hroniska;
* pēc etioloģijas var būt obturācijas atelektāze, kas attīstās pie bronhu nosprostojuma, un kompresijas atelektāze, kas parādās, nospiežot plaušas no ārpuses.

Etioloģija
----------

Obturācijas atelektāze var attīstīties no audzēja, kas nosprosto bronhu, retāk no svešķermeņa, stīgra bronhu sekrēta, vai ar bronhu nospiešanu ar audzēju ārpus bronha vai palielinātiem limfmezgliem. Neventilējamā plaušu daļā attīstās iekaisuma procesi, tādi, kā strutains bronhīts, pneimonija, bet pie ilgstošas atelektāzes — plaušu skleroze.

Kompresijas atelektāzes attīstīšanās pamatā ir šķidrums vai gaiss pleiras telpā vai liels audzējs.

Klīniskā aina
-------------

Nelielas atelektāzes (līdz segmentārai atelektāzei) nepavada patstāvīgas klīniskas izpausmes un tās ir iespējams atrast tikai ar rentgenoloģiskām metodēm. Ja obturācija (nosprostojums) ir lobāra (plaušu daivu līmenī) vai totāla (aptver visu plaušu), parādās aizdusa. Pie plaušu kompresijas attīstās aizdusa.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  Лис М.А. Солоненко Ю.Т. Соколов К.Н. *Пропедевтика внутренних болезней*: учебное пособие. - Омск: ОмГМА, 2011 - 576 с. ISBN 978-985-6954-23-1
**Baltijas jūras spēles** bija reģionālas vairāku sporta veidu sacensības, kas notika 1993. un 1997. gadā un kurās piedalījās sportisti no Baltijas un Skandināvijas valstīm, kā arī no pārējām valstīm, kas teritoriāli atrodas pie Baltijas jūras.

Vēsture
-------

Ideja par spēlēm radās 20. gadsimta 80. gadu beigās līdz ar Baltijas valstu olimpisko kustību atdzimšanu. Igaunijai, Latvijai un Lietuvai spēles bija alternatīva olimpiskajām spēlēm, līdz kurām, kā toreiz likās, vēl ejams tāls ceļš. Tomēr reālā dzīve ienesa korektīvu — 1991. gadā Baltijas valstis atguva neatkarību, tika uzņemtas Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā un ceļš uz 1992. gada olimpiskajām spēlēm Barselonā bija brīvs. Taču ideja par Baltijas spēlēm saglabājās. Neskatoties uz finansiālajām grūtībām, 1993. gada spēles Igaunijā un 1997. gada spēles Lietuvā tika sarīkotas. Tikai, kad 2001. gada spēlēm nepieteicās neviens rīkotājs, tās bija jāpārtrauc. To vietā kopš 1999. gada ik pēc diviem gadiem notiek Baltijas valstu jaunatnes spēles.

Dalībvalstis
------------

Baltijas jūras spēlēs tika pārstāvētas 10 valstis: Igaunija, Latvija, Lietuva, Norvēģija, Somija, Zviedrija, Dānija, Polija, Krievija (Ļeņingradas apgabals) un Vācija (Šlēsvigas-Holšteinas federālā zeme). 1997. gadā spēlēs piedalījās arī Baltkrievija.

Spēļu norises vietas
--------------------

| Nr. | Gads | Rīkotājvalsts | Valstis | Dalībnieki | Sporta veidi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | 1993 |  Igaunija | 10 | 1177 | 17 |
| II | 1997 |  Lietuva | 11 |  |  |

Atsauces
--------

1. ↑  Vaiders, Arturs (1993). "Jūnija — viesos pie butes". *Diena* (Nr. 60 (27.03.1993)): 5.
2. ↑  "Būs Baltijas jūras spēles". *Neatkarīgā Cīņa* (Nr. 102 (04.08.1991)): 4. lpp.
**Bērdas sala** (angļu: *Byrd Island* — ‘Putnu sala’) ir vulkāniska sala rietumos no Dienviddžordžijas salas Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi sala ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Bērdas salu no Dienviddžordžijas rietumos esošās Parjadina pussalas atdala 600 m platais Bērdas šaurums, bet no tālāk rietumos esošajām Vilisa salām — 3,6 km platais Stjuarta šaurums. Sala kalnaina, daudz līču un pussalu.

