recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aeriks Sanderss** (angļu: *Aerick Sanders*; dzimis 1982. gada 1. jūnijā, Harborā ASV) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2010) pārstāv Francijas ProA līgas klubu Rūnas SPO.

Biogrāfija
----------

Liaka posmā no 2001. līdz 2004. gadam spēlēja NCAA turnīrā, kur pārstāvēja Sandjego universitātes basketbola komandu. Pirmajā sezonā viņš bija rezervista lomā, taču nākamās divas sezonas bija pamatsastāva spēlētājs. Vairākkārt ir piedalījies NBA Vasaras nometnēs: 2004. gadā Čikāgas "Bulls", 2004. un 2005. gadā Memfisas "Grizzlies". Pēc karjeras NCAA sāka spēlēt dažādos Eiropas klubos. 2004. gadā spēlēja Turcijas līgas Izmiras "Tuborg" sastāvā. Taču jau 2005. gadā parakstīja līgumu ar Telavivas "Hapoel", kas spēlē Izraēlas Premjerlīgā, taču neaizvadīja nevienu spēli un oktobrī devās uz Spānijas basketbola līgas klubu Helvas "Ciudad", kur bija stabils pamatpiecinieka spēlētājs. Taču 2006.—2007. gada sezonu viņš iesāka Francijas ProA līgas klubu Strasbūras IG, kur arī bija pamatsastāva spēlētājs, paralēli nacionālajam čempionātam startēja arī ULEB kausa izcīņā, kur sasniedza ceturtdaļfināla stadiju. 2007. gadā parakstīja līgumu ar LBL klubu Rīgas ASK. ASK sastāvā spēlēja LBL, Baltijas basketbola līgas un ULEB kausa izcīņas turnīros. Pēc sezonas Latvijā A. Sanderss spēlēja Turcijas TLB līgas kluba Petkimas "Aliaga" sastāvā, kur gan aizvadīja tikai divas spēles. 2008. gada novembrī pārvācās uz Franciju, kur spēlē vēl joprojām. Vispirms viņš 1 sezonu pavadīja Burgoņas "JDA Dijon" klubā, taču kopš 2009. gada decembra spēlē Rūnas SPO sastāvā.

Sasniegumi
----------

* ULEB kausa ceturtdaļfināls: 2007
* Francijas līgas pusfināls: 2007
* BBL pusfināls: 2008
* LBL fināls: 2008

Atsauces
--------

1. ↑  ASK Riga lands Aerick Sanders (angliski)
2. ↑  «Rīgas ASK noslēdz līgumu ar uzbrucēju Aeriku Sandersu». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2010. gada 19. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Eurobasket profils (angliski)
* DraftExpress.com profils (angliski)
* Koledžas profils (angliski)
*E-TEN* ISA karte
***E-TEN Information Systems*** (tradicionālā ķīniešu: 倚天資訊股份有限公司) bija Taivānā bāzēts elektronikas ražotājs. Uzņēmums ražoja dažādas ierīces, piemēram, viedtālruņus.

Uzņēmums ir dibināts 1985. gadā, Taipejā. *E-TEN* kļuva plašāk pazīstams ar ķīniešu valodas ievades sistēmu *DOS* bāzētiem datoriem. Uzņēmums vēlāk paplašināja darbību dažādos datora produktos, gan datoru aparatūrā, gan programmatūrā. Uzņēmums tirgū piedāvāja publikācijas lietotni, lāzerprinteri un uz *Microsoft Windows* bāzētu ievades sistēmu.

1997. gadā *E-TEN* pievērsās mobilajām ierīcēm, sākot ar reāllaika akciju tirgus "peidžeri", kas kļuva populārs Taivānas finanšu sabiedrībā.

*E-TEN Glofiish DX900*.
2006. gadā tika izlaista jauna *Glofiish* viedtālruņu sēriju.

*E-TEN* *Glofiish M800*.
2008. gada martā *Acer* paziņoja par plāniem iegādāties *E-TEN* par 290 miljoniem ASV dolāru. Pēc pārpirkšanas *E-TEN* zīmols tika izbeigts, un nākotnē ierīcēm tika lietots *Acer* zīmols.

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***E-TEN*** |

* *E-TEN* korporatīvā vietne
* *E-TEN* vietne patērētājiem
**Buferis** (no angļu: *buffer*) informātikā un telesakaros ir atmiņas apgabals datu glabāšanai. Atkarībā no risināmā uzdevuma, buferim var būt atšķirīga struktūra.

Visbiežāk buferis datus glabā brīvpiekļuves atmiņā.

Buferu lietojums
----------------

### Programmkanāli un Rindas (FIFO-buferi)

Pārraides ātruma kompensācijas buferi ļauj apstrādāt sastrēgumus datu pārraidē. Pārraidītie dati tiek īslaicīgi saglabāti buferī, lai vēlāk tos apstrādātu. Šādi buferi īsteno rindas datu struktūru vai programmkanālu un darbojas pēc FIFO principa. Tehniski tie bieži vien tiek veidoti kā riņķveida buferi.

Tipisks piemērs ir drukas spolētāja rinda, kas pārvalda un apstrādā uz druku nosūtītos datus.

### Steks (LIFO-buferi)

Steks var tikt izmantots kā buferis, kas saglabā sistēmas stāvokli programmas apakšfunkcijas izsaukuma gadījumā. Atgriešanās brīdī, buferis ļauj programmai turpināt darbu tur, kur tas tika pārtraukts. Steka buferi tiek arī izmantoti programmatūrā gadījumos, kad programmā ir nepieciešams īslaicīgi saglabāt datus, kuri vēlāk būs jāapstrādā.

Steks ir viena no visvecākajām datu struktūrām datortehnikā, un tiek atbalstīts arī mašīnkoda līmenī. Mašīnkoda komandas 'push' un 'pop' maina procesora steka rādītāju. Liels steka trūkums ir tas, ka stekam ir nemainīgs lielums, kas var novest pie steka bufera pārpildes.

### Kešdarbe un kartēšana

Kešdarbē un kartēšanā (angļu: *Caching and Mapping*) buferis tiek izveidots ātrākas piekļuves atmiņā, lai pie biežāk lietotiem datiem piekļūtu ātrāk, nekā, piemēram, lasot no datora cietā diska. Dati buferī ir brīvi pieejami un adresācija buferī atbilst tai, kāda tā ir uz lēnākā medija. Arī rakstīšana notiek buferī, vēlāk mainītos datus sinhronizējot ar lēnāko mediju.

### Pārnešana un lapošana (virtuālā atmiņa)

Virtuālās atmiņas mērķis pārnešanā un lapošanā (angļu: *Swapping und Paging*) ir tajā brīdī neizmantoto datu pārnešana no ātrākās atmiņas (piemēram, brīvpiekļuves atmiņa) uz lēnāko (piemēram, cietais disks). Šādā veidā tiek atbrīvota ātrākā, un visbiežāk arī mazākā un dārgākā, atmiņa. Tipisks lēnākās atmiņas (lapošanas bufera) piemērs ir lapošanas datne (angļu: *Page file*).

Procesu pārnešanu uz lapošanas datni parasti organizē pēc:

* FIFO;
* LRU (angļu: *least recently used*) — visilgāk nav lietots;
* LFU (angļu: *least frequently used*) — visretāk lietots;
* NRU (angļu: *not recently used*) — pēdējā laikā nelietots.

kritērijiem.

### Kaudze

Programmas dinamiski rezervē kaudzei atmiņu, kur tiek glabāti neapstrādātie dati.

### Starpliktuve

Starpliktuve (angļu: *Clipboard*) ir buferis, ar fiksētu vietu skaitu, kuras var tikt lasītas un rakstītas neatkarīgi viena no otra. Izplatītākajās operētājsistēmās starpliktuvē ir viena vieta. Ar paplidus programmatūras palīdzību iespējams iegūt starpliktuvi ar vairākām vietām.

Skatīt arī
----------

* Bufera pārpilde

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh89003911
* GND: 4176324-5

 |

 |
**Aļaskas grēda** (angļu: *Alaska Range*) ir kalnu grēda Ziemeļamerikas ziemeļrietumos, Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstī. Stiepjas ap 650 km garumā uz ziemeļiem izliekta pusloka formā no Vaitriveras Kanādas Jukonas teritorijā austrumos līdz Klārka ezeram Aļaskas dienvidrietumos. Grēdai pieder Ziemeļamerikas augstākā virsotne Denali (6168 m). Kalnu grēda veido augstu barjeru mitrajām gaisa masām no Aļaskas līča ziemeļu virzienā. Bagātīgie nokrišņi sniega veidā veicina intensīvu kalnu ledāju veidošanos grēdas nogāzēs.

Grēda ir daļa no Klusā okeāna ugunsloka un apvidū vērojamas biežas zemestrīces. Veidota centrālajā daļā no granītiem, nogāzēs — nogulumieži. Mitrākajā dienvidu nogāzē līdz 800 m augstumam egļu meži, augstāk — sniegs, ledāji. Sausākajā ziemeļu nogāzē līdz 1000—1500 m augstumam meži, augstāk — kalnu tundra.

Tagadējo nosaukumu pirmoreiz grēdai piešķīris amerikāņu dabaszinātnieks Viljams Dols *(William Healey Dall)* 1869. gadā. Grēdu šķērso Džordžpārkas lielceļš no Ankoridžas uz Fērbenksu un Ričardsona lielceļš no Valdesas uz Fērbenksu ar tam paralēlo Aļaskas cauruļvadu. Aļaskas grēdā izveidotas vairākas aizsargājamās dabas teritorijas, lielākās no tām ir Denali nacionālais parks un Klārka ezera nacionālais parks.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 34. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 238119288
* LCCN: sh85003168
* GND: 4539302-3

 |

 |
Klaizena kolbas zīmējums
**Klaizena kolba** jeb **vakuumdestilācijas kolba** ir īpašas konstrukcijas apaļdibena apaļkolba, kas paredzēta vielu (galvenokārt organisku) destilēšanai, tai skaitā vakuuma destilēšanai. To dažreiz izmanto arī vielu sintēzēm. Trauks nosaukts vācu ķīmiķa Ludviga Klaizena vārdā, kas to izgudroja 1893. gadā.

Klaizena kolbai ir divi kakli, viens taisns, bet otrs atzarojas no pirmā. Otrajam kaklam ir slīpa novadcaurule, kā Virca kolbai. Šāda konstrukcija ļauj ievietot kolbas kaklos termometru un kapilāro caurulīti, samazinot līdz minimumam iespēju pārdestilējamajam šķidrumam nokļūt destilātā, verdošajam šķidrumam putojot vai izšļakstoties. Ļoti mazu šķidruma daudzumu pārdestilēšanai lieto bumbierveida Klaizena kolbas.

Klaizena kolbu var aizstāt ar parasto šlifa apaļkolbu, kurai pievienota tā saucamā Klaizena pāreja.

Izmantošana
-----------

Klaizena kolbu ievieto ūdens vai cita piemērota šķidruma (eļļas, glicerīna) vannā, lai nodrošinātu vienmērīgu sildīšanu. Šķidruma līmenim kolbā jābūt nedaudz zem vannas līmeņa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Akadēmiskā terminu datubāze — Klaizena kolba». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 25. septembrī. Skatīts: 2016. gada 28. decembrī.
Ustkas bāka
Koordinātas: 54°35′20.00″N 16°51′20.00″E﻿ / ﻿54.5888889°N 16.8555556°E﻿ / 54.5888889; 16.8555556
**Ustkas bāka** (poļu: *Latarnia Morska Ustka*) atrodas Polijā, Pomožes vojevodistē, Ustkā, Baltijas jūras krastā.

Vēsture
-------

Bāka šajā vietā atrodas kopš 1871. gada, kad blakus loču stacijai tika uzstādīts masts ar eļļas lampām un Frenela lēcām. Šī bāka deva pastāvīgu sarkanas gaismas signālu, kurš bija redzams 6 jūras jūdžu attālumā. 1892. gadā tika uzbūvēta loču stacija ar torni, kurā bija uzstādītas tajos laikos modernākās lēcas. 1904. gadā bākas signāls tika nomainīts no patstāvīgas sarkanas gaismas uz baltu mirgojošu. Otro pasaules karu bāka pārdzīvoja neskarta un tika iedarbināta 1945. gada 15. novembrī.

Raksturojums
------------

Bākas augstums ir 19,5 m. Bāku veido astoņšķautnains ķieģeļu tornis ar galeriju un laternu. Tornis atrodas pie divstāvu ēkas. Galerija un laterna ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 22,2 m virs jūras līmeņa. Gaismas elementu veido cilindriskas lēcas 1 m diametrā un divas 1 kW spuldzes. Ja viena no spuldzēm izdeg, to automātiski nomaina otra spuldze. Gaisma balta (4 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 18 jūras jūdžu attālumā.

Bāka raida arī radio signālu un ir aprīkota ar miglas tauri.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ustkas bāka*** |
**Usmas ezers** ir liels ezers Ventspils novada Usmas pagastā, robežojas ar Kuldīgas novadu un Talsu novadu. Baltijas ledus ezera palieka. Eitrofs, aizaugošs ezers, aizaugums klāj ap 5% ezera. 9 sugu zivis.

Pēc platības sestais lielākais ezers Latvijā, pēc ūdens tilpuma — otrs lielākais. 
Dziļākā vieta — 16,9 m (dziļumi doti no ezera ilggadējā līmeņa 21,1 m virs jūras līmeņa) ir Kapkrāsns, kas atrodas ezera dienvidu daļā Baznīcērtē. 

Salu kopējā platība — 4,2 km². Viskūžu sala ir lielākā ezeru sala Latvijā — 309,2 ha. Starp Viskūžu salu un sauszemi ir upei līdzīgs šaurums — Amjūdzupe. Ietek Tīrukšupe, Baņģeva, Kāņupe u.c. iztek Engures upe.

Ap ezeru plešas vieni no lielākajiem mežu masīviem Latvijā, arī ezera salas klāj mežs. Ap ezeru — pauguraines, iekšzemes kāpas. Krasti pārsvarā lēzeni, bet vietām arī stāvi, daudzviet pirmatnēji, maz pārveidoti. 

1912. gadā tika nodibināts Latvijā pirmais rezervāts - Moricsalas rezervāts, iekļaujot arī ezera daļu — Luziķērti un Lielalksnītes salu. Dabas liegums "Viskūžu sala" (2004). Populāra burāšanas vieta, ap ezeru ir daudz atpūtas bāzes, tai skaitā "Tiezumi" un "Grāveri - kempings".

