recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anglijas metropoles grāfistes
**Metropoles grāfistes** (angļu: *Metropolitan county*) ir Anglijas viens no 1. pakāpes administratīvā iedalījuma veidiem. Anglijā pastāv sešas metropoles grāfistes, kas izveidotas valsts galvenajos urbānajos centros, neskaitot Lielo Londonu, kas ir administratīvā vienība ar speciālu statusu. Metropoles grāfistes izveidotas 1974. gadā kā daļa no Anglijas un Velsas vietējo pašvaldību reformas, kas balstījās 1972. gada Vietējo pašvaldību likumā. Visas metropoles grāfistes ir daļa no attiecīgajām ceremoniālajām grāfistem; to robežas sakrīt.

Struktūra
---------

Metropoles grāfistes bija divlīmeņu pašvaldību (metropoles grāfistu un metropoles distriktu) sistēmas augstākais līmenis, un tās tika izveidoti lielu pilsētu teritoriju pārvaldībai. 1986. gadā grāfistu padomes tika likvidētas, un kopš tā laika metropoles grāfistēm vairs nav vietējās pašvaldības loma. Vietējās pašvaldības funkcijas lielākoties pārņēma metropoles distrikti (boro), kuras veido kopīgas padomes, lai koordinētu dažus grāfistes mēroga pakalpojumus.

Visi metropoles boro pieder apvienotajām pārvaldēm (*combined authority*), kas ir 2011. gadā ieviestas likumā noteiktas struktūras, kas ļauj vietējām iestādēm brīvprātīgi apvienot pienākumus un sadarboties. Mančestras, Dienvidjorkšīras, Rietummidlendas un Rietumjorkšīras apvienotās iestādes aptver tās pašas teritorijas kā attiecīgās metropoles grāfistes; Mērsisaidas boro ir daļa no Liverpūles Pilsētas reģiona, bet Tainas un Vīras boro ir sadalīti starp Ziemeļaustrumu apvienoto pārvaldi un Ziemeļu Tainas apvienoto pārvaldi.

Metropoles grāfistes
--------------------

|
|  |
| Metropoles grāfiste | Iedzīvotāji (2021) | Platība km² | Iedzīvotāju blīvums | Ietilpstošie metropoles boro |
| Rietummidlenda | &00000000029164580000002 916 458 | &0000000000000902000000902 | 3 233 | **Birmingema**, Koventri, Vulverhemptona, Dadli, Sendvela, Solihala, Volsola |
| Lielā Mančestra | &00000000028125690000002 812 569 | &00000000000012760000001 276 | 2 204 | **Mančestra**, Solforda, Boltona, Beri, Oldema, Ročdeila, Stokporta, Teimsaida, Treforda, Vigana |
| Rietumjorkšīra | &00000000023202140000002 320 214 | &00000000000020290000002 029 | 1 144 | **Līdsa**, Bredforda, Veikfīlda, Kolderdeila, Kērklīsa |
| Mersisaida | &00000000014230650000001 423 065 | &0000000000000646700000646,7 | 2 201 | **Liverpūle**, Nousli, Senthelensa, Seftona, Virela |
| Dienvidjorkšīra | &00000000014029180000001 402 918 | &0000000000000904000000904 | 1 552 | **Šefīlda**, Bārnsli, Donkastera, Roterema |
| Taina un Vīra | &00000000011363710000001 136 371 | &0000000000000538000000538 | 2 112 | **Ņūkāsla pie Tainas**, Sanderlenda, Geitsheda, Sauttainsaida, Norttainsaida |

Atsauces
--------

1. ↑  Local Government Act 1972

Ārējās saites
-------------
**Irakli Garibašvili** (gruzīnu: ირაკლი ღარიბაშვილი; dzimis 1982. gada 28. jūnijā) ir Gruzijas uzņēmējs un politiķis, divas reizes ir bijis Gruzijas premjerministrs (2013–2015, 2021–2024).

Garibašvili politikā iesaistījās 2012. gada oktobrī kopā ar savu ilglaicīgo uzņēmējdarbības partneri Bidzinu Ivanišvili. Ivanišvili valdībā no 2012. līdz 2013. gadam viņš ieņēma iekšlietu ministra posteni. 2013. gada novembrī Ivanišvili nosauca Garibašvili par savu pēcteci premjerministra amatā, pats brīvprātīgi atkāpjoties no amata.

2015. gada 23. decembrī paziņoja par atkāpšanos no amata. Tai nebija norādīts iemesls, taču tika ziņots, ka tas, iespējams, tika izdarīts, jo iedzīvotāju vidū bija mazs atbalsts viņa partijai "Gruzijas sapnis".
Kad viņš atkāpās no premjerministra amata 33 gadu vecumā, viņš bija otrais jaunākais valsts vadītājs pēc Kima Čonina.

Kad 2021. gada 18. februārī Gruzijas premjerministrs Giorgi Gaharia atkāpās no amata un par pienākumu izpildītāju kļuva Maia Ckitišvili, partija "Gruzijas sapnis" Irakli Garibašvili izvirzīja par premjerministra kandidātu. 22. februārī viņu atkal apstiprināja par premjerministru. Gandrīz visi Gaharias kabineta ministri, izņemot Maiu Ckitišvili, piekrita strādāt Garibašvili valdībā.

Personīgā dzīve
---------------

Garibašvili ir precējies ar Nunu Tamazašvili (dzimusi 1983. gadā), viņiem ir trīs dēli, Nikolozs (dzimis 2005. gadā), Andria (dzimis 2010. gadā) un Gabriels (dzimis 2015. gadā). Viņa sievastēvs Tamazs Tamazašvili ir bijušais policijas ģenerālis, kurš 2011. gada oktobrī tika arestēts par neatļautu ieroča un sprāgstvielu nēsāšanu un glabāšanu. Garibašvili tobrīd bija opozīcijas partijas Gruzijas sapnis loceklis un apgalvoja, ka arests ir politiski motivēts. Pēc tam, kad Gruzijas sapnis 2012. gada oktobrī nonāca pie varas, Tamazašvili atbrīvoja no cietuma.

Atsauces
--------

1. ↑  Prime Minister of Georgia: Irakli Garibashvili Arhivēts 2013. gada 3. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.. Government of Georgia. Retrieved 24 November 2013.
2. ↑  New PM Wins Confidence Vote Arhivēts 2015. gada 21. martā, *Wayback Machine* vietnē.. *Civil Georgia*. 20 November 2013.
3. ↑  «Georgia Prime Minister Garibashvili resigns». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. maijā. Skatīts: 2017. gada 21. oktobris.
4. ↑  «"Political Motives of General Tamaz Tamazashvili's Imprisonment Was Doubtlessly Proved"». *Humanrights.ge*. PirWeli Information Agency. 2013. gada 16. augusts. Skatīts: 2013. gada 20. novembris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Irakli Garibašvili***.

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:Bidzina Ivanišvili | **Gruzijas premjerministrs**2013 — 2015 | Pēctecis:**Giorgi Kvirikašvili** |
| Priekštecis:Giorgi Gaharia | **Gruzijas premjerministrs**kopš 2021. gada | Pēctecis:' |
**Teodors Līventāls** (1882—1956) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1882. gada 10. aprīlī (29. martā pēc VS) Ļaudonas pagastā. Mācījās Millera reālskolā Cēsīs, tad Viļņas telegrāfa skolā. Strādāja par pasta ierēdni (1899-1903).
Studēja A. Šaņavska Maskavas Tautas universitātē (1910-1915), šajā laikā uzrakstīja rokasgrāmatu „Kā nodibināt un iekārtot bibliotēku" (1913).

Pēc Februāra revolūcijas bija Valkas apriņķa komisārs (1917). Kā deputāta aizvietotājs (substitūts) uz laiku kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas.
Līdztekus bija Pašvaldības departamenta ierēdnis (1919-1920), tad Ārpusskolas izglītības kongresu padomes priekšsēdētājs (1922-1923), nodibināja un vadīja kooperatīvu "Kultūras Balss" (1918-1924).

Darbojās kā Rīgas pilsētas galvas biedrs (1923-1931), Rīgas pilsētas Revīzijas komisijas loceklis (1931-1934), Latvijas bibliotekāru biedrības priekšsēdētājs (1923-1926), Izglītības ministrijas Bibliotēku padomes vadītājs (1924-1929), žurnāla „Pašvaldības Balss" redaktors (1926-1934).
Pēc Ulmaņa apvērsuma Līventālu uz vairākiem mēnešiem ieslodzīja Liepājas nometnē. No 1935. gada 20. jūlija viņš bija firmas „Kultūras Draugs" īpašnieks Aspazijas bulvārī 7 un dzīvoja Bulduros.

Latvijas PSR laikā Līventālu apcietināja 1949. gada 4. aprīlī un ielodzīja Gulaga nometnē Karagandā (1949-1956). 1955. gadā viņu ievietoja Tihonovas invalīdu namā, miris 1956. gada 27. martā Karagandā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  timenote.info
**Andrijs Volokitins** (ukraiņu: *Андрій Олександрович Волокітін*; dzimis 1986. gada 18. jūnijā Ļvivā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2001).

Biogrāfija
----------

Daudzkārtējais Ukrainas junioru šaha čempionātu dalībnieks, kuros izcīnījis divas zelta medaļas (1997, 1998) U12 vecuma grupā. 1998. gadā uzvarējis arī Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 1999. gada Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā izcīnījis sudraba medaļu. 2001. gadā ieņēmis 2. vietu Ukrainas šaha čempionātā, 3. vietu Milana Vidmara memoriālā Slovēnijā, kā arī piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kur zaudējis 1. kārtā. 2003. gadā uzvarējis starptautiskos šaha turnīros Bermudā un Batumi. 2004. gadā Harkivā uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. 2005. gadā uzvarējis starptautiskos šaha turnīros Bīlē un Lozannā. 2012. gadā Kijivā izcīnījis bronzas medaļu Ukrainas šaha čempionātā. 2014. gadā Vroclavā kļuvis par sudraba medaļas ieguvēju Eiropas čempionātā ātrajā šahā. Vairākkārt piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas (2005, 2007, 2013, 2015), kur labāko rezultātu sasniedzis 2007. gadā, kad pēc uzvaras 1. kārtā pār Le Kuan Ljemu iekļuvis 2. kārtā.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 41. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 48. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Ukrainas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (2004-2008, 2012, 2016). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (2004), sudraba (2016) un bronzas (2012) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2016 - divas) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (2001, 2007-2009, 2013, 2019). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (2019) un bronzas (2009) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (2009) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2005. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Volokitinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2001. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  World Chess Championship 2001
2. ↑  73rd Ukrainian Championship 2004
3. ↑  European Rapid Chess Championship 2014: Jan-Krzysztof Duda is the winner
4. ↑  «2007 World Cup». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 9. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 21. septembrī.
5. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
6. ↑  2023 FIDE Grand Swiss
7. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Andriy Volokytin
8. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Andriy Volokytin
9. ↑  OlimpBase :: World Men's Team Chess Championship :: Andriy Volokytin

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 102351413
* LCCN: nb2010019454
* ISNI: 0000 0000 8404 369X
* GND: 138536066
* BNE: XX4857653

 |

 |
**Frīdrihs Vilhelms Timms** (vācu: *Friedrich Wilhelm Timm*, 1779—1848) bija vācbaltiešu jurists, Rīgas birģermeistars (1829—1848). Pirmā Rīgas kopdziedāšanas pasākuma rīkotājs 1836. gadā.
Gleznotāja Georga Vilhelma Timma tēvs, arhitekta Vilhelma Bokslafa vectēvs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1779. gada 20. februārī Rīgā tirgotāja un Lielās ģildes eltermaņa Frīdriha Vilhelma Timma un viņa sievas Šarlotes Benignas, dzimušas Klapmejeres, ģimenē. Napoleona karu laikā studēja tieslietas Jēnas (1801) un Getingenes (1801—1804) universitātēs. Pēc atgriešanās Rīgā 1805. gadā sāka strādāt par Ķemerejas un amatu tiesas (*Rigasches Kämmerei- und Amtsgericht*) notāru, 1806. gadā par tiesas kriminālpolicijas (*Kriminaldeputation*) sekretāru, 1807. gadā par saimnieciskās tiesas (*Wettgericht*) notāru, 1809. gadā par Rīgas landfogtejas tiesas sekretāru. 1810. gadā viņu ievēlēja par Rīgas rātskungu un landfogtejas tiesas piesēdētāju, 1817. gadā par kriminālpolicijas priekšsēdētāju.
Šajā laikā viņš bija Zorgenfreijas muižas īpašnieks Ķīšezera piekrastē.

1829. gadā Timms kļuva par Rīgas birģermeistaru, par landfogtejas tiesas priekšsēdētāju, 1832. gadā par bāriņtiesas priekšsēdētāju, tad par atbildīgo birģermeistaru (1834—1845) un pilsētas konsistorijas prezidentu. 1836. gadā viņa vadībā Rīgas pilsēta rīkoja Mūzikas jeb Daugavas svētkus ar koru dziedāšanu.

No 1836. līdz 1839. gadam birģermeistars Timms piedalījās Baltijas provinču likumu grāmatas redakcijas komisijā (*Komitee zur Redaktion des Gesetzbuches für den Ostseeprovinzen*). 1833. gadā viņš piedalījās Baltijas proviču Vēstures un senatnes pētītāju biedrības (*Gesellschaft für Geschichte und Altertumskunde der Ostseeprovinzen*) dibināšanā un bija viens no tās direktoriem (1834—1839).