Salu 1775. gada 16. janvārī atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija un nosauca aprakstoši pēc tajā mītošajām dažādu sugu putnu kolonijām. Kopš 1957. gada salas dienvidu pusē Džordana līča krastā darbojas britu polārstacija Bērdailenda. Kopš 1975. gada salai ir noteikts speciāli aizsargātas dabas teritorijas statuss un nokļūšana tajā iespējama tikai ar speciālām atļaujām.

Atsauces
--------

1. ↑  SGSSI Gazetteer. Byrd Island
2. ↑  «Bird Island Research Station BI — History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 4. janvārī. Skatīts: 2014. gada 11. janvārī.
3. ↑  «Byrd Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 29. janvārī. Skatīts: 2008. gada 29. janvārī.
**Vīlips Švēde** (dzimis 1849. gadā Salacgrīvas pagastā; miris 1905. gadā) bija latviešu surdopedagogs un kultūras darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

### Personiskā dzīve

Dzimis 1849. gadā Ķiķupvēveros, Valmieras apriņķa Salacgrīvas draudzes novadā (tagad Salacgrīvas pagasts) Krišjāņa un Grietas Švēdu ģimenē, kur bija ceturtais bērns pēc brāļiem Sīmaņa Friča un Jura (Georga) un māsas Jūlas. Vēlāk piedzima jaunākā māsa Anete, kas mira piecu gadu vecumā. Precējies ar Karolīnu Švēdi. Viņu ģimenē kopa dzimuši astoņi bērni.

### Izglītība un pedagoģiskā darbība

1871. gadā beidzis Cimzes skolotāju semināru Valkā. Strādājis par skolotāju Bauņu pagasta Mīlīšu skolā. Vēlāk mācījies par nedzirdīgo skolotāju Rīgā, Vācijā un Šveicē. Bijis 1875. gadā dibinātās Valmieras kurlmēmo skolas (tagad daļa no Valmieras Gaujas krasta vidusskolas) pirmais priekšnieks (direktors) un skolotājs.

### Sabiedriskā darbība

Aktīvi darbojies sabiedriskajā dzīvē. Dibinājis un vadījis Valmieras Latviešu biedrību. Kā biedrības priekšnieks V. Švēde rīkoja Valmieras apriņķa dziesmu svētkus 1883. gada 5. un 7. jūnijā (pēc vecā stila). Svētki tika rīkoti, lai vāktu ziedojumus 1881. gadā mirušā Jāņa Cimzes pieminekļa celšanai Valkā.

Piemiņa
-------

Vilipa Švēdes piemineklis Valmierā
1934. gadā Valmieras Kurlmēmo skolas pagalmā atklāja V. Švēdem veltītu pieminekli, kura autors bija nedzirdīgais tēlnieks Vilhelms Treijs.