Skatīt arī
----------

* Latvijas lielākie ezeri
* Usmas jahtklubs
* Moricsala

Attēlu galerija
---------------

* Usmas jahtklubsUsmas jahtklubs
* Ezers ziemāEzers ziemā

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Usmas ezers***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* www.ezeri.lv datu bāze

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Usmas ezera pietekas |
| --- |
|  |
| 
* Baņģeva
* Kāņupe
* Meķupe
* Ostupe
* Sērža
* Struncene
* Tirukšupe
* Vāržupīte

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315527094
* LNB: 000047622
* LCCN: sh87007641

 |

 |
**Ustaši** (horvātu: *Ustaša – Hrvatski revolucionarni pokret* — Horvātijas revolucionārā organizācija) bija Antes Paveliča 1930. gadā dibināta horvātu nacionālistu slepena organizācija, kas pārauga par fašistu kustību.

Līdz 1941. gadam ustašu organizācijā galvenokārt ietilpa studenti, profesori, rakstnieki, juristi, virsnieki un katoļu biedrību locekļi.

Kad 1941. gada aprīlī ustaši pārņēma varu jaundibinātajā Horvātijas Neatkarīgajā valstī, viņi izveidoja totalitāru diktatūru Horvātijas un Bosnijas un Hercegovinas teritorijā.

Pēc Otrā pasaules kara ustaši emigrācijā izveidoja Horvātu Nacionālo pretestības kustību Otpor (*Hrvatski narodni otpor*), kas beidza pastāvēt 1991. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Michaela Schäuble. *Narrating Victimhood: Gender, Religion and the Making of Place in Post-War Croatia*. Berghahn Books, 2014-04-01. ISBN 978-1-78238-261-4.
2. ↑  Rory Yeomans. *The Utopia of Terror: Life and Death in Wartime Croatia*. Boydell & Brewer, 2015. ISBN 978-1-58046-545-8.
3. ↑  enciklopedija.lv
**Materiāls** (latīņu: *materialis* — 'vielisks') ir viela vai vielu maisījums, no kā kaut kas tiek izgatavots vai kas nepieciešams kaut kādām izgatavošanas darbībām. Pēdējā gadījumā precizē, ka tas ir palīgmateriāls vai izejmateriāls. Ēdiens, degviela un medikamenti nav materiāli, jo lietošanas laikā tie iesaistās ķīmiskās reakcijās un pakāpeniski gandrīz pilnīgi izzūd, jeb pārveidojas citās vielās. Materiāli var būt dabiskas vai sintētiskas (mākslīgas) izcelsmes; tie var būt homogēni vai arī kā heterogēnas kompozīcijas.

Materiālu īpašības
------------------

Lai raksturotu materiālu piemērotību dažādu izstrādājumu izgatavošanai un to pielietošanas efektivitāti, izmanto dažādus raksturotājus. Mašīnbūvē izmantojamo materiālus raksturošanai pielieto veselu virkni raksturlielumu.

Materiālu salīdzināšanai un kvalitātes vērtēšanai galvenokārt izmanto šādas materiālu īpašības:

### Fizikālās

Atoma izmēri, kušanas un kristalizācijas temperatūra, blīvums u.c.

### Ķīmiskās

Atommasa, ķīmiskā aktivitāte, struktūra u.c.

### Mehāniskās

Cietība, stiepes stiprība, relatīvais pagarinājums, stingrība, ilgizturība, šļūde u.c.

### Tehnoloģiskās

Kaļamība, lejamība, metināmība, apstrādājamība griežot u.c.

### Ekspluatācijas

Nodilumizturība, karstumizturība, korozijizturība u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  Валентин Крапошин: наше время порождает новые материалы[novecojusi saite]
2. ↑  Vērdiņš G. Dukulis I. Materiālu mācība: mācību līdzeklis. – Jelgava: LLU, 2008. –
240 lpp. ISBN 978-9984-784-74-8.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Materiāls***.
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2002006405
* GND: 4169078-3
* BNF: cb11935841g (data)
* NKC: ph115242

 |

 |
**Somijas karaliste** (somu: *Suomen kuningaskunta*, zviedru: *Kungadömet Finland*) bija Somijas valsts pārvaldes forma 1918. — 1919. gadā. Lai arī par karali tika ievēlēts Vācijas firsts Frīdrihs Karls fon Hessens, viņš Somijā neieradās un tronī nekāpa. Valsti pārvaldīja reģents.

Vēsture
-------

Somija kopš 1809. gada bija autonoma Somijas lielhercogiste Krievijas impērijā. Pēc tam, kad 1917. gada pavasarī atkāpās Krievijas imperators un rudenī varu Krievijā sagrāba boļševiki, 1917. gada 6. decembrī Somijas parlaments (Eduskunta) pasludināja neatkarību, par valsts pārvaldes formu izvēloties republiku.

Ievēlētais Somijas karalis firsts Frīdrihs Karls fon Hessens
Somijas karaļa kroņa atdarinājums. Īstais kronis nav ticis izgatavots. Šis atdarinājums 1980. gados izveidots no zīmējumiem.
Somijas pilsoņu karā cīņā pret sarkanajiem iesaistījās Vācijas karaspēks, kas Somijā palika arī pēc kara beigām.
Pēc kara 1918. gada maijā parlamentā bija palicis tikai viens sociāldemokrāts, un vairākums labējo partiju pārstāvju bija monarhijas atbalstītāji.
18. maijā Eduskunta par reģentu izvēlējās Pēru Ēvindu Svīnhūvudu.
18. augustā parlaments aicināja Senātu veikt sagatavošanās darbus, lai Somijā varētu iedibināt monarhiju.

9. oktobrī Eduskunta ar 41 balsi no 64 ievēlēja karali. Tā kā jauna konstitūcija nebija pieņemta, lēmums balstījās uz 1772. gada Zviedrijas pārvaldes formas likumu, kad Somija bija Zviedrijas sastāvā un bija spēkā lielhercogistes laikā. Likuma 38. pants ļāva ievēlēt jaunu karali, ja valdošā dzimta pārtrūktu. Par karali ievēlēja Vācijas imperatora Vilhelma II brālēnu firstu Frīdrihu Karlu fon Hessenu. Līdz karaļa ierašanai Somijā un kronēšanai valsts galvas pienākumus pildīja reģents Svīnhūvuds.

Novembrī Vācija tika sakauta karā un Vācijā notika revolūcija. 9. novembrī Vilhelms II aizbēga uz Nīderlandi un Vācija pasludināta par republiku. 11. novembrī Vācija kapitulēja.
27. novembrī tika atlaists Vācijai un monarhijai simpatizējošais Pāsikivi senāts un izveidota Valsts Padome (ministru kabinetu) Lauri Ingmana vadībā.
12. decembrī no reģenta titula atteicās Svīnhūvuds, un par reģentu tika ievēlēts ģenerālis Karls Gustavs Mannerheims.
14. decembrī ievēlētais karalis Frīdrihs Karls fon Hessens atteicās no troņa.
16. decembrī Vācijas bruņotās vienības pēc svinīgās parādes Helsinkos kuģos atstāja Somiju.

1919. gada 3. martā notika Eduskuntas velēšanas, un parlamentā trīs ceturtdaļas ieguva republiku atbalstošās partijas.
17. jūlijā tika pieņemta konstitūcija ar republikas pārvaldes formu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jalokivigalleriaa». *kemi.fi*.[novecojusi saite]

Skatīt arī
----------

* Apvienotā Baltijas hercogiste
* Polijas Karaliste (1916—1918)
Skats uz Planīcu no Slemes kalna (*Slemenova špica*)
**Planīca** (slovēņu: *Planica*, IPA: [plaˈnìːtsa]) ir Alpu ieleja Slovēnijas ziemeļrietumos pie robežas ar Itāliju, kas sniedzas uz dienvidiem no pierobežas ciemata Ratečes, netālu no cita plaši pazīstama slēpošanas kūrorta — Kraņska Goras. Tālāk uz dienvidiem ieleja saucas par Tamara ieleju, kur Tamara kalnu apmetne ir populārs pārgājienu galamērķis Triglava nacionālajā parkā. No rietumpuses ieleju ierobežo Ponca kalni ar augstāko virsotni Visokaponcu (2274 m), no austrumiem Ciprnika (1745 m) un Slemes (1815 m) kalni, no dienvidiem Tamara ielejas galā Moistrovka (2366 m), Travniks (2379 m) un Jalovecs (2645 m). Pati ieleja atrodas 850—870 m virs jūras līmeņa.

Sports
------

Planīca ir slavena ar tramplīnlēkšanu un tajā uzbūvēts Ziemeļu divcīņas centrs (*Nordijski center Planica*). Pirmais slēpošanas tramplīns tika uzcelts pirms 1930. gada Ponca kalnu nogāzē. 1933. gadā Ivans Rožmans uzcēla lielāku tramplīnu, kas inženiera Stanko Bloudeka vārdā tika dēvēts par "Lielo Bloudeku". No tā drīz aizsākās īpašs sporta veids: lidojošie tramplīnlēcieni ar mērķi sasniegt maksimālo attālumu. Pirmo lidojošo lēcienu pāri 100 m attālumam šeit panāca austrietis Jozefs "Seps" Bradls 1936. gadā. Tajā laikā tas bija lielākais tramplīnlēkšanas kalns pasaulē. 1969. gadā Vlado un Janezs Gorišeki uzcēla jaunu K-185 lēkšanas tramplīnu — "Brāļu Gorišeku lidotavu" *(Letalnica bratov Gorišek)*, no kura 2019. gadā Rjoju Kobajaši izdarīja 252 metru tālu lēcienu, kas kļuva par pasaules rekordu.

2020. gada martā Planīcā bija plānots kārtējais pasaules lidojošās lēkšanas čempionāts, kas epidemioloģisku apsvērumu dēļ tika pārcelts uz nākamo sezonu.

Transports
----------

Caur Rateči ielejas ziemeļdaļā iet šoseja, kas savieno Ļubļanu ar Ziemeļitāliju. Atzarojums no tās ved uz dienvidiem gar tramplīnlēkšanas centru līdz Tamaras apmetnei.

Attēli
------

* Skats uz slēpju tramplīnu centru no Ciprnika kalna 2016. gada jūlijā.Skats uz slēpju tramplīnu centru no Ciprnika kalna 2016. gada jūlijā.
* Planīca maijā.Planīca maijā.
* Skats no "brāļu Gorišeku lidotavas".Skats no "brāļu Gorišeku lidotavas".
* Pasaules kausa sacensību laikā.Pasaules kausa sacensību laikā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Slovenski pravopis 2001». Skatīts: 2015. gada 21. marts.
2. ↑  Valter Bohinec: K morfologiji in glaciologiji rateške pokrajine. In: Zveza geografov Slovenije: Geografski vestnik 11, 1–4 (1935), S. 100–132; insb. Svet od Kajžnikove slatne do Zelja. Kredna glina v Planici. PDF, zgs.zrc-sazu.si).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Planīca***.
* Slēpošanas centra oficiālā vietne
**Frančesko Skafarelli** (itāļu: *Francesco Scafarelli*; 1933. gada 23. oktobris Florence — 2007. gada 3. decembris Matēra) bija Itālijas starptautiskais meistars šahā (1957).

Biogrāfija
----------

1952. gadā Ferrārā Itālijas šaha čempionātā ieguvis šaha meistara nosaukumu. 1953. gadā pārstāvējis Itāliju Pasaules junioru šaha čempionātā Kopnehāgenā. 1959. gadā uzvarējis Itālijas junioru šaha turnīrā. Trīs reizes uzvarējis Itālijas komandu šaha čempionātos dažādu klubu sastāvā: 1960. gadā ar *Chess Napoletana*, 1969. un 1991. gadā ar Dženovas *Circle Centurini*. Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks. Labākos rezultātus sasniedzis Portsmutā un Lucernā (abos 1952. gadā 3. vieta), Beverveikā (1956. gadā 3. vieta, 1962. gadā 2. vieta), Madridē (1956. gadā 1. vieta), Neapolē (1956. gadā 2. vieta). Vairākkārt pārstāvējis Itāliju starpvalstu komandu sacensībās šahā pret Šveici (1952, 1958, 1969), Austriju (1952), Dienvidslāviju (1954, 1955), Čehoslovākiju (1957). 1957. gadā Florences komandas sastāvā piedalījies mačā pret Rīgas komandu un vienā no divām partijām nospēlējis neizšķirti ar nākamo Pasaules čempionu šahā Mihailu Tālu. 1960. gadā Florences komandas sastāvā mačā pret Budapeštas komandu uzvarējis lielmeistaru Lāslo Sabo. Daudzkārtējs Itālijas šaha čempionātu dalībnieks, kuros debitējis 1947. gadā Romā, bet pēdējo reizi piedalījies pēc 54 gadiem — 2001. gadā.

Pārstāvējis Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1952-1954). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1954) medaļu;
* Klāras Benediktas kausa izcīņās piedalījies 3 reizes (1955, 1958-1959).

Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Skafarelli piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Francesco Scafarelli
2. ↑  OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: Francesco Scafarelli

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Meksikas grizli lācis** (*Ursus arctos nelsoni*) ir lāču dzimtas (*Ursidae*) viena no brūno lāču (*Ursus arctos*) pasugām, kas mūsdienās ir izmirusi. 

Šo pasugu tā nosauca dabas pētnieks Edvards Viljams Nelsons, kas šādu lāci nošāva 1899. gadā Čivavas apkārtnē. Meksikas grizli lācis dzīvoja Meksikas ziemeļu teritoriju priežu mežos kalnos un savannas ziemeļos, kā arī ASV Arizonas un Ņūmeksikas štatos. 

Pirmo reizi eiropieši sastapa Meksikas grizli lāci 16. gadsimtā, kad konkistadori atklāja Ameriku. Tā kā Meksikas brūnie lāči reizēm uzbruka mājlopiem, zemnieki tos intensīvi medīja, indēja un gūstīja. Tas kļuva par lielu retumu 1930.
gados. Pēdējie Meksikas grizli lāči dzīvoja Čivavas apkārtnē trijos dažādos reģionos kalnos. 1960. gadā bija saglabājušies tikai 30 lāči. Lai arī lāči tika aizsargāti ar likumu, to malumedniecība turpinājās, un 1964. gadā Meksikas grizli lācis tika pasludināts par izmirušu. No vietējiem iedzīvotājiem vēl 1969. gadā turpināja pienākt ziņas, ka ir redzēts lācis, tomēr amerikāņu biologam K. Kofordam tā arī neizdevās atrast nevienu lāci.

Izskats un ieradumi
-------------------

Meksikas grizli lācis bija viens no lielākajiem un masīvākajiem Meksikas dzīvniekiem. Tā ķermeņa garums bija apmēram 183 cm un svars 318 kg. Tā kažoks bija sudrabaini brūns, tādēļ to sauca arī par **sudraba lāci** (spāņu: *el oso plateado*).

Meksikas grizli lācis galvenokārt barojās ar augiem, augļiem, kukaiņiem, un grauzējiem. Retu reizi tas nomedīja kādu mājlopu, kā arī ēda maitu. Katru trešo gadu tiem dzima 1 - 3 mazuļi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Mexican Grizzly Bear Was Last Seen In 1964». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 15. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.
2. ↑  The Grizzly Bear Outreach Project (GBOP): Return of the Mexican Grizzly Bear?

