recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šārona Dreipere 2018. gadā
**Šārona Dreipere** ir amerikāņu autore, dzejniece un pedagoģe. Viņa ir saņēmusi daudz balvu par mācīšanu, kā arī sarakstījusi daudzas grāmatas, dzejoļus un īsus stāstus. Viņa bija skolotāja Sinsinati no 1970. līdz 1997. gadam, bet 1991. gadā kļuva par autori un turpina ar to nodarboties līdz mūsdienām. Viņas pirmais darbs bija "Viena maza lāpa" (*One small Torch*) — īss stāsts, kas tika publicēts žurnālā "Melnkoks" (*Ebony*) 1991. gadā kā uzvarētājs konkursā, kurā bija iesniegti 20 000 pieteikumi. Savā rakstībā viņa izvēlas afroamerikāņu vīriešu tēlus, lai dotu "balsi" afroamerikāņu jaunajiem vīriešiem.

Agrīnā dzīve
------------

Šārona Dreipere dzimusi 1948. gada 21. augustā Klīvlendā, Ohaio štatā. Viņa bija vecākā meita trīs bērnu ģimenē.

Izglītība
---------

Šārona Dreipere ieguva bakalaura grādu Peperdīnas universitātē 1971. gadā un maģistra grādu Maiami universitātē Ohaio štatā 1974. gadā.

Pasniedzējas karjera
--------------------

Šārona Dreipere strādāja par skolotāju Sinsinati valsts skolā no 1970. līdz 1997. gadam un ieguva ASV "Gada skolotāja balvu" 1997. gadā par savu ieguldījumu skolas darbā. Viņa ir aprakstījusi mācīšanu kā savu "profesiju un aicinājumu" un saka, ka viņa māca, jo viņai tas ir jādara. *"Tas ir manā sirdī un dvēselē; daļa no manis pašas definīcijas. Es mācu, lai kur arī es atrastos."*

Grāmatas
--------

Daži no viņas publicētajiem darbiem ietver:

* *Tīģera asaras*, 1994.
* *Zigijs un melnie dinozauri*, 1995.
* *Uguns kalts*, 1996.
* *Romiete un Hulