recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lorāns Fresinē** (franču: *Laurent Fressinet*; dzimis 1981. gada 30. novembrī, Daksā) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2000).

Biogrāfija
----------

Bijis seškārtējais Francijas jauniešu šaha čempionātu laureāts, izcīnot 4 zelta (1995 - U14, 1997 - U16, 1998 un 1999 - U20) un 2 sudraba (1993 - U12, 1994 - U14) medaļas. Vairākkārt pārstāvējis savu valsti Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos, divas reizes izcīnot Pasaules vicečempiona nosaukumu (1995 - U14, 1999 - U18). 

Francijas vīriešu šaha čempionātos izcīnījis 7 medaļas (zelts - 2010, 2014; sudrabs – 2004, 2006, 2011; bronza – 2008, 2009). Trīs reizes bijis Parīzes pilsētas šaha čempions (2002, 2005, 2006), kā arī 2006. gadā uzvarējis Eiropas čempionātā šaha ātrspēlē. 2012. gadā Plovdivā izcīnījis sudraba medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. Sekmīgi piedalījies daudzos starptautiskos šaha turnīros. 2014. gadā uzvarējis Malmes šaha turnīrā *Sigeman & Co*.

Pārstāvējis Francijas izlasi lielākajās šaha komandu sacensībās:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 8 reizes (2000, 2004-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2016) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 8 reizes (1999-2011, 2015). Komandu kopvērtējumā izcīnījis sudraba (2001) un bronzas (2005) medaļas, bet individuālā vērtējumā sudraba (2001) un bronzas (2005) medaļas.

Kopš 2006. gada precējies ar šaha lielmeistari (WGM) Almīru Skripčenko. 2007. gadā ģimenē piedzimusi meita.

Atsauces
--------

1. ↑  Les précurseurs du championnat de France
2. ↑  13th European Individual Chess Championship 2012
3. ↑  Laurent Fressinet wins Sigeman & Co Chess Tournament 2014

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)
**Selima ala** (ungāru: *Szelim-lyuk*) ir ala, kas atrodas Kē kalnā netālu no Tatabāņas Ungārijā. Ala ir 45 m gara, 12 m plata un 4 m augsta, tā ir veidojusies, ūdenim izskalojot tukšumus kaļķakmens klintī. Selima alai ir četras plašas ieejas, lielākā no ieejām ir veidojusies, iebrūkot alas griestiem.

Pārskats
--------

Lai gan lietus ūdens dēļ vairākas arheoloģiskās liecības laika gaitā no alas ir tikušas izskalotas, Selima alā ir atrasti akmens rīki, kas radīti vēlajā akmens laikmetā. Ala tiek uzskatīta par neolīta cilvēku medību nometni vai dzīvesvietu.

Alas nosaukums ir radies no leģendas par to, ka turku karu laikā alā bija paslēpušies apkārtējo ciemu iedzīvotāji. Saskaņā ar leģendu sultāna Selima I karaspēks nogalināja alā esošos cilvēkus, aizdedzinot ugunskuru pie alas ieejas un ļaujot dūmiem piepildīt visu alu, tādā veidā nosmacējot tur esošos cilvēkus. Citas ar alu saistītas teikas vēsta, ka tatāru uzbrukumu laikā alā slēpušies vietējie iedzīvotāji. Viens no puisēniem, kas slēpās, kļuvis ļoti izslāpis, tādēļ viņa māte aizvedusi viņu uz tuvējo avotu. Pie avota viņus sagūstījuši tatāri un viņi bijuši spiesti atklāt slēpšanās vietu. 1930. gados Ungārijas Nacionālais muzejs veica arheoloģiskos izrakumus šajā vietā. Pēc rezultātu noskaidrošanas arheologi secināja, ka šie leģendās aprakstītie notikumi notikuši vairākus gadsimtus pirms turku kariem vai tatāru uzbrukumiem.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. 1 2  Ungārijas tūrisma objekti: Selima ala[novecojusi saite]
2. ↑  Zsolt Mester. *The European Middle Pathaeolic*. academia.edu, 2006. 171. lpp. Skatīts: 2014. gada 18. augusts.
3. ↑  Viola T. Dobosi. *Palaeolithic Man in the Altal-er Valley*. Komárom-Esztergo County Museum Directorate, 2003. 16–17. lpp. ISBN 9637110313. Skatīts: 2014. gada 18. augusts.
4. ↑  Tatabánya:Fotoalbum ISBN 963-8103-42-6

Ārējās saites
-------------

* Selima alas attēli
**Irina Odojevceva** (krievu: *Ири́на Влади́мировна Одо́евцева*, 1895—1990), īstajā vārdā **Iraīda Heinike**, bija Rīgā dzimusi vācbaltiešu cilmes krievu dzejniece un rakstniece. Pazīstama ar saviem memuāriem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1895. gada 15. (27.) jūlijā Rīgā advokāta Gustava Heinikes ģimenē, viņas māte bija cēlusies no tirgotāju Odojevcevu dzimtas. 20. gs. sākumā pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā, kur iepazinās ar krievu "Sudraba laikmeta" dzejnieku Nikolaju Gumiļovu un iesaistījās viņa bohēmiskajā "Dzejnieku ģildē" (*Цех поэтов*, 1911-1914). 1922. gadā ar Irinas Odojevcevas pseidonīmu iznāca viņas pirmais dzejas krājums "Brīnumu pagalms" (*Двор чудес*).

Pēc PSRS nodibināšanas 1922. gadā viņa devās uz Parīzi, kur iekļāvās krievu emigrantu kopā, apciemoja arī radiniekus Rīgā. Krievu valodā uzrakstīja romānus "Nāves eņģelis" (1927), "Izolde" (1929) un "Spogulis" (1939), pēc Otrā pasaules kara izdeva savu populārāko romānu "Atstāj cerības uz visiem laikiem" (1948), kas izdots franču, angļu, spāņu un krievu valodās. Pēc 1950. gada atsāka rakstīt dzeju un atmiņas par savu dzīvi Pēterburgā un Parīzē. Atkārtoti apprecējās ar krievu rakstnieku Jakovu Gorbovu.

Pārbūves laikā 1987. gadā atgriezās Ļeņingradā, kur mira 1990. gada 14. oktobrī. Abglabāta Volkovas kapsētā.

Darbi
-----

### Dzejas krājumi

* *Двор чудес*, Петроград, 1922
* *Контрапункт*, Paris, 1951
* *Стихи, написанные во время болезни*, Paris, 1952
* *Десять лет*, Paris, 1961
* *Одиночество*, Washington, 1965
* *Златая цепь*, Paris, 1975
* *Портрет в рифмованной раме*, Paris, 1976

### Romāni

* *Ангел смерти* (1927)
* *Изольда* (1929)
* *Зеркало* (1939)
* *Leave Any Hope* (*Оставь надежду навсегда*) (1948)
* *Год жизни* // «Возрождение», №63-65, 67-69, 1957

### Memuāri

* *На берегах Невы* 1967
* *На берегах Сены* 1983
* *На берегах Леты* - nepabegts

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas krievi Latvijas Krievu kultūras mantojuma institūts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 100230384
* LCCN: n82087711
* ISNI: 0000 0001 1880 1576
* GND: 118887246
* SELIBR: 330863
* SUDOC: 070760950
* BNF: cb12628893v (data)
* NKC: js20020812232
* BNE: XX1011208

 |

 |
**Augusts Jaunākais** (vācu: *August der Jüngere*, dzimis 1579. gada 10. aprīlī, miris 1666. gada 17. septembrī) bija Velfu dinastijas Braunšveigas-Volfenbiteles hercogs no 1635. gada līdz sava mūža beigām.