Ārējās saites
-------------

* 

* Archived 2010. gada 3. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
**Aršaks Petrosjans** (armēņu: Արշակ Պետրոսյան; dzimis 1953. gada 16. decembrī Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (1984).

Biogrāfija
----------

Divas reizes uzvarējis Armēnijas šaha čempionātos (1974, 1976). 1980. gadā dalījis 1.-2. vietu ar Vitāliju Ceškovski starptautiskajā šaha turnīrā Erevānā un uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Albenā (Bulgārija). 1983. gadā uzvarējis šaha turnīrā Novisadā, bet 1984. gadā uzvarējis Tigrana Petrosjana memoriālā. 1991. gadā PSRS komandu šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu Armēnijas izlases sastāvā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā Petrosjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1984. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2004. gadā ir saņēmis FIDE vecākā trenera nosaukumu.

Sekmīgi pārstāvējis Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1992, 1996). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1992) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījies 1993. gadā.

Kopš 1990. gadu otrās puses vairāk pazīstams kā šaha treneris. Bijis Armēnijas izlases treneris Pasaules šaha olimpiādēs un lielākajos komandu šaha čempionātos (1996—2012). 2000. gada septembrī Petrosjana meita Sofija apprecējusies ar Ungārijas šaha lielmeistaru Pēteri Lēko, un Petrosjans bijis arī ungāru šahista treneris.

Atsauces
--------

1. ↑  34 Championship of Armenia - Erevan 1974
2. ↑  Championship of Armenia - Erevan 7-29.5.1976
3. ↑  «International Tournament Erevan 4-24.6.1980». Arhivēts no oriģināla, laiks: 20.03.2016. Skatīts: 18.10.2016.
4. ↑  Memorial T.Petrosian Yerevan October 1984
5. ↑  OlimpBase :: 19th Soviet Team Chess Championship, Azov 1991, Armenian SSR
6. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Arshak Petrosian
7. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Arshak Petrosian

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Birranga** (krievu: *Бырранга*) ir kalnu sistēma Taimiras pussalas vidienē Krievijas Federācijas ziemeļos, ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā. Tiek uzskatīta par vistālāk ziemeļos esošo kontinentālo kalnu sistēmu.
Stiepjas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā 1100 km garumā no Marijas Prončiščevas līča austrumos līdz Jeņisejas grīvai rietumos. Dienvidos to norobežo Ziemeļsibīrijas zemiene, bet ziemeļos kalni nolaižas līdz Karas un Laptevu jūru piekrastēm. 

Kalnus 1736. gadā Lielās Ziemeļu ekspedīcijas laikā atklāja Vasilija Prončiščeva partija, bet kartēs to atzīmēja Aleksandrs Midendorfs pēc 1843. gada ekspedīcijas. Nosaukums, pēc vienas no versijām, naganasanu valodā nozīmē ‘upju izvagoti kalni ar lieliem sūnu klātiem akmeņiem’.

Birrangas kalni veidojušies vienlaicīgi ar Urāliem paleozoja hercīnajā krokojumā. Kalnus veido paralēli vai konusveidīgi izvietotas grēdas, ko atdala pauguraini līdzenumi, trogielejas un dziļi kanjoni. Pjasinas un Ņižņaja Taimiras ielejas sadala kalnus trijās daļās. Rietumu daļā starp Jeņisejas līci un Pjasinu kalnu augstumi ir 250—320 m, centrālajā daļā starp Pjasinu un Ņižņaja Taimiru — 400—600 m. Austrumu daļa auz austrumiem no Ņižņaja Taimiras ir visaugstākā (600—1000 m) ar Birrangas augstāko bezvārda virsotni 1225 m vjl Trjohveršinnijas upes augštecē.

Klimats ir arktisks kontinentāls ar garu un aukstu ziemu (janvāra temperatūra ap -35 °С) un vēsu vasaru (jūlija vidējā temperatūra ap 3,5 °С). Vasara sākas jūnijā, bet septembrī jau sākas ziema. Augsta vējainība, ap 80 dienas gadā vēja ātrums pārsniedz 15 m/s. Atrodas mūžīgā sasaluma zonā. 

Kalnu pakājēs un dienvidu nogāzēs izplatīta sūnu tundra, ziemeļu nogāzēs un virs 500—700 m vjl arktiskā tundra un arktiskais tuksnesis. Vietām ledāji. Mīt lemingi, baltais zaķis, vilks, polārlapsa, ziemeļbriedis un introducētais muskusvērsis.

Teritorija neapdzīvota. Priekškalnēs un upju ielejās nomadā briežkopība.

Atsauces
--------

1. ↑  Определение "Бырранга горы" в Большой Советской Энциклопедии

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Aļona Kartašova** (krievu: *Алёна Владимировна Карташо́ва*; dzimusi 1982. gada 23. janvārī) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, olimpiskās sudraba medaļas ieguvēja (2008), Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare.

Biogrāfija
----------

Aļona Kartašova piedzima 1982. gadā Angarskā. Ar sportu viņa nodarbojās kopš agras bērnības, sevišķu vērību pievēršot brīvajai cīņai. Trenējās Angarskas cīņas skolā "Pobeda". Viņas pirmie treneri bija V. Zaicevs un N. Perevalovs.

1998. gadā Kartašova iekļuva nacionālajā izlasē un pārcēlās uz dzīvi Maskavā, līdz ar to radās iespēja piedalīties augstākā līmeņa sacensībās. Viņa sekmīgi cīnījās 2002. gada Pasaules čempionātā Halkidā un kļuva par čempioni svara kategorijā līdz 63 kg. Pēc tam ar panākumiem startēja arī vairākos Eiropas čempionātos — 2004. 2006. un 2008. gadā kļuva par čempioni, bet 2007. gadā bija otrā.

2008. gadā Aļona Kartašova sekmīgi piedalījās atlases sacensībās un iekļuva Krievijas olimpiskajā izlasē. Olimpiskajās spēlēs Pekinā viņa finālcīņā zaudēja spēcīgajai japāņu cīkstonei Kaori Ičo un ieguva sudraba medaļu. Pēc olimpiādes viņa piedalījās vēl divos Eiropas čempionātos un abos izcīnīja medaļas: 2009. gadā Viļņā sudraba, 2010. gadā Baku bronzas. Dalība 2010. gada pasaules čempionātā ir neveiksmīga, viņa zaudēja jau pirmo cīņu un palika 14. vietā. 2011. gadā Kartašova piedalījās Pasaules kausa sacensībās un ieņēma 6. vietu. Sportisti vajāja traumas, viņa pārtrauca piedalīties sacensībās un kļuva par Krievijas izlases treneri, kas atbildīga par darbu ar reģioniem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Алена КАРТАШОВА: Слабого мужа я съем! Archived 2014. gada 28. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
2. ↑  Aļonas Kartašovas biogrāfija vietnē *peoples.ru* (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* «Серебряный призер олимпийских игр Алена Карташова: «Она не смогла – и я не смогла…». «Терла нос, чтобы добавить адреналина»» (krievu). allangarsk.ru. 2008. gada 17. augusts. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014-07-28. Skatīts: 2019-05-21.
**Aļģirds Bandza** (lietuviešu: *Algirdas Bandza*; dzimis 1957. gada 19. martā) ir Lietuvas šahists.

Biogrāfija
----------

1985. gadā dalījis pirmo vietu Lietuvas šaha čempionātā Viļņā. Tajā pašā gadā pārstāvējis Lietuvas šaha izlasi PSRS komandu čempionātā, bet 2005. un 2009. gadā Lietuvas klubus Eiropas klubu komandu čempionātos. 1991. gadā FIDE Bandzam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Kopš 1992. gada biežāk piedalījies korespondencšaha turnīros. 2005. gadā ICCF piešķīrusi starptautiskā korespondencšaha meistara nosaukumu.

Strādā par treneri, no 2010. gada vada Lietuvas bērnu un jauniešu centra šaha nodaļu. 2014. gadā bijis Lietuvas laikraksta *Respublika* šaha nodaļas redaktors.

Piedalījies 2009. gada Latvijas šaha čempionātā atpūtas bāzē "Mežezers" Pļaviņu novadā, kur ieņēmis 10. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Championship of Lithuania(open)- Vilnius 1985». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 29. oktobrī.
2. ↑  «IM Bandza, Algirdas S.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 21. decembrī. Skatīts: 2015. gada 29. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Aļģirds Bandza šahista profils vietnē fide.com
* Aļģirds Bandza šahista profils vietnē chessgames.com
* Aļģirds Bandza šahista profils vietnē 365chess.com
* Aļģirds Bandza šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
* Aļģirds Bandza šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas klubu komandu čempionāti)
**Svētā Matīsa dienas kauja** bija Livonijas krusta karu kauja, kas notika 1217. gada 21.septembrī (apustuļa Mateja dienā) netālu no Vīlandes pilskalna Sakalas zemē. Kaujā aptuveni 3000 vācu krustneši Alberta no Lauenburgas vadībā un Zobenbrāļu ordenis kopā ar saviem līvu un letu sabiedrotajiem sakāva aptuveni 6000 vīru stipro apvienoto igauņu karaspēku, ko vadīja Sakalas karavadonis Lembits.

Pretēji igauņiem solītajam, Novgorodas un Pleskavas krievi neieradās kaujas laukā. Krusta karotāji sadalījās trīs karaspēka vienībās — vācieši cīnījās vidū, leti kreisajā spārnā pret Lembita vadītajiem sakaliešiem, līvi Kaupo vadībā labajā pusē. Kaujā krita līvu karavadonis Kaupo, igauņu karavadonis Lembits un vairāk nekā 1000 igauņu karavīru.

Pēc šīs kaujas Sakalas igauņi atkārtoti pieņēma kristīgo ticību. Nākamajā ziemā pēc atkārtota krustnešu iebrukuma arī Ridalas un Jervas igauņi piekrita pieņemt Romas katoļu ticību.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauce
-------

1. ↑  «Indriķa hronika XXI. 2.-5.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 7. decembrī. Skatīts: 2009. gada 17. augustā.
**Pushordaiņi** (*Hemichordata*) ir jūras bentosa bezmugurkaulnieku tips, kas pieder otrmutnieku apakšnodalījumam. Nosaukums no grieķu valodas ἡμι- — puse un χορδή — stiegra jeb horda. Fosilā stāvoklī pushordaiņi (graptolīti) zināmi jau no kembrija.

Morfoloģija
-----------

Pushordaiņi ir mīkstmiesīgi, tārpveidīgi dzīvnieki. Ķermeņa garums variē no dažiem milimetriem līdz par 1,5 metriem. Sākumā tos klasificēja kā hordaiņu apakštipu vai arī kā to tuvus radiniekus, ar kuriem tos vieno hordas orgāns (stomohords), žaunu spraugas un muguras nervu caurule. Tomēr, atšķirībā no hordaiņiem, pushordaiņu ķermenis skaidri dalās trīs nodalījumos: snuķītis (zarnelpotāji) vai galvas plātne (spārnžauņi), apkaklīte un ķermenis.

Stomohords priekšējā ķermeņa daļā ir zarnas izaugums, kas balsta snuķīti. Bez muguras nervu caurulītes ir arī vēdera nervu stiegra. Turklāt no hordaiņiem tie atšķiras ar sirds uzbūvi, nervu sistēmas un citu iekšējo orgānu īpatnībām. Pushordaiņu kāpuru (tornariju) līdzība ar adatādaiņu kāpuriem ļāva uzskatīt pushordaiņus par pārejas posmu starp adatādaiņiem un hordaiņiem.

Ekoloģija
---------

Visi pushordaiņi dzīvo jūrās. Tie ir dūņēdāji vai arī filtrētāji. Viena pushordaiņu daļa veido kolonijas. Pushordaiņi ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Dzimumdziedzeri attīstās to ķermenī. Pushordaiņi ir plaši izplatīti no tropu jūrām līdz pat polārajiem apgabaliem. Tie dzīvo gan seklūdenī, gan okeānu dziļumos līdz pat 5000 m dziļi.

Sistemātika
-----------

Pushordaiņu tipu dala divas klasēs. Kopā ir ap 100 mūsdienu (recento) sugu.

* tips: **Pushordaiņi (Hemichordata)**

* klase: zarnelpotāji (Enteropneusta)
dzimta: Harrimaniidae
dzimta: Protoglossidae
dzimta: Ptychoderidae
dzimta: Spengelidae

* klase: spārnžauņi (Pterobranchia)
kārta: Cephalodiscida
dzimta: Atubaridae
dzimta: Cephalodiscidae
kārta: Rhabdopleurida
dzimta: Rhabdopleuridae

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pushordaiņi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Ujediņeņijas sala** (krievu: *остров Уединения*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Karas jūras vidusdaļā. Tuvākā cietzeme ir Sergeja Kirova salas 150 km uz dienvidaustrumiem. Salas rietumu daļa ir pauguraina, augstākais punkts ir 23 m vjl. Austrumu daļa līdzena ar lielu smilšu sēri un plašu lagūnu. Ģeoloģiski sala veidota no smilts nogulumiežiem.

Sala atrodas arktiskās tundras dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas.

Vēsture
-------

Salu 1878. gada 26. augustā atklāja norvēģis Edvards Johansens ar kuģi *Nordland* un nosauca par **Ensomhedeni** (*Ensomheden* — ‘Vientulība’), neprecīzi norādot tās koordinātas. 1915. gadā salu apmeklēja ekspedīcija ar kuģi *Eklips*, kas meklēja pazudušo Rusanova ekspedīciju. Vēlākos gados citas ekspedīcijas vairākkārt mēģinājušas salu atrast, līdz to 1933. gadā atrada Oto Šmita ekspedīcija ar kuģi *Čeļuskin* 50 jūdzes uz ziemeļrietumiem no Johansena norādītās vietas.

1934. gadā salā tika ierīkota Ujediņeņijas polārstacija, kas darbojās līdz 1996. gadam.

Atsauces
--------

1. ↑  ОСТРОВА КАРСКОГО МОРЯ
2. ↑  И.Ф. ГЕРАСИМОВ. ОБ ОСТРОВЕ «УЕДИНЕНИЕ»
3. ↑  НА ОСТРОВЕ УЕДИНЕНИЯ
4. ↑  Уединения, остров, МГ-2

Ārējās saites
-------------

* Ujediņeņijas salas topogrāfiskā karte 1:200 000

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 234331360
* GND: 4564432-9

 |

 |
Koordinātas: 50°50′51″N 4°21′18″E﻿ / ﻿50.84750°N 4.35500°E﻿ / 50.84750; 4.35500

Svētā Ibēra galerijas
**Svētā Ibēra galerijas** (franču: *Galeries St-Hubert*) ir pirmā tirdzniecības pasāža Eiropā, kas atrodas Briseles lejaspilsētā, netālu no Lielā laukuma, iepretim Madlēnas kapelai uz Bušēra ielas.