Miris 1848. gada 10. novembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  Zane Pudele. «Dziesmu svētkiem zvaigžņu labvēlība». *nra.lv* (latviešu), 2013-06-29. Skatīts: 2022-12-19.
2. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
3. ↑  Timm, Friedrich (Wilhelm) Gottfried (v.) (1779—1848) Baltische Historische Kommission (BHK) (vāciski)
**Oleksandrs Miščenko** (ukraiņu: *Олександр Павлович Міщенко*; dzimis 1964. gada 24. augustā) ir ukraiņu diplomāts.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1964. gada 24. augustā. 1985. gadā absolvēja Doneckas Augstāko militāri politisko inženiertehnisko karaspēka un sakaru karaspēka skolu, kas nosaukta armijas ģenerāļa O. O. Epiševa vārdā. 1995. gadā absolvēja Ļvivas Nacionālās universitātes Juridisko fakultāti. Viņš runā krievu, poļu, angļu un turku valodās.

No 1985. līdz 1989. gadam dienēja armijā.

No 1989. līdz 1993. gadam bija Ļvivas Nacionālās universitātes Starptautiskās sadarbības katedras vadītājs.

No 1996. līdz 2000. gadam bija Ukrainas ģenerālkonsuls Stambulā, Turcijā. No 2000. līdz 2001. gadam bija Ārlietu ministrijas Konsulārā departamenta vadītāja vietnieks, Konsulārā dienesta departamenta direktora vietnieks un Ukrainas Ārlietu ministrijas Konsulārā un juridiskā atbalsta nodaļas vadītājs. No 2001. līdz 2002. gadam bija Ukrainas vēstniecības Polijā padomnieks-sūtnis. No 2002. līdz 2003. gadam bija Ukrainas Ārlietu ministrijas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks. No 2003. līdz 2004. gadam bija Ukrainas pagaidu pilnvarotais lietvedis Austrālijā. No 2004 2005. gadam bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Austrālijā. No 2005 līdz 2008. gadam bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Turcijā. No 2008. līdz 2011. gadam bija Ukrainas Ārlietu ministrijas IV teritoriālā departamenta direktors (Ukrainas attiecības ar Centrālās, Austrumeiropas, Dienvidaustrumeiropas, Dienvidkaukāza un Turcijas valstīm). No 2011. līdz 2018. gadam bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Azerbaidžānā.

No 2019. gada līdz 2022. gada decembrim O. Miščenko bija Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Latvijā.

Diplomātiskais rangs
--------------------

* Ukrainas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks (2009. gada decembris).

Ģimene
------

Sieva — Miroslava Miščenko, ģimenē aug meita.

Piezīmes
--------

1. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 858/2004
2. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 1183/2005
3. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 1184/2005
4. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 683/2008
5. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 243/2011
6. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 440/2018 Про звільнення О.Міщенка з посади Надзвичайного і Повноважного Посла України в Азербайджанській Республіці
7. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 46/2019 Про призначення О.Міщенка Надзвичайним і Повноважним Послом України в Латвійській Республіці
8. ↑
Tavegyl iepakojums, zāļu plāksnīte un zāles
***Tavegyl*** ir Spānijā ražotas bezrecepšu zāles, kuras izmanto alerģijas simptomu mazināšanai. *Tavegyl* neitralizē histamīna darbību, kas ir vielas, kura atbrīvojas alerģisku rekciju laikā. *Tavegyl* atvieglo ādas alerģiskās reakcijas (apsārtumu, izsitumus, niezi, pietūkumu), alerģisko rinītu (siena drudzi, acu asarošanu, šķaudīšanu, iesnas), kukaiņu kodumu/dzēlienu simptomus.

Sastāvs
-------

*Tavegyl* aktīvā viela ir klemastīns (fumarāta veidā), un katra tablete satur 1 mg klemastīna fumarāta.

Citas *Tavegyl* tablešu sastāvdaļas ir magnija stearāts, povidons, talks, kukurūzas ciete, laktozes monohidrāts.

Lietošana
---------

*Tavegyl* ieteicams lietot 1 tableti no rīta un vakarā. Bērniem no 6 līdz 12 gadu vecumam ieteicams lietot 1/2 no 1 mg tabletes no rīta un vakarā. Bērniem no 3 līdz 6 gadu vecumam ieteicams lietot 1/2 no 1 mg tabletes pirms brokastīm un gulētiešanas. Lai izvairītos no blaknēm, ļoti ieteicams nepārsniegt ieteicamo dienas devu. Ja ārsts nav norādījis savādāk, nelietot vairāk par 6 tabletēm 24 stundu laikā, lielākā deva ir 2 tabletes vienlaicīgi. Klemastīna fumarātu nedrīkst lietot ilgāk par 14 dienām, nekonsultējoties ar ārstu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Tavegyl – Latvijas Zāļu reģistrs». *dati.zva.gov.lv*. Skatīts: 2022-05-25.
**Varaji** (*Waray*, *Waray-Waray*)) ir viena no Filipīnu tautām, tiek pieskaitīti visajiem. Apdzīvo Visaju arhipelāga austrumdaļu, Samaras, Leites un Biliranas salas. Kopskaits tiek lēsts ap 4,1 miljonu (3,8 % no valsts iedzīvotāju skaita) un tā ir viena no daudzskaitlīgākajām visaju tautām. Lielākā daļa varaju mīt Austrumu Visaju reģiona Austrumsamaras (463 647 cilvēki; 97,4 % no iedzīvotāju kopskaita), Ziemeļsamaras (604 372; 94,9 %), Samaras (739 438; 93,5 %), Leites (799 064; 45,1 %), Biliranas (66 316; 37,1 %) provincēs un Taklobanas (233 215; 93,5 %) pilsētā, kā arī valsts galvaspilsētā Manilā (562 573; 4,2 %). Samaras salā dzīvojošos varajus dēvē par **samariešiem** (*Samareños, Samarnons*), bet Leites salā — par **leitiešiem** (*Leyteños*). Runā varaju valodā; kā *lingua franca* bieži izmanto sebuāņu valodu, bet oficiālajā saziņā — filipīniešu un angļu valodas. Pēc konfesionālās piederības lielākoties katoļi.

Atsauces
--------

1. ↑  Philippine Statistics Authority. Ethnicity Statistical tables
2. ↑  Ethnic Groups of the Philippines. Waray
3. ↑  «Peoples of the Philippines: Waray». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 26. septembrī. Skatīts: 2024. gada 2. martā.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Nika Prevca** (slovēņu: *Nika Prevc*; dzimusi 2005. gada 15. martā Kraņā) ir slovēņu tramplīnlēcēja, 2023.—2024. gada Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētāja.

Karjera
-------

Guvusi panākumus junioru sacensībās. 2021. gada Pasaules čempionātā junioriem Lahti ieguva bronzas medaļu komandu sacensībās. Pēc gada Zakopanē izcīnīja zelta medaļas sacensībās uz parastā tramplīna un komandā, kā arī sudrabu jauktajā komandā. 2023. gada junioru čempionātā Vistlerā uzvarēja jaukto komandu sacensībās un ieguva divas sudraba medaļas: individuālajās sacensībās uz parastā tramplīna un komandā.

Pasaules kausā debitēja 2021. gada 26. novembrī Ņižņijtagilā ar 23. vietu. Pirmo reizi vietu uz pjedestāla Pasaules kausa posmos izcīnīja 2023. gada 10. februārī Hincenbahā, Austrijā, ieņemot trešo vietu. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2023. gadā Planīcā. Sacensībās uz parastā tramplīna ieņēma 17. vietu, bet uz lielā tramplīna — 40. vietu. Startēja arī komandu sacensībās, kur Slovēnija ieņēma 4. vietu.

Pirmo uzvaru Pasaules kausā izcīnīja tā paša gada 16. decembrī Engelbergā, Šveicē. 2023.—2024. gada sezonā 12 reizes kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos, tostarp izcīnīja septiņas uzvaras. Kopā savācot 1454 punktus, N. Prevca kļuva par sezonas kopvērtējuma uzvarētāju.

Karjeras rezultāti
------------------

### Pasaules čempionāts

| Gads | Norises vieta | Parastais tramplīns | Lielais tramplīns | Komandu sacensības | Jaukto komandu sacensības |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Slovēnija Planīca | 17. | 40. | 4. | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2021.—2022. | 22. |
| 2022.—2023. | 19. |
| 2023.—2024. | **1.** |

Personiskā dzīve
----------------

Viņai ir trīs brāļi un māsa. Visi trīs viņas brāļi Peters, Cene un Domens arī ir tramplīnlēcēji. Viņas tēvs, kuram pieder mēbeļu bizness, ir starptautisks tramplīnlēkšanas tiesnesis.

Atsauces
--------

1. ↑  «Home victory for Pinkelnig in Hinzenbach». *fis-ski.com* (angļu). 2023. gada 10. janvāris. Skatīts: 2024. gada 23. martā.
2. ↑  «Četrta zmaga družine Prevc v Engelbergu – Nika prvič na najvišji stopnički». *rtvslo.si* (slovēņu). 2023. gada 16. decembris. Skatīts: 2024. gada 23. martā.
3. ↑  «Pinkelnig wins Planica, Prevc World Cup Overall». *fis-ski.com* (angļu). 2024. gada 21. marts. Skatīts: 2024. gada 23. martā.
4. ↑  «Mama Petra Prevca: Strah me je! A ne na zaletišču, nekje drugje». *ekipa.svet24.si* (slovēņu). 2016. gada 14. janvāris. Skatīts: 2024. gada 23. martā.
5. ↑  «Oče Petra Prevca bo v Oslu pod dodatnim drobnogledom». *siol.net* (slovēņu). 2016. gada 20. janvāris. Skatīts: 2024. gada 23. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nika Prevca***.
* FIS profils (tramplīnlēkšana) (angliski)
**Elena Lukauskiene** (lietuviešu: *Elena Lukauskienė*; dzimusi **Stankevičiūte** (lietuviešu: *Stankevičiūtė*), precējusies **Raclauskiene** (lietuviešu: *Raclauskienė*), arī Raclauskiene-Lukauskiene; 1909. gada 1. janvāris — 1959. gada 17. marts Kauņa) bija Lietuvas šahiste, divkārtējā Lietuvas sieviešu šaha čempione (1938, 1949). Par ebreju bērnu glābšanu Otrā pasaules kara laikā apbalvota ar Izraēlas valsts goda titulu "Taisnīgais starp tautām" (2006).

Biogrāfija
----------

No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Lietuvas šahistēm. 1938. gadā uzvarējusi pirmajā Lietuvas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā ieņēmusi 18. vietu (uzvarēja Vera Menčika). Pēc Otrā pasaules kara turpinājusi piedalīties šaha turnīros. 1948. gadā pārstāvējusi Lietuvas PSR komandu PSRS komandu šaha čempionātā. 1949. gadā uzvarējusi pirmajā Lietuvas PSR sieviešu šaha čempionātā. Pēc tam trīs gadus pēc kārtas šajā turnīrā kļuvusi par bronzas laureāti (1950, 1951, 1952).

Bijusi divas reizes precējusies. Ar pirmā vīra uzvārdu piedalījusies pirmskara šaha turnīros. Viņas otrais vīrs ir bijis Miks Lukausks (1911—1996), Kauņas tipogrāfijas *Žaibas* meistars. 1944. gada pavasarī Elena kopā ar vīru piekritusi pieņemt divus ebreju bērnus Pesahu un Hannu Žozelevičuss, kuru tēvs Simons Žozelevičuss bija gājis bojā Kauņas geto likvidācijas laikā, bet māte Leo Žozeleviča bija ieslodzīta Štutgofas koncentrācijas nometnē. Kara beigās abi bērni atgriezās pie savas mātes, kurai izdevās izdzīvot. Par divu bērnu glābšanu 2006. gada 1. martā Miks Lukausks un Elena Lukauskiene pēc nāves tika apbalvoti ar Izraēlas valsts goda titulu "Taisnīgais starp tautām" (angļu: *The Righteous Among The Nations*).

Atsauces
--------

1. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Championship :: Lukauskienė
3. ↑  «The Righteous Among The Nations». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 28. janvārī. Skatīts: 2018. gada 13. septembrī.
4. ↑  «Parting Once Again Mikas & Elena Lukauskas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 8. decembrī. Skatīts: 2018. gada 13. septembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Memoriāls 1941. gada notikumiem Litenes un Ostraviešu nometnēs.
**Ostraviešu nometne** jeb **Ostroviešu nometne** bija 1941. gada pavasarī iekārtota 24. teritoriālā korpusa 181. divīzijas kareivju un virsnieku vasaras nometne, kas atradās ap 10 km no Litenes nometnes Pededzes līčos pie Ostroviešu mājām.

Nometnes izveide un likvidācija
-------------------------------

Latvijas Bruņoto spēku vasaras nometni Litenē izveidoja jau 1930. gadu vidū. 1941. gada vasarā tur novietojās 24. Teritoriālā korpusa štābs un 183. kājnieku divīzija. 181. divīzijai izveidoja Ostraviešu nometni, pēc citiem avotiem, telšu nometne šeit bijusi pat agrāk nekā Litenē.

1941. gada jūnijā nometnē notika iepriekš plānota virsnieku, karavīru un instruktoru nogalināšana vai apcietināšana un tai sekojošā izsūtīšana uz PSRS Gulaga nometnēm, ko veica Sarkanās armijas un NKVD karaspēka vienības. Tika nogalināti apmēram 50 karavīri, bet izsūtīti apmēram 560.

Ekshumācija
-----------

Pēc vācu karaspēka ienākšanas 1941. gada vasarā 14 nogalināto līķi tika atrasti netālu no Ostraviešu nometnes, kuri tika apbedīti kopīgā kapā Gulbenes-Rēzeknes ceļa malā. Vēlāk šajā vietā izveidojās Pededzes kapsēta.

Trešās atmodas laikā 1988. gadā arheologi Māris Atgāzis un Andrejs Vasks atrada 11 cilvēku mirstīgās atliekas Sitas mežā netālu no Ostraviešu nometnes. 1989. gada 2. decembrī tie tika pārapbedīti Litenes kapos. Vairāku karavīru mirstīgās atliekas joprojām nav atrastas.

Atsauces
--------

1. ↑   Litenē nošauto skaits (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Videostāsts: Litene – Latvijas armijas Katiņa

Koordinātas: 57°05′17″N 26°51′37″E﻿ / ﻿57.08806°N 26.86028°E﻿ / 57.08806; 26.86028
Šis raksts ir par 1229. gada Aizkraukles kauju. Par citām jēdziena **Aizkraukles kauja** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Zemgaļu karaspēka atriebības karagājiens bija vērsts pret Zobenbrāļu ordeņa Aizkraukles pili (kartē - *Ascheraden*).

  

**1229. gada Aizkraukles kauja** bija zemgaļu atbildes karagājiens pēc Zobenbrāļu ordeņa karaspēka iebrukuma Zemgales teritorijā iepriekšējā gadā. 

Zemgaļu ķēniņš Viestards izlēma doties cauri Upmales un Medenes zemēm un pāri Daugavai iebruka Zobenbrāļu ordenim pakļautajā Aizkraukles zemē. Aizkraukles komturs Markvarts mobilizēja sev padotos līvu un letu karavīrus, lai zemgaļiem atņemtu karagūstekņus. Uzbrukumā zemgaļu apmetnei tika nogalināti ap 500 karavīru, Viestards divkaujā ar Markvartu tam ar liesmojošu vāli izsita zobus un atkāpās uz pili. Šī bija pēdējā kauja, kurā tika pieminēts valdnieka Viestarda vārds.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
* Zemgales bīskapija

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (01729.-01786.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 2. decembrī. Skatīts: 2009. gada 3. oktobrī.
**Braitona un Hova** (angļu: *Brighton and Hove*) ir pilsēta un unitārā pašvaldība Anglijas dienvidos Lamanša krastā, ietilpst Austrumsaseksas ceremoniālajā grāfistē. Dibināta 1997. gadā, apvienojot divas ievērojamas kūrortpilsētas — Braitonu un Hovu. Pašvaldības administrācija atrodas Hovā. No 18. gadsimta beigām līdz mūsdienām Braitona tiek uzskatīta par Anglijas prestižāko kūrortu.

Vēsture
-------

Braitona pirmoreiz minēta 1086. gadā «Pastarās tiesas grāmatā» (*Domesday Book*) kā *Bristelmestune*. 1514. gadā to nodedzināja franči. 18. gadsimta vidū ārsts Ričards Rasels (*Richard Russell*) sāka pielietot Braitonas jūras ūdeni ārstniecībā un gadsimta otrajā pusē Braitona kļuva par Anglijas slavenāko kūrortu. 1841. gadā pilsētu ar Londonu savienoja dzelzceļš, kas deva papildus impulsu pilsētas attīstībā.

Hova līdz 18. gadsimta beigām bija neliels ciems, bet sāka attīstīties no 19. gadsimta sākuma līdz ar kaimiņos esošās Braitonas attīstību. 1889. gadā Hova kļupa par patstāvīgu municipalitāti.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 120. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Braitona un Hova***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 143259714
* LCCN: n2001147294

 |

 |
Cilvēka izpausmes un tā sekas uz Zemes ekosistēmām
**Antropocēns** (grieķu: *ἄνθρωπος*, *ánthrōpos* — ‘cilvēks’) ir neoficiāls termins, kuru izmanto, lai raksturotu pašreizējās ģeoloģiskās epohas — holocēna sadaļu Zemes vēsturē. Šo sadaļu raksturo saprātīgā cilvēka darbība, kas būtiski ietekmējusi un ietekmē Zemes ekosistēmas. Terminu tuvu tā pašreizējai nozīmei 2000. gadā ieviesa Nobela prēmijas laureāts ķīmijā un atmosfēras pētnieks Pauls Krutzens. Pauls Krutzens pats uzskata, ka antropocēna sākums ir 18. gadsimta beigas (piedāvā 1784. gadu, kad Džeimss Vats izgudroja tvaika dzinēju), kad pieaugošās cilvēka radītās ogļskābās gāzes veicināja straujas klimata pārmaiņas, savukārt 2016. gada janvārī akadēmiskais žurnāls *Science* publicēja rakstu ar apgalvojumu, ka antropocēna sākums ir 1950. gadi, kad cilvēku ietekme uz Zemes sistēmām kļuva pietiekami nozīmīga, lai varētu runāt par pleistocēna beigām un jaunas ģeoloģiskās ēras iestāšanos. Pastāv vēl viens piedāvāts variants, ka antropocēns ir sācies ar lauksaimniecības izveidošanos (šo mēdz saukt par "ilgo antropocēnu").

Zinātniskās organizācijas neatzīst antropocēnu kā ģeoloģisku epohu, un 2024. gada martā Starptautiskā Geoloģisko zinātņu apvienība (*IUGS*) to noraidīja kā oficiāli atzītu laika periodu, savā paziņojumā norādot arī, ka šo terminu cenšoties popularizēt galvenokārt nespeciālisti. Taču vienlaikus tā atzina terminu par pieļaujamu neoficiālai lietošanai.

Atsauces
--------

1. ↑  «STOA zinātniskā lekcija: Vai iespējama nākotne bez naftas?». Eiropas Parlamenta Preses dienests. Skatīts: 2016-04-08.
2. ↑  Crutzen, Paul J. (2002-01-03). "Geology of mankind". *Nature* 415, 23. doi:10.1038/415023a.
3. ↑  Waters, Colin N.; Zalasiewicz, Jan; Summerhayes, Colin; Barnosky, Anthony D.; Poirier, Clément; Gałuszka, Agnieszka; Cearreta, Alejandro; Edgeworth, Matt et al. (2016-01-08). "The Anthropocene is functionally and stratigraphically distinct from the Holocene". *Science* 351 (6269): aad2622. doi:10.1126/science.aad2622. ISSN 0036-8075. PMID 26744408.
4. ↑  International Union of Geological Sciences. The Anthropocene.
5. ↑  «Голоцен продолжается. Ученые отказались объявить новую геологическую эпоху антропоцен». *BBC News Русская служба* (krievu). 2024-03-22. Skatīts: 2024-03-24.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Antropocēns***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000339844
* LCCN: sh2016001862
* GND: 1028331568
* SUDOC: 15229144X
* BNF: cb165085783 (data)
* NKC: ph1081067

 |

 |
**Jons Bērents** (*Johann Behrendt*, 1667. g. 18. janvāris, Čerņahovska, Mazā Lietuva – 1737. g. 13. aprīlis, turpat) – luterāņu mācītājs, reliģisku izdevumu tulkotājs un redaktors.

Biogrāfija
----------

1685.–1692. g. studējis Kēnigsbergas universitātē, 1693.–1711. g. strādājis par mācītāju Mielkiemē (tag. *Kaļiņinā*), Encūnos (tag. *Repinā*). No 1711. gada – Čerņahovskas arhiprezbiteris t. i. arhidiakons jeb superintendants, kuru Prūsijas lietuvieši dēvējuši par "bīskapu".