2017. gada rudenī, kad Valmieras Vājdzirdīgo bērnu internātvidusskolas reorganizācijas dēļ vajadzēja lemt par topošās specializētās skolas nosaukumu, tika piedāvāts jauno skolu nosaukt Vīlipa Švēdes vārdā, tomēr Valmieras pilsētas domes deputāti lēma par labu nosaukumam Valmieras Gaujas krasta vidusskola – attīstības centrs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Philipp Schwede». *geni.com*. Skatīts: 2018. gada 10. jūlijā.
2. 1 2  «Valmiera. Valsts kurlmēmo skola». *Zudusī Latvija*. Skatīts: 2018. gada 10. jūlijā.
3. ↑  Arta Lesere. «Kultūras un sabiedriskās dzīves aizsākumi pilsētā un Valmieras apriņķī 19.gs.b.-20. gs. 1. pusē». *valmiera.zurbu.net*, 2013. gada 10. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 10. jūlijā.
4. ↑  Valmieras Ziņas. «Skola, kuras idejas autore un atbalstītāja bija grāfa meita – VVBIVS-AC svin 140.jubileju». *Valmieras Ziņas*. Skatīts: 2018. gada 10. jūlijā.
5. ↑  Valmieras Ziņas. «Jaunās izglītības iestādes nosaukums būs Valmieras Gaujas krasta vidusskola – attīstības centrs». *Valmieras Ziņas*, 2017. gada 9. novembrī. Skatīts: 2018. gada 10. jūlijā.
**Jūlija Peresiļda** (*Юлия Сергеевна Пересильд*, dzimusi 1984. gada 5. septembrī) ir Krievijas teātra un kino aktrise, kosmonaute. 2018. gadā viņa ieguva Krievijas Federācijas nopelniem bagātās aktrises goda nosaukumu. Peresiļda ir Maskavas drāmas teātra Mazās Bronnajas ielā vadošā aktrise.
2021. gada oktobrī viņa kosmosa kuģī *Sojuz MS-19* devās kosmosā, lai piedalītos filmas "Izsaukums" uzņemšanā.

Biogrāfija
----------

Jūlija Peresiļda piedzima Pleskavā. Viņas tēvs gleznoja ikonas, māte strādāja bērnu dārzā. Tēva senči bija igauņi.

2001. gadā Peresiļda iestājās Pleskavas Valsts pedagoģiskajā institūtā, bet pēc gada viņa pārcēlās uz Maskavu un ska studēt aktiermākslu. 2006. gadā viņa absolvēja Krievijas Teātra mākslas akadēmijas aktieru nodaļu. Pēc tam viņa spēlēja Valsts Nāciju teātrī, Maskavas drāmas teātrī Mazās Bronnajas ielā un citos.

2003. gadā viņa debitēja kino jomā, filmējoties televīzijas seriālā "Iecirknis".
Pirmā lielā loma kino bija 2006. gada filmā "Līgava". Tomēr par īstu izrāvienu Peresiļdas kino karjerā kļuva vienu no galvenajām lomām režisora Alekseja Učiteļa 2010. gada drāmā "Novads".

2021. gada maijā Jūlija Peresiļda tika apstiprināta kosmosa kuģa *Sojuz MS-19* apkalpē, lai dotos uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS) kopā ar režisoru Kļimu Šipenko uzņemt filmu "Izsaukums".
2021. gada 5. oktobrī Jūlija Peresiļda sāka lidojumu kosmosā kosmosa kuģī *Sojuz MS-19*. Starptautiskajā kosmosa stacijā tika uzņemta filma. 17. oktobrī Peresiļda atgriezās uz zemes kosmosa kuģī *Sojuz MS-18*.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-19* | 05.10.2021. |  | Antons ŠkapļerovsKļims Šipenko | Lidojuma dalībnieks | 11 d 16 h 13 min |  |
| *Sojuz MS-18* |  | 17.10.2021. | Oļegs NovickisKļims Šipenko |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jūlija Peresiļda***.
* Yuliya Peresild IMDb, (angliski)
* ПЕРЕСИЛЬД Юлия Сергеевна  rusactors.ru, (krieviski)
**Bezdelīgactiņa** (latīņu: *Primula farinosa*) ir prīmulu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp visā Latvijas teritorijā, un centrālajā un austrumu Sibīrijā. Daudzviet Eiropā (arī Latvijā) šī suga ir izzūdoša augteņu pārveidošanas dēļ. Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas aug kaļķainos zāļu purvos un kūdrainās pļavās, vietās ar skraju veģetāciju un zemu lakstaugu stāvu.