Biogrāfija
----------

Bijis viens no sava laika izglītotākajiem cilvēkiem, no 1594. līdz 1599. gadam mācījies Rostokas un Tībingenes universitātēs. Pēc studiju beigšanas apmeties Hicazkerē, kur gandrīz 30 gadus nodarbojies ar dažādiem zinātniskiem pētījumiem.

1616. gadā Leipcigā ar vārdu *Gustavus Selenus* izdevis traktātu "Šahs vai Karaliskā spēle" (vācu: *Das Schach oder Königsspiel*), kas bijusi viena no pirmajām šaham veltītajām vācu grāmatām. Grāmata bijusi ilustrēta ar nīderlandiešu mākslinieka Jākoba van der Heidena gravīrām un iekarojusi laikabiedru interesi. Grāmatā detalizēti aprakstīti gan mūsdienu šaha spēles noteikumi, gan tā sauktā kurjeršaha noteikumi, kas bijis populārs Vācijā no 13. līdz 18. gadsimtam. 1624. gadā Līneburgā izdevis savu otro grāmatu *Cryptomenyticae et Cryptographiae libri IX*.

1635. gadā mantojis Braunšveigas-Volfenbiteles hercoga titulu un kļuvis par Volfenbiteles hercogistes valdnieku. Pēc Trīsdesmitgadu kara hercogiste bijusi krietni izpostīta, un Augusts Jaunākais daudz pūļu veltījis saimnieciskās dzīves atjaunošanai, sakārtojot tiesību un nodokļu sistēmu. 1651. gadā viņš izdevis skolas reglamentu, bet 1657. gadā - baznīcas reglamentu. Nodibinājis Volfenbiteles bibliotēku, kurā savācis aptuveni 180000 dažādu grāmatu. Turpinājis arī savus zinātniskos pētījumus, kurus atspoguļojis grāmatās *Geschichte des Herrn Jesu* (1640) un *Evang. Kirchenharmonie* (1644).

Bijis precējies trīs reizes. Visās laulības kopā piedzimuši desmit bērni, no kuriem pieci miruši agrā bērnībā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Selenus, Gustavus - Chess.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 26. novembrī. Skatīts: 2017. gada 31. martā.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija(vāciski)
**Irina Čeluškina** (ukraiņu: *Ірина Сергіївна Челушкіна*; dzimusi 1961. gada 1. februārī Hersonā) ir Ukrainā dzimusi Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1992).

Biogrāfija
----------

Divkārtējā Ukrainas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1982, 1987). No 1982. līdz 1991. gadam piecas reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos. 1989. gadā kļuvusi par PSRS sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Tajā pašā gadā starptautiskajā šaha turnīrā Belgradā izcīnījusi 3. vietu aiz Žužas Verēci un Alisas Gaļļamovas. Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros: 1990. gadā ieņēmusi 11. vietu, bet 1991. gadā 22. vietu.

Kopš 1998. gada pārcēlusies uz dzīvi Serbijā un šaha turnīros pārstāvējusi Dienvidslāviju, Serbiju un Melnkalni, bet kopš 2006. gada pārstāv Serbiju. Piedalījusies šo valstu sieviešu šaha čempionātos un izcīnījusi četras zelta (1999, 2001, 2005, 2006), sudraba (2007) un trīs bronzas (2000, 2002, 2009) medaļas. Regulāri piedalījusies Belgradas starptautiskajos sieviešu šaha turnīros, kuros uzvarējusi 2001. un 2002. gadā, bet 2005. un 2009. gadā dalījusi 1. vietu. Trīs reizes kļuvusi par Eiropas sieviešu šaha klubu kausa uzvarētāju Serbijas un Melnkalnes komandu *Agrouniverzal Zemun* un *ŠK Internet-CG Podgorica* sastāvā (2000, 2001, 2003).

Pārstāvējusi Ukrainas, Dienvidslāvijas, Serbijas un Melnkalnes, un Serbijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 8 reizes (1992-1994, 2000-2002, 2006-2010, 2016). Ukrainas izlases sastāvā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1992) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 6 reizes (1992, 2005-2011, 2015). Ukrainas izlases sastāvā komandu vērtējumā izcīnījusi zelta (1992) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā Čeļuškinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1992. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  1990 Azov Interzonal Tournament
2. ↑  «1991 Subotica Interzonal Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 13. oktobrī.
3. ↑  OlimpBase :: European Women's Chess Club Cup :: Irina Čeluškina
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Irina Čeluškina
5. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Irina Čeļuškina

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par minerālu. Par citām jēdziena **selenīts** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Selenīts
**Selenīts** ir minerāla - ģipša paveids. Selenīts ir kristālisks, caurspīdīgs, ļoti tīrs ģipsis. Diemžēl šis skaistais minerāla paveids ir ļoti mīksts - dzidrās, caurspīdīgās šķautnes viegli ieskrāpēt pat ar nagu (ģipša cietība pēc Mosa skalas ir 2). Ļoti plāni ģipša kristāli ir elastīgi - tos var nedaudz locīt, taču tie viegli lūst.

Selenītu agrāk, pirms stikla plašākas ieviešanas izmantoja, lai pārklātu svētbildes, tai skaitā Sv. Marijas svētbildes - no tā selenīts ieguva nosaukumu **Marijas stikls**. Šādi to joprojām dēvē Vācijā, Krievijā.
Smalki samaltu selenītu agrāk nereti piejauca krāsām, dodot tām labāku mirdzumu.

Selenītu atrod daudzviet pasaulē, tai skaitā Ukrainas rietumu daļā - Podolijā, Anglijas dienvidos, ASV - Oklahomas štatā. Nelieli selenīta gabali (3 - 4 cm) atrodami arī Latvijas ģipša iegulās - piemēram, Sauriešos.

Selenīts ir raksturīgs daudzās pasaules alās atrodams minerāls. Skaists selenīts atrodams Rietumukrainas lielajās alās, Vācijā un citur.
**Andrejs Mediņš** (dzimis 1969. gada 25. maijā Bārbelē) ir katoļu priesteris. Izveidojis un vada "Kalna svētību kopienu" Bruknas muižā, kalpo kā prāvests Kurmenes draudzē, kā arī izveidojis Bārbeles zēnu pamatskolu. Kopš 2022. gada janvāra kalpo arī Skaistkalnes katoļu draudzē un kopš 2023. gada jūnija Kankaļu draudzē.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Bārbelē, nāk no astoņu bērnu ģimenes. Mācījies Bārbeles pamatskolā un Mežotnes tehnikumā, ko pabeidzis kā dendrologs un daiļdārznieks. Dienējis Afganistānā obligātajā dienestā padomju armijā. Pēc atgriešanās no karadarbības sajutis aicinājumu kļūt par mācītāju. Vēlāk ieguvis izglītību Rīgas Katoļu garīgajā seminārā, bet augstāko izglītību ieguvis Liepājas Universitātē.