Viens no J. H. Līsija 1719. gada M. Lutera "Katehisma" tulkojuma redaktoriem. Iztulkojis agendu "Davadnas pamācīšana" (1730. g.), sagatavojis un rediģējis 1732. g. dziesmu krājuma "No jauna pārveidotas un uzlabotas dziesmu grāmatas" izdevumu, pievienojot 17 paša tulkotu dziesmu. Līdz 1748. g. iznāca 6 dziesmu grāmatas izdevumi. 1735. g. Bībeles (tā sauktās *Kvanta* *Bībeles*) tulkojuma galvenais redaktors. "Dziesmu grāmatai" un "Bībelei" uzrakstījis lietuviskus priekšvārdus.

Saites
------

* Literatūra par J. Berentu un ikonogrāfija M. Mažvīda bibliotēkā

Avoti
-----
Keita Bornšteina
**Ketrīna Vandama "Keita" Bornšteina** (dzimusi 1948. gada 15. martā) ir amerikāņu rakstniece. Viņa dzīvo Ņujorkā kopā ar savu partneri Barbaru Karrellesu. 2012. gadā viņa uzņēma videoklipu Dena Sevidža projektam "Kļūs labāk". 2012. gada augustā viņai tika diagnosticēts plaušu vēzis.

Bornšteina dzimusi Ņūdžersijā, ebreju ģimenē.

1970. gadā Bornšteina pievienojās Scientoloģijas baznīcai, bet to pameta 1981. gadā.

Bornšteina nejūtas kā vīrietis vai sieviete. Viņa piedzima kā vīrietis, bet 1986. gadā viņai tika veikta dzimuma maiņas operācija. Viņa ir sarakstījusi grāmatas par dzimumu nozīmi. Vispazīstamākais darbs ir *"*Dzimums ārpus likuma".

2013. gadā tika uzņemta dokumentālā filma par Bornšteinu — *"Keita Bornšteina — dīvaina un patīkami bīstama"*.

Atsauces
--------

1. ↑  Glennisha Morgan. «Kate Bornstein, Transgender Activist And Theorist, Receives Support For Cancer Fundraiser», 2013. gada 22. marts.
2. ↑  A Queer and Pleasant Danger: The true story of a nice Jewish boy who joins the Church of Scientology and leaves twelve years later to become the lovely lady she is today by Kate Bornstein
3. ↑  «My Scientology excommunication». *Salon*. 2012. gada 5. maijs.
4. ↑  A Queer and Pleasant Danger: The true story of a nice Jewish boy who joins the Church of Scientology, and leaves twelve years later to become the lovely lady she is today by Kate Bornstein
**Vokingemas boro** (angļu: *Borough of Wokingham*) ir unitārā pašvaldība ar boro statusu Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Iekļauj Vokingemas (administratīvais centrs), Īrli un Vudli pilsētas un 14 pagastus.

Vēsture
-------

Izveidots 1974. gadā kā **Vokingemas distrikts**, apvienojot Vokingemas municipālo boro ar Vokingemas lauku distriktu. 1998. gadā, likvidējot Bārkšīras grāfistes padomi, Vokingemas distrikts reorganizēts par unitāro pašvaldību. 2007. gadā piešķirts boro statuss.

Ģeogrāfija
----------

Vokingemas boro atrodas Bārkšīras vidusdaļā. Ziemeļos robežojas ar Bekingemšīru, austrumos — ar Vindzoru un Meidenhedu un Breknelforestu, dienvidos — ar Hempšīru, bet rietumos — ar Rietumbārkšīru, Redingu un Oksfordšīru. Pa boro ziemeļu robežu plūst Temza.

Atsauces
--------

1. ↑  Wokingham Borough Council. About us.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vokingema***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 21145376313283721104

 |

 |
Islāms Eiropā pēc iedzīvotāju īpatsvara
**Islāms Eiropā** ir otrā lielākā reliģija reģionā pēc kristietības. Lai gan lielākā daļa musulmaņu kopienu Rietumeiropā izveidojās nesen, pastāv gadsimtiem senas musulmaņu kopienas Balkānos, Kaukāzā, Krimā un Volgas reģionā.

Termins "Musulmaņu Eiropa" tiek lietots, lai apzīmētu valstis ar musulmaņu vairākumu Balkānos (Albāniju un Kosovu) un Eiropas valstu daļām, kurās ir ievērojamas musulmaņu minoritātes (Bosnija un Hercegovina, Bulgārija, Melnkalne, Ziemeļmaķedonija, un dažas Krievijas Federācijas republikas), kas veido lielas Eiropas musulmaņu populācijas, lai gan lielākā daļa ir sekulāri.

Eiropas Savienības valstīs dzīvo 15 miljoni musulmaņu migrantu (3,3 % no kopējā iedzīvotāju skaita). Visvairāk musulmaņu dzīvo Polijā, Krievijā un dauņijā

Islāms pēc reģiona
------------------

### Balkāni

Lielas slāvu-musuļmaņu kopienas apdzīvo Balkānu pussalu, kā arī albāņi un turki.

### Krima

Krimas pussalu blīvi apdzīvo krimas tatāri. Vēsturki pussalā pastāvēja Krimas haniste, ko 1783. gadā anektēja Krievijas Impērija.

### Kaukāza

Kaukāzā islāma ir izplatīta ziemeļos, to piekopj ziemeļkaukāza tautas (avāri, dargi, lezgīni un citi). Tā Dagestānā islāmu piekopj absolūts vairākums iedzīvotāju. Vairāk nekā 96 % iedzīvotāju ir musulmaņi, 95 % np tiem ir sunnīti, bet 5 % ir šiīti. Aizkaukāzā islāmu piekopj azerbaidžāņi, tališi un adžāri.

### Pievolga

Pievolgu apdzīvo tādas musuļmaņu tautas, kā tatāri un baškīri. Pirmā islāma valsts, kas tika dibināta 922. gadā pašreizējās Krievijas robežās bija Volgas Bulgārija, no kuras tatāri un baškīri pārmantoja islāmu.

### Rietumeiropa

Mūsdienu Francijā lielākā daļa musulmaņu ir pirmās, otrās un trešās paaudzes imigranti no bijušajām Francijas kolonijām, kur islāms ir dominējošā reliģija. Lai gan musulmaņi Francijas kolonijās ir dzīvojuši gadsimtiem ilgi, viņu masveida migrācija uz metropoli sākās 20. gadsimta vidū. Mūsdienās Francijas musulmaņu kopiena ir viena no lielākajām Eiropā. Lielākā daļa musulmaņu ir arābu vai berberu izcelsmes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Global religious futures Europe». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 12. decembrī. Skatīts: 2023. gada 13. jūnijā.
2. 1 2  Clayer, Nathalie (2004). "Les musulmans des Balkans Ou l'islam de "l'autre Europe"/The Balkans Muslims Or the Islam of the "Other Europe"" (fr). *Religions, pouvoir et société: Europe centrale, Balkans, CEI*. Le Courrier de Pays de l'Est (Paris: La Documentation française) 5 (1045): 16–27. doi:10.3917/cpe.045.0016. ISSN 0590-0239.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Islāms Eiropā***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000199021
* LCCN: sh2008104966

 |

 |
Šis raksts ir par amerikāņu roņu mednieku. Par citām jēdziena **Džons Deiviss** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Džons Deiviss** (angļu: *John Davis*; dzimis 1784. gadā Sari, Anglijā) bija angļu izcelsmes amerikāņu roņu mednieks no Konektikutas. Tiek uzskatīts par pirmo cilvēku, kas izkāpis krastā kontinentālajā Antarktīdā 1821. gada 7. februārī.

