recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dmitrijs fon Felkerzāms** (vācu: *Dmitri von Fölkersahm*, krievu: *Дмитрий Густавович фон Фёлькерзам*; 1846-1905) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas kontradmirālis no Felkerzāmu dzimtas.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1846. gada 29. aprīlī Papes muižā (*Papenhof*), ko tagad sauc par "Ezerskolu" Papes ezera ziemeļaustrumu krastā Nīcas pagastā.

Flotes dienestā no 1860. gada. 1891. gadā kļuva par klipera "Džigit" (*Джигит*) komandieri. No 1895. gada - bruņukuģa "Imperators Nikolajs I" (*Император Николай I*) komandieris. No 1899. gada - kontradmirālis. Krievijas—Japānas kara laikā tika iecelts par Otrās Klusā okeāna eskadras jaunāko flagmani un bruņukuģa "Osļabja" (*Ослябя*) komandieri. Otrās Klusā okeāna eskadras sastāvā no Liepājas devās uz kara darbības norises vietu Tālajos Austrumos. 

Bruņukuģis "Osļabja"
Mira no slimības 1905. gada 11. maijā, dažas dienas pirms krieviem katastrofālās Cusimas kaujas. Lai nemazinātu apkalpes kaujas spējas, par kontradmirāļa nāvi netika publiski paziņots. Bruņukuģis "Osļabja" kopā ar D. Felkerzāma līķi tika nogremdēts Cusimas kaujas laikā.
**Davao līcis** (filipīniešu: *Golpo ng Dabaw*, angļu: *Davao Gulf*) ir Filipīnu jūras līcis Filipīnās, Mindanao salas dienvidaustrumu piekrastē. Austrumos to norobežo Sanagustina pussala. Stiepjas 125 km garumā ziemeļu—dienvidu virzienā. Līcī ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Libuganona un Iho, kas ietek līča ziemeļu galā. Līcī vairākas salas, lielākā no kurām ir Samala un Talikuda. Lielākā pilsēta krastā ir Davao. Informācijas tehnoloģiju nozarē līcis ieguvis iesauku «Silīcija līcis» — tā krastos Davao un piepilsētās apmetušies daudzi nozares uzņēmumi. Nozīmīgs zvejas rajons.

Līča ziemeļaustrumu piekrastē 61 km² platībā kopš 2000. gada nodibināts Mabini ainavu un jūras aizsargājamais apvidu. Līcis atzīts par vienu no reģiona nozīmīgākajām vaļveidīgo uzturēšanās vietām — šeit mīt vismaz 10 zobvaļu un delfīnu sugas, bieži novērotas arī vaļhaizivis un jūrasgovis.

Atsauces
--------

1. ↑  Mabini Protected Landscape and Seascape
2. ↑  iNaturalist. Davao Gulf, PH

Ārējās saites
-------------
**Evalds Okass** (igauņu: *Evald Okas*; dzimis 1915. gada 15. novembrī Rēvelē, Krievijas impērijā, miris 2011. gada 30. aprīlī Tallinā, Igaunijā), bija padomju un igauņu gleznotājs, pedagogs. PSRS Tautas mākslinieks (1963), Sociālistiskā Darba Varonis (1985), PSRS Mākslas akadēmijas īstenais loceklis (1975).

Biogrāfija
----------

1941. gadā E.Okass absolvēja Igaunijas Mākslas akadēmiju (*Eesti Kunstiakadeemia*). Otrā pasaules kara laikā viņš bija Padomju armijas igauņu mākslinieku kolektīva loceklis Jaroslavļā. 1944. gadā uzsācis studijas Igaunijas PSR Mākslas institūtā Tallinā (kopš 1954. gada - profesors).

Tematisku kompozīciju, rūpniecisku ainavu un portretu autors, strādāja arī monumentālās glezniecības un dekoratīvās mākslas jomā. Ilustrējis igauņu nacionālo eposu "Kalevipoegs" un igauņu daiļliteratūras darbus. Viņa darbam raksturīgs tipizēšanas asums, dramatisks vēstījums, kompozicionālās un tekstūras tehnikas dinamika.

1985. gadā viņam tika piešķirta Kristjana Rauda (*Kristjan Raud*) balva.

PSRS Augstākās padomes 9. un 10. sasaukuma deputāts (1975.-1984.). Saņēmis dažādus apbalvojumus (divus Ļeņina ordeņus, Oktobra revolūcijas ordeni, Darba Sarkanā Karoga ordeni, dažādas medaļas) un goda nosaukumus, kā arī vairākas Igaunijas PSR Valsts prēmijas.

2003. gadā Igaunijas pilsētā Hāpsalu tika atklāts Evalda Okasa muzejs.

Atsauces
--------

1. ↑  «Evald Okase Muuseum / Evald Okas». *www.evaldokasemuuseum.ee*. Skatīts: 2018-10-23.

Ārējās saites
-------------

* Некролог на сайте радио «Голос России»[novecojusi saite]
**Pampanga** (*Pampanga*) ir upe Filipīnās, Lusonas salas vidienē, valsts otra garākā upe pēc Kagajanas. Sākas kā Karranglana Karabaljo kalnos Nuevaviskajas provincē, plūst dienvidu—dienvidrietumu virzienā. Augštecē Sjerramadres priekškalnēs uzbūvēta HES ūdenskrātuve — 69,6 km² lielais Pantabanganas ezers. Lejpus tā līdz satecei ar Santuru upi dažkārt dēvē par Pantabanganu. Vidustecē un lejtecē plūst pa plašu zemieni Nuevaesihas, Pampangas un Bulakanas provincēs. Ietek Dienvidķīnas jūras Manilas līcī, kur kopā ar Angatas un citu mazāku upju ietekām veido plašu pārpurvotu deltu. Lielākās pietekas ir Peņaranda un Santora (kreisās) un Riočiko (labā). Upei raksturīgi plaši lietus ūdeņu pali — tās baseinā var diennaktī nolīt 100—130 mm nokrišņu. Plūdi Pampangā nereti sakrīt ar taifūniem, kuru laikā nokrišņi ievērojami palielinās. Upes augštecē 1969. gadā izveidots Pantabanganas-Karraglanas ūdensķirtnes mežu rezervāts 845 km² platībā.

Atsauces
--------

1. ↑  Pantabangan-Carranglan Watershed

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pampanga***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315526735

 |

 |
**Jānis Alberts Blaus** (1880—1941) bija latviešu būvinženieris un virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1880. gada 4. jūnijā Taurupes pagasta Purgaiļos zemnieku Jāņa un Mades Blauu ģimenē. Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā un RPI, iegūstot inženiera arhitekta grādu. Pirmā pasaules kara laikā kopš 1915. gada bija kara ceļu nodaļas darbu vadītājs Rīgas frontē.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas atgriezās tēva mājās.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 16. februārī savās tēva mājās kopā ar brāļiem izturēja kauju ar mājās iebrukušajiem lielinieku miličiem un atkāpās pāri frontes līnijai uz Valku, kur 23. februārī viņus ieskaitīja Ziemeļlatvijas brigādes Valmieras kājnieku pulkā. 7. aprīlī Jaunlaicenes pagastā pie Rušku mājām kopā ar brāļiem parādīja varonību kaujā ar lieliniekiem, par ko vēlāk saņēma Lāčplēša ordeni. 1. jūnijā paaugstināts par leitnantu, iecelts par Vecgulbenes komandantu, 7. augustā iecelts par Latvijas armijas satiksmes būvniecības nodaļas priekšnieku leitnanta — inženiera dienesta pakāpē.