Bruknas muižā Dāviņu pagastā A. Mediņš ir izveidojis "Kalna svētību kopienu" — atkarībās nonākušo rehabilitācijas komūnu. Kopā ar tajā dzīvojošajiem atjaunojis un iekopis muižu un apkārti. 2018. gadā izveidojis Bārbeles zēnu pamatskolu pamestajā Bārbeles pamatskolas ēkā.

Par savu sabiedrisko darbību A. Mediņš 2017. gadā saņēmis balvu "Latvijas lepnums" un fonda "Viegli" balvu "Laiks Ziedonim".

Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcija kopā ar Tiesībsarga biroju 2020. gada augustā "Kalna svētību kopienā" konstatējusi, ka vasaras mēnešos bērni tikuši nodarbināti lauku darbos no desmit līdz 12 stundām dienā bez iespējas saņemt medicīnisko palīdzību un pārkāpumu gadījumā tikuši sodīti ar pārtikas devu ierobežošanu.

2023. gadā viņš ķērās pie gandrīz neizmantotās Kankaļu baznīcas sakopšanas, un Jelgavas diecēzes bīskaps Edvards Pavlovskis viņu iecēla tajā par prāvestu, vēlāk presei paskaidrojot, ka Mediņa neizsīkstošā enerģija ļaujot rēķināties ar izdošanos arī šajā darbā.

Atsauces
--------

1. ↑  Dzīves jubileju svin priesteris Andrejs Mediņš Archived 2020. gada 24. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Bauskas Dzīve
2. ↑  Andrejs Mediņš katolis.lv
3. 1 2  www.bauskasdzive.lv. «VIDEO: Priesteris Mediņš apņēmies atdzīvināt arī Kurmenei kaimiņpagastā esošo Kankaļu baznīcu». *BauskasDzive.lv* (latviešu), 2023-06-26. Skatīts: 2023-06-27.
4. ↑  Latvijas lepnuma stāsts: Cilvēki ir mana bagātība Diena
5. ↑  Priesteris un Afganistānas kara veterāns Andrejs Mediņš: "Puikas un meitenes nevar audzināt pēc vienas šnites" jauns.lv
6. ↑  Bārbeles Zēnu pamatskola brukna.lv
7. ↑  VBTAI: Bruknas muižā smagos apstākļos nodarbināti bērni, sodot tos ar pārtikas devu ierobežošanu lietā Skaties.lv
**Irina Turova** (krievu: *Ирина Иосифовна Турова*; dzimusi kā **Irina Slavina** (krievu: *Ирина Иосифовна Славина*) 1979. gada 10. augustā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2001).

Biogrāfija
----------

Piedzimusi Baltkrievijā, kur viņas vecāki strādājuši par šaha treneriem. Pēc Čornobiļas AES katastrofas vecāki pārcēlušies uz Arhangeļsku, kur Irina astoņu gadu vecumā izcīnījusi otro vietu Arhangeļskas apgabala šaha čempionātā sievietēm. Vienpadsmit gadu vecumā ieņēmusi 3. vietu Krievijas jauniešu šaha čempionātā U16 meiteņu vecuma grupā, bet trīspadsmit gadu vecumā uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā. 2000. gadā ieņēmusi otro vietu Krievijas sieviešu šaha čempionātā, bet 2003. gadā uzvarējusi šajā turnīrā. 2004. gadā ieņēmusi 4. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2009. gadā kļuvusi par Krievijas šaha kausa izcīņas sievietēm finālisti, bet 2010. gadā par šī kausa uzvarētāju. 2011. gadā uzvarējusi Krievijas ātrā šaha čempionātā sievietēm.

Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:

* 2004. gadā Elistā 1. kārtā zaudējusi Maijai Lomineišvili;
* 2006. gadā Jekaterinburgā 1. kārtā zaudējusi Lelai Džavahišvili;
* 2010. gadā Antakjā 1. kārtā zaudējusi Sopiko Huhašvili.

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2001. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2004. gadā saņēmusi arī vīriešu starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Slavina Wins 53rd Russian Women`s Championship
2. ↑  5th European Individual Women"s Chess Championship
3. ↑  Персона Дня - 10.08.2018
4. ↑  2004 FIDE Knockout Matches (Women)
5. ↑  «2006 FIDE Knockout Matches (Women)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 4. decembrī. Skatīts: 2018. gada 14. novembrī.
6. ↑  2010 FIDE Knockout Matches

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Ledus kušana glāzē
**Kušana** ir process, kurā cietviela pāriet šķidrajā fāzē. Kristāliskām vielām ir raksturīga noteikta kušanas temperatūra (tā var būt nedaudz atkarīga no spiediena, jebkurā gadījumā šī atkarība ir daudz mazāka kā viršanas temperatūrai). Piemaisījumi var ievērojami ietekmēt vielas kušanas temperatūru. Tīru vielu kušanas temperatūra parasti ir vielai raksturīga konstante un to lieto vielu identificēšanai un tīrības pakāpes noteikšanai.

Kristāliskas vielas kušanas laikā saglabā konstantu temperatūru, tāpēc, ka viss pievadītais siltums tiek izmantots lai sagrautu kristālrežģi. Amorfām vielām nav precīzi noteiktas kušanas temperatūras, tām ir tikai mīksttapšanas temperatūru intervāls, kurā viela pakāpeniski paliek mīksta, līdz beidzot izkūst. Izkausētas vielas sauc arī par kausējumiem. Šo jēdzienu parasti attiecina uz paaugstinātā temperatūrā kūstošām vielām.

**Kristalizācija** ir process, kurā šķidrums pāriet cietajā fāzē. Tā ir pretējs process kušanai. Kristāliskām vielām kušanas temperatūra parasti sakrīt ar kristalizācijas temperatūru. Amorfām vielām mīksttapšanas temperatūru intervāls sakrīt ar stiklošanās temperatūru intervālu. Tīrus kristālisku vielu kausējumus ir iespējams pārdzesēt, zem kristalizācijas temperatūras. Šāda fāze nav stabila un niecīga mehāniskā iedarbība vai piemaisījumi var izraisīt strauju kristalizāciju. Kristalizācijas process ir eksotermisks un kristalizācijas siltums ir vienāds ar kušanas siltumu, tikai tam ir pretēja zīme.

Ar jēdzienu kristalizācija apzīmē arī kristālu veidošanos no pārsātināta šķīduma. Dažas vielas atmosfēras spiedienā, un liela daļa vielu pazeminātā spiedienā nekūst, bet sublimējas — pāriet gāzveida fāzē bez pārejas šķidrajā fāzē.

Skatīt arī
----------

* Viršana
* Sublimācija
* Fāzu stāvokļa diagramma
**Augusts Matiass Hāgens** (vācu: *August Matthias Hagen*; dzimis 1794. gada 23. februārī Vijciemā, miris 1878. gada 2. decembrī Tērbatā) bija vācbaltiešu gleznotājs un grafiķis. Viņš specializējās ainavās un pilsētu skatos.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1794. gadā Vijciema dzirnavnieka ģimenē. Sākotnēji viņš apguva galdnieka amatu, bet pēc kāda laika internātskolā viņš parādīja talantu zīmēšanā. Diemžēl bērnības negadījuma un vēlākas slimības dēļ viņš bija gandrīz zaudēja redzi vienai acij. Tas gan daudz neietekmēja viņa mākslinieciskās spējas, jo 1810. gadā pēc vietējo dižciltīgo rekomendācijas viņš kļuva par ceļojošo gleznotāju Tērbatas apkārtnē. Nākamajā gadā viņš uzsāka darbu Kārļa Augusta Zenfa grafikas studijā. Viņš mācīja gleznošanu un gravēšanu Tērbatas Universitātē.