Deiviss bija roņu mednieku kuģa *Cecilia* kapteinis. Deivisa kuģis amerikāņu roņu mednieku flotiles sastāvā meklēja jaunas medību vietas pie nesen atklātās Antarktīdas krastiem. 7. februārī Deiviss sasniedza vēlākā Hjūsa līča piekrasti pie 64°01’ dienvidu platuma, kur izkāpa krastā, lai pārliecinātos par roņu klātbūtni. Roņi netika atrasti un pēc stundas Deiviss atgriezās uz klāja, kur kuģa žurnālā atstāja šādu ierakstu:

Commences with open Cloudy Weather and Light winds a standing for a Large Body of Land in that Direction SE at 10A.M. close in with it our Boat and Sent her on Shore to look for Seal at 11A.M. the Boat returned but find no sign of Seal at noon our Latitude was 64°01’ South Stood up a Large Bay, the Land high and covered intirely [sic] with snow the wind coming Round to the North & Eastward with Thick weather Tacked ship and headed off Shore. At 4P.M. fresh Gale and Thick weather with snow…Ends with Strong Gales at ENE Concluded to make the Best of our way for the Ship I think this Southern Land to be a Continent

Šis kuģa žurnāla ieraksts arī ir vienīgais pierādījums Deivisa izkāpšanai krastā. Tā laika roņu mednieku kuģu žurnāli asās konkurences dēļ tika šifrēti vai aizpildīti maldinoši, kā rezultātā Deivisa izkāpšana krastā tieši Antarktīdas pussalā tiek apšaubīta. Pirmo neapstrīdamo izkāpšanu krastā 1895. gada janvārī Adēra ragā veica norvēģu ekspedīcijas dalībnieki Henriks Bulls un Kaštens Borkgrevinks.

Atsauces
--------

1. ↑  «Unconfirmed landing». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 12. februārī. Skatīts: 2008. gada 16. septembrī.
2. ↑  «Antarctica online. History introduction». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 23. maijā. Skatīts: 2008. gada 23. maijā.

Ārējās saites
-------------

* THE VOYAGE OF The Huron and The Huntress BY EDOUARD A. STACKPOLE
**Džese Niki Februari** (angļu: *Jesse Nikki February*; dzimusi 1997. gada 28. janvārī) ir Dienvidāfrikas starptautiskā meistare (2016).

Biogrāfija
----------

Trīs gadus pēc kārtas uzvarējusi Dienvidāfrikas junioru šaha čempionātos U18 un U20 vecuma grupās meitenēm.

2016. gadā uzvarējusi Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla Āfrikas 4.3 zonas turnīrā. 2017. gadā Orānā izcīnījusi trešo vietu Āfrikas sieviešu šaha čempionātā aiz Šāhendas Vafas un Hajatas Toubalas. 2017. gadā uzvarējusi Dienvidāfrikas sieviešu šaha čempionātā. 2018. gadā bijusi otrā Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla Āfrikas 4.3 zonas turnīrā un izcīnījusi tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Katerinai Lagno. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 50. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm. 2024. gada martā uzvarējusi Āfrikas sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Dienvidāfrikas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (2016-2018).

Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  SA Junior Closed Chess Championship 2015 Under 18/20 Girls
2. ↑  SA Junior Closed Chess Championship 2016 U18G & U20G
3. ↑  SA Junior Closed Chess Championship 2017 (U20 Girls)
4. ↑  2016 Zone 4.3 Individual Chess Championships - Ladies
5. ↑  Chess-Results Server Chess-results.com - 2017 AFRICAN INDIVIDUAL CHESS CHAMPIONSHIPS - LADIES
6. ↑  2017 South African Closed Chess Championships Women
7. ↑  2018 Zone 4.3 Individual Chess Championships - Women Section
8. ↑  Women’s World Championship 2018
9. ↑  2021 FIDE Chess.com Women's Grand Swiss
10. ↑  «Chess-Results Server Chess-results.com - 2024 African Individual Chess Championships (AICC) - Women's Section». *chess-results.com*. Skatīts: 2024-03-20.
11. ↑  «42nd Olympiad Baku 2016 Women». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 16. decembrī. Skatīts: 2018. gada 15. oktobrī.
12. ↑  43rd Olympiad Batumi 2018 Women
13. ↑  Tournament Details June 2016

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Mauntstjuarts Elfinstons** (angļu: *Mountstuart Elphinstone*; dzimis 1779. gada 6. oktobrī Dambārtonā, Skotijā, miris 1859. gada 20. novembrī Sari, Anglijā) bija skotu valstsvīrs un vēsturnieks, darbojies Britu Indijas administrācijā, bijis Bombejas gubernators.

Izglītojies Karaliskajā augstskolā Edinburgā, norīkots civilajā dienestā Britu Austrumindijas kompānijā. Ieradies Kalkutā 1796. gadā, kur strādājis dažādos zemos amatos. 1801. gadā norīkots diplomātiskajā dienestā marathu valstī. 1808. gadā norīkots par pirmo britu sūtni Kabulas galmā, bet 1811. gadā — par rezidentu Punā. 1817. gadā, kad sākās marathu karš ar britiem, Elfinstons, nebūdams militārpersona, sekmīgi uzņēmās karaspēka vadību un izcīnīja uzvaru. 1819. gadā Elfinstons tika nozīmēts par Bombejas gubernatoru, šo amatu ieņemot līdz 1827. gadam. Savas administrēšanas laikā ielika pamatus sabiedriskās izglītības sistēmai Indijā, nodibinot vairākas mācību iestādes neeiropiešiem, tajā skaitā Elfistona koledžu.

Pēc atgriešanās Anglijā 1829. gadā turpināja nodarboties ar sabiedrisko darbību; divas reizes atteicies no Indijas ģenerālgubernatora posteņa. 1841. gadā pabeidza savu divu sējumu darbu Indijas vēsture, kas iekļāva tās induisma un islāma periodus.