Vēsture
-------

Eleganto un pirmo tirdzniecības pasāžu Eiropā atklāja pirmais Beļģijas karalis Leopolds I 16 gadus pēc kāpšanas tronī 1847. gadā. Tās ir neorenesanses stilā būvētas lielas arkādes, kuras kā Bortjē galeriju projektējis Žans Pjērs Klauzenārs. Galerijas pārsedz velvēts stikla jumts pasāžu trīs vietās — Karaļa galeriju, Karalienes galeriju un Prinča galeriju. Dārgās preces un greznais interjers pārvērta galerijas jau to pastāvēšanas sākumā, 19. gadsimtā, par sabiedrības smalku tikšanās vietu. Šeit apmeklējuši priekšlasījumus ir arī Aleksandrs Dimā un Viktors Igo. 

Mūsdienās pasāžās atrodas izmeklēti veikali, restorāni un kafejnīcas. Galerijās iespējams apmeklēt arī kinoteātra un teātra izrādes, tāpēc šīs galerijas ir iecienīta tikšanās vieta arī mūsdienās.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājas lapa (angliski)
**Ujuni solončaks** (spāņu: *Salar de Uyuni*) ir lielākais solončaks pasaulē. Atrodas Bolīvijas dienvidrietumos, Potosi departamentā.

Ujuni solončaks
Ujuni solončaks atrodas augstu kalnos, 3650 metrus virs jūras līmeņa. Tas līdzinās milzīgam, koši baltam līdzenumam, kas var atgādināt sasalušu ezeru, taču to klāj sāls. Lietus laikā sāli var klāt vairākus decimetrus biezs ūdens slānis. No jūnija līdz decembra sākumam Ujuni solončaks ir sauss, izņemot purvaino piekrasti un atsevišķus "ūdens caurumus". Galvenie minerāli, kas veido koši balto sāls garozu, ir halīts un ģipsis. Tīras sāls slāņa biezums var sasniegt pat 30 metrus. Uzskata, ka Ujuni solončaks satur 10 miljardus tonnu vārāmās sāls. Ik gadus šeit iegūst 25 000 tonnu.

Pirms aptuveni 40 000 gadiem Ujuni solončaks bija daļa no milzīgā Minčina ezera. Mūsdienās no šī ezera atlikuši Poopo ezers, Koipasas ezers, Uru Uru ezers un Ujuni solončaks.

Katru gadu novembrī Ujuni solončakā uzturas trīs sugu flamingi. Populārs tūrisma objekts - šeit ir arī sāls viesnīca un tā saucamās salas. Pievilcīgākā ir Inkavasi sala, uz kuras aug līdz 12 metrus augsti kaktusi.

Solončaka krastā atrodas Tunupi vulkāns, kura tuvumā ir grota ar aptuveni 3000 gadus senām mūmijām.

Atsauces
--------

1. ↑  *Encyclopædia Britannica - Uyuni Salt Flat.*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ujuni solončaks***.
* Ceļojuma dienasgrāmata, Ujuni solončaks
* Salt minery
**Kartūza neļķe** (latīņu: *Dianthus carthusianorum*) ir augu suga neļķu ģintī. Tā ir plaši sastopama Eiropas vidus un dienvidaustrumu daļā, kur tā aug sausās pļavās un skrajos priežu mežos. Latvijā Kartūra neļķe ir sastopama ļoti reti, ir tikai veci literatūras dati par atrašanu Rīgā.

Apraksts
--------

Kartūza neļķe ir daudzgadīgs, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, stingru un kailu stublāju, kurš zaro pie pamata. Lapas, tāpat kā stublājs ir zilganzaļas. Lapas ir lineāri lancetiskas, 2—6 cm garas un 0,2—0,7 cm platas, gals gari nosmailots, mala gluda, pamats makstveidīgs, apakšējās lapas parasti garākas nekā attiecīgais stublāja posms. Ziedi ir izvietoti galviņveidīgā vai vairogveidīgā ziedkopā stublāja galā. Katrā ziedkopā ir 3—7 ziedi. Ārkausa lapas smailas, ar sarkanīgu nokrāsu, gals parasti akotsmails. Kauss ir sarkanbrūns un stobrveidīgs. Vainags ir sārts, 0,6—1,2 cm garš, galā sīkzobains. Auglis ir viencirkņa pogaļa. Augs zied jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «kartūza neļķe - Dianthus carthusianorum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-05-01.
**Karuzes kauja** (vācu: *Schlacht bei Karusen*, lietuviešu: *Karusės mūšis*) notika 1270. gada 16. februārī starp Lietuvas dižkunigaiša Traideņa vadīto lietuviešu un to sabiedroto zemgaļu karaspēku no vienas puses un Livonijas ordeņa mestra Oto fon Luterberga vadīto krustnešu karaspēku no otras puses.

Kaujas norise
-------------

Pēc krustnešu un viņu sabiedroto karaspēka sakāves Durbes kaujā 1260. gadā zemgaļi vairs neatzina Rīgas arhibīskapa un Livonijas ordeņa virsvaru, tā vietā noslēdzot savienību ar lietuviešiem. Livonijas ordeņa mestrs 1269. gadā jau sāka iebrukumu Zemgalē, kad saņēma ziņu, ka jaunais Lietuvas valdnieks Traidenis kopā ar zemgaļiem ir uzsācis karagājienu Līvzemē un Sāmsalas-Vīkas bīskapijā. Ordeņa mestra vadītais krustnešu un "zemes ļaužu" karaspēks no Rīgas devās uz Vīku Rietumigaunijā, kur tiem piepulcējās arī karavīri, kurus komandēja Dānijas karaļa vietvaldis Tallinā Zigfrīds, Tērbatas bīskaps Frīdrihs un Leales (Lihulas) bīskaps Hermanis. 

Aizsalušajā Muhu salas jūras šaurumā netālu no Karuzes Ordeņa kavalērija uzbruka Traideņa karaspēkam, kas uz ledus no ragavām izveidoja aizsardzības valni un sekmīgi atvairīja jātniekus. Pēc tam tika sakauti arī Ordeņa galvenie spēki, tuvcīņā krita mestrs Oto un 52 bruņnieki. Pēc tam kaujā iesaistījās arī Tērbatas un Leāles bīskapu un Tallinas vietvalža karaspēks, kas tomēr arī bija spiesti atkāpties, atstājot kaujas laukā 600 kritušo. Traideņa vadītajam karaspēkam bijis 1600 kritušo. Ordeņa mestrs tika apglabāts Karuzes baznīcā.

Hroniku liecības
----------------

>  Rusova Livonijas hronika:
> 
> 
> 
> 
> > 
> > Nākamā gadā mestris kaŗoja ar leišiem un zemgaļiem, kuŗi bija uzbrukuši Sāmsalai un izdarījuši lielus postījumus. Mestris Otons, Dānijas ķēniņa vietturis Rēvēlē, Zigfrids, Tērbatas biskaps Fridriķis un Leales biskaps Hermanis satikās ar leišiem uz ledus, kur notika ļoti liela kauja ar abpusīgiem lieliem zaudējumiem. Mestris Otons, 52 ordeņbrāļi un 600 vācu krita kaujā. Leales biskaps Hermanis tika ievainots. Leiši guva uzvaru un devās pa ledu uz mājām ar lielu laupījumu. Tas bija 1274.gadā".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. ↑  Atskaņu hronikas 07768.-07957.rindas

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
| *Fiat Automobiles S.p.A.* |
| --- |
|  |
|
| Veids | Akciju sabiedrība |
| Dibināts | 1899. gads |
|
| Galvenais birojs | Turīna, Itālija |
|
|
|
| Vadība | Valsts karogs: Itālija Luka di Montedzemolo |
| Darbinieki | 172 012 (2006) |
|
|
|
|
| Nozare | Automašīnu rūpniecība |
| Produkti | Automašīnas |
| Mājaslapa | www.fiatgroup.com |

***Fiat Automobiles S.p.A.*** ir Itālijas automobiļu un motoru ražošanas uzņēmums, kas ir bāzēts Turīnā, Itālijā. Uzņēmumu 1899. gadā izveidoja Džovanni Anjelli. 
*Fiat* ir lielākais autobūves uzņēmums Itālijā. Tas ietilpst Nīderlandē reģistrētas pārvaldītājsabiedrības *Stellantis* grupā.