Raksturojums
------------

Bezdelīgactiņa ir daudzgadīgs, 5—25 cm garš lakstaugs ar sīku sakneni. Lapas ir izvietotas rozetē, tās ir lancetiskas, 2—6 cm garas un 0,5—1,5 cm platas, pakāpeniski sašaurinātas kātā. Jaunām lapām mala ir ieritināta, taču vēlāk pēc nobriešanas kļūst sīkzobaina. Ziednesis ir bez lapām, tā galā ir sārti violetu ziedu blīvs čemurs. Ziedkāts ir īss, un, tāpat kā stobrveida kauss, tas klāts ar dziedzermatiņiem. Vainaga diametrs ir ap 1 cm, vainaglapas ir ar jomu. Vainaga stobriņam centrā putekšņlapas piešķir dzeltenu nokrāsu. Arī stobriņa apmale pati ir mazliet gaišāka. Pieziedlapas (vīkals) ir sīkas, īlenveidīgas. Auglis ir cilindriska, 0,5—1 cm gara pogaļa apmēram kausa garumā. Zied maijā un jūnija sākumā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «bezdelīgactiņa - Primula farinosa L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-31.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bezdelīgactiņa***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
| *TIMOCOM GmbH* |
| --- |
| TIMOCOM GmbH |
|
| Veids | SIA, GmbH |
| Dibināts | 1997. gadā |
|
| Galvenais birojs | Valsts karogs: Vācija Diseldorfa  |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Nozare | pārvadājumi un loģistika |
|
| Mājaslapa | TimoCom.com |

***TIMOCOM GmbH*** ir 1997. gadā dibināts Vācijas informācijas tehnoloģiju uzņēmums ar galveno biroju Diseldorfā. Tas sniedz pakalpojumus transporta nozares uzņēmumiem. Nosaukumu „Timo" veido abu dibinātāju – Jensa Tīrmana (*Jens Thiermann*) un Jirgena Morbrinka (*Jürgen Moorbrink*) – uzvārdu pirmie burti.

*TIMOCOM*, pateicoties kravu pārvadājumu un noliktavu telpu biržai *TC Truck&Cargo*, ieņem Eiropā vadošo tirgus pozīciju. Kompānijas mērķis ir transporta pakalpojumu piedāvājumu un pieprasījuma apkopošana vienotā tiešsaistes tirdzniecības vietā. Uzņēmuma produkti un pakalpojumi tiek piedāvāti 44 Eiropas valstīs un 24 valodās.

*TIMOCOM* papildus galvenajam birojam Diseldorfā ir vēl trīs pārstāvniecības Polijā, Čehijā un Ungārijā, kā arī divas filiāles Spānijā un Francijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Немецкие транспортники присматриваются к российским дорогам (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
**Arnolds Hasselblats** (vācu: *Arnold Christian Theodor Hasselblatt*; dzimis 1852. gada 14. martā Kambjā, miris 1927. gada 8. novembrī Tartu) bijis vācbaltu izcelsmes Igaunijas vēsturnieks un žurnālists.

Biogrāfija
----------

Viņš dzimis mācītāja ģimenē. No 1862. līdz 1869. gadam mācījies Tērbatas ģimnāzijā, bet no 1870. līdz 1872. gadam un no 1874. līdz 1875. gadam studējis vēstures zinātnes Tērbatas universitātē. 1975.-1976. gadā apmeklējis vācu vēsturnieka Georga Vaica lekcijas Getingenes universitātē. 1976. gadā atgriezies Tērbatā, viņš bijis vispirms līdzstrādnieks, bet no 1878. gada vadošais redaktors laikrakstā "Neue Dörptsche Zeitung". Šai darbā viņš nostrādājis līdz 1914. gadam, bet no 1915. gada bijis korespondents Rīgas laikrakstos "Rigaer Tageblatt" un "Rigaer Zeitung". No 1918. līdz 1920. gadam bijis redaktors laikrakstam "Dorpater Zeitung", bet 1920-1926 pilsētas arhivārs un korespondents vairākos Tartu laikrakstos.
Bez tam no 1885. līdz 1897. gadam viņš bijis sekretārs, 1919.-1920. gadā prezidents, bet kopš 1923. gada goda loceklis Igaunijas Zinātnieku biedrībā. Hasselblats bijis arī Rīgas Vēstures un senatnes pētītāju biedrības goda loceklis. Turklāt viņš bijis Tartu vīru kora prezidents un no 1882. gada līdz 1921. gadam Tērbatas Šaha savienības prezidents un vēlāk goda prezidents.