Atsauces
--------

1. ↑  Montstuart Elphinstone

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mauntstjuarts Elfinstons***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51698000
* LCCN: n50078872
* ISNI: 0000 0001 0900 2529
* GND: 124533450
* SUDOC: 027637905
* BNF: cb11963652q (data)
* NLA: 35063138
* SBN identifikators NAPV130824 nav derīgs.
* CiNii: DA04589224

 |

 |
**Zbigņevs Kazimežs Bžeziņskis** (angļu: *Zbigniew Kazimierz Brzezinski*, dzimis 1928. gada 28. martā, miris 2017. gada 26. maijā) bija poļu izcelsmes ASV politiķis un politologs. Pēdējā laikā bija pasniedzējs *The Paul H. Nitze School of Advanced International Studies* (SAIS) un pētnieks *Center for Strategic and International Studies* (CSIS) ASV. Zbigņevs Bžezinskis bija Latvijas Okupācijas muzeja goda padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1928. gadā Varšavā diplomāta ģimenē. Tēvs Tadeušs Bžeziņskis 1920. gadā bija cīnījies Polijas armijas rindās Poļu-padomju karā. No 1931. līdz 1935. gadam tēvu norīkoja darbā Vācijā un Zbigņevs bija aculiecinieks nacisma dzimšanai. No 1936. līdz 1938. gadam tēvs strādāja par diplomātu PSRS, Staļina Lielā terora laikā.

1938. gadā Bžeziņsku ģimeni norīkoja darbā uz Kanādu, bet, kad Molorova-Ribentropa pakta rezultātā Poliju sadalīja divu agresoru starpā, Bžeziņsku ģimene nolēma neatgriezties dzimtenē.

1950. gadā Bžeziņskis ieguva maģistra grādu Makgila Universitātē Otavā Kanādā, specializējoties Padomju Savienības un totalitārisma jautājumos. Pēc tam viņš ieguva doktora grādu Hārvarda Universitātē ASV. 1958. gadā Bžeziņskis kļuva par ASV pilsoni.

Bžeziņskis iesaistījās ASV politikas izstrādē pret PSRS un tās satelītvalstīm un bija viens no ASV Demokrātiskās partijas ārpolitikas ideologiem. Bija sabalansētas, neagresīvas politikas attiecībā pret PSRS piekritējs (mierīgās līdzāspastāvēšanas princips), jo uzskatīja, ka tas novājina sociālisma nometni, it sevišķi Austrumeiropā.

1960. gada ASV prezidenta vēlēšanās Bžeziņskis bija Džona Kenedija padomdevējs, bet no 1977. gada līdz 1981. gadam bija prezidenta Džimija Kārtera padomnieks nacionālās drošības jautājumos.

Bžeziņskis bija viens no Helsinku procesa galvenajiem ideologiem, pēc tam viens no lielākajiem cilvēktiesību neievērošanas kritiķiem un disidentu atbalstītājiem PSRS un tās satelītvalstīs.

Pēc prezidenta Kārtera pilnvaru beigām uzstājās kā eksperts ārpolitikas jautājumos, izdeva grāmatas.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 34581946
* LNB: 000030307
* LCCN: n50041134
* ISNI: 0000 0001 2127 4690
* GND: 118516442
* SELIBR: 179550
* SUDOC: 056743858
* BNF: cb12709390f (data)
* BIBSYS: 90052504
* MGP: 241015
* NLA: 35023275
* NDL: 00434684
* NKC: jn20000601056
* SBN identifikators CFIV102283 nav derīgs.
* BNE: XX867836
* CiNii: DA01023646

 |

 |
**Amudarja** (tadžiku: *Омударё* vai *дарёи Ому* — *Omudaryo* vai *daryoi Omu*; persiešu: آمودریا — *Āmudaryā*; uzbeku: *Amudaryo*, kur *darya* nozīmē ‘jūra’ vai ‘ļoti liela upe’) ir garākā upe Centrālāzijā.

Amu, iespējams, ir nācis no *Āmulas* pilsētas nosaukuma, kas tagad zināma kā Turkmenabata. Tā veidojas satekot divām upēm — Vahšai un Pandžai. Daudzi vietējie sauc upi par *Džajhunu* (جيحون), kas varētu būt atvasinājums no *Gihonas*, kas ir bībeliskais nosaukums vienai no četrām Ēdenes dārza vai paradīzes upēm. Šādi upi sauc arī vairums viduslaiku islama rakstnieku.

Arāla jūras apkārtne ap 1960. gadu. Dzeltenā iekrāsotas valstis, kas vismaz daļēji atrodas Arāla jūras baseinā.
Upe ir kuģojama 1450 km garumā. Tās kopējais garums ir 2400 km un baseina platība 534 739 km2, sniedzot 55 km2 lielu gada noteci, kas visa plūst no augstkalnes dienvidos, kur gada nokrišņu daudzums var būt virs 1000 mm. Pat pirms plaša apjoma irigācijas ieviešanas vasaras karstuma dēļ ne viss ūdens daudzums sasniedza Arāla jūru. Ir pierādījumi, ka lielie Pamira ledāji sniedza pietiekamu daudzumu ūdens, lai Arāla jūra pārplūstu trīspadsmitajā un četrpadsmitajā gadsimtā.

Amudarjas ūdeņu izmantošana irigācijai ir bijis galvenais faktors, kas ir ietekmējis Arāla jūras sarukšanu kopš 1950. gadu beigām.

Vēstures pieraksti apgalvo, ka dažādos periodos upe ir ieplūdusi Arāla jūrā (no dienvidiem), Kaspijas jūrā (no austrumiem) vai abās, tāpat kā Sirdarja.

Atsauces
--------

1. ↑  (angliski) William C. Brice. 1981. *Vēsturiskais islama atlants*. ISBN 90-04-06116-9.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Amudarja***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236363562
* GND: 4068666-8
* NKC: ge601510

 |

 |
**Leonīds Rimjans** (1924—1988) bija Latvijas poļu izcelsmes sabiedriskais darbinieks, PSRS diplomāts, VDK darbinieks, Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrības vadītājs (1967—1970).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1924. gada 13. aprīlī Daugavpilī Vladislava Rimjana ģimenē. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā viņu nosūtīja darba dienestā uz Vāciju. Pēc kara beigām bija tulks PSRS okupācijas zonā Vācijā. Pēc atgriešanās Latvijā bija Daugavpils LĻKJS komitejas sekretārs (1947—1948).

Studēja 1. Maskavas Valsts svešvalodu institūtā (1948—1953), iegūstot franču valodas pasniedzēja kvalifikāciju. Bija Latvijas PSR Kultūras ministrijas Augstāko un vidējo speciālo mācību iestāžu vecākais inspektors (1953—1954), Emīla Dārziņa mūzikas skolas franču valodas skolotājs un mācību daļas vadītājs (1954—1956), atbildīgais sekretārs Latvijas biedrībā kultūras sakariem ar ārzemēm (1956—1957), atašejs PSRS vēstniecībā Zviedrijā (1957—1961).

1961. gadā Rimjans kļuva par "Komitejas par atgriešanos Dzimtenē un kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs" Latvijas nodaļas vadītāju, 1964. gadā par Latvijas kultūras sakaru komitejas ar tautiešiem ārzemēs pārvaldes priekšsēdētāju, 1966. gada decembrī par Latvijas draudzības un kultūras sakaru ar ārzemēm biedrības prezidija priekšsēdētāju.

No 1970. gada bija LKP CK Propagandas un aģitācijas nodaļas vadītāja vietnieks, no 1971. gada LKP CK Ārzemju sakaru nodaļas vadītāja vietnieks.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
2. ↑  VDK dokumenti