recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jāzeps Čamanis** (1884—1964) bija latviešu katoļu garīdznieks un skolotājs. Izglītības ministra biedrs Ulmaņa valdībā (1934—1940).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 1. septembrī Bebrenes pagasta Dinģeļkalna mājās lauksaimnieku Jāņa un Marijas Čamaņu ģimenē. Mācījās Lašu pamatskolā, vēlāk Ilūkstes ģimnāzijā. 1903. gadā iestājās Kauņas Katoļu garīgajā seminārā, pēc tā absolvēšanas studēja Pēterburgas Romas katoļu garīgajā akadēmijā. No 1912. gada bija Jūrkalnes draudzes prāvests un pagasta skolu ticības mācības skolotājs. 1921. gadā bija Alšvangas katoļu draudzes priesteris.

1921. gadā Čamanis piedalījās Latvijas-Lietuvas robežas komisijas darbā. 1924. gadā kļuva par Latvijas armijas kapelānu Rēzeknē, no 1925. gada līdz 1927. gadam izdeva Latgales akadēmisko jaunatnes žurnālu "Draugs" (pseidonīms Zemgalietis), bija Valsts Rēzeknes skolotāju institūta ticības mācības skolotājs. 1928. gadā kļuva par Dagdas, Ludvikovas, Baltā Dukstigala draudzes prāvestu, bija dekanāta dekāns (1928—1932). Līdztekus no 1929. gada strādāja par Daugavpils apriņķa pamatskolas ticības mācības pasniedzēju, vēlāk par Daugavpils Valsts baltkrievu ģimnāzijas direktoru (1932—1934).

Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma bija Ulmaņa 5. Ministru kabineta izglītības ministra biedrs (1934—1940), līdztekus bija Rīgas Sāpju Dievmātes baznīcas garīdznieks. Veicināja Latvijas Universitātes Romas Katoļu Teoloģijas fakultātes izveidošanu.

Neilgi pirms Latvijas okupācijas tika iecelts par Romas pāvesta galma prelātu. Kopā ar Latvijas sūtni Itālijā Arnoldu Spekki viņš 1945. gada oktobrī nodibināja Latvijas bēgļu palīdzības komiteju, kārtoja bēgļu pasu lietas Itālijas valdības iestādēs. Piedalījās Latvijas diplomātiskā dienesta darbinieku sanāksmē 1953. gada maijā Parīzē. Līdz mūža beigām sūtījis ikmēneša ziņojumus Latvijas sūtniecībai Londonā.

Miris 1964. gada 17. jūnijā Romā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1936)
* Atzinības krusts, I šķira Nr. 10 (1938.g. 16. novembrī)

Atsauces
--------

1. ↑  Garīdznieks Jāzeps Čamanis: No Kārļa Ulmaņa valdības līdz dzīvei trimdā Kaspars Strods lsm.lv, 2018. gada 17. jūnijā
2. ↑  Ar Atzinības Krustu apbalvotie Latvijas vēstnesis Nr. 426/429 no 28.11.2000
**Ante Gotovina** (horvātu: *Ante Gotovina*; dzimis 1955. gada 12. oktobrī, Pašmanas salā, Horvātijā) ir atvaļināts Horvātijas armijas ģenerālleitnants (*general pukovnik*), tika apsūdzēts kā kara noziedznieks.

Biogrāfija
----------

Savu karavīra karjeru Gotovina sāka jau 18 gadu vecumā, iestājoties franču leģionā. Dienējot leģionā, ieguva Francijas pilsonību.

Kā algotnis Dienvidamerikā ticis arestēts un ieslodzīts cietumā.

1990. gadā Gotovina atgriezās Horvātijā. Franču leģionāra pieredze ļāva īstenot strauju militāro karjeru.

1995. gadā Gotovina ieguva ģenerāļa pakāpi, vadīja kaujas operācijas pret serbu zemessargiem Krajinas apgabalā (operācija "Viesuļvētra"), nepieļaujot apgabala neiekļaušanos jaunizveidotajā Horvātijā.

2001. gadā ANO Starptautiskais kriminālnoziegumu tribunāls ģenerālim Gotovinam izvirzīja apsūdzību tiešu līdzdalību 150 serbu civiliedzīvotāju noslepkavošanā un 150 000-200 000 serbu deportācijā no Horvātijas Krajinas teritorijas. ASV izsludināja 5 miljonu ASV dolāru prēmiju par Gotovinas notveršanu. 2005. gada 8. decembrī pēc Starptautiskā tribunāla prasības Gotovina tika apcietināts Kanāriju salās, bet pēc ilgstoša tiesas procesa tika attaisnots.

Horvātijā Gotovina daļā sabiedrības vēl joprojām tiek uzskatīts par nacionālo varoni. Pēc A.Gotovinas apcietināšanas Horvātijā izcēlās plaši masu protesti, kuros piedalījās desmitiem tūkstoši iedzīvotāju.

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ante Gotovina***.
* 
* 
* Antes Gotovinas apsūdzības raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51062370
* LCCN: n2003050523
* ISNI: 0000 0000 7865 5497
* GND: 123463106

 |

 |
**Aleksandrs Hamiltons** (angļu: *Alexander Hamilton*; dzimis 1755. gada 11. janvārī, miris 1804. gada 12. jūlijā) ir viens no ASV pamatlicējiem un ASV Konstitūcijas autoriem. Pirmais ASV finanšu ministrs. Hamiltona portrets ir uz ASV 10 dolāru banknotes.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Britu Vestindijā (mūsdienu Sentkitsā un Nevisā) nereģistrētā laulībā, tāpēc Hamiltonam nebija iespēju apmeklēt baznīcas skolu un viņš mācījās privātā ebreju skolā. 1768. gadā nomira māte un, tā kā tēvs viņus bija pameties iepriekš, faktiski kļuva par bāreni. Sācis strādāt vietējā tirdzniecības kompānijā, 1772. gadā viņš ieradās kontinentālajā Amerikā un iestājās Karaliskajā koledžā Ņujorkā (mūsdienās Kolumbijas Universitāte).

1775. gadā, sākoties ASV Neatkarības karam, Hamiltons iestājās brīvprātīgajā studentu milicijā un piedalījās kaujās. 1776. gadā kļuva par Džordža Vašingtona palīgu.

1782. gadā Hamiltons no Ņujorkas štata tika ievēlēts Konfederācijas kongresā. 1783. gadā atteicās no darba kongresā un Ņujorkā kļuva par juristu. 1784. gadā nodibināja *Bank of New York* — vecāko ASV banku, kura darbojas arī mūsdienās (kopš 2007. gada *Bank of New York Mellon Corporation*). 1787. gadā piedalījās Filadelfijas konventā un ir vienīgais ņujorkietis, kurš parakstījis ASV Konstitūciju.

1789. gada 11. septembrī pirmais ASV prezidents Džordžs Vašingtons iecēla Hamiltonu par ASV finanšu ministru. Tomēr 1794. gada 1. decembrī Hamiltons atkāpās no amata, lielā mērā ārlaulības sakara ar kādu precētu sievieti dēļ, ko var uzskatīt par pirmo seksa skandālu ASV vēsturē. Tomēr Hamiltons lielā mērā saglabāja politisko ietekmi kā viens no tuvākajiem Vašingtona līdzgaitniekiem.