Nosaukums *FIAT* ir saīsinājums no *Fabbrica Italiana Automobili Torino* (Itāļu Automobiļu Rūpnīca Turīnā). 

*Fiat* konstruētās mašīnas ražo vairākās pasaules valstīs. Ārpus Itālijas lielākā *Fiat* rūpnīca atrodas Brazīlijā. Automašīnas ražo arī Polijā un Argentīnā. Uzņēmumam piederēja arī *Ferrari*, *Lancia* un *Alfa Romeo* zīmoli.
*Fiat* ir ražojis arī tankus un lidmašīnas. 

Fiat Grande Punto automoto izstādē Katovicē, 2006. gadā
2021. gada 16. janvārī tika pabeigta mātes uzņēmuma *Fiat Chrysler Automobiles* apvienošanās ar Francijas *Groupe PSA*, un *Fiat* nonāca apvienotā uzņēmuma *Stellantis* pakļautībā.

Ārējās saites
-------------

* Fiat mājaslapa (angliski)
* Fiat Latvija
**Kārlis Dāvids Justs Muiželis** (lietuviešu: *Karolis Justas Muiželis*, 1799—1843) bija latviešu izcelsmes veterinārārsts, Viļņas Universitātes, vēlāk Viļņas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijas profesors.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1799. gada 22. februārī Pārdaugavā Rīgas tirgotāja Jāņa Heinriha Muižeļa un viņa sievas Annas Elizabetes 4 bērnu ģimenē kā trešais bērns. Cēlies no Daugavas pārcēlāju un koktirgotāju Muižeļu dzimtas. Viņa krusttēvs bija Rīgas farmaceits un zinātnieks Dāvids Hieronīms Grindelis (1776—1836). Viņa tēvam piederēja tirdzniecības nams *Johann Heinrich Muischel & Co*, bet sakarā ar 1798. gada kokmateriālu izvešanas aizlieguma izraisītajiem zaudējumiem viņš neilgi pēc dēla Kārļa piedzimšanas pārdeva savus Rīgas īpašumus un nopirka divas nelielas muižas tālaika Viļņas guberņā.
Kārlis Muiželis mācījās Tērbatas ģimnāzijā, pēc tam studēja Viļņas Universitātes Medicīnas fakultātes Veterinārmedicīnas institūtā. Pēc studiju beigšanas viņš 1823. gadā kļuva par universitātes anatomijas un ķirurģijas pasniedzēju, bet 1829. gadā aizstāvēja veterinārmedicīnas doktora disertāciju „Zirgu dzimtas muskuļu līdzības" (latīņu: *Synonymiam myologicam equini generis*). Pēc stažēšanās Eiropas augstskolās tika ievēlēts par Viļņas Universitātes Medicīnas fakultātes profesoru, pēc tās slēgšanas 1832. gadā par Viļņas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijas profesoru. 
Publicēja vairākus darbus par veterinārās ķirurģijas jautājumiem, uzlaboja dažus ķirurģiskos instrumentus, bija vairāku zinātnisko biedrību biedrs.
1842. gadā pēc Viļņas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijas slēgšanas profesors Muiželis tika atbrīvots no darba.

Miris 1843. gada 7. februārī savā Makņūnu muižā tagadējā Alītas rajona pašvaldībā.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Stradiņš. Zinātnes un augstskolu sākotne Latvijā. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2012. — 336 lpp.
2. ↑  Melita Svarāne. PAR KO PARAKSTĪJĀS RĪGAS LATVIEŠI. 18. GADSIMTĀ UN 19. GADSIMTA PIRMAJĀ PUSĒ Archived 2018. gada 9. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. „Latvijas Arhīvi" 2001. 36. lpp.
3. ↑  Starp Krievijas caru un Napoleonu[novecojusi saite] Dienas Bizness, 2013. gada 20. septembrī
4. ↑  nekropole.info no Latvijas veterinārārstu bibliogrāfiskās enciklopēdijas, 2004.
5. ↑  MUIŽELIAI
**Frīdrihs Vilhelms Kārlis Bergs** (vācu: *Friedrich Wilhelm Karl Berg*, spāņu: *Carlos Berg*; dzimis 1843. gadā Zentenes pagastā, miris 1902. gadā Buenosairesā) bija Latvijas un Argentīnas dabas pētnieks, zoologs. Aprakstījis simtiem jaunu dzīvnieku sugu Dienvidamerikā.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1843. gada 2. aprīlī Zentenes pagastā. Viņa tēvs bija vācietis, bet māte latviete. Jaunībā sāka strādāt kādā Rīgas tirdzniecības uzņēmumā. Kopš 1865. gada Rīgas Dabas pētnieku biedrības biedrs, vēlāk biedrības amatpersona. Aktīvi vāca Latvijas dzīvnieku (īpaši kukaiņu) kolekcijas. No 1871. līdz 1873. gadam K. Bergs bija dabaszinātņu un ķīmijas pasniedzējs Rīgas Politehnikumā.

1873. gadā K. Bergs 30 gadu vecumā saņēma darba piedāvājumu no Buenosairesas Sabiedriskā muzeja direktora Hermaņa Burmeistera un izceļoja uz Argentīnu, kur kļuva par ievērojamu dabas pētnieku.
No 1873. līdz 1892. gadam organizēja un piedalījās vairākās zinātniskās ekspedīcijās pa Dienvidameriku, šajās ekspedīcijās aprakstīja simtiem jaunu dzīvnieku sugu. Ekspedīcijās ievāktos faunas paraugus sūtīja arī uz Rīgas un Pēterburgas muzejiem, domājams, ka daļa no Latvijas Dabas muzejā esošajiem Dienvidamerikas putnu izbāzeņiem nāk no K. Berga sūtītā.

Urugvajas valdības uzdevumā viņš izveidoja Montevideo Nacionālo muzeju (1890—1892). 
Viņa vārdā nosaukta iela Montevideo.

Atsauces
--------

1. ↑  «Berg, Frederico Guillermo Carlos (Carlos) (1843-1902)». Global Plants.
2. ↑  Ruslans Matrozis. Latvijas ornitoloģijas nozīmīgi notikumi un jubilejas 2013. gadā Archived 2016. gada 9. martā, *Wayback Machine* vietnē. Putni dabā

Ārējās saites
-------------

* Ruslans Matrozis. Latvijas ornitoloģijas nozīmīgi notikumi un jubilejas 2013. gadā Putni dabā
* Works by Berg BHL

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 54929559
* LNB: 000235973
* LCCN: no2017054122
* ISNI: 0000 0000 5535 208X
* GND: 117586692
* SUDOC: 238328457
* NKC: xx0091504
* BNE: XX5143222

 |

 |