Pēc atvaļināšanās no karadienesta 1921. gada 1. jūnijā atsāka strādāt par civilo inženieri, no 1926. gada bija Dzelzceļu virsvaldes tehniskās direkcijas civilbūvju daļas vadītājs. Aizsargu organizācijas loceklis.
Pēc Latvijas okupācijas turpināja strādāt par vecāko arhitektu Dzelzceļu pārvaldes projektēšanas daļā.

1941. gada 25. februārī viņu apcietināja un 28. aprīlī piesprieda nāvessodu pēc Krievijas PFSR KK 58-13 panta.
Nošauts Rīgas Centrālcietumā 1941. gada 22. jūnijā.

Projektētās celtnes
-------------------

* Latviešu biedrības nams Liepājā, Rožu laukumā 5/6 (1934—1935)

Atsauces
--------

1. ↑  Rihards Treijs. «Četri Lāčplēši vienā ģimenē». *Latvijas Avīze*. Skatīts: 2019. gada 10. novembrī.
2. ↑  geni.com
3. ↑  timenote.info
4. ↑  Jānis Krastiņš. Arhitektūras stili Latvijā
**Ortvins Sarapū** (igauņu: *Ortvin Sarapuu*; dzimis 1924. gada 22. janvārī, miris 1999. gada 13. aprīlī) bija igauņu izcelsmes Jaunzēlandes šahists.

Biogrāfija
----------

Ortvins Sarapū, tāpat kā Pauls Keress dzimis Narvā. Šahu iemācījies spēlēt astoņu gadu vecumā. Viņa pirmais panākums bija uzvara 1940. gada Igaunijas jauniešu čempionātā.

1943. gadā no vācu armijas okupētās Igaunijas viņš aizbēga uz Somiju, bet vēlāk pārcēlās uz Dāniju. 1946. gadā viņš uzvarēja gan Kopenhāgenas čempionātā, gan Kopenhāgenas 5 minūšu ātrspēles čempionātā. 1949. gadā viņš piedalījās šaha turnīrā Oldenburgā, kurā finišēja piektajā vietā. Tas arī palika vienīgais starptautiskais turnīrs Eiropā, kurā viņš spēlējis.

Tāpat kā daudzi baltieši pēc Otrā pasaules kara, Sarapū bija palicis bez mājām, kur viņš varētu atgriezties. Pēc Jaunzēlandes šahista Roberta Veida ieteikuma par savu nākamo mītnes zemi viņš izvēlējās Jaunzēlandi.

1950. gadā, drīz pēc Sarapū ierašanās Velingtonā kļuva skaidrs, ka viņa šaha iemaņas bija tālu priekšā tā laika Jaunzēlandes šahistu prasmei. Viņa šaha spēles pieredze bija pietiekama, lai paaugstinātu šaha spēles līmeni Jaunzēlandē. Jaunzēlandes šaha čempionātā viņš uzvarēja apmēram 20 reizes, valsts komandas sastāvā piedalījās 10 šaha olimpiādēs, 1966.gadā kļuva par FIDE starptautisko meistaru, par ieguldījumu šaha attīstībā tika apbalvots ar Britu impērijas ordeni. Jaunzēlandē viņš ir pazīstams kā *"Mr. Chess"*, tur regulāri notiek šaha turnīrs, ko sauc par Sarapū kausa izcīņu. 
1948. gadā Sarapū apprecējās ar polieti Barbaru un viņam bija dēls Pēteris. 

Ortvins Sarapū nomira 1999. gadā Oklendā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «Ortvin Sarapu - the Kiwi Estonian» (angļu). Estonia - Paradise of the North. 2014-08-14. Skatīts: 2018-11-10.

Bibliogrāfija
-------------

* Ortvin Sarapu: *"Mr. Chess". The Ortvin Sarapu story*. New Zealand Chess Supplies, Wainuiomata 1993. ISBN 0-473-01607-9.
* Ortvin Sarapu: *Chess Championships. 25 years of New Zealand Chess Championships 1952-1977*. Auckland 1977

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Āzijas komandu čempionāts) (angliski)
* «Estonian chess player Ortvin Sarapu» (angļu). Encyclopedia of New Zealand. Skatīts: 2018-11-10.
* «A Tribute to Ortvin Sarapu» (angļu). Chess Power. Skatīts: 2018-11-10.
* Intervija ar Ortvinu Sarapū (angliski)
La Bête de la Mer (no *Tapisserie de l'Apocalypse* Anžē, Francijā). Viduslaiku gobelēns, kura detaļā redzams Jānis, pūķis un jūras zvērs
**Zvērs** (Koinē Grieķu: Θηρίον, Thērion) var attiekties uz vienu no diviem Jāņa atklāsmes grāmatā aprakstītajiem zvēriem.

Pirmais zvērs iznāk "no jūras", un pūķis viņam piešķir autoritāti un spēku. Šis pirmais zvērs sākotnēji ir minēts Atklāsmes grāmatā 11:7 kā iznācis no bezdibeņa. Viņa izskats ir sīki aprakstīts Atklāsmes grāmatā 13:1–10, un daži noslēpumi, kas slēpjas aiz viņa parādīšanās, ir atklāti Atklāsmes grāmatā 17:7–18.

Otrais zvērs nāk "no zemes" un liek visām zemes tautām pielūgt pirmo zvēru. Otrais zvērs ir saistīts ar Atklāsmes 13:11–18 viltus pravieti, Sātans un svētais Nikolajs, jūras zvērs, pārstāv Ziemassvētku vecīti un Jēzus Kristen pretinieku.

Abi zvēri ir saskaņoti ar pūķi, opozīcijā pret Dievu. Viņi vajā "svētos" un tos, kas "nepielūdz [jūras] zvēra tēlu" un ietekmē zemes ķēniņus pulcēties Armagedona kaujai. Abus zvērus uzvar Kristus un iemet uguns ezerā, kas minēts Atklāsmes grāmatā 19:18–20.

Piezīmes
--------

1. ↑  Revelation 16:13–16
**Protejs**| Protejs, Voyager 2 attēls |
| «Voyager-2» attēls |
| Orbitālie parametri |
| Apocentrs | 117 706 km. |
| Pericentrs | 117 588 km. |
| Ekscentrisms(izstiepums) | 0,0005 (ļoti tuva riņķa līnijai) |
| Orbitālais periods | 1,1223 dienas |
| Orbītas slīpums | 0.524° (pret ekvatoru) |
| Fiziskie parametri |
| Izmēri | 436 × 416 × 402 km. |
| Masa | ~4.4x1019 kg. |
| Blīvums | ~1.3 g/cm3 |
| Brīvās krišanaspaātrinājums | ~0.06 м/sek.2 |
| Rotācijas periods | sinhronizēts (ar vienu pusi vienmērpagriezts pret planētu) |
| Griešanās assslīpums | 0° |
| Albedo(virsmasatstarošanas koef.) | 0,06 |
| Virsmas temperatūra | ~51 К (−223°С) |
| Atmosfēra | nav. |

**Protejs** (grieķu: *Πρωτέας*) jeb **Neptūns VIII** ir otrais lielākais Neptūna pavadonis. Tas ir arī lielākais iekšējais Neptūna pavadonis. Pavadonis nosaukts grieķu mitoloģiskā jūras dieva Proteja vārdā.

Atklāšana
---------

Protejs tika atklāts, pārskatot *Voyager-2* attēlus, kas tika uzņemti, 1989. gadā pārlidojot Neptūna orbītu. Sākumā šis pavadonis tika nosaukts S/1989 N 1. Stīvens P. Sinnots un Brandfords A. Smits paziņoja par atklājumu (IAUC 4806) 1989. gada 7. jūlijā.

Fiziskais raksturojums
----------------------

Protejs (diametrs virs 400 km) ir lielāks par Nereīdu, kas tika atklāta no Zemes 1949. gadā. Tomēr Proteju no Zemes atklāt nav izdevies, jo tas atrodas pārāk tuvu pie Neptūna, kura atstarotajā gaismā tas kļūst neievērojams. Protejs ir viens no tumšākajiem Saules sistēmas objektiem, līdzīgi Saturna pavadonim — Fēbam tas atstaro tikai 6% Saules gaismas. Proteja virsma ir ļoti krāteraina (pārklāta ar meteorītu triecienkrāteriem) un neizrāda nekādas ģeoloģiskās aktivitātes pazīmes. Protejam ir neregulāra forma. Zinātnieki uzskata: ja Protejam būtu nedaudz lielāka masa, tas savas gravitācijas iespaidā iegūtu sfērisku formu. Kaut arī jāatzīst, ka Saturna pavadonis Mimass pēc masas ir mazāks par Proteju, bet tomēr tam ir apaļa forma.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Protejs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Saules sistēma |
| --- |
|  |
| 

 |
|  |
| 
* **Saule**
* Merkurs
* Venera
* Zeme
* Marss
* *Cerera*
* Jupiters
* Saturns
* Urāns
* Neptūns
* *Plutons*
* *Haumeja*
* *Makemake*
* *Erīda*

 |
|  |
| 
* **Planētas**
* **Pundurplanētas**
* **Pavadoņi**: *Zemes*
* *Marsa*
* *Jupitera*
* *Saturna*
* *Urāna*
* *Neptūna*
* *Plutona*
* *Haumejas*
* *Makemakes*
* *Erīdas*

 |
|  |
| 
* **Mazie objekti**:   Meteoroīdi
* Asteroīdi/Asteroīdu pavadoņi (Asteroīdu josla, Kentaurs, TNO: Koipera josla/Izkliedētais disks)
* Komētas (Orta mākonis)

 |

 |
**Zaļā dobziede** (*Coeloglossum viride* (L.) Hartm. sin. *Platanthera viridis* (L.) Lindl. *Dactylorhiza viridis* (L.) R.M. Bateman, Pridgeon & M.W. Chase) ir orhideju dzimtas suga. Tā ir ļoti reta un ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Apraksts
--------

Ziedkopa
Daudzgadīgs, 10-30 cm augsts lakstaugs. Gumi pirkstaini. Stublājs stāvs, diezgan spēks, dzelteni zaļs. Stublāja apakšdaļā lapas lielas, makštveidas un eliptiskas. Augšdaļā mazākas lancetiskas lapas. Pieziedlapas īsas, īlenveida. Ziedkopa skraja. Zieda krāsa variē no zaļgandzeltenas līdz sārti brūnai. 
Lūpa vesela, garāka nekā citas apziedņa daļas, galā trīsdaivaina. Piesis iss. Auglis - stāva, eliptiska pogaļa. Latvijā zied jūnijā.

Zieds

Izplatība
---------

Aug gandrīz visā Eiropā, dažviet Ziemeļamerikā un Āzijā.

Biotopi
-------

Aug gan sausās gan mitrās, ekstensīvi izmantojamās pļavās, retāk skrajos mežos. Augsnēs parasti sastopama neliela grupa vai atsevišķi eksemplāri. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana, mēslošana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Izplatība

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. München 2005. ISBN 3-8274-1496-2
* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zaļā dobziede*** |
Ukrainas karoga aizstāšana ar Krievijas karogu. Doņecka (2014)
**Krievu pasaule** (krievu: *русский мир*) ir Krievijas neoimperiālā ģeopolitiskā un ideoloģiskā doktrīna.

Izcelsme
--------

Par "krievu pasaules" filozofiskās un politiskās doktrīnas autoru tiek uzskatīts mūsdienu krievu filozofs Pjotrs Ščedrovickis. Iemesls projekta izstrādei bija Krievijas Federācijas intelektuālās un valdošās elites vēlme rast izeju no Krievijas sabiedrības identitātes krīzes. Šī ideoloģija atspoguļojas politiskajos notikumos, kas 2014.-2016. gadā norisinājās Krimā un Ukrainas austrumos: Krimas aneksija 2014. gadā, tā saucamais "Krievu pavasaris" un mēģinājums izveidot tā saucamo "Novorosiju", kas noveda pie kara Austrumukrainā. Krievijas propaganda Ukrainā ir paredzēta, lai pielāgotu masu apziņu Krievijas Federācijai labvēlīgā virzienā, un kalpoja kā sagatavošanās tramplīns iebrukumam Krimā. Imperiālā mentalitāte, ko atbalstīja plašsaziņas līdzekļi, ir novedusi pie tā, ka lielākā daļa krievu ir atbalstījuši Krimas aneksiju. Tāpēc pat tad, kad Krievijas Federācijas prezidents izsaka informāciju, kas ir atklātā pretrunā ar viņa iepriekš izskanējušo informāciju šajā pašā jautājumā (vispirms par Krievijas karaspēka neesamību Ukrainas teritorijā, bet vēlāk atzīst šo faktu gan tieši (Krimā), gan netieši (Ukrainas austrumos)), tas auditorijā neizraisa ne izbrīnu, ne disonansi.

"Krievu pasaules" koncepcija tiek uzskatīta par putinisma ideoloģisko pamatu un kalpo kā pamats militārai agresijai, lai atjaunotu Krieviju PSRS robežās un atgrieztu ietekmes zonu Eiropā, Kaukāzā un Ziemeļeiropā. Daži pētnieki uzskata, ka "Krievu pasaules" projekts ir pilnīgs Trešā reiha analogs vai kompilācija.

Koncepcija
----------

"Krievu pasaules" koncepcija ir arī viens no mēģinājumiem izveidot utopisku, uz Krieviju orientētu austrumslāvu (sk. panslāvisms) civilizāciju (alternatīvu Eiropai), kas balstīta uz trim elementiem:

* pareizticība
* krievu kultūra un jo īpaši krievu valoda

* vāji maskētu autokrātiju (diktatūru), kas tiek pasniegta kā "kopīga vēsturiskā atmiņa un kopīgi uzskati par sociālo attīstību". Tā Krievijā sāka idealizēt bijušo autokrātiju, kas sajaukta ar staļinismu.