1820. gadā pēc Zenfa ieteikuma viņš izlēma doties uz Vāciju savu prasmju uzlabošanai. Aizkuģojis līdz Lībekai, viņš ar kājām devās ceļā uz Berlīni, Drēzdeni, Prāgu un Vīni. Vēlāk viņš devās garos pārgājienos caur Šveici un Itāliju, līdz pat Romai, rakstot detalizētu dienasgrāmatu un radot daudz skiču.

Četrus gadus vēlāk Pasavā apprecējies, viņš atgriezās Tērbatā, kur strādāja par zīmēšanas skolotāju zēnu skolā. Viņa zināmākie darbi, akvatintu sērija, pieminot universitātes darbības atjaunošanas gadadienu, radušies šajā periodā. No 1829. līdz 1832. gadam viņš mācīja meiteņu skolā. Pēc tam viņš atkal devās ceļā, gleznojot ainas Igaunijā un Somijas līča salās.

1837. gadā pēc veiksmīgas izstādes Sanktpēterburgā Pēterburgas Ķeizariskā mākslas akadēmija viņam piešķīra brīvmākslinieka statusu un nākamajā gadā pēc Zenfa nāves nomainīja viņu Tērbatas Universitātes zīmēšanas profesora amatā. Šo amatu viņš ieņēma līdz 1851. gadam, kad bija spiests to pārtraukt redzes pasliktināšanās dēļ. Pēc trīs gadiem viņš pārtrauca gleznošanu. Nevēlēdamies palikt bezdarbībā, viņš atklāja, ka viņa redze bija pietiekama, lai nodarbotos ar fotogrāfiju un viņa mazais fotosalons kļuva ļoti populārs.

Viņa meita Jūlija Vilhelmīne arī kļuva par populāru gleznotāju.

Gleznas
-------

* Cēsu pilsdrupas (1820)Cēsu pilsdrupas (1820)
* Kalni (1835)Kalni (1835)
* Ūdenskritums pie Zalcburgas (1830. gadi)Ūdenskritums pie Zalcburgas (1830. gadi)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Īsa biogrāfija Archived 2015. gada 2. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. no Tartu Universitātes bibliotēkas.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Augusts Matiass Hāgens***.
* Zīmējumi un gravīras no Kumu muzeja Tallinā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 251016635
* LCCN: n2013073519
* ISNI: 0000 0003 7140 737X
* GND: 1023787490
* SUDOC: 24074778X
* ULAN: 500423355
* KulturNav: id

 |

 |
KLU Universitāte
**Kīnes Loģistikas universitāte** (vācu: *Kühne Logistics University* — KLU) ir privāta biznesa augstskola un universitāte Hamburgā, Vācijā. KLU, ko 2010. gadā dibinājis vācu uzņēmējs un miljardieris Klauss Mihaels Kīne (uzņēmumu "Kühne + Nagel", "Hapag-Lloyd" un "Lufthansa" akcionārs), sekmē vispārējo vadību, kā arī operatīvo un piegādes ķēdes vadību. Tās rektors ir Andrēass Kaplans.
KLU piedāvā pilnu augstākās izglītības un biznesa vadības izglītības klāstu, sākot no bakalaura un maģistra grādiem, maģistra grāda uzņēmējdarbības vadībā (MBA), līdz strukturētai doktorantūras programmai. Augstskolai finansējumu nodrošina galvenokārt studiju maksa un Kīnes nodibinātais fonds.

Atsauces
--------

1. ↑  «Klaus-Michael Kuehne».
2. ↑  «Business Schools Post-Covid-19: A Blueprint for Survival, Taylor & Francis Group, 2023».
3. ↑  «Andreas Kaplan new President of Kühne Logistics University».

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kīnes Loģistikas universitāte***.
* Oficiālā vietne
**Kušanas temperatūra** ir temperatūra, kurā viela kūst (paaugstinot temperatūru) vai kristalizējas (pazeminot temperatūru). Tīrām, kristāliskām vielām kušanas temperatūra parasti ir konstants lielums. Amorfās vielas (piķis, stikls) kūst un sacietē temperatūru intervālā (tām nav vienas noteiktas kušanas temperatūras). Kristāliskai vielai kušanas temperatūrā pastāv līdzsvars starp cieto un šķidro fāzi. 

Siltuma pievadīšana palielina šķidrās fāzes īpatsvaru (viela kūst), bet siltuma aizvadīšana — cietās fāzes īpatsvaru (viela kristalizējas), turklāt kušanā vai kristalizēšanā temperatūra paliek nemainīga, jo pievadītais vai aizvadītais siltums tiek izmantots fāzu līdzsvara nobīdīšanai. Kušanas temperatūra ir atkarīga no spiediena, taču lielākajai daļai vielu zemā spiedienā (līdz vairākiem MPa) tā ietekme ir nenozīmīga, jo kušanā tilpums mainās maz.

Materiāls ar visaugstāko zināmo kušanas temperatūru atmosfēras spiedienā ir hafnija karbonitrīds (HfCN), kas kūst vairāk nekā 4000 °C temperatūrā. Savukārt viszemākā kušanas temperatūra ir hēlijam — atmosfēras spiedienā tas nesasalst pat absolūtās nulles tuvumā.

Skatīt arī
----------

* Fāžu stāvokļa diagramma
* Fāžu likums
* Viršanas temperatūra

Atsauces
--------

1. ↑  Hong, Qi-Jun; van de Walle, Axel (2015). "Prediction of the material with highest known melting point from ab initio molecular dynamics calculations". *Physical Review B* 92 (2): 020104. Bibcode 2015PhRvB..92b0104H. doi:10.1103/PhysRevB.92.020104. ISSN 1098-0121.
**Kīmezers** (vācu: *Chiemsee*) ir ezers Vācijas dienvidos, lielākais ezers Bavārijā, trešais lielākais ezers Vācijā pēc Bodenezera un Mīrica. Priekšalpu ezers.

Kīmezers
Veidojies pēc pēdējā ledus laikmeta pirms aptuveni 10 000 gadiem. Agrāk ezers aizņēma ap 240 km² lielu teritoriju — ap trīs reizes lielāku, kā tagad, taču laika gaitā no Alpiem sanestie nogulumi ezeru ir samazinājuši. Samazinās arī ezera maksimālais dziļums. Ezera krastā atrodas Alpu priekškalni. Ramsāres vieta. Ziemeļos no ezera ap 500. gadu nokritis meteorīts.

Iecienīta bavāriešu atpūtas vieta jau no seniem laikiem. Ezerā atrodas interesantas salas, tai skaitā Frauenes sala (*Fraueninsel*) ar sieviešu klosteri (782. g) un Herrenas sala (*Herreninsel*) ar ainavu parku, agrāko klosteri un Bavārijas karaļa Ludviga II pili (*Herrenchiemsee*), kas veidota pēc Versaļas pils parauga. Sieviešu klosterī tiek izgatavots liķieris *Klosterlikör*.

Skaistais ezers atainots daudzās romantiskās gleznās.

Kīmezers

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kīmezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 155972490
* LCCN: sh85023324
* GND: 4009924-6
* NKC: ge917174

 |

 |
**Kuņluņs** (ķīniešu: 昆仑山, *Kūnlún Shān*; uiguru: كۇئېنلۇن تاغ تىزمىسى; tibetiešu: ཁུ་ནུ་རི་རྒྱུད, *khu nu ri rgyud*) ir kalnu grēda Āzijā, Ķīnā. Stiepjas ap 3000 km garumā rietumu—austrumu virzienā no Jarkantas ielejas rietumos līdz Huanhe un Jandzi ūdensšķirtnei Bajanhara grēdai austrumos, no ziemeļiem apliecot Tibetas kalnieni un atdalot to no Tarimas ieplakas un Gobi tuksneša. Grēdas platums ir no 100—150 km rietumdaļā līdz 600 km austrumdaļā. Veidota galvenokārt no metamorfajiem iežiem un granītiem, dominējošais augstums 5500—6000 metru, augstākā virsotne ir Liušišaņs (7167 m) grēdas rietumdaļā. Dažkārt pie Kuņluņa pieskaita Kašgārijas grēdu ar tā augstāko virsotni Konguru (7649 m).

Austrumdaļā Kuņluņs sadalās vairākās paralēlās grēdās. Ziemeļdaļā ir Altintags un Cjiliaņšaņs, kurus no Kuņluņa pamatdaļas atdala Caidamas ieplaka.

Atsauces
--------

1. ↑  «Kunluns». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 399. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kuņluņs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 257573087
* LCCN: sh00006756
* GND: 4110428-6
* NDL: 00648223
* NKC: ge311471

 |

 |
Kreisās smadzeņu puslodes reģioni, kuru bojājumu gadījumā var rasties afāzija
**Afāzija** ir nespēja saprast valodu vai nespēja runāt smadzeņu reģionu bojājumu dēļ. Galvenie cēloņi ir insults un galvas trauma; tās izplatību ir grūti noteikt, bet tiek lēsts, ka globālajos ziemeļos 0,1–0,4% insulta gadījumi ir izraisījuši afāziju. Afāzija var rasties arī smadzeņu audzēju, smadzeņu infekciju vai neirodeģeneratīvu slimību (piemēram, demences) rezultātā.

Veidi
-----

Afāziju, kuras rezultātā persona zaudē runas spēju, dēvē par motorisko afāziju, un nespējā saprast dzirdēto un uzrakstīto par sensorisko afāziju. Īpaša forma ir amnestiskā afāzija, kad slimnieks nevar atrast vārdu, ko grib izteikt, neatceras priekšmeta nosaukumu.

Motoriskā afāzija rodas galvas smadzeņu pieresdaivas garozas bojājumu rezultātā. Persona ar motorisko afāziju nevar runāt (atskaitot atsevišķus vārdus vai frāzes), bet var sapast dzirdēto vai lasīto. Daļējas motoriskās afāzijas gadījumā slimnieks izsakās īsām frāzēm, nepareizi veidojot vārdus. Sensoriskā afāzija rodas galvas smadzeņu deniņdaivas garozas bojājumu rezultātā. Persona ar šādu afāziju nesaprot cita runu un pats nespēj kontrolēt savējo, jauc vārdus, burtus, zilbes. Cilvēki, kam ir sensoriskā afāzija, runā daudz, bet nesaprotami, bieži atkārtojot vienu un to pašu, nereti izkropļotu vārdu.

Atsauces
--------

1. ↑  Ilona Henseler, Frank Regenbrecht, Hellmuth Obrig. «Lesion correlates of patholinguistic profiles in chronic aphasia: comparisons of syndrome-, modality- and symptom-level assessment». *academic.oup.com*. doi:10.1093/brain/awt374. Skatīts: 2023-03-22.
2. ↑  Damasio, Antonio R. (1992-02-20). "Aphasia" (en). *New England Journal of Medicine* 326 (8): 531–539. doi:10.1056/NEJM199202203260806. ISSN 0028-4793.
3. ↑  Code, Chris; Petheram, Brian (2011-02-01). "Delivering for aphasia". *International Journal of Speech-Language Pathology* 13 (1): 3–10. doi:10.3109/17549507.2010.520090. ISSN 1754-9507. PMID 21329405.
4. ↑  Shishira Sreenivas. «Aphasia: What to Know». *WebMD* (angļu). Skatīts: 2023-03-22.
5. ↑  «Aphasia». *American Speech-Language-Hearing Association* (angļu). Skatīts: 2023-03-22.
6. 1 2  «AFĀZIJA». *medicine.lv* (latviešu). 2012-04-02. Skatīts: 2023-03-22.
**Daina Sirmā** (dzimusi **Daina Luste** 1958. gada 10. novembrī) ir latviešu dzejniece.

Biogrāfija
----------

Daina Sirmā mācījusies Dikļu pamatskolā, pēc tam tagadējā Valmieras Valsts ģimnāzijā. Studējusi filoloģiju Latvijas Valsts universitātē. Strādā par literatūras skolotāju Valmieras Valsts ģimnāzijā. Viņas dzīvesbiedrs ir uzņēmējs Aivars Sirmais, ģimenē izaudzināti trīs bērni, viens no tiem pazīstams kā pavārs un TV kulinārijas raidījumu vadītājs Mārtiņš Sirmais.

D. Sirmā dzejoļus rakstījusi kopš jaunības. Viņas pirmā publikācija ar Dainas Lustes vārdu ir 1977. gada 19. janvārī Valmieras laikrakstā "Liesma". Turpmākajos gados līdz 1981. gadam viņas dzejoļi publicēti izdevumos "Karogs", "Literatūra un Māksla", "Draugs" un "Padomju Students". Seko vairākus gadus ilga pauze, pēc tam no 1990. gada seko dažas dzejas publikācijas Valmieras laikrakstā "Liesma", tajā regulāri publicēti arī D. Sirmās raksti par kultūras un izglītības aktualitātēm.

2011. gadā D. Sirmā apmeklē Literārās Akadēmijas Dzejas meistardarbnīcu Ronalda Brieža vadībā. Šajā laikā viņa strādā pie jauniem dzejoļiem, un 2012. gada pavasarī tiek izdota viņas debijas dzejas grāmata "Kailsals", kas gūst cildinošas atsauksmes kritikā. 2013. gada sākumā grāmata iegūst Literatūras gada balvu 2012 nominācijā "Labākā debija".

2014. gada Dzejas dienās izdota otrā D. Sirmās dzejas grāmata "Iekšpagalms", un arī tā tiek kritikā uzņemta atzinīgi. Kritiķe Anda Baklāne uzsver Sirmās prasmi oriģināli tēlot Latvijas vēstures dramatiskas epizodes. 2015. gada dzejas dienās "Iekšpagalms" saņem žurnāla "Latvju Teksti" balvu dzejā kā aizvadītā gada labākais krājums.

2017. gada novembra beigās iznāk autores trešais dzejoļu krājums "Dievaines". Tas nominēts laikraksta "Diena" gada balvai kultūrā, kā arī ieguvis Literatūras gada balvu kā labākais dzejoļu krājums. 2018. gada novembrī krājums saņem arī Ojāra Vācieša prēmiju.

Bibliogrāfija
-------------

* *Kailsals*. Rīga: Pētergailis, 2012.
* *Iekšpagalms*: dzeja. Rīga: Pētergailis, 2014.
* *Dievaines*. Rīga: Pētergailis, 2017.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Latvijas Nacionālā bibliotēka,  Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Skulte, Ilva. Fotodzeja: gaisma un laiks. Latvju Teksti, 2012, Nr.9, 49.-50. lpp.
4. ↑  Baklāne, Anda. Vijolnieks Kalpaks. Iekšējie Urāli. *Latvju Teksti*, 2014, Nr. 6, 54.-56. lpp.
5. ↑  Paziņoti Dienas gada balvas kultūrā 2017 nominanti. Diena, 2018, 4. janv.
6. ↑  Zināmi Latvijas Literatūras gada balvas 2018 ieguvēji. Satori, 2018, 27. aprīlis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305056368
* LNB: 000009512
* LCCN: no2013122435
* ISNI: 0000 0004 1677 8474

 |

 |
**Bananala** (portugāļu: *Ilha do Bananal*) ir liela upju sala Aragvajas upē Brazīlijā, lielākā zināmā upju sala pasaulē. Administratīvi ietilpst Tokantinsas štatā. Salu veido Aragvaja un tās austrumu atteka Žavaesa. Salas reljefs zems, purvains, to saposmo vairākas attekas un upes. Lielākā daļa klāta ar mežu.

Kopš 1959. gada salas ziemeļu daļā izveidots Aragvajas nacionālais parks 5577 km² platībā, bet pārējā salas teritorija 1973. gadā deklarēta par indiāņu kulturālo teritoriju 13 585 km² platībā. Salu apdzīvo četras iezemiešu ciltis — žavaesa, karaža, ava-kanoeiru un tuša, kas mīt 16 ciemos.

Nacionālais parks ir populārs ekotūrisma galamērķis, bet dienviddaļa ir iezemiešu teritorija. Uz salu neved tilti, bet zema ūdens līmeņa laikā sausajā periodā tā ir sasniedzama ar autotransportu.

Atsauces
--------

1. ↑  Ramsar Sites Information Service. Ilha do Bananal
2. ↑  Ilha do Bananal: um breve histórico

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bananala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 238797173
* LCCN: sh86003278
* GND: 4812928-8

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Zaļā iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Zāļu iela (Jūrmala).

**Zaļā iela** ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Zaļā iela sākas krustojumā ar Jūrkalnes ielu un beidzas krustojumā ar Dāliju ielu. Kopējais ielas garums ir 190 metri. Zaļā ielā satiksmes kustība norit vienā joslā, tā ir klāta ar grants segumu. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Skatīt arī
----------

* Sloka

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu Z |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| Z | 
* Zaķu
* Zalkšu
* Zaļā
* Zāļu
* Zaru
* Zaubes
* Zēģeles
* Zemeņu
* Zemes
* Zemgales
* Ziedoņa
* Ziedu
* Ziemeļu
* Zigfrīda Meierovica prospekts
* Zīlīšu
* Zīriņu
* Zivju
* Zušu
* Zvaigžņu
* Zvanu
* Zvārtas
* Zvejas
* Zvejnieku
* Zvīņu
* Zvirbuļu

 |
|  |
| Ž | 
* Žubītes

 |

 |
**Zaļiščiki** (ukraiņu: *Заліщики*) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Zaļiščiku rajona centrs Dņestras upes kreisajā krastā Dņestras kanjona rajonā. Upes pretējā krastā ir Čerņivcu apgabala teritorija, jeb vēsturiskā Bukovina. Tūrisma centrs.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta ap 1469. gadu. Kopš 14. gadsimta vidus - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām, izņemot laiku no 1809. līdz 1815. gadam, kad tā ietilpa Krievijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Zaļiščiki iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī, bet upes otrajā krastā starp pasaules kariem bija Rumānijas teritorija. Pilsēta bija pazīstams kūrorts un vīnkopības centrs. Kad 1939. gadā, pēc Vācijas uzbrukuma Polijai, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, arī PSRS no austrumiem iebruka valstī, Zaļiščiki pāris dienas bija Polijas valdības rezidence, līdz tā evakuējās uz Rumāniju. Pilsēta līdz ar apkārtējo reģionu tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 7. jūlija līdz 1944. gada 24. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zaļiščiki***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ternopiļas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Berežani
* Borščiva
* Bučača
* Čortkiva
* Horostkiva
* Kopičinci
* Kremeneca
* Laņivci
* Monastiriska
* Pidhajci
* Počajiva
* Skalata
* Šumska
* Terebovļa
* **Ternopiļa**
* Zaļiščiki
* Zbaraža
* Zboriva

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 132900791
* LCCN: no2007008778
* GND: 4448582-7
* NKC: ge737608

 |

 |
**Viešūrs** (arī **Kaķīša ezers**, **Viešurs**, **Vesenberga ezers**, **Viesienas ezers**, **Tulderu ezers** u.c.) ir ezers Madonas novada Vestienas pagastā uz robežas ar Aronas pagastu, 3 km uz ziemeļiem no Gaiziņkalna.

Glaciālas izcelsmes ezers. Iekļauts Gaiziņkalna dabas parkā. Gultne avotaina, smilšaina, vietām dūņu un sapropeļa slānis līdz 3 m biezs. Krasti pārsvarā stāvi. Ziemeļu daļā no ezera iztek Viešupe, plūst uz Lielo Līdēri. Uz Viešupes aizsprosts. 7 nelielas ietekas. Publiski pieejamas peldvietas dienvidaustrumu krastā pie Kalnmuižas līča. Jau no 9,5 metru dziļuma sākas bezskābekļa zona. Konstatētas 12 sugu zivis.

Ezera gultnē izplūst neparasts avots — Laparts, kurš darbojoties ik pēc 7 gadiem. Ziemeļrietumu piekrastē — Tropeļu kapulauks, dienvidaustrumos Kalnamūžu Velnakmens. Austrumu krastā Devēnas muižas parks un meža taka.

Viešūra vietvārdi
-----------------

* Cepurīte — saliņa centrālajā—ziemeļu daļā (0,15 ha)
* Devēnas līcis — dienvidrietumu daļā
* Dietlāvju līcis — ziemeļaustrumos
* Kaķu sala — dienvidrietumu daļā (0,15 ha)
* Kalnmuižas līcis (Kalnamūžu līcis) — dienvidu daļā
* Sesku līcis — ziemeļrietumos

Ārējās saites
-------------

* www.ezeri.lv
**Ainažu dzelzceļa akmeņu karjers** bija akmens apstrādes uzņēmums mūsdienu Ainažu pagastā. Tas uzsāka darbību 1957. gada pavasarī. Akmeņu drupinātava atradās pie mājām "Kūdriņi" (Ainažu—Valmieras ceļa 5. kilometrā virzienā uz dienvidiem). Līdz akmeņu drupinātavai tika izbūvēts šaursliežu dzelzceļa Ainaži—Valmiera—Smiltene atzars. Dzelzceļa līnija tika ierīkota līdz "Vilspuru" mājām. Akmeņi uz drupinātavu tika vesti no tuvējās apkārtnes, kas bija ļoti bagāta ar dažāda izmēra akmeņiem. No lielākajiem akmeņiem veidotie pieminekļi atrodas vairākās Latvijas vietās. 

Akmeņus drupināja, attīrīja un šķiroja. Gatavo produkciju pa šaursliežu dzelzceļu veda uz Puikules staciju (tagad Alojas novads, Brīvzemnieku pagasts). Šeit drupinātos akmeņus pārkrāva platsliežu dzelzceļa vagonos un veda tālāk uz PSRS dzelzceļa līnijām, lai bērtu starp sliežu gulšņiem.