Ievērojamākie darbi
-------------------

* *Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat.* Dorpat 1889 (Digitalizēts)
* *Die Ehrenlegion der 14.000 Immatriculirten : weitere Streifzüge in das "Album Academicum der Kais. Universität Dorpat"*, Dorpat 1893
* *Kulturbestrebungen des estnischen Volkes*, Dorpat 1913
* *24 Tage Bolschewiken-Herrschaft in Dorpat : Eindrücke und Erinnerungen nach Tagebuchnotizen*, Dorpat 1919
* *Karl XII. und Dorpat*, Karolinska Förbundets Arsbok 1925

Atsauces
--------

1. ↑  Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710-1960. 1970. Böhlau Verlag Köln Wien

Ārējās saites
-------------

* Radu raksti

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 81729570
* ISNI: 0000 0001 1073 1358
* GND: 137553277

 |

 |
**Zemgales bīskaps Arnolds** bija Cisterciešu ordeņa mūks, kas līdz 1247. gadam pildīja Zemgales bīskapa pienākumus pēc tam, kad iepriekšējais bīskaps Alnas Balduīns pret savu gribu 1236. gadā bija spiests atteikties no šī amata. Zināms, ka pamatā viņš uzturējās Daugavgrīvas klosterī vai Rīgā, jo viņam ierādīto Zemgales diacēzes teritoriju pārvaldīja katoļu baznīcai nepakļautie zemgaļu un žemaišu karavadoņi. 1247. gadā bīskaps Arnolds lūdza pāvestam atbrīvot viņu no šī amata slimības un citu iemeslu dēļ.

Romas pāvests Inocents IV 1247. gada 5. decembrī pavēlēja Livonijas un Prūsijas arhibīskapam Albertam Zuerbēram par Zemgales bīskapu iecelt Maincas arhibīskapa Zigfrīda III brāļa dēlu, franciskāņu ordeņa mūku Indriķi Licelburgu. 1256. gadā bijušais Zemgales bīskaps Arnolds pildīja bīskapa pienākumus Valonijā (tagad Beļģijas daļa).

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Alnas Balduīns**  |  **Zemgales bīskaps** pirms 1246—1247 | Pēctecis: **Licelburgas Indriķis**  |
**Arnolds Kārlis Lindemūts** (vācu: *Arnold Karl Lindemuth*, 1880—1945) bija vācbaltiešu ārsts, Baltijas Olimpiskās komitejas (BOK) priekšsēdis, Otrās Krievijas olimpiādes Rīgā Organizācijas komitejas priekšsēdētājs (1914).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1880. gada 20. oktobrī Daugavpilī. Studēja medicīnu, ieguva dr. med. grādu. Strādāja par Rīgas Centrālcietuma ārstu, bija sporta biedrības "Union" valdes loceklis. Precējies ar Edīti Martensu (dzimusi 1890).
1911. gadā viņu ievēlēja par Baltijas Olimpiskās komitejas valdes priekšsēdētāju. 1914. gadā Lindemūts bija Otrās Krievijas olimpiādes Rīgā Organizācijas komitejas priekšsēdētājs.
Sakarā ar Latvijas Republikas 10. gadadienu viņu kā Rīgas centrālcietuma vecāko ārstu 1928. gadā apbalvoja ar Triju Zvaigžņu ordeņa 5. šķiru.
Vācbaltiešu repatriācijas laikā 1939. gadā emigrēja uz Vācijas okupēto Polijas daļu, miris 1945. gada 20. janvārī Vronkos (tolaik *Warthestadt*).

Apgabvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (1928)

Atsauces
--------

1. ↑  "Valdības vēstnesis" Archived 2019. gada 9. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. nr. 1323.
2. ↑  Линдемут Арнольд Фридрихович Archived 2019. gada 9. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. База данных «Участники Белого движения в России» nr. 373
**Nukuoro** (nukuoro: *Nukuoro*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Ponpejas pavalstī, administratīvi veido atsevišķu municipalitāti. Atola iedzīvotāji ir polinēzieši, runā nukuoro valodā, kas tuva samoāņu valodai. Nukuoro ir viens no diviem Polinēzijas eksklāviem Mikronēzijā, otrs ir Kapinamarani.

Ģeogrāfija
----------

Nukuoro ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā 480 km uz dienvidrietumiem no Ponpejas un 300 km uz ziemeļiem no Kapinamarani. Atolā 44 salas, to kopējā sauszemes platība ir 1,67 km². Koraļļu rifs ieskauj 27 km² lielu lagūnu; kopējā atola platība ir 40 km². Vienīgā apdzīvotā sala ir Nukuoro (46,6 ha) atola dienvidaustrumos; tajā atrodas sākumskola. Otra lielākā sala Kausema ir tikai 7,8 ha liela.

Atsauces
--------

1. ↑  Pohnpei State Departament of Education. Nukuoro Elementary School

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nukuoro***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 244305498
* GND: 4745902-5

 |

 |
Biržas ēka Frankfurtē
Biržas darījumu telpā 2008. gadā
**Frankfurtes fondu birža** (***Frankfurter Wertpapierbörse*** jeb ***FWB***) ir Vācijas fondu birža. Atrodas Frankfurtē. Ietilpst *Deutsche Börse* grupā. Dibināta 1585. gadā.

Frankfurtes fondu biržā tiek veikti vairāk nekā 90% visu Vācijas vērtspapīru darījumu. Mūsdienās darījumi ar akcijām notiek ar *XETRA* sistēmu internetā.

Vēsture
-------

Birža dibināta 1585. gadā, lai noteiktu vienotu valūtas maiņas kursu. Nākamo gadsimtu laikā birža kļuva par vienu no lielākajām fondu biržām Eiropā.
1874. gadā Frankfurtes birža pārcēlās uz jaunu ēku *Börsenplatz* laukumā.

1949. gadā Frankfurtes birža kļuva par vadošo Vācijas fondu biržu.

1993. gadā uz *Frankfurter Wertpapierbörse* pamata tika izveidota akciju sabiedrība *Deutsche Börse*, kas kļuva par grupas mātes uzņēmumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «History of the Frankfurt Stock Exchange». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. novembrī. Skatīts: 2013. gada 3. maijā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Frankfurter Wertpapierbörse*** |

* Frankfurtes fondu birža

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 153631492
* LCCN: n82129119
* GND: 2010723-7

 |

 |
**Elfrīda Pakule** (dzimusi 1912. gada 2. jūnijā Rīgā, mirusi 1991. gada 31. decembrī) bija latviešu operdziedātāja (koloratūrsoprāns). Apguvusi vokālās studijas pie Paula Saksa. E. Pakules pirmais solo koncerts notika 1938. gada 29. novembrī Melngalvju namā. Otro Pasaules karu aizvadīja Krievijā, Ivanovā un Maskavā. 1944. gadā atgriezās Latvijā un bija soliste Latvijas PSR Valsts akadēmiskajā operas un baleta teātrī un Latvijas Valsts filharmonijā.

Biogrāfija
----------

E. Pakule dzimusi 1912. gada 2. jūnijā, Rīgā muzikālā strādnieku ģimenē. Skolas gados apguvusi klavierspēli. Pirmais E. Pakules solo koncerts notika 1938. gada 29. novembrī Melngalvju namā. 1940. gada ziemā E. Pakuli uzaicināja piedalīties Nakts karalienes lomā V. A. Mocarta operas "Burvju flauta" iestudējumā Leo Bleha vadībā.