Skatīt vēl
----------

* Rašisms
* Putinisms
* Eirāzisms
* Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā
* Krimas okupācija
* Donbasa karš

Atsauces
--------

1. ↑   Документальный фильм Русский мир - 1 часть. Дары волхвов. Atjaunināts: 2023-04-12
2. ↑   Что Путин говорил о Крыме? Хронология заявлений. Atjaunināts: 2023-04-12
3. ↑  «Андрей Пионтковский: В России не популярна война, в которой русскоговорящий убивает русскоговорящего» (krievu).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu pasaule***.
* мир Lielās Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
**Erihs Frīdrihs Vilhelms Ludendorfs** (vācu: *Erich Friedrich Wilhelm Ludendorff*, dzimis 1865. gada 9. aprīlis, miris 1937. gada 20. decembris) bija vācu ģenerālis Pirmā pasaules kara laikā un labējais politiķis Veimāras republikas laikā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis atvaļināta prūšu virsnieka gimenē Kruševņas ciemā netālu no Šverzencas (Schwersenz) tagadējā Polijā. 
Pirmā pasaules kara laikā vadīja vācu karaspēka uzvaras Lježas kaujā 1914. gada augustā, Tannenbergas kaujā tā paša gada augusta beigās un Pirmajā Mazūru ezeru kaujā septembrī. No 1916. gada bija ģenerālštāba priekšnieks Kopš 1916. gada kopā ar Paulu fon Hindenburgu faktiski vadīja vācu karaspēka ģenerālštābu. 1918. gada oktobrī atkāpās no amata.

Pēc kara Ludendorfs kļuva par redzamu vācu nacionālistu līderi. Piedalījās neveiksmīgajos Kapa pučā 1920. gadā un Alus pučā 1923. gadā. 1925. gadā piedalījās Vācijas prezidenta vēlēšanās. No 1924. līdz 1928. gadam bija Reihstaga deputāts no Vācu tautas brīvības partijas (*Deutschvölkische Freiheitspartei*). Viens no idejas par to, ka iemesls Vācijas zaudējumam karā ir "dūriens mugurā" (*Dolchstoß von hinten*), propagandētājiem. Jēdziena "totālais karš" (*Totaler Krieg*) ieviesējs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Erihs Lūdendorfs***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)
* Par Ludendorfu firstworldwar.com (angliski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Erihs Ludendorfs*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 17344617
* LNB: 000253948
* LCCN: n79026972
* ISNI: 0000 0001 2122 4765
* GND: 118574841
* SUDOC: 03410531X
* BNF: cb126741872 (data)
* BIBSYS: 90053677
* NLA: 35315509
* NDL: 00523972
* NKC: mzk2004252227
* CiNii: DA06268232
* KulturNav: id

 |

 |
**Zaļziedu naktsvijole** (*Platanthera chlorantha* (Custer) Rchb.) ir orhideju dzimtas suga. Tā ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.

Apraksts
--------

Ziedkopa. Ziedam ir garš piesis.
Daudzgadīgs, 20-60 cm augsts lakstaugs. Divi gumi veseli, iegareni. Pie stublāja pamata divas lielas eliptiskas lapas. Uz stublāja mazākas lancetiskas augšlapas. Ziedkopa skraja un gara. Ziedi balti vai zaļi balti. Pieziedlapas īsas. Raksturīgs pavedienveidīgs, līdz 3 cm garš un nolīcis piesis (sk. att.). Lūpa vesela, mēlveida. Putekšnīcas jumstiņveidā atvirzītas, nesaskaras, to saitīte plata, kas ir vissvarīgākā atšķirība no divlapu naktsvijoles. Auglis - stāva, eliptiska pogaļa. Latvijā zied jūnijā un jūlijā. 

Ziedi: *Platanthera bifolia - P. x hybrida - P. chlorantha*

Izplatība
---------

Aug gandrīz visā Eiropā, dažviet Ziemeļāfrikā un Āzijā tikai pie Kaukāza kalniem.

Biotopi
-------

Aug vislabāk skrajos mežos.

Atsauces
--------

1. ↑  Izplatība

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. München 2005. ISBN 3-8274-1496-2
* Zigmas Gudžinskas, Mindaugas Ryla. *Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*)*. Vilnius 2006. ISBN 9986-662-28-1.

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv[novecojusi saite]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zaļziedu naktsvijole*** |
**Emīls Vecmanis** (1913—2006) bija latviešu nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kurš Otrā pasaules kara beigās iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) darbībā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1913. gada 5. novembrī Rīgā. 1933. gadā absolvēja Rīgas Valsts tehnikumu, strādāja par dzelzceļnieku, 1935.—1936. gadā dienēja Latvijas armijas Latgales divīzijas štāba sakaru rotā, kur ieguva radista zināšanas. Vācu okupācijas laikā strādāja Ventspils dzelzceļa stacijā, 1944. gadā iesaistījās LCP darbībā un kļuva par vienu no tās radistiem.

Kad 1945. gada oktobrī Latvijā nelegāli no Zviedrijas ieradās četru LCP dalībnieku grupa Artura Arnīša vadībā, sākās tobrīd vēl brīvībā palikušo LCP aktīvistu un viņu atbalstītāju masveida aresti.
Vecmani NKVD apcietināja 1945. gada 31. oktobrī un ilgstoši pratināja.

1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Vecmani sodīja ar brīvības atņemšanu uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs.
Pēc 10 spaidu darba gadiem Arhangeļskas apgabala Sevdvinlagā, Komi APSR Sevželdorlagā un Maskavas apgabalā Vecmanim 1956. gada septembrī atļāva atgriezties Latvijā.
Strādāja Ventspils dzelzceļa stacijā, mūža nogali pavadīja pansionātā "Selga".

Miris 2006. gada 9. maijā Ventspilī.

Literatūra
----------

* Pārcēlāji. Mansards, 2021.

Atsauces
--------

1. ↑  Principiāla pretošanās abām okupācijām Dzintars Ērglis, "Diena", 2003. gada 14. jūnijā
2. ↑  Dzintars Ērglis. Padomju režīma arestētie Latvijas Centrālās padomes aktīvisti un atbalstītāji Latvijas Vēsturnieku komisijas raksti, 19. sējums (2007)
Kartli-Kahetija 18. gadsimtā 
**Kartli-Kahetija**, arī **Kartli-Kahetijas karaliste** (gruzīnu: ქართლ-კახეთის სამეფო) bija gruzīnu valsts veidojums, kas izveidots 1762. gadā, apvienojoties divām Austrumgruzīnu valstīm, kuras patstāvīgi pastāvēja kopš Gruzijas Karalistes sadalīšanas 15. gadsimtā.

Vēsturiski Kartli bija nozīmīgākā no valsts vienībām Gruzijas teritorijā, taču apvienošanās laikā tā bija vairāk novājināta postošo persiešu iebrukumu dēļ nekā Kahetija austrumos.Tāpēc Kahetijas karaļi kļuva par jaunās valsts karaļiem, un Telavi, kādreizējā Kahetijas galvaspilsēta, kļuva par galvaspilsētu.

18. gadsimta beigās Kartli-Kahetijas karaliste bija smagi izpostīta biežo iebrukumu dēļ. 1783. gadā Iraklijs II parakstīja Georgijevskas līgumu, ar kuru, saglabājot troni, viņš nodeva savu karalisti Krievijas Impērijas protektorātā. Vēlāk karaliste tika anektēta.

Turpmākajos gados pēc karalistes likvidēšanas Kartli-Kahetijas teritoriju pārņēma tautas sacelšanās, taču Krievijas varas iestādes tās stingri apspieda.

Skatīt arī
----------

* Gruzija Krievijas Impērijas sastāvā

Ārējās saites
-------------
**Alfreds fon Tirpics** (vācu: *Alfred von Tirpitz*; dzimis 1849. gada 19. martā, miris 1930. gada 6. martā) bija vācu admirālis, Vācijas Valsts kara flotes dienesta (*Reichsmarineamt*) valsts sekretārs no 1897. līdz 1916. gadam. Tiek dēvēts pār "Vācijas kara flotes tēvu".