1801. gadā Hamiltons nodibināja avīzi *New York Post*. Hamiltons aktīvi piedalījās prezidenta vēlēšanās un citos politiskajos procesos, bieži publicējot asus pamfletus. Kāda pamfleta dēļ ASV viceprezidents Ārons Bers izaicināja Hamiltonu uz divkauju. Tā notika 1804. gada 11. jūlijā Ņujorkas pievārtē. Divkaujā Hamiltons tika nāvējoši ievainots un nākamajā dienā mira.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksandrs Hamiltons*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 66496514
* LNB: 000083886
* LCCN: n79021633
* ISNI: 0000 0001 2101 9825
* GND: 118545302
* SELIBR: 286098
* SUDOC: 029409268
* BNF: cb121043321 (data)
* BIBSYS: 13004631
* NLA: 35165662
* NDL: 00467848
* NKC: jn19981001393
* SBN identifikators RAVV012292 nav derīgs.
* US Congress: H000101
* BNE: XX1300537
* CiNii: DA00567773

 |

 |
**Baierlija turku zirgs**, mākslinieks Džons Vutons,(John Wootton, 1686-1765) 

**Baierlija turku zirgs** bija viens no trijiem ērzeļiem - ciltstēviem, no kuriem izveidoja Anglijas tīrasiņu zirgu šķirni. Otri divi bija Godolfīna arābu zirgs un Derlija arābu zirgs. Leģenda vēsta, ka kapteinis Roberts Baierlijs 1688. gadā Budas kaujas laukā (Ungārijā) ir noķēris kāda turku karavīra zirgu, kas kļuva par kapteiņa kara zirgu. Ir uzskats, ka tajā laikā zirgam bija 8 gadi. 1689. gadā kapteinis nokļuva Īrijā, kur piedalījās karaļa Viljama karā. Zirgs esot izglābis kapteiņa dzīvību Boinas kaujas laukā. 1690. gadā Īrijā notika zirgu skriešanās sacīkstes, kurās uzvarēja Baierlija zirgs. Pēc kara, Baierlijs demobilizējās un atgriezās mājās Midridžā, Anglijā.

1696. gadā kapteinis Baierlijs apprecējās ar savu māsīcu Mēriju Vartonu, kuras dzimtai piederēja Goldboroholla. Pēc kāzām jaunais pāris pārcēlās dzīvot uz Goldborohollu, Jorkšīrā. Baierlija ērzelis līdz savai nāvei kļuva par Goldborohollas staļļa vaislas ērzeli. Tas nomira 1706. gadā. Lai arī Goldboroholla vairs nepieder Baierliju ģimenei, tā joprojām ir privāts īpašums, kas nav pieejams publiskai apskatei, bet goda viesiem nakšņošanai tiek piedāvāta Baierlija guļamistaba.

Ir daudz diskusiju par to, kādas šķirnes zirgs bija Baierlija ērzelis. Ir pieņemts domāt, ka tas bija arābu zirgs. Tomēr daudzi uzskata, ka Baierlija zirgs ir bijis turkmēņu zirgs vai ahaleteke. Ērzelis bija dūkanbērs ar karstasiņa smalkumu un temperamentu. Lielākā daļa ērzeļa pēcnācēju ir bēri vai melni.

Relatīvi neliels skaits mūsdienu tīrasiņu zirgu ir Baierlija zirga pēcnācēji (3,3%), tomēr joprojām starp čempioniem ir sastopami Baierlija ērzeļa pēcnācēji. Visslavenākais Baierlija pēcnācējs bija daudzu sacīkšu čempions Basto, kā arī divas visslavenākās tīrasiņu šķirnes ķēves, kas ir izveidojušas ģimeņu ciltslīnijas 1 un 3. Starp pēcnācējiem ir 12 Derbija čempioni, 10 Santlegeras čempioni, 12 Ouks čempioni un 27 citu sacensību čempioni, kas ir cēlušies no ciltslīnijas viens. Ciltslīniju trīs reprezentē 12 Ouks čempioni, 12 Derbija čempioni, 10 Santlegeras čempioni un 28 citādu sacensību un šovu čempioni.

Atsauces
--------

1. 1 2  Byerley Turk
2. 1 2  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 31. janvārī. Skatīts: 2009. gada 16. janvārī. Arhivēts 2009. gada 31. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Goldsborough Hall
4. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 21. novembrī. Skatīts: 2009. gada 29. janvārī. Arhivēts 2008. gada 21. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
5. ↑  «AkhalTexas:Akhalteke Horses:Tito Pontecorvo akhalteke horses: sport training championship». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 12. februārī. Skatīts: 2009. gada 29. janvārī. Arhivēts 2009. gada 12. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
6. ↑  1 Tregonwell's Natural Barb Mare
7. ↑  3 Dam of the Two True Blues

Ārējās saites
-------------

* 
* 
* 
* 
*
**Ņižina** (ukraiņu: *Ніжин*) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Čerņihivas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Osteras upes krastos 80 km no apgabala centra Čerņihivas. Ņižinas rajona centrs (rajonā neietilpst).

Vēsture
-------

Rakstiskajos avotos pirmoreiz minēta 1078. gadā Hipatija hronikā kā **Ņežatina** (Ņižatina), bet 1147. gadā minēta kā Čerņihivas kņazistes nocietinājums **Uņeņeža** (Uneņiža). 1239. gadā mongoļu karaspēks Uņeņežu nopostīja. Kopš 1320. gada Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Pēc 1500.—1503. gada Krievijas-Lietuvas kara nonāk Maskavas Lielkņazistes sastāvā. 1514. gadā saukta par Ņežinu (Ņižinu) un tur izveidots kazaku pulks. 1618. gadā nonāk Polijas īpašumā, 1625. gadā piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1648. gadā Bohdana Hmeļnicka karaspēks padzen poļus un izvieto pilsētā kazaku pulku. 1654. gadā Ņižinā dzīvoja 11 600 cilvēku (Kijivā tajā pat laikā — 7800). 1668. gadā pilsētu ieņēma Krievijas karaspēks. 17.—18. gadsimtā pilsētā attīstījās tirdzniecība, tur apmetas ievērojamas grieķu, bulgāru, turku, persiešu, ebreju un vācu tirgotāju un amatnieku grupas. 1746. gadā grieķi bija 7% no pilsētas iedzīvotāju skaita, tiem bija savs maģistrāts, baznīca, tiesa un skola. 1780. gados pilsētas ikgadējas tirdzniecības apgrozījums bija ap 1 800 000 rubļu. Mūsdienās-mašīnbūves, medicīnas aparatūras un pārtikas rūpniecības centrs.

Cilvēki
-------

Ņižina ir aktiera undziedātāja Marka Bernesa (*Марк Наумович Берне́с*, 1911—1969), baletdejotājas Olgas Hohlovas (*Olga Khokhlova*, 1891—1955), jūrasbraucēja Jurija Lisjanska (*Юрий Фёдорович Лисянский*, 1773—1837), vieglatlētes Žannas Pintusevičas-Blokas (*Жанна Пінтусевич-Блок*, 1972) un dzejnieces Anastasijas Dmitrukas (*Анастасiя Дмитрук*, 1991) dzimtā pilsēta.