### Krievijā, 1941-1944

1941. gada jūnijā E. Pakule kopā ar vairākiem citiem Latvijas dziedātājiem devās uz Maskavu, lai piedalītos Vissavienības estrādes mākslinieku konkursā. Sākoties Otrajam Pasaules karam, E. Pakule evakuējās uz Ivanovu, kur no 1941. gada jūlija līdz 1942. gada maijam darbojās Latvijas PSR Valsts mākslas ansamblī, gada laikā sniedzot aptuveni 200 koncertus. 1942. gadā E. Pakule pārcēlās uz Maskavu. Sniegusi aptuveni 80 koncertus Maskavas Radiostudijā. Daudzkārt uzstājusies Maskavas Lielajā teātrī Violetas lomā. 1943. gadā viesojusies aplenktajā Ļeņingradā.

### Latvijā, no 1944. gada

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
Lakstīgala

Komponista Aleksandra Aļabjeva skaņdarbs, izpilda Elfrīda Pakule |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šī faila atskaņošanā.* |

1944. gadā E. Pakule atgriezās Rīgā, atsakoties no vairākiem piedāvājumiem turpināt darbu Maskavā. Līdz 1956. gadam E. Pakule strādāja Latvijas PSR Valsts akadēmiskajā operas un baleta teātri, kur viņa iestudēja divpadsmit galvenās koloratūrsoprāna partijas, tai skaitā Margaretu Š. Guno operā "Fausts", Džildu Dž. Verdi operā "Rigoleto", Antoņidu M. Gļinkas operā "Ivans Susaņins", Gulbi N. Rimska-Korsakova operā "Pasaka par caru Saltanu", Violetu Dž. Verdi operā "Traviata", u.c. Turpināja sniegt koncertus arī Maskavā un Ļeņingradā. 1951. gadā viesojās Somijā. Kopš 1956. gada E. Pakule bija Latvijas Valsts filharmonijas soliste.

1946. un 1950. gadā ievēlēta par deputāti PSRS Augstākajā Padomē, bet 1959. gadā — Rīgas pilsētas padomē.

Bija precējusies ar operdziedātāju Aleksandru Daškovu.

Mirusi 1991. gada 31. decembrī. Apglabāta Rīgas Meža kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves māksliniece (1942)
* Staļina prēmija (1946)
* Darba Sarkanā Karoga ordenis (1946)
* Latvijas PSR Tautas skatuves māksliniece (1947)
* Ļeņina ordenis (1956)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija.
2. ↑  Padomju Latvijas Mūzikas darbinieki. "Liesma", Rīga, 1965.
3. ↑  «Laiks, Nr.28 (04.04.1992)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 28.04.2020. Skatīts: 12.03.2016.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 55828367
* LCCN: n93081033
* ISNI: 0000 0000 5959 2996
* GND: 1031211136

 |

 |
**Aleksandrs Kundins** (ivritā: לקוח אלכסנדר; dzimis 1981. gada 25. jūnijā) ir Izraēlas starptautiskais meistars šahā (2004).

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt piecu gadu vecumā. 1997. gadā uzvarējis Izraēlas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Izraēlu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kurās izcīnījis četras medaļas: zeltu (1997. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā), sudrabu (1993. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā) un divas bronzas (1997. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 1999. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā).

Kopš 2003. gada piedalās galvenokārt komandu šaha turnīros. Beidzis Telavivas Atklāto universitāti ar specializāciju datorzinātnē un strādā kā interneta šaha treneris.

Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Kundinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  IM Alex Kundin - Teachers - Play Free Chess Online - Internet Chess Club

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Hanko pussala ar iezīmētu PSRS jūras kara bāzi (1940).
**Hanko pussala** (somu: *Hankoniemi*, zviedru: *Hangö udd*) ir Somu jūras līča pussala Somijas dienvidos. Tā ir apmēram 30 km gara un 10 km plata. Līnija starp Hanko ragu Somijā un Pēzaspea ragu Igaunijā tiek uzskatīta par Somu jūras līča rietumu robežu.