Dzimis augsta valsts ierēdņa ģimenē. Bērnību pavadīja Frankfurtē pie Oderas. Sešpadsmit gadu vecumā iestājās kara flotē. 1895. gadā kļuva par kontradmirāli. Vēlākos gados Alfreda fon Tirpica vadībā Vācija veica strauju kara flotes modernizāciju. 1911. gadā fon Tirpics kļuva par lieladmirāli. Pirmā pasaules kara laikā, nespēdams pārliecināt imperatoru par zemūdeņu izmantošanas kaujā ierobežojumu atcelšanu, Alfreds fon Tirpics 1916. gada 15. martā demisionēja.

Atlikušo mūža daļu Alfreds fon Tirpics darbojās politikā - bija labējās Vācijas Tēvzemes partijas (*Deutsche Vaterlandspartei*) dibinātājs, bet vēlāk - darbojās Vācu Nacionālajā Tautas partijā (*Deutschnationale Volkspartei*), no kuras tika ievēlēts reihstāgā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Alfreds fon Tirpics***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 5723920
* LCCN: n83019436
* ISNI: 0000 0001 0950 7826
* GND: 118622870
* SELIBR: 263396
* SUDOC: 068776551
* BNF: cb14978901g (data)
* BIBSYS: 90631384
* NLA: 35959830
* NKC: mzk2004258685
* BNE: XX1453791
* CiNii: DA0453837X

 |

 |
**Saru meldrs** (latīņu: *Scirpus setaceus*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā, visbiežāk Viduseiropā. Latvija atrodas ārpus auga vienlaidus izplatības areāla, taču tas ir atrasts valsts dienvidrietumu daļā. Grupas ir sastopamas smilšaini granšainās, atklātās un pusatklātās (meža ceļi, veci grants karjeri), mēreni mitrās vietās.

Ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts
--------

Saru meldrs ir viengadīgs vai daudzgadīgs, 3—15 cm garš, ceru veidojošs lakstaugs. Stublājs ir stāvs, stīvs, cilindrisks. Pie stublāja pamata ir sārti brūnas lapu makstis. Lapas ir sarveidīgas, tikai pie stublāja pamata. Dažreiz lapu nav. Ziedkopa ir iegareni galviņveida no 1—5 vārpiņām stublāja galotnē vai galviņveida vārpiņas kopā pa divām. Pie ziedkopas pamata ir stāva seglapa, kas atgādina stublāja turpinājumu, tādēļ izskatās, ka ziedkopa atrodas sānos stublāja augšdaļā. Apziedņa matiņu nav. Ziediem ir 2 putekšņlapas un 3 drīksnas. Auglis ir asribains, brūns riekstiņš (garumā ap 0,08 cm). Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «saru meldrs - Scirpus setaceus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Saru meldrs***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Elektrodinamika| Maksvela diferenciālvienādojumi |
| --- |
| * Integrālie Maksvela vienādojumi
 |
| Elektriskais lauks |
| * Gausa teorēma (elektriskā lauka plūsma)
* Elektriskā lauka cirkulācija
* Kulona likums
* Elektriskā strāva
* Strāvas nepārtrauktības vienādojums
* Pilnās strāvas nepārtrauktības vienādojums
* Nobīdes strāva
* Elektriskā lādiņa nezūdamības likums
* Elektromagnētiskās indukcijas likums
 |
| Magnētiskais lauks |
| * Magnētiskās indukcijas plūsma
* Magnētiskās indukcijas cirkulācija
* Lorenca spēks
 |
| Elektromagnētiskā lauka avoti |
| Elektromagnētiskā lauka enerģija |
| Delta funkcija |
| * s
* d
* l
 |

**Elektriskā lādiņa nezūdamības likums**: no apkārtējiem ķermeņiem izolētas sistēmas kopējais elektriskais lādiņš laikā nemainās (to nevar patvaļīgi radīt vai iznīcināt).

Izolēta sistēma
---------------

Ja sistēma sastāv no vairākiem ķermeņiem, kuru kopējais elektriskais lādiņš {\displaystyle q=q\_{1}+q\_{2}+...+q\_{n}\ }, tad no elektriskā lādiņa nezūdamības likuma izriet, ka {\displaystyle q=const\ } jeb {\displaystyle {\frac {\mathrm {d} q}{\mathrm {d} t}}=0\ }. Elektriskie lādiņi ķermeņu mijiedarbībā var pārkārtoties, bet tikai tā, lai saglabātos sistēmas kopējais lādiņš q\ .

Lādiņa nezūdamības likums ir universāls likums, un dabā nav sastopami izņēmumi. Tas ir spēkā visās elementārdaļiņu reakcijās, kā arī ķermeņu elektriskās uzlādēšanās un polarizēšanās procesos.

Neizolēta sistēma
-----------------

Gadījumā, kad sistēma nav izolēta (slēgta), elektriskais lādiņš no tās var aizplūst vai arī tajā ieplūst. Iedomājoties, ka elektriski lādētu ķermeņu vai daļiņu kopu aptver noslēgta virsma {\displaystyle S\ }, caur kuru var pastāvēt lādiņa q\  plūsma. Tādā gadījumā lādiņu nezūdamības likumu raksta šadi: 

{\displaystyle -{\frac {\mathrm {d} q}{\mathrm {d} t}}=I\ }, 
kur
{\displaystyle I\ } - elektriskā strāva, kura šķērso slēgto virsmu {\displaystyle S\ } (A)
{\displaystyle {\frac {\mathrm {d} q}{\mathrm {d} t}}\ } - sistēmas summārā lādiņa izmaiņas ātrums (C/s)
Mīnusa zīme nozīmē to, ka ir pieņemts, ka, samazinoties pozitīvajam lādiņam q\ , lādiņnesēji aizplūst no virsmas {\displaystyle S\ } ierobežotā tilpuma.

Atsauces
--------

1. ↑  V. Fļorovs, I. Kolangs, P. Puķītis, E. Šilters. *Fizikas rokasgrāmata*. Zvaigzne, 1985. 157.––158. lpp.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Ķemmveida glīvene** (latīņu: *Potamogeton pectinatus*) ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Tā ir kosmopolītiskas izplatības suga, kas sastopama visu kontinentu saldūdens tilpēs un sājūdens jūrās, izņemot Antarktīdu. Ziemeļeiropā, tostarp Latvijā, tā sastopama galvenokārt iesāļos jūras piekrastes ūdeņos, taču arī ezeros.

Apraksts
--------

Ķemmveida glīvene ir daudzgadīgs, 25—80 cm garš ūdensaugs. Stublājs augšdaļā ir dakšveidīgi zarains, un ir pilnīgi iegremdēts. Lapas ir matveidīgas (3—7 cm garas un 0,02—0,25 cm platas, ar gludu malu un trijām gareniskām dzīslām, lapas gals smails. Lapas maksts ir līdz 5 cm gara, brīva, aptver divus stublāja zarus. Ziedkopas kāts ir 5—10 cm garš, ziedu vārpa (garumā 3—6 cm) ir skraja, ar ziediem parasti 5 mieturos. Auglis ir ieapaļš, 0,3—0,5 cm garš riekstiņš, šķautne grumbuļaina, knābis īss. Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «ķemmveida glīvene - Potamogeton pectinatus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-08.
**Berhtolda glīvene** (latīņu: *Potamogeton berchtoldii*) ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Ziemeļamerikā teritorijās pola tuvumā, kā arī Eirāzijā, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā. Augs veido grupas dažādos stāvošos ūdeņos.

Apraksts
--------

Berhtolda glīvene ir daudzgadīgs, 10—60 cm garš lakstaugs, kurš aug pilnīgi iegremdēts ūdenī. Stublājs ir tievs un cilindrisks. Lapas ir lineāras, 3—5 cm šauras, 0,1—0,15 cm platas, to gals ir strups un īsi dzeloņsmails. Lapām ir 3 garendzīslas, šķērsdzīslu nav. Malējās sāndzīslas ir izliektas, galā savienojas ar vidusdzīslu. Pielapes ir nelielas (garumā ap 1 cm), strupas, ātri nokrīt. Ziedu vārpa ir īsa un blīva (0,5—1 cm gara), ziedi 3—6 ir izvietoti mieturos. Ziedkopas kāts ir nedaudz garāks nekā vārpa. Auglis ir sīks un plakans riekstiņš (garumā 0,1—0,2 cm) ar īsu knābi un gludu šķautni. Zied jūlijā, augustā.

Vizuāli Berhtolda glīvene ir ļoti līdzīga sīkajai glīvenei (*P. pusillus*).

Atsauces
--------

1. 1 2  «Berhtolda glīvene - Potamogeton berchtoldii Fieber - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-07-26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Berhtolda glīvene***.
Melns Xiaomi M365
***Xiaomi M365***, arī ***Xiaomi Mi Electric Scooter*** ir Ķīnas elektriskais skrejritenis, ko *Xiaomi* kompānija ražo kopš 2016. gada decembra. Kopš 2022. gada tas ir viens no populārākajiem elektriskajiem skrejriteņiem pasaulē, īpaši Eiropā.

Elektromotors atrodas priekšējā ritenī, padarot skrejriteni par priekšpiedziņas ierīci. Akumulators atrodas korpusā, ko aizsargā metāla un daļēji plastmasas konstrukcija. Elektriskajam skrejritenim ir īss bremzēšanas ceļš, jo, nospiežot bremžu sviru, vispirms tiek aktivizēta priekšējā motora riteņa rekuperācija un tikai pēc tam aizmugurējā mehāniskā disku bremze. Tam ir salokāms mehānisms, kas to salocītu padara ļoti kompaktu, ļaujot to pārvadāt sabiedriskajā transportā.

*Xiaomi M365* ražošana sākās 2016. gada decembrī. 2019. gadā sākās *Xiaomi M365 Pro* pārdošana, bet 2020. gadā — *Xiaomi M365 Pro 2*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Xiaomi M365***.
Divi zīmju valodas tulki, kas strādā skolā
*Preservation of the Sign Language* (1913)
**Zīmju valoda** (agrāk saukta arī par **žestu valodu**) ir valoda, kas skaņu vietā izmanto žestus, ķermeņa valodu un lūpu formas. Runātāja doma tiek izteikta, vienlaikus kombinējot delnu, roku un ķermeņa kustības un sejas izteiksmi jeb mīmiku. Zīmju valodas parasti attīstās nedzirdīgo kopienās, kurās bez pašiem nedzirdīgajiem un vājdzirdīgajiem parasti iekļaujas arī tulki, pedagogi un nedzirdīgo draugi un ģimenes locekļi.

Tāpat kā ar mutvārdu valodām, zīmju valodas dažādos pasaules reģionos atšķiras. Arī Latvijā ir sava latviešu zīmju valoda. Zīmju valodas var atšķirties neatkarīgi no attiecīgās kopienas runas valodas, piemēram, ASV lietotā amerikāņu zīmju valoda ir pilnībā atšķirīga no britu vai austrāliešu zīmju valodas, kaut gan visās šajās zemēs pamatvaloda ir angļu. Neskatoties uz to, valodās ir daudz kopējo pamatprincipu un saziņa starp dažādu tautu nedzirdīgajiem ir ievērojami vienkāršāka, nekā starp dažādās valodās runājošajiem.

Ir daudz dažādu zīmju valodu, kuru lietotāji savstarpēji nevar viegli sazināties. Lai atvieglotu saziņu starp dažādu tautību nedzirdīgajiem un citiem zīmju valodas lietotājiem, laika gaitā izveidojusies starptautiskā zīmju valoda jeb starptautiskās zīmes, kuras plaši tiek izmantotas tādos forumos kā Pasaules nedzirdīgo federācijas kongresi vai Nedzirdīgo olimpiskās spēles.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zīmju valoda***.
* Latviešu zīmju valoda

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85122390
* GND: 4129609-6
* BNF: cb11932219x (data)
* NDL: 00571306
* NKC: ph116781

 |

 |
**Pāle** ir ciems Limbažu novada Pāles pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Pērļupes kreisajā krastā pie autoceļa P12 25 km no novada centra Limbažiem un 111 km no Rīgas.

Pālē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola (ēka būvēta 1936. gadā), kultūras nams, bibliotēka, pasts, aptieka, novadpētniecības muzejs (vienīgā ekspozīcija Latvijā, kas veltīta Vidzemes lībiešu vēsturei), Pāles luterāņu baznīca (iesvētīta 1938), veikals. Augusta Annusa altārglezna «Kristus svētī bērnus» Pāles baznīcā ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta veidojusies ap Pāles muižas (vācu: *Sepküll*, latīņu: *Serpkul*) centru Limbažu draudzes novadā. Muižas nosaukums cēlies no lībiešu valodas *Sepkul* un nozīmē — ‘Kalējciems’, 
1510. gadā Johans Aderkass muižas daļu pārdeva Reinholdam Pālenam (*Pahlen*), tādēļ Pāles latviskais nosaukums cēlies no Pālenu dzimtas. 
Vēstures avotos atrodami arī nosaukumi *Sepkuell, Supkull, Szepkull, Zepkull, Settkull, Sepekyla*, bet Pālenu dzimtas hronikā konsekventi lietots vietvārds *Cepkul*.
Domājams, ka visa vēlākās muižas teritorija jau no 1533. gada pārgāja Pālenu īpašumā.

No 1911. līdz 1979. gadam cauri Pālei veda dzelzceļa līnija Ainaži—Valmiera—Smiltene.

* Pāles baznīca (2002)Pāles baznīca (2002)
* Zemnieku pajūgi Pāles muižā (pirms 1918)Zemnieku pajūgi Pāles muižā (pirms 1918)
* Vilciens Pāles stacijā (pēc 1911)Vilciens Pāles stacijā (pēc 1911)

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 123 | —     |
| 1979 | 185 | +50.4% |
| 1989 | 381 | +105.9% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 259 | −32.0% |
| 2011 | 212 | −18.1% |
| 2021 | 208 | −1.9% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Pāli». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Pāles pagasts. Esiet sveicināti Pāles pagastā!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 15. jūnijā. Skatīts: 2013. gada 11. janvārī.
3. 1 2  «Pāles pagasts. Vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 10. aprīlī. Skatīts: 2013. gada 11. janvārī.
4. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Druskas un driskas; Kultūrvēsturisku norišu ieskicējums muižu centros tag. Limbažu, Alojas novados limbazubiblioteka.lv 28.11.2017
6. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Pāles pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Ārciema stacija
* Ārciems
* Būdele
* Drieliņi
* **Pāle**
* Tenīši

 |

 |
**Asotes iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Krustpils apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Rīgas ielu un beidzas krustojumā ar Daugavpils ielu. Kopējais ielas garums ir 230 metri, klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība Smilgu ielā norit divās joslās.