No 1820. līdz 1828. gadam Ņižinā ģimnāzijā mācījās Nikolajs Gogolis. Ņižinā bērnībā dzīvoja dzejniece Zinaida Gipiusa (*Зинаида Гиппиус*, 1869—1945). Šeit bērnību pavadījis raķeškonstruktors Sergejs Koroļovs (*Сергей Павлович Королёв*; 1907—1966).

No 1905. līdz 1909. gadam mūža pēdējos četrus gadus pilsētā dzīvoja gleznotājs Jūlijs Feders kopā ar sievu Olgu un dēlu Georgu. Kopš 1905. gada dēls Georgs studēja Vēstures un filozofijas institūtā.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  Šmite, E. Seni notikumi. Jaunas liecības. Grām.:Jūlijs Feders. Rīga: Neputns, 2013. 8. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ņižina***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čerņihivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Bahmača
* Baturina
* Bobrovica
* Borzna
* **Čerņihiva**
* Horodņa
* Ičņa
* Korjukivka
* Mena
* Novhoroda-Siverska
* Nosivka
* Ņižina
* Ostera
* Priluki
* Snovska
* Semeņivka

 |

 |
**Korjukivka** (ukraiņu: *Корюківка*) ir pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumu daļā, Čerņihivas apgabala dienvidos, Korjukivkas rajona centrs.

Korjukivku 1657. gadā dibināja kazaki no Ukrainas labā krasta, un tā tika nosaukta viena no pirmajiem kolonistiem kazaka Omeliana Karuka vārdā, un sākotnēji tā bija pazīstama kā Karukivka.

Vēsture
-------

Rakstos zināma no 1657. gada kā apdzīvotā vieta Hetmanščinā. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 5. septembra līdz 1943. gadam atradās vācu okupācijā. Otrā pasaules kara laikā Korjukivkas apkaime bija padomju partizānu kustības centrs. Naktī uz 1943. gada 27. februāri ciematam uzbruka padomju partizānu vienība, sagraujot ungāru garnizonu un atbrīvojot ieslodzītos. Atriebjoties, 1943. gada 1. un 2. martā vācu, ungāru un ukraiņu daļas Korjukivku faktiski iznīcināja, nodedzinot 1290 mājas un nogalinot apmēram 6700 iedzīvotāju, kas ir viena no lielākajām vienas dienas masu slepkavībām Otrā pasaules kara laikā. 1958. gadā Korjukivkai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  Корюківська трагедія 1943 р.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Korjukivka***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čerņihivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Bahmača
* Baturina
* Bobrovica
* Borzna
* **Čerņihiva**
* Horodņa
* Ičņa
* Korjukivka
* Mena
* Novhoroda-Siverska
* Nosivka
* Ņižina
* Ostera
* Priluki
* Snovska
* Semeņivka

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 153772611
* LCCN: n96066622

 |

 |
**Holandes Berta** (franču: *Berthe de Hollande*; dzimusi ap 1055. gadu, mirusi 1094. gada 15. oktobrī) bija Francijas karaļa Filipa I sieva un Francijas karaliene-konsorte.

Viņas tēvs bija Florēns I, Holandes grāfs, māte - Saksijas Ģertrūde, Saksijas hercoga Bernarda II meita. Pēc tēva nāves 1061. gadā viņas māte, Saksijas Ģertrūde, apprecējās ar Robertu I, Flandrijas grāfu, sauktu par Frīzieti. 1072. gadā patēvs noslēdza miera līgumu ar Francijas karali Filipu I, pie kam viens no miera līguma nosacījumiem bija Bertas laulības ar Filipu.

Tikai pēc deviņu gadu laulības Bertai piedzima dēls un troņmantinieks Luijs. Kā oficiāli ziņoja, tad viņa palika stāvoklī, pateicoties vientuļnieka Arnola lūgšanām, kurš arī deva bērnam vārdu. Filipam un Bertai bija pieci bērni:

* Francijas Konstance (1078-1125), Antiohas firsta Bohemunda I sieva
* Luijs VI Resnais (1081-1137)
* Anrī (1083 - miris jauns)
* Šarls (1085 - miris jauns)
* Odo (1087 - 1096)

1092. gadā Filips izšķīrās no Bertas, par iemeslu minot, ka viņa ir pārāk resna. Bertu ieslodzīja Montrālas-sur-Mēras cietoksnī un piespieda apprecēties ar Anžū grāfu Monfortas Bertrādu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Holandes Berta***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* BPN: 21391465

 |

 |
**Dīters Nolls** (vācu: *Dieter Noll*; 1927. gada 31. decembris — 2008. gada 6. februāris) bija vācu rakstnieks. Viņa pazīstamākais darbs ir divās grāmatās iznākušais romāns *Vernera Holta piedzīvojumi* (vācu: *Die Abenteuer des Werner Holt*), kas laikā no 1960. gadu sākuma līdz pat autora nāvei tika izdots divu miljonu lielā tirāžā.

Biogrāfija
----------

Dīters Nolls piedzima Saksijā farmaceita ģimenē. Viņa māte pa pusei bija ebrejiete. Uzreiz pēc vidusskolas pabeigšanas Nolls tika iesaukts Trešā reiha gaisa spēku dienestā kā *Luftwaffenhelfer*. 1944. gadā viņš tika iesaukts Vērmahta dienestā kā kareivis. Otrā pasaules kara beigās Nolls nokļuva ASV armijas gūstā. Pēc atbrīvošanas, 1948. gadā, viņš studēja mākslas vēsturi, filozofiju un ģermānistiku Jēnas Universitātē. Kopš 1950. gada Nolls dzīvoja Berlīnē, kur strādāja vairākos laikrakstos. No 1956. gada viņš nodarbojās ar rakstniecību.

Kopš 1946. gada Dīters Nolls bija komunistiskās partijas biedrs. Viens no pazīstamākajiem Nolla darbiem ir novele divos sējumos *Vernera Holta piedzīvojumi*. Šis darbs ir autobiogrāfisks. Pirmais sējums stāsta par jauniešiem, kuri mācās vidusskolā, bet drīz vien tiek iesaukti gaisa spēku dienestā, bet pēc tam Vērmahtā. Otrs sējums ir par pēckara dzīvi, kur bijušajam karavīram ir jāiedzīvojas jaunajā kārtībā un jāatgriežas pie miera laika dzīves. Šis darbs ir ticis izdots vairāk kā 2 miljonu eksemplāru apjomā, bet pēc pirmās daļas motīviem tika uzņemta kinofilma.

Dīters Nolls vairākkārt tika apbalvots par savu darbību literatūrā. Viņš darbojās vairākās rakstnieku organizācijās un bija Berlīnes mākslas akadēmijas biedrs no 1969. gada. Dīters Nolls nomira 2008. gada 6. februārī no vēža.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dīters Nolls*** |

* Wer war wer in der DDR? (vāciski)
* *Приключения Вернера Хольта* (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 76320788
* LNB: 000099875
* LCCN: n86142650
* ISNI: 0000 0001 1475 3087
* GND: 119157322
* SUDOC: 027049493
* BNF: cb11917832k (data)
* BIBSYS: 90101517
* NLA: 35974951
* NDL: 00451417
* NKC: ola2003169731
* CiNii: DA01005225

 |

 |
**Mandaji** (*Mandaya*) ir viena no Filipīnu tautām, tiek pieskaitīti lumadiem. Apdzīvo kalnainos apvidus Mindanao salas austrumos. Kopskaits tiek lēsts ap 520 tūkstošiem (0,5 % no valsts iedzīvotāju skaita) un tā ir viena no daudzskaitlīgākajām lumadu tautām. Lielākā daļa mandaju mīt Austrumdavao (261 742 cilvēki; 45,5 % no iedzīvotāju kopskaita), Dienvidsurigao (98 675; 15,4 %) un Davao de Oro (59 150; 7,7 %) provincēs. Dalās vairākās etniskās grupās — mangvangi, mangrangani, managosani, pagsupani, divavaononi un dibabaoni. Dažkārt mandajiem pieskaita tuvu radniecīgos mansakus (78 199 cilvēki, dzīvo galvenokārt Davao de Oro provincē). Runā mandaju valodā, kurai izšķir vairākus dialektus; kā *lingua franca* izmanto sebuāņu un filipīniešu valodas. Mandaji lielākoties ir savas tradicionālās politeistiskās reliģijas piekritēji. Izplatīta poliginija. Etnonīms *mandaya* tulkojumā nozīmē ‘pirmie [cilvēki] augšup pa straumi’.

Atsauces
--------

1. ↑  Philippine Statistics Authority. Ethnicity Statistical tables
2. ↑  «Peoples of the Philippines: Mandaya». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 23. jūlijā. Skatīts: 2024. gada 1. martā.
3. ↑  Ethnic Groups of the Philippines. Mandaya

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mandaji***.
**Beļģu Kongo** (franču: *Congo belge*) ir bijusī Beļģijas kolonija Āfrikā, tagadējās Kongo Demokrātiskās Republikas priekštece. Nodibināta 1908. gadā, Beļģijas parlamentam pārņemot karaļa Leopolda II personīgo valdījumu Kongo Brīvvalsti. Pastāvēja līdz 1960. gadam, kad kolonija ieguva neatkarību un sākās pilsoņu karš. Kolonijas centrs līdz 1926. gadam bija Boma, vēlāk — Leopoldvila.

Vēsture
-------

Kongo upes baseina koloniālā apgūšana Āfrikas vidienē sākās tikai 19. gadsimta otrajā pusē, kad to beidzot izpētīja vairākas eiropiešu ekspedīcijas. Nozīmīgākā no tām bija Velsā dzimušā amerikāņu žurnālista un ceļotāja Henrija Stenlija ekspedīcija (1871) Deivida Livingstona meklējumos, kurā tika apsekota liela daļa Kongo augšteces, kā arī noskaidrots, ka Tangaņikas ezers nav saistīts ar Nīlu. Vēlāk Stenlijs rīkoja vēl vairākas ekspedīcijas, vairākas no kurām pēc 1876. gada bija saistītas ar ambiciozā Beļģijas karaļa Leopolda II organizēto Starptautisko Āfrikas asociāciju.

Stenlija ekspedīciju laikā ar vietējiem vadoņiem noslēgto līgumu rezultātā visas to zemes faktiski nonāca Leopolda II īpašumā. Leopolds II ar dažādām diplomātiskām manipulācijām panāca vadošo Eiropas valstu atbalstu savām pretenzijām uz teritorijām Kongo baseinā, kā rezultātā 1884. gadā Berlīnes konference, kurā piedalījās Austroungārija, Beļģija, Francija, Vācija, Apvienotā Karaliste, Krievija un Osmaņu impērija, apstiprināja Starptautisko Kongo Asociāciju, kas noteica, ka teritorija nevar būt pakļauta Beļģijai vai kādai citai valstij, bet tā nonāk karaļa Leopolda II personīgā kontrolē, respektīvi — personālūnijā. 1885. gadā tika nodibināta Kongo Brīvvalsts, kas formāli bija patstāvīga valsts, bet faktiski bija Leopolda II koloniāls īpašums.

Kongo Brīvvalsts laikā tika nežēlīgi ekspluatēti dabas un cilvēku resursi, kas izsauca starptautiskās sabiedrības sašutumu, kas savukārt noveda pie tā, ka Beļģijas parlaments bija spiests pārņemt teritoriju valsts kontrolē un 1908. gada 15. novembrī tika nodibināta kolonija Beļģu Kongo. Kolonijā likumdošanas vara bija Beļģijas karalim un parlamentam, bet izpildvara bija piešķirta ģenerālgubernatoram, ko pārraudzīja speciāli nozīmēts Beļģijas Kongo lietu ministrs.

Galvenā saimniecība darbība notika Katangas provincē un bija saistīta ar derīgo izrakteņu ieguvi. Otrā pasaules kara laikā Beļģu Kongo bija Beļģijas trimdas valdības galvenais ieņēmumu avots un visa kolonijas produkcija tika eksportēta uz ASV un Apvienoto Karalisti. 1950. gados Beļģu Kongo, tāpat, kā pārējā Āfrikā, aktivizējās nacionālā atbrīvošanās kustība, kuras ietekmē strauji tika izveidota neatkarīga Kongo Republika (Leopoldvila), bet nepietiekamo vietējo administratīvo resursu un iekšējo nesaskaņu dēļ sākās piecu gadu ilgs pilsoņu karš (Kongo krīze), kas beidzās ar vienotas Kongo Demokrātiskās Republikas izveidošanu 1964. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Beļģu Kongo***.
**Eriks Malmbergs** (somu: *Erik Malmberg*; 1892. gada 23. aprīlis Helsinki — 1934. gada 13. augusts) bija Somijas pulkvežleitnants un šahists. Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks (1926).

Biogrāfija
----------

No 1912. līdz 1915. gadam studējis medicīnu Helsinku Universitātē. Sākoties Pirmajam pasaules karam izgājis militāru apmācību kadetu skolā. Somijas pilsoņu kara laikā karojis "balto" pusē. Bijis sakaru virsnieks, sakaru daļas komandieris Karēlijas armijā, vēlāk pārcelts uz Somijas armijas galveno štābu. Pēc pilsoņu kara bijis Somijas armijas galvenā štāba goda padomē (1925—1932).

Bijis pazīstams arī kā viens no vadošajiem Somijas šahistiem. Pārstāvējis Somijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1924. gadā. No 1924. gada līdz mūža beigām darbojies kā šaha apskatnieks Somijas periodikā.

1926. gadā 15. maijā kā Somijas galvenā štāba II nodaļas statistiskā biroja bijušais vadītājs apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Erik Malmberg
2. ↑  «Valdības Vēstnesis, Nr.260 (17.11.1926)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 06.09.2016.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Sofija Šneidere** (vācu: *Sophia Schneider*; dzimusi 1997. gada 12. septembrī Traunšteinā) ir vācu biatloniste.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2009. gadā. 2015. gada Eiropas jaunatnes olimpiskajā festivālā izcīnīja divas bronzas medaļas — iedzīšanā un jauktajā stafetē. Tajā pašā gadā viņa piedalījās arī savā pirmajā Pasaules čempionātā jauniešiem, kas norisinājās Raubičos. Augstvērtīgāko rezultātu sasniedza iedzīšanā, ieņemot 7. vietu. Nākamā gada Pasaules čempionātā jauniešiem individuālajā distancē ieguva 4. vietu, sprintā bija 12. bet iedzīšanā sestajā vietā. 2015. gada decembrī IBU kausa junioriem posmā Austrijā divreiz izcīnīja otro vietu.

2017. gada Pasaules čempionātā junioriem Brezno 12,5 km individuālajā distancē ieņēma 4. vietu, bet stafetē kopā ar Vanesu Foigtu un Annu Veideli izcīnīja sudraba medaļu. Arī nākamajās divās sezonās piedalījās Pasaules čempionātos junioriem, bet pie medaļām netika. 2020. gada janvārī pirmo reizi piedalījās IBU kausa posmā pieaugušajiem.

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2020. gada 29. novembrī Kontiolahti ar 87. vietu sprintā. 2021.—2022. gada sezonā piedalījās tikai vienā Pasaules kausa posmā, pamatā startējot IBU kausa sacensībās. 2022. gada Eiropas čempionātā jauktajā stafetē ieguva sudraba medaļu.

2022.—2023. gada Pasaules kausa pirmajā posmā Kontiolahti ieguva savus pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, ieņemot 11. vietu 15 km individuālajās sacensībās. Tajā pašā posmā pirmo reizi piedalījās arī stafetē, izcīnot otro vietu. Savā debijas Pasaules čempionātā 2023. gadā Oberhofā labāko rezultātu individuāli sasniedza iedzīšanā, ieņemot 5. vietu, bet stafetē kopā ar Vanesu Foigtu, Hannu Kebingeri un Denīzi Hermani-Viku izcīnīja sudraba medaļu. 2024. gada Pasaules čempionātā Nove Mesto stafetē ieguva bronzas godalgu.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete | 1+1 jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 13. | 7. | 5. | 27. | **2.** | — | 6. |
| 2024 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | — | 28. | 37. | — | **3.** | — | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2022.—2023. | 31. |
| 2023.—2024. | 27. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Norway and Russia claim the IBU OECH Mixed Relays». *biathlonworld.com* (angļu). 2022. gada 29. janvārī. Skatīts: 2023. gada 20. februārī.
2. ↑  «Schneider und Weidel - Hoffnungsträgerinnen im deutschen Biathlon». *sportschau.de* (vācu). 2022. gada 1. decembrī. Skatīts: 2023. gada 20. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sofija Šneidere***.
* IBU profils (angliski)
Šis raksts ir par 1526. gada kauju. Par 1687. gada kauju skatīt rakstu Mohāčas 1687. gada kauja.

Ungārijas sadalīšana
**Mohāčas kauja** (ungāru: *Mohácsi csata*, turku: *Mohaç Muharebesi*) ir viena no svarīgākajām kaujām Ungārijas un Centrāleiropas vēsturē. 1526. gada 29. augustā kaujā satikās Ungārijas Karalistes spēki karaļa Lajoša II Jagellona vadībā un Osmaņu impērijas spēki Suleimana I vadībā. Ungāri cieta sakāvi, Lajošs II mira pēc kaujas, Ungāriju savā starpā sadalīja Osmaņu impērija, Transilvānijas hercogiste, un Hābsburgi. Lajoša II nāve arī pavēra ceļu Hābsburgu dinastiskajām pretenzijām uz Ungārijas zemēm. No Osmaņu puses kaujā piedalījās 50-70 000 kareivji, no kuriem zaudēja tikai 1500. Ungāru armijā bija 25-30 000 kareivji, no kuriem zaudēja 14-20 000. Turkiem bija 300 lielgabali pret ungāru 85.

Jau vairākas desmitgades pirms Mohāčas kaujas Ungārijā novājinājās karaļa vara, valsti postīja sacelšanās. 1521. gadā turki sagrāba Belgradu, apdraudot Ungārijas dienvidus. 1522. gadā jaunais karalis Lajošs II apprecēja spāņu Hābsburgu princesi Mariju. Turkiem Ungārijas un Svētās Romas impērijas alianse radīja reģionālus draudus. Tikmēr Hābsburgu imperatora Kārļa V sakautais Francijas karalis Fransuā I noslēdza šokējošu savienību ar turkiem un lūdza Suleimanu I iebrukt Svētās Romas impērijā. To turki varēja izdarīt vienīgi šķērsojot Ungāriju. 1526. gada jūnijā turku armija iebruka Ungārijā. Ungāriem neizdevās sasaukt pietiekami lielu armiju, un neizdevīgi izvēlētais kaujas lauks un taktika noveda pie to smagas sakāves.

Bohēmijas karalisti, Ungārijas ziemeļu daļu un Horvātijas karalisti turpmāk kontrolēja Hābsburgi, centru sagrāba turki, kuru vasaļatkarībā turpmāk atradās arī Transilvānijas hercogiste. Turku kampaņas ungāru pakļaušanai un cietokšņu ieņemšanai turpinājās vēl vairākas desmitgades. Kari starp Osmaņiem un Hābsburgiem turpinājās nākamos 200 gadus. Ungāri Mohāčas kauju uzskata par savas viduslaiku neatkarības un varenības beigām.

Skatīt arī
----------

* Ungārijas pilsoņu karš (1527-1538)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mohāčas kauja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)
**Dīdra Ērvina** (angļu: *Deedra Irwin*; dzimusi 1992. gada 27. maijā) ir amerikāņu biatloniste.

Karjera
-------

Pirmās starptautiskās sacensības Ērvinas karjerā bija 2018. gada Eiropas atklātais čempionāts Ridnaunā, turpinājumā startēja IBU kausā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2018. gada 16. decembrī Hohfilcenē, piedaloties stafetē. Viņai tika uzticēts veikt pēdējo posmu, bet jau šaušanā guļus Ērvina nopelnīja soda apli un finišēja 13. vietā. 2018.—2019. gada sezonā piedalījās vēl vienā stafetē Rūpoldingas posmā. Pēc gada Rūpoldingā pirmo reizi Pasaules kausā startēja individuāli, sprintā ieņemot 79. vietu.

2020.—2021. gada sezonā jau regulāri startēja Pasaules kausā. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2021. gadā Pokļukā. Sprintā un iedzīšanā nespēja iekļūt labāko 40 vidū, bet stafetē ieņēma 13. vietu.

Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2021.—2022. gada sezonas otrajā posmā Estešundā ar 38. vietu sprintā. Viņa tika iekļauta ASV izlases sastāvā startam 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur labāko rezultātu sasniedza 15 km individuālajā distancē, izcīnot 7. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā labākais rezultāts arī tika sasniegts 15 km individuālajā distancē — 20. vieta. Pēc gada, kad Pasaules čempionāts risinājās Nove Mesto, 15 km distancē ieņēma 11. vietu. Startēja arī visās stafetēs. 1+1 jauktajā stafetē kopā ar Kempbelu Raitu izcīnīja 7. vietu, kas bija augstākais rezultāts ASV komandai šīs disciplīnas vēsturē.