Vēsture
-------

Lielā Ziemeļu kara laikā 1714. gadā pie Hanko pussalas notika Hangutas kauja (*Гангу́тское сраже́ние, Sjöslaget vid Hangö udd*), kurā krievu flote uzvarēja zviedru floti. Somijas pilsoņu kara laikā 1918. gada martā pussalā izsēdās vācu Baltijas jūras divīzija (*Ostsee-Division*) un no turienes izvērsa uzbrukumu uz Helsinkiem.

Pēc Ziemas kara miera līguma noslēgšanas 1940. gada 13. martā Hanko pussala uz 30 gadiem tika iznomāta PSRS jūras kara bāzes izveidošanai. Pēc karadarbības atsākšanās kara bāze tika evakuēta 1941. gada decembrī. Pēc Turpinājuma kara beigām 1944. gadā PSRS atteicās no Hanko pussalas, tās vietā pieprasot Porkalanniemi pussalu pie Helsinkiem.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hanko pussala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Džordžo Porreka** (itāļu: *Giorgio Porreca*; 1927. gada 30. augusts Neapole — 1988. gada 5. janvāris Neapole) bija Itālijas starptautiskais meistars šahā (1957).

Biogrāfija
----------

1950. gados bijis viens no vadošajiem Itālijas šahistiem. Divas reizes uzvarējis Itālijas šaha čempionātos (1950, 1956), turklāt 1950. gadā tas izdevies pēc saspringtas cīņas ar bijušo Latvijas šahistu Nikolaju Engaličevu. Trīs reizes uzvarējis Itālijas komandu šaha čempionātā: 1960. gadā ar Neapoles komandu *l'Accademia di Napoli*, bet 1969. un 1970. gadā ar Dženovas komandu *Centurini*. Uzvarējis šaha festivālā Ligūrijas pilsētā Impērijā (1960) un trīs reizes bijis labākais Neapoles šaha turnīros (1950, 1960, 1963). Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Porrekam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Pārstāvējis Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1950-1954);
* Klāras Benediktas kausa izcīņā piedalījies 2 reizes (1953, 1957).

1960. gados pievērsies korespondencšaham, kurā vairākkārt uzvarējis Itālijas korespondencšaha čempionātos. 1975. gadā arī Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) piešķīra viņam starptautiskā meistara nosaukumu (IMC).

Bijis pazīstams arī kā šaha literatūra tulkotājs no krievu valodas, tajā skaitā iztulkojis Aleksandra Koblenca grāmatu "Šaha teorija un prakse" (itāļu: *Teoria e pratica degli scacchi*), kura Itālijā izturējis septiņus atkārtotus izdevumus, no kuriem pēdējais bijis 1992. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Giorgio Porreca
2. ↑  OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: Giorgio Porreca
3. ↑  Teoria e pratica degli scacchi - Aleksandr N. Koblentz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
Atkas līcis (Antarktīda)Atkas līcisAtkas līcis
**Atkas līcis** (angļu: *Atka Iceport*) ir dabīgs ledus līcis, ledus osta pie Ēkstrema šelfa ledāja austrumu frontes uz ziemeļiem no Halvfarrigena grēdas veidotās pussalas. Līcis ir ap 25 km plats un iestiepjas šelfa ledājā par ~20 km. Līci pirmoreiz nokartēja norvēģu-zviedru-britu 1951./1952. gada antarktiskā ekspedīcija. Nosaukts par godu amerikāņu karakuģim *USS Atka*, kas līcī bija pietauvojies 1955. gadā Starptautiskā ģeofizikas gada bāzu vietu rekognoscēšanai.

Līča rietumu piekrastē uz šelfa ledāja kopš 1980. gada darbojas vācu polārstacija Neimaijere.

Atsauces
--------

Kuģa izkraušana Atkas līča krastā.

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Atkas līcis

Koordinātas: 70°35′S 7°51′W﻿ / ﻿70.583°S 7.850°W﻿ / -70.583; -7.850

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315527984
* LCCN: sh95006511

 |

 |