Drupinātavā strādāja apkārtējo māju iedzīvotāji. Akmeņu drupinātavas slēgšana sākās 1962. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Valdis-Margots Renemanis. *Ainažu pilsētai-80*. 150.lpp.
2. ↑  "Vilspuri"

Attēlu galerija
---------------

* TehnikaTehnika
* DarbībaDarbība
* DarbiniekiDarbinieki
**Agata Lovīsa de la Mīle**, pirms laulībām **Brumengēbere** vai **Brunnengrēbere** (*Brumengeber / Brunnengräber*) (vācu: *Agatha Lovisa de la Myle*; dzimusi 1724. gada 30. augustā, mirusi 1787. gada 1. septembrī) bija vācbaltiešu izcelsmes literāte, rakstījusi vāciski un latviski.

Dzimusi Kurzemē, mācītāja Andresa Brumengēbera un Ģetrūdes Elizabetes de la Mīles ģimenē. 1750. gadā apprecējās ar brālēnu, kapteini Kārli Johanu de la Mīlu. 1762. gadā no Tukuma pārcēlās uz Zviedrijas provinci Somiju, kur nodzīvoja līdz mūža galam. Sarakstījās ar citām tālaika personām, piemēram, profesoru Gellertu Leipcigā. Zviedrijas karaļa Gustava III kronēšanai veltījusi darbu *Lofqväden*. Sūtījusi dzejoļus Kurzemes hercogam Bīronam, tostarp latviešu valodā. Zviedru dzejnieks Juhans Henriks Čelgrēns (*Johan Henric Kellgren*) nosaucis de la Mīli par "Kurzemes Sapfo".

Ārējās saites
-------------

* Agata Lovīsa de la Mīle *Anteckningar om svenska qvinnor* (zviedriski)
**Lērincs Sabo** (ungāru: *Szabó Lőrinc*, dzimis 1900. gada 31. martā Miškolcā, miris 1957. gada 3. oktobrī Budapeštā) bija ungāru dzejnieks un tulkotājs.

Biogrāfija
----------

Studēja Budapeštā, kur sadraudzējās ar Mihāju Babicu. Sabo nepabeidza studijas. 1921. gadā, neilgi pēc tam, kad apprecējās, sāka strādāt literārajā periodikas izdevumā *Az Est*. Viņš tur strādāja līdz 1944. gadam. No 1927. līdz 1928. gadam viņš bija periodiskā izdevuma *Pandora* dibinātājs un redaktors.

Dzeja pirmoreiz publicēta 1922. gadā, žurnālā *Nyugat* ("Rietumi"). Tajā pašā gada iznāca pirmais dzejoļu krājums *Föld, erdő, Isten* ("Zeme, mežs, Dievs"). Pavisam kopā publicējis desmit dzejas krājumus. Vairāki viņa dzejoļi tika rakstīti viņa bērniem, savukārt citos dzejoļos viņš atceras pats savu bērnību. Nodarbojās arī ar pasaules klasiskās literatūras tulkošanu ungāriski.

Sabo karoja 2.pasaules karā. 1942. gadā pievienojās *Europäische Schriftstellervereinigung* (Eiropas Rakstnieku līgai), kuru dibināja Jozefs Gebelss. Sabo kļuva par Eiropas Rakstnieku līgas ungāru sekcijas priekšsēdētāju un publicēja rakstus organizācijas žurnālā *Europäische Literatur* (Eiropas literatūra). Tas noveda pie tā, ka viņš tika uzskatīts par labējo, un pēc kara tika atstāts ārpus kultūras dzīves, varēja publicēt tikai tulkojumus, nevis savus darbus. Viņa nozīme tika atzīta tikai īsi pirms viņa nāves, kad viņš saņēma Lajoša Košuta balvu (nosauktu par godu Lajošam Košutam. Sabo nomira 1957. gada 3.oktobrī no sirdslēkmes.

Dzejas krājumi
--------------

Lērinca Sabo memoriālā plāksne Korčulā
* *Föld, erdő, Isten* (Zeme, mežs, Dievs, 1922)
* *Kalibán* (Kalibans', 1923)
* *Fény, fény, fény* (Gaisma, gaisma, gaisma, 1926)
* *A Sátán műremekei* (Sātana meistardarbi', 1926)
* *Te meg a világ* (Tu un pasaule, 1932)
* *Különbéke* (Separātais miers, 1936)
* *Harc az ünnepért* (Cīņa par svētkiem, 1938)
* *Régen és most* (Tad un tagad, 1943)
* *Tücsökzene* (Sienāžu dziesma, 1947)
* *A huszonhatodik év* (Divdesmit sestais gads, 1957)

Apbalvojumi
-----------

Lērinca Sabo vārdā nosauktā literārā balva
* Ferenca Baumgartena prēmija (1932, 1937, 1943)
* Atilas Jožefa balva (1954)
* Lajoša Košuta balva (1957)

Atsauces
--------

1. ↑  «Lőrinc SZABÓ (1900 - 1957)». hunlit.hu. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 2. maijā. Skatīts: 2021. gada 2. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lērincs Sabo***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24642813
* LCCN: n50013045
* ISNI: 0000 0001 0879 531X
* GND: 119048930
* SELIBR: 251126
* SUDOC: 030273919
* BNF: cb121724986 (data)
* NKC: mzk2004231174

 |

 |
Iznīcinātāja *MiG-31* pacelšanās ar *Kinžal* zem tā.
***H-47М2 Kinžal*** (krievu: *Х-47М2 Кинжал* — "duncis") ir Krievijas Federācijas Bruņoto spēku tāla darbības rādiusa virsskaņas ballistisko raķešu gaiss-zeme *9-С-7760* palaišanas komplekss, kas izstrādāts līdz 2017. gadam.
*Kinžal* var palaist no virsskaņas iznīcinātājiem *MiG-31K* vai stratēģiskajiem bumbvedējiem *Tu-22M3*.

Uzbrukumi Ukrainai
------------------

Krievija raķetes *Kinžal* izmantoja Ukrainas pilsētu apšaudei 2022. gada iebrukuma laikā, pirmo reizi izmantojot šo ieroci raķešu uzbrukumā Deļatinai.
Naktī uz 4. maiju Ukrainas spēki ap 2.30 ar pretgaisa aizsardzības sistēmu *Patriot* notrieca *Kinžal* debesīs virs Kijivas.
16. jūnijā Ukrainas pretgaisa aizsardzības spēki pie Kijivas notrieca sešas virsskaņas ballistiskās raķetes *Kinžal*.