Karjeras rezultāti
------------------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Valsts karogs: Ķīna Pekina | 7. | 37. | 47. | 23. | 11. | — |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete | 1+1 jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | Valsts karogs: Slovēnija Pokļuka | — | 51. | 45. | — | 13. | — | — |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 20. | 55. | 57. | — | 15. | 13. | 11. |
| 2024 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | 11. | 39. | 46. | — | 21. | 11. | 7. |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2021.—2022. | 58. |
| 2022.—2023. | 58. |

Atsauces
--------

1. ↑  «U.S. Olympic Biathlete Deedra Irwin Missed a Silver Medal by One Shot, but Her Seventh-Place Finish Was Still the Best Ever by an American». *outdoorlife.com* (angļu). 2022. gada 9. februāris. Skatīts: 2024. gada 17. martā.
2. ↑  «Irwin and Wright Clinch Historic U.S. Single Mixed Relay Result at World Championships». *usbiathlon.org* (angļu). 2024. gada 16. februāris. Skatīts: 2024. gada 17. martā.

Ārējās saites
-------------
**Deimante Kornete** (franču: *Deimantė Cornette*; dzimusi kā **Deimante Daulīte** (lietuviešu: *Deimantė Daulytė*) 1989. gada 22. februārī, Šauļos) ir Lietuvas starptautiskā lielmeistare šahā (2009), kas kopš 2021. gada pārstāv Franciju.

Biogrāfija
----------

Vairākkārtējā Lietuvas junioru šaha čempione dažādās vecuma grupās (2007, 2008, 2009). Pārstāvējusi Lietuvu junioru Pasaules un Eiropas čempionātos, kur augstākais sasniegums ir 3. vietā U-16 vecuma grupā 2005. gadā.
Piecas reizes ir uzvarējusi Lietuvas sieviešu šaha čempionātā (2006, 2007, 2008, 2012, 2013), bet 2010. gada turnīrā ieņēmusi 2. vietu. Lietuvas sieviešu izlases sastāvā 6 reizes piedalījusies Pasaules šaha olimpiādēs (2006-2016), bet 7 reizes piedalījusies Eiropas komandu šaha čempionātos (2005-2007, 2011-2017), kur izcīnījusi bronzas medaļu (2017) individuālajā vērtējumā. 2005. gada Eiropas komandu šaha čempionātā izcīnījusi individuālo sudraba medaļu, bet 42. šaha olimpiādē Baku izcīnījusi individuālo bronzas medaļu pie 2. galdiņa. Augstākais sasniegums komandu sacensībās ir 2. vieta pie 4. galdiņa 2005. gadā Eiropas komandu šaha čempionātā Gēteborgā (+6 =1 -2). Piedalījusies arī 2009. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Mežezerā (Aizkraukles novads).

2023. gada augustā izcīnījusi 2. vietu Francijas sieviešu šaha čempionātā, finālā piekāpjoties Mitrai Hedžazipūrai. 2023. gada septembrī Francijas izlases sastāvā izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules komandu šaha čempionātā. 2023. gadā Budvā Francijas izlases sastāvā izcīnījusi 3. vietu Eiropas komandu šaha čempionātā.

2024. gada martā uzvarējusi Evas Mozeres piemiņas turnīrā Gracā. 2024. gada martā izcīnījusi 3. vietu Vācijas atklātajā sieviešu šaha čempionātā Augsburgā.

Personīgā dzīve
---------------

Precējusies ar Francijas šaha lielmeistaru Matjē Kornetu.

Atsauces
--------

1. ↑  FIDE Transfers in 2021
2. ↑  EU-ch U16 Girls Herceg Novi 2005
3. ↑  Deimante Daulyte is 2013 Lithuanian womens champion
4. ↑  42nd Olympiad Baku 2016 Women
5. ↑  th European Team Chess Championship (women): Gothenburg 2005
6. ↑  { French Championships: Gozzoli and Hejazipour clinch titles]
7. ↑  European Team Chess Championship 2023 - Women
8. ↑  CHESS LADIES GRAZ 2024
9. ↑  Internationale Offene Deutsche Frauen Einzelmeisterschaft 2024

Ārējās saites
-------------

* Deimante Kornete šahista profils vietnē fide.com
* Deimante Kornete šahista profils vietnē chessgames.com
* Deimante Kornete šahista profils vietnē 365chess.com
* Deimante Kornete šahista profils vietnē chesstempo.com
* Deimante Kornete šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Deimante Kornete šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
**Dāvids Cobels** (vācu: *David Zobel*; dzimis 1996. gada 11. jūnijā Štarnbergā) ir vācu biatlonists.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2006. gadā, iedvesmojoties no Mihaela Greisa panākumiem olimpiskajās spēlēs. 2016. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu sprintā un sudrabu stafetē. 2016. gadā piedalījās arī Eiropas čempionātā Tjumeņā, sprintā ieņēma 39. vietu, bet iedzīšanā pakāpās līdz 29. vietai. Tajā pašā gadā Eiropas čempionātā junioriem Pokļukā ieguva bronzu sprintā un pēc tam uzvarēja iedzīšanā. 2017. gada Pasaules čempionātā junioriem Brezno izcīnīja 2 medaļas: sudraba godalgu 15 km individuālajā distancē un bronzu stafetē. 2017. gada martā debitēja IBU kausā. Sezonas pēdējā posmā Otepē izcīnīja uzvaru jauktajā stafetē. 2019. gada 2. martā turpat Otepē sprintā Cobels izcīnīja pirmo uzvaru IBU kausā.

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2021. gada 19. martā Estešundā ar 52. vietu sprintā. Nākamajā dienā iedzīšanā ieguva pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, paceļoties līdz 32. vietai. 2021.—2022. gada sezonu sāka IBU kausā, kur Obertilliahā izcīnīja uzvaru 20 km individuālajā distancē. Ar Rūpoldingas posmu pievienojās komandai Pasaules kausā. 2022. gada 23. janvārī Antholcā pirmo reizi tika iekļauts stafetes komadas sastāvā un kopā ar Romānu Rēsu, Filipu Hornu un Lūkasu Fračeru izcīnīja trešo vietu.