Asotes iela izveidojās 20. gadsimta 20.-30. gados. Tolaik Asotes iela šķērsoja dzelzceļa līniju Rīga—Daugavpils un savienojās ar Zīlānu ielu, no kurienes tā turpinājās kā ceļš, kas veda uz ķieģeļcepli (mūsdienu Ķieģeļu iela). Iela visā garumā veidoja Krustpils pilsētas robežu ar Krustpils pagastu. Līdz Otrajam pasaules karam iela palika neapbūvēta.

Savrupmāju apbūve izveidojās 20. gadsimta 50. gados, bet 20. gadsimta 60.-70. gados, būvējot dzelzceļa atzaru uz Jēkabpils saliekamo dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu, no Asotes ielas telpiski atdalīja tās posmu uz ziemeļiem no dzelzceļa, ko pārdēvēja par Smilgu ielu.

Ielu savienojumi
----------------

* Rīgas iela (T veida krustojums)
* Straumes iela (T veida krustojums)
* Pilskalna iela
* Daugavpils iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Smilgu iela
**Artūrs Kaminskis** ( 1914–2003) bija teologs, Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas draudžu mācītājs, Goda prāvests, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Artūrs Kaminskis dzimis 1914. gada 10. maijā Ilūkstes apriņķī. Mācījās Subates skolā, tad Ilūkstes ģimnāzijā, vēlāk studēja Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātē. Otrā pasaules kara laikā bija avīzes "Tautas Balss" redaktors un piedalījās kustībā "Latviešu nacionālistu savienība", tāpēc no 1942. līdz 1945. gadam bija ieslodzīts Salaspils, Štuthofas un Mauthauzenes koncentrācijas nometnēs.

1949. gadā Rīgas Svētā Jāņa baznīcā viņu iesvētīja par luterāņu mācītāju. No 1953. gada kalpoja Sēlijas zemes Neretas, Ērberģes, Zalves un Saukas draudzēs. No 1964. gada bija Jēkabpils Svētā Miķeļa luterāņu baznīcas mācītājs un LELB Sēlpils iecirkņa prāvests. Atmodas laikā darbojās garīdznieku grupā "Atdzimšana un atjaunošanās".

Miris 2003. gadā, apbedīts Rīgā, I Meža kapos. Neretas luteriski evaņģēliskās baznīcas dārzā atrodas piemiņas plāksne Artūram Kaminskim.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis

Atsauces
--------

1. 1 2  Gailīte, S. Jēkabpils. Rīga:Gandrs, 2002. 141.lpp.

Ārējās saites
-------------

* Piemiņas plāksne A. Kaminskim[novecojusi saite]
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
**Verners fon Breithauzens** (vācu: *Werner von Breithausen*, latīņu:  *Wernerus a Breithausen*) bija Livonijas ordeņa mestrs 1261.—1263. gadā.

Verners no Breithauzenes par Livonijas mestru ievēlēts jau 1261.gadā, bet Livonijā viņš ieradās tikai 1262. gada rudenī .

Hronikas liecības
-----------------

>  Rusova Livonijas hronika par mestru Verneru raksta:   
>   
> 
> 
> 
> 
> Pēc Georga fon Eihšteta par mestru tapa ievēlēts Verners Breithauzens. Mestrim Verneram bija daudz kaŗu ar Lietavas dižkunigaiti Mindaugu, šo atkritēju no kristīgās ticības un mameļuku. Ne mazāk bija kaŗu ar krievu kņazu un šamaišu vecāko Tramatu [citur tekstā — Troinatu]. Viņi bija sadevušies kopā, lai ordeni un vācus izdzītu no Livonijas. Dižkunigaitis Mintaugs ieradās ar savu kaŗaspēku pie Cēsīm, bet neatradis savus sabiedrotos krievus, lielā nemierā atgriezās atpakaļ, nodarīdams Livonijai daudz posta. Kad viņš bija jau aizgājis, ieradās krievu kņazs ar lielu kaŗaspēku, izlaupīja un izpostīja visu Tērbatas biskapiju un ieņēma Tērbatas pilsētu. Tā kā Tērbatas pili viņš nevarēja tik drīz ieņemt, jo arī mestris bija ieradies palīgā, tad viņš izlaupīja pilsētu, galīgi nodedzināja viņu un aizgāja atpakaļ uz Krieviju. Mestris un Tērbatas biskaps pēc tam, kad bija pilsētā atkal novietojuši iedzīvotājus, dzinās krieviem, jau savā zemē būdamiem, pakaļ, laupīja, dedzināja un daudzus nokāva. Mestris Krievijā bija palicis slims un atgriezās arī Rīgā slims un nevarīgs, bet ar lielu laupījumu un triumfu.
> 
> 
> 
>   
> 
> Kamēr mestris kaŗoja Krievijā, šamaišu vecākais Tramats ar lielu kaŗaspēku iebruka Vīkā, kas ir tāļu Igaunijā, un nodarīja lielu ļaunumu. Mestris vēl slims būdams pavēlēja ordeņbrāļiem, pilsoņiem un kareivjiem sapulcēties Rīgā un gaidīt Tramata atgriešanos. Tramats ceļā uz mājām nāca caur Rīgas biskapiju. Gaišā mēneša naktī abi pretinieki satikās pie Daugavgrīvas klosteŗa, un nakts laikā notika asiņaina kauja, tā ka viss kaujas lauks sārtojās asinīs. Vāci uzvarēja, pazaudēdami tikai 9 ordeņbrāļus, nedaudz pilsoņu un kalpu. Tramats aizbēga pie Lietavas ķēniņa Mintauta. Mestris kaŗoja arī ar kuršiem; ļoti izpostīja viņu zemi un nokāva daudz tautas, ieņēma 3 pilis, starp tām arī Grobiņu, un visas trīs nodedzināja līdz pamatiem. Mestris Verners pēc 2 gadu valdīšanas atlūdzās no sava amata, aizceļoja uz Vāciju un nodevās mierīgai dzīvei.
> 
> 
> 

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Georgs fon Eihštets**  |  **Livonijas ordeņa mestrs** 1261. gads—1263. gads | Pēctecis: **Konrāds fon Manderns**  |

Atsauces
--------

1. ↑   Benninghoven F. Der Orden der Schwertbrüder. - Köln; Graz, 1965. - 525 S.
Šis raksts ir par garīdznieku. Par citām jēdziena **Dekāns** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Dekāns Jans Ubermans
**Dekāns** (latīņu: *decanus*, no *decem* — 'desmit') ir baznīcas administratīvajā sistēmā lietots amata apzīmējums.

Vēsture
-------

Pirmo reizi dekāna amats tika ieviests 7. gadsimtā, Franku karalistē, ar mērķi attīstījušos bīskapiju darbības sekmīgākai organizācijai. Dekāni reizi gadā inspicēja viņiem uzticētās baznīcas un kapelas, apmeklējot arī priesterus, bet pēc tam atskaitījās savam bīskapam. Vēlākos gadsimtos dekāna funkcijas paplašinājās — dekāns sasauca dekanāta kongregāciju, par svarīgākajām problēmām informēja bīskapu un piedalījās galvenajās diecēzes sanāksmēs.