Atsauces
--------

1. ↑  Ukraina paziņo par pirmo notriekto Krievijas hiperskaņas raķeti lsm.lv 2023. gada 6. maijā
2. ↑  Āfrikas valstu līderu vizītes laikā Kijiva pakļauta Krievijas raķešu triecienam lsm.lv 2023. gada 16. jūnijā
Mašīnas telegrāfs**Mašīnas telegrāfs** ir sakaru ierīce starp stūres māju un mašīntelpu. Ar to mehāniķim mašīntelpā tiek dotas mašīnas komandas. Ar mašīnas komandām kuģa vadītājs panāk vajadzīgo apgriezienu skaitu un kuģa kustību uz priekšu vai atpakaļ. Ja kaut kādu iemeslu dēļ mehāniķis pats ir izmainījis apgriezienus vai kuģa kustības virzienu, viņš var lietot mašīnas telegrāfu, lai par to ziņotu uz stūres māju. No 19. gs. līdz 20. gs. piecdesmitajiem gadiem šī iekārta sastāvēja no apaļas skalas ar diametru apmēram 9 collas. Skalas centrā ir piestiprināts vadības kloķis ar vienu vai vairākiem rokturiem. Bez tam uz skalas ir indikatora rādītājs. Moderni mašīnas telegrāfi izmanto elektroniskus gaismas un skaņas signālus. Dažreiz mašīnas telegrāfus neuzstāda vispār. Ja ir vairāki galvenie dzinēji, katram dzinējam ir savs mašīnas telegrāfs.

Ja kuģa vadītājs tradicionālajam mašīnas telegrāfam pārbīda rokturi, telegrāfs mašīntelpā sāks zvanīt. Uz mašīntelpas telegrāfa skalas indikatora rādītājs pārvietosies uz to pozīciju, kādā būs stūres mājas telegrāfa rokturis. Kad mehāniķis dzird zvanu, viņš pārvieto savu rokturi uz to pašu pozīciju, kur atrodas indikatora rādītājs. Mašīntelpas telegrāfa roktura pārvietošana liks pārvietoties stūres mājas telegrāfa indikatora rādītājam, tādējādi apstiprinot komandu. Pēc tam mehāniķis izpilda pavēli. Ja komanda ir steidzama, stūres mājā rokturi kustina trīs reizes, pirms nolikt uz vajadzīgo iedaļu. Tas izraisīs trīs zvanus mašīntelpā.

Modernie mašīnas telegrāfi var būt visdažādākie. Piemēram, pārslēgs, kurš ielikts skalas ar mašīnas komandām vidū. Ja pārslēgu pārslēdz uz citu mašīnas komandu, telegrāfs mašīntelpā sāks pīkstēt, kamēr tā pārslēgs nebūs pagriezts tajā pašā pozīcijā, kāda ir stūres mājā (pretī tai pozīcijai uz kuru jāpārslēdz, deg signāllampiņa, tā mehāniķis zina, uz kuru pārslēgt). Dažreiz izmanto sarakstu ar komandām, kurām pretī atrodas rinda ar pogām. Mašīnas komandas parasti dod angļu valodā.

Mašīnas komandas
----------------

Mašīnas komandas ir sekojošas:

* **Full ahead** (pilnu priekšgaitu)
* **Half ahead** (pusi no pilnas priekšgaitas)
* **Slow ahead** (lēnu priekšgaitu)
* **Dead slow ahead** (pašu lēnāko priekšgaitu (lēnākā gaita, pie kuras kuģis klausa stūrei))
* **Stop engine** (stop mašīnai)
* **Dead slow astern** (pašu lēnāko atpakaļgaitu)
* **Slow astern** (lēnu atpakaļgaitu)
* **Half astern** (pusi no pilnas atpakaļgaitas)
* **Full astern** (pilnu atpakaļgaitu)
* **Emergency full ahead/astern** (pilnu avārijas priekšgaitu/atpakaļgaitu)
* **Stand by engine** (dod, kad personālam jābūt gatavībā tūlītējai rīcībai)
* **Finished with engines** (dod, kad dzinēji vairs nav nepieciešami)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Engine order telegraph*** |

* Telegrāfa darbības demonstrācija (angliski)
* Mašīnas telegrāfi Archived 2007. gada 21. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
Sarkodīnvicaiņu pārstāvis: amēba *Chaos carolinense*.
**Sarkodīnvicaiņi** (*Sarcomastigophora* no gr. sarcodes — "gaļīgs") ir polifilētisks vienšūņu tips, kura pārstāvji pārvietojas ar pseidopodiju (māņkājiņu) vai arī ar vicu palīdzību. Ir zināms ap 18 000 sarkodīnvicaiņu sugu.

Šo vienšūņu kustības organellas pamatā ir vai nu pseidopodijas, vai arī viciņas. Barības satveršana un uzņemšana arī notiek ar šo struktūru palīdzību.
Šis taksons apvieno *Sarcodina* un *Mastigophora* grupas pēc Bučli (*Otto Bütschli*) sistēmas. Jau drīz pēc Bučli speciālisti nāca pie kopīga viedokļa, ka šīs divas grupas iespējams ir radniecīgas, jo kā daudzi vicaiņi veido pseidopodijas, tā arī daudzām amēbu sugām īpašos apstākļos veidojas viciņas. Pie tam ir amēbu sugas, kuru dzīves ciklā ir obligāta vicaiņu stadija.
Protams var šaubīties, vai tiešām šīs īpatnības attaisno šo divu taksonu apvienošanu vienā monofilētiskā grupā, jo pārējās lietās tās pārstāvji izrāda tik lielas atšķirības savā ultrastruktūrā, ka dot precīzu raksturojumu šim tipam nav iespējams.

Sistemātika
-----------

Sarkodīnvicaiņu tips tiek dalīts 3 apakštipos: Mastigophora, Opalinata un Sarcodina.
Fidži satelītattēls ar Mbau atrašanās vietu.
**Mbau** (fidžiešu *Bau*; IPA: [mba u]) ir neliela saliņa Fidži netālu no galvenās salas Viti Levu austrumu krasta. Kopējais iedzīvotāju skaits šobrīd ir ap 300, bet salas ziedu laikos tur dzīvojuši vairāk kā 3000 cilvēku.

Vēsture
-------

Salas vēsturiskā un politiskā nozīme ir nesamērīgi liela attiecībā pret tās izmēru. Neproporcionāli liels Fidži vadoņu skaits ir bijis no Mbau. Ar Šarla Savāža (*Charles Savage*) palīdzību, kurš 19.gs. vidū pārdeva šaujamieročus Mbau, salinieki ātri sevi pierādīja kā neuzvarams militārs spēks. Ar tāda neuzveicama spēka palīdzību Seru Epenisa Zakombau apvienoja visas Fidži sadrumstalotās ciltis.

Ģeogrāfija un ievērojamās vietas
--------------------------------

Mbau sala. Centrā Kumbunas cilšu konfederācijas ēka.
Mbau platība ir 8 hektāri un augstākā vieta ir 15 m. vjl. Mbau ir Kumbunas cilšu konfederācijas centrs, kā arī Tailevu provinces centrs. Sala sadalīta trijos ciemos - Mbau, Lasakau un Soso.

Starp Mbau ievērojamajām vietām ir Fidži vecākā kristiešu baznīca un akmens, pret ko savulaik tika sadauzīti kanibālisma upuru galvaskausi.

Valoda
------

Fidžiešu valodai ir vairāki dialekti, bet literārās valodas standarts ir veidots uz Mbau dialekta pamata.

Ārējās saites
-------------

* Mbau salas satelītattēls portālā WikiMapia
* Mbau sala (Britannica.com)
* Apraksts un fotogrāfijas Bau Island
* Apraksts un statistika Bau and its history

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Viti Levu grupa |
| --- |
|  |
| 
* Mbau
* Mbenga
* Leleuvia
* Nainani
* Nananu i Zake
* Nananu i Ra
* Nukulau
* Vatulele
* Viti Levu

 |

 |