2022.—2023. gada Pasaules kausa sezonas atklāšanas posmā Kontiolahti pirmo reizi individuāli izcīnīja vietu uz pjedestāla, 20 km distancē ierindojoties trešajā vietā aiz Martina Ponsiluomas un Niklasa Hartvega. Sezonas turpinājumā Cobels ar Vācijas stafetes komandu divas reizes kāpa uz goda pjedestāla un Pasaules kausa kopvērtējumā ieņēma 24. vietu. 2023. gadā Oberhofā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā. Labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 35. vietu.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 73. | 35. | 41. | — | — | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2020.—2021. | 87. |
| 2021.—2022. | 33. |
| 2022.—2023. | 24. |
| 2023.—2024. | 39. |

Atsauces
--------

1. ↑  «David Zobel». *dsv-jahrbuch.de* (vācu). Skatīts: 2023. gada 6. decembrī.
2. ↑  «Chloe Chevalier and David Zobel Win IBU Cup Sprints». *biathlonworld.com* (angļu). 2019. gada 2. marts. Skatīts: 2023. gada 6. decembrī.
3. ↑  «Hoegberg and Zobel win the IBU Cup Individuals». *biathlonworld.com* (angļu). 2021. gada 16. decembris. Skatīts: 2023. gada 6. decembrī.
4. ↑  «Dominating Norwegian win in Antholz Men’s Relay». *biathlonworld.com* (angļu). 2022. gada 23. janvāris. Skatīts: 2023. gada 6. decembrī.
5. ↑  «Kontiolahti Individual to Ponsiluoma». *biathlonworld.com* (angļu). 2022. gada 29. novembris. Skatīts: 2023. gada 6. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dāvids Cobels***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (krieviski)
**Juhans Ūlavs Smerdāls Botns** (norvēģu: *Johan-Olav Smørdal Botn*; dzimis 1999. gada 18. jūnijā) ir norvēģu biatlonists.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2004. gadā. Pasaules jauniešu un junioru čempionātos nav startējis. 2021. gada novembrī debitēja IBU kausā un ieņēma 32. vietu sprintā. 2023. gada februārī Kenmorā ieguva trešo vietu sprintā, pirmo reizi izcīnot vietu uz goda pjedestāla IBU kausa posmā. Sezonas pēdējā IBU kausa startā 2023. gada 3. martā turpat Kenmorā uzvarēja iedzīšanā.

2023.—2024. gada sezonas pirmajā trimestrī IBU kausā izcīnīja piecas uzvaras, divreiz bija otrais un vienreiz finišēja trešajā vietā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2024. gada 5. janvārī Oberhofā ar 26. vietu sprintā. 
2024. gada Eiropas čempionātā Brezno, Slovākijā, izcīnīja divas sudraba medaļas — 20 km individuālajā distacē un sprintā. Čempionāta pēdējā dienā uzvarēja jauktajā stafetē kopā ar Īsaku Freju, Īdu Līenu un Mārenu Kirkeidi. 2024. gada 9. martā Soldžerholovā pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā, sprintā ieņemot trešo vietu.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2023.—2024. | 29. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Maren Kirkeeide and Philipp Horn win Canmore Sprints». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 25. februāris. Skatīts: 2024. gada 10. martā.
2. ↑  «Canmore Pursuits to Johansen and Botn: Tilda Johansson Wins IBU Cup Total Score». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 3. marts. Skatīts: 2024. gada 10. martā.
3. ↑  «First-time IBU Cup wins for Nevland, Tannheimer». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 16. decembris. Skatīts: 2024. gada 10. martā.
4. ↑  «Sweden, Norway win Mixed Relays in Osrblie». *biathlonworld.com* (angļu). 2024. gada 28. janvāris. Skatīts: 2024. gada 10. martā.
5. ↑  «Career-first Victory for Eric Perrot in Soldier Hollow Sprint». *biathlonworld.com* (angļu). 2024. gada 28. janvāris. Skatīts: 2024. gada 10. martā.

Ārējās saites
-------------

* IBU profils (angliski)
* FIS profils (distanču slēpošana) (angliski)
Ungārijas Karalistes teritorija 1490. gadā.
**Māķāšs Huņadi** (ungāru: *Hunyadi Mátyás*), arī **Matejs Korvins** (latīņu: *Matthias Corvinus*, horvātu: *Matija Korvin*, rumāņu: *Matia Corvin*, čehu: *Matyáš Korvín*; dzimis 1443. gada 23. februārī, miris 1490. gada 6. aprīlī), bija Ungārijas un Horvātijas karalis no 1458. līdz savai nāvei 1490. gadā. 
Māķāša valdīšana tautas atmiņā saglabājusies kā viens no Ungārijas un Rumānijas uzplaukuma periodiem. Huņadi tiek pieminēts ungāru un rumāņu teikās un tautasdziesmās. Attēlots uz mūsdienu Ungārijas 1000 forintu naudas zīmes.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1443. gadā Transilvānijas vaivada Jānoša Huņadi ģimenē. 
Kļuva par Ungārijas karali 15 gadu vecumā. Izglītojās Itālijā, ietekmējās no renesanses idejām. Atbalstīja celtniecību, mākslu, viņa bibliotēka - *Bibliotheca Corviniana* bija viena no lielākajām Eiropā. Huņadi valdīšanas gados Ungārija bija milzīga valsts, kura stiepās no Vācijas dienvidiem līdz Bulgārijai.

1469. gadā Korvinu kronēja par Bohēmijas karali pret Jirži no Podebradiem un viņš pārvaldīja Morāviju, Silēziju un Lužicu. Karalis Māķāšs Huņadi veiksmīgi atvairīja Osmaņu impērijas uzbrukumus un karoja ar čehiem un austriešiem.

Miris 1490. gadā. Tā kā Māķāšam Huņadi nebija likumīgu mantinieku, pēc viņa nāves Ungārijā iestājās varas krīze. Reālā vara nokļuva atsevišķu vietvalžu rokās, līdz 1526. gadā Mohāčas kaujā Ungāriju sagrāva osmaņi.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Māķāšs Huņadi*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Lāslo V**  |  **Ungārijas karalis** 1458-1490 | Pēctecis: **Ulāslo II**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 4938768
* LNB: 000202824
* LCCN: n50006566
* ISNI: 0000 0001 2118 5284
* GND: 118579029
* SELIBR: 194424
* SUDOC: 027707210
* BNF: cb11969220f (data)
* BIBSYS: 90590937
* NKC: jn20000701187
* SBN identifikators NAPV084074 nav derīgs.
* BNE: XX1590491
* CiNii: DA13350071

 |

 |
**Fēlikss Martīns Jūliuss Šteiners** (vācu: *Felix Martin Julius Steiner*; dzimis 1896. gada 23. maijā, miris 1966. gada 12. maijā) bija vācu virsnieks reihsvēra un Ieroču SS sastāvā.

Dzimis Štallupēnenē (mūsdienu Ņesterovā). Armijā no 1914. gada. Pirmā pasaules kara laikā dienējis gan Austrumu, gan Rietumu frontē. Pēc kara piedalījās brīvkorpusā Mēmelē. 1922. gadā atkal iestājās armijā. 1933. gadā iestājās NSDAP, bet 1935. gadā - SS. Viens no Ieroču SS pamatlicējiem.

Sākoties Otrajam pasaules karam, komandēja pulku. Piedalījās cīņās Polijā un Francijā. No 1940. gada 1. decembra līdz 1943. gada 1. maijam - 5. SS tanku divīzijas "Wiking" komandieris. Divīzija piedalījās iebrukumā PSRS un karoja frontes dienvidu sektorā - Ukrainā un Krievijas dienvidos. No 1943. gada 10. maija līdz 1944. gada 9. novembrim komandēja 3. SS tanku korpusu (vācu). Korpuss piedalījās operācijās pret Tito partizāniem Dienvidslāvijā. Vēlāk tas tika pārcelts uz ziemeļiem, kur piedalījās kaujās pie Narvas un atkāpās uz Kurzemes ielenkumu. No 1944. gada 26. novembra līdz 1945. gada 5. martam bija 11. SS tanku armija komandieris, piedaloties operācijā "Saulgrieži" (*Unternehmen Sonnenwende*) Pomerānijā. Otrā pasaules kara pēdējās dienās, Berlīnes operācijas laikā, 1945. gada 21. aprīlī tika izveidota Armijas grupa "Šteiners", kuras uzdevums bija no ziemeļiem iebrukt Berlīnē. Tomēr, redzēdams, ka viņa rīcībā nav līdzekļu šai operācijai, Šteiners uzbrukt atteicās.

Pēc kara līdz 1948. gadam ieslodzījumā, tiesāts Nirnbergā, attaisnots apsūdzībās dalībā par kara noziegumos. Miris 1966. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Fēlikss Šteiners***.
* Nachlass Bundesarchiv N 983 (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 27951629
* LCCN: no2002040617
* ISNI: 0000 0000 1606 6267
* GND: 122354036

 |

 |
**Sili salas** (angļu: *Isles of Scilly*, korniešu: *Enesek Syllan*) ir arhipelāgs Anglijas dienvidrietumos. Atrodas Atlantijas okeānā starp Ķeltu jūru ziemeļos un Lamanšu dienvidos 40 km no Lielbritānijas salas galējā dienvidrietumu punkta Lendsenda Kornvolas pussalā. Arhipelāgs ir daļa no Kornvolas ceremoniālās grāfistes, bet neietilpst Kornvolas unitārajā pašvaldībā un veido patstāvīgu Anglijas pirmā līmeņa pašvaldību — Sili salu padomi. Salu administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Hjūtauna Sentmērijas salā.

Ģeogrāfija
----------

Arhipelāgs sastāv no aptuveni 145 saliņām ar kopējo platību 16,37 km², no kurām tikai piecas ir apdzīvotas. Salās valda maigs jūras klimats ar gada vidējo temperatūru 12.0 °C. Attīstīta puķkopība — galvenā salinieku lauksaimniecības produkcija ir narcises. Salās novērojami līdz 6 m augsti paisumi, bet bēguma laikā pa seklajiem jūrasšaurumiem ar kājām iespējams nokļūt no vienas salas uz otru.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 637. lpp.

Ārējās saites
-------------
**Rigobērs Songs Bahanags** (franču: *Rigobert Song Bahanag*; dzimis 1976. gada 1. jūlijā) ir Kamerūnas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Kamerūnas futbola izlases dalībnieks. No 2022. līdz 2024. gadam Songs bija Kamerūnas futbola izlases galvenais treneris.

Karjera
-------

Pārsvarā spēlējis centra aizsarga vai labā aizsarga pozīcijā. Savu profesionālo karjeru viņš sāka Francijas komandā *Metz*. 1996. gadā viņš palīdzēja klubam izcīnīt *Coupe de la Ligue* trofeju. 1999. gadā viņš pievienojās Itālijas A sērijas komandai *Salernitana*. Vēlāk uzspēlējis Anglijas komandās *Liverpool* un *West Ham United*, kā arī Vācijas Bundeslīgas komandā *1. FC Köln*, tomēr viņš nespēja nostiprināties komandu sastāvos. 2002. gadā Songs atgriezās Francijā, kur viņš divus gadus spēlēja *Lens* komandā. 2004. gadā Songs pievienojās Turcijas Superlīgas komandai *Galatasaray*, uzvarot divus Superlīgas titulus un vienu Turcijas kausu. Savu karjeru noslēdza *Trabzonspor* vienībā.

Kamerūnas futbola izlases sastāvā piedalījies astoņos Āfrikas Nāciju kausos, kas ir rekords. Piecos no turnīriem bijis arī komandas kapteinis. Viņam pieder arī rekords par visvairāk nospēlētiem mačiem Āfrikas Nāciju kausā (35 mači). 2000. un 2002. gadā kļuvis arī par turnīra uzvarētāju. Aizvadījis arī visvairāk mačus Kamerūnas izlasē (137). Spēlējis 1994. 1998. 2002. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā. Viņš un Zinedins Zidāns ir vienīgie divi spēlētāji, kuri ir noraidīti no laukuma divos dažādos FIFA Pasaules kausos.

Sasniegumi
----------

**Metz**

* Coupe de la Ligue: 1995—96

**Liverpool**

* UEFA kauss: 2000—01

**Galatasaray**

* Turcijas Superlīga: 2005—06, 2007—08
* Turcijas kauss: 2004—05

**Trabzonspor**

* Turcijas kauss: 2009—10

**Kamerūna**

* Āfrikas Nāciju kauss: 2000, 2002; finālists: 2008
* FIFA Konfederāciju kauss finālists: 2003

Atsauces
--------

1. ↑

Ārējās saites
-------------

* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *Soccerbase* spēlētāja profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)
* *FBref* spēlētāja profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kamerūnas futbola izlase — FIFA Pasaules kauss 2022 |
| --- |
|  |
| 
* 1 Napanduetnbu
* 2 Mbekeli
* 3 Nkulu
* 4 Vū
* 5 Ondua
* 6 Namaleu
* 7 Nkudu
* 8 Zambo Angisa
* 9 Nsame
* 10 Abubakars (K)
* 11 Basogo
* 12 Ekambi
* 13 Šupo-Motings
* 14 Guē
* 15 Kunde
* 16 Epasī
* 17 Mbaizo
* 18 Hongla
* 19 Fajs
* 20 Mbeumo
* 21 Kasteleto
* 22 Nčams
* 23 Onana
* 24 Eboss
* 25 Tolo
* 26 Maru
* Galvenais treneris Valsts karogs: Kamerūna Rigobērs Songs

 |

 |
**Šarleruā Briseles Dienvidu lidosta** (*Brussels South Charleroi Airport*, franču: *Aéroport de Charleroi Bruxelles-Sud*), saukta arī **Goseljē lidosta** (nīderlandiešu: *Luchthaven van Gosselies*), ir starptautiska lidosta Beļģijā. Izvietojusies 7 km uz ziemeļiem no Šarleruā centra un 46 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Briseles. Pēc pasažieru plūsmas un apkalpoto lidojumu skaita otra lielākā valsts lidosta pēc Briseles Nacionālās lidostas. Šarleruā lidostai ir divi termināļi un 1 skrejceļš. Lidostā darbojas arī trīs lidotāju skolas.

Vēsture
-------

1919. gadā Šarleruā piepilsētā Goseljē izveidota lidotāju skola. Otrā pasaules kara laikā izmantots kā sabiedroto spēku lidlauks. Pēc kara lidlauks izmantots galvenokārt kā aviobūves un avioremonta vieta. 1970. gados uz neilgu laiku lidosta izmantota regulāriem lidojumiem maršrutā Ljēža—Šarleruā—Londona. Lidosta strauji attīstījās pēc zemo cenu aviokompānijas Ryanair ienākšanas 1997. gadā, kas dažus gadus vēlāk šeit izveidoja savu pirmo kontinentālo bāzi. 2008. un 2017. gadā lidostā nodoti ekspluatācijā divi jauni termināļi.

Atsauces
--------

1. ↑  AIP Belgium & Luxembourg[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šarleruā lidosta***.