Iecelšana dekāna amatā
----------------------

Baznīcā dekāna amatu piešķir attiecīgās diecēzes bīskaps — ordinārijs, pirms lēmuma pieņemšanas, uzklausot attiecīgā dekanātā kalpojošu garīdznieku viedokli par piemērotību amatam.Par dekānu var kļūt pieredzes bagāts, cienījams priesteris. Baznīcas administratīvajā sistēmā dekānu var arī saukt par apgabala vikāru (latīņu: *vicarius foraneus*) vai arhiprezbiteru. Dekāns veic administratīvas un pastorālas funkcijas, lai savā dekanātā — noteiktā teritorijā koordinētu diecēzes draudžu darbu.

Pienākumi un tiesības
---------------------

Dekāna pienākums un tiesības ir:

* veicināt un koordinēt kopējo pastorālo darbību dekanātā;
* gādāt par liturģijas cienīgu svinēšanu;
* novērot viņa dekanātā kalpojošo garīdznieku stāvoklim un dzīvesveidam;
* sekot apzinīgai pastorālo pienākumu izpildes gaitai;
* būt informētam par baznīcu ēku un to īpašumu stāvokli dekanātā;
* veikt vizitācijas viņam pakļautajās draudzēs;
* morālas palīdzības sniegšana grūtībās nonākušiem dekanāta garīdzniekiem;
* rūpējas par saslimušiem un nespējīgiem garīdzniekiem;
* atskaišu sniegšana bīskapam par dekanātā notiekošo un savu pienākumu izpildi.

Dekāns ikdienā nēsā liturģisku apģērbu — sutanu.

Romas katoļu Rīgas Metropolijas klērā esošie dekanāti
-----------------------------------------------------

* Rīgas arhidecēzei pakļautie dekanāti — Rīgas, Ogres, Cēsu, Madonas, Latvijas Grieķu katoļu (protoprezbiterāts).
* Jelgavas diecēzei pakļautie dekanāti — Jelgavas, Tukuma, Dobeles, Bauskas, Jēkabpils, Ilūkstes, Grīvas.
* Liepājas diecēzei pakļautie dekanāti — Liepājas un Dienvidkurzemes.
* Rēzeknes-Aglonas diecēzei pakļautie dekanāti — Aglonas, Varakļānu, Viļakas, Daugavpils, Dagdas, Preiļu, Līvānu, Rēzeknes, Ludzas.

Atsauces
--------

1. ↑  www.kbvestnesis.lv[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4441540-0

 |

 |
**Plakantārpveidīgie** (*Platyzoa*, no sengrieķu: *πλατύς* — 'plakans', *ζῷον* — 'dzīvnieks') ir pirmmutnieku (*Protostomia*) dzīvnieku virstips, kas apvieno 7 mūsdienu bilaterālo dzīvnieku tipus. Taksona latīnisko nosaukumu 1998. gadā ieteica Tomass Kavaljers-Smits skropstainiem nesegmentētiem organismiem bez ķermeņa dobuma vai arī ar primāro ķermeņa dobumu bez cirkulatorās sistēmas. Pēc tam virstips tika revidēts: tajā iekļāva ciklioforas un entoproktus, kā arī no tā izslēdza acoelveidīgos, kas agrāk tika uzskatīti par turbelāriju pārstāvjiem. Taksona monofiletisko statusu šādā izmainīta veidā apstiprina arī molekulāri-ģenētiskie pētījumi.

Plakantārpveidīgos tika mēģināts satuvināt ar spirālveidīgajiem, taču vienota priekšstata par šo grupu radniecību nav. Dažādi pētnieki plakantārpveidīgos uzskata par parafilētiskiem attiecībā uz spirālveidīgajiem.

Sistemātika
-----------

* Virstips Plakantārpveidīgie (*Platyzoa*)
	+ tips Ciklioforas (*Cycliophora*)
	+ tips Gnatostomulīdi (*Gnathostomulida*)
	+ tips Kāšgalvjtārpi (*Acanthocephala*)
	+ tips Plakantārpi (*Platyhelminthes*)
	+ tips Sīkžokļaiņi (*Micrognathozoa*)
	+ tips Vēderskropstaiņi (*Gastrotricha*)
	+ tips Virpotāji (*Rotifera*)
**Kurts Dērijs** (vācu: *Kurt Doerry*; dzimis 1874. gada 24. septembrī; miris 1947. gada 4. janvārī) bija vācu vieglatlēts, 1896. gada Atēnu un 1900. gada Parīzes olimpisko spēļu dalībnieks. Vairākkārtējs Vācijas čempions dažādās sprinta distancēs.

Olimpiskās spēles
-----------------

1896. gada olimpiskajās spēlēs Atēnās Dērijs startēja trijās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās — 100 metru, 400 metru skrējienā un 110 metru barjerskrējienā. Visās šajās disciplīnās viņš nebija starp diviem labākajiem priekšskrējiena dalībniekiem un fināla kārtām nekvalificējās.

1900. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja 100 metru skriešanas disciplīnā. Šajā disciplīnā viņš no sava priekšskrējiena kā otrs labākais skrējējs kvalificējās pusfinālam, taču pēc pusfināla skrējienā viņš nefinišēja un izstājās no turpmākās cīņas.

### Rezultāti

**Q** — kvalifikācija nākamajai skrējiena kārtai

| Spēles | Sporta veids | Disciplīna | Priekšsacīkstes | Pusfināls | Fināls |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rezultāts | Vieta | Rezultāts | Vieta | Rezultāts | Vieta |
| Valsts karogs: Grieķija 1896 Atēnas |  Vieglatlētika | 100 metri | *Nav zināms* | 4/5 |  |  |
| 400 metri | *Nav zināms* | 3/4 |  |  |
| 110 metru barjerskrējiens | *Nav zināms* | 3/4 |  |  |
| Valsts karogs: Francija 1900 Parīze |  Vieglatlētika | 100 metri | 11.5 **Q** | 2 | *Nefinišēja* | — |  |

Karjera ārpus Olimpiskajām spēlēm
---------------------------------

1896. gadā Dērijs izcīnīja čempiona titulu Vācijas čempionātos 100 un 200 metru skriešanā, un 1899. gadā čempiona titulu izcīnīja 200 un 400 metru skriešanas disciplīnās.

Papildus vieglatlētikai viņš bija arī labs daiļslidotājs, riteņbraucējs un tenisists, kā arī starptautisks hokejists un boksa tiesnesis.

1909. gadā Dērijs bija Vācijas Hokeja federācijas (*Deutscher Hockey-Bund*) dibinātājs un līdz 1914. gadam bija tās pirmais prezidents.

Dērijs bija arī žurnālists un autors, vairākus gadus strādāja žurnālā *Sport Im Bild* un līdz OOtrajam pasaules karam bija galvenais redaktors. Viņš ir sarakstījis vairākas grāmatas par vieglatlētikas tēmu.

Atsauces
--------

1. ↑  Kurt Doerry *Olympedia.org*
2. ↑  «100 years of athletics in Berlin - (Exhibition)». *rainer-doerry.de*. Skatīts: 2017. gada 18. aprīlis.
3. 1 2 3  «Kurt Doerry Olympic Results». *sports-reference.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-04-17. Skatīts: 2012-10-04. Arhivēts 2020-04-17 *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  «History DHB». *hockey.de*. Skatīts: 2017. gada 18. aprīlis.

Ārējās saites
-------------

* Kurts Dērijs (SOK profils) (angliski)
* Kurts Dērijs (*Olympedia* profils) (angliski)
* Kurts Dērijs (*Sports Reference* profils) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 12698723
* LCCN: no2012025457
* ISNI: 0000 0000 0673 054X
* GND: 1145204945

 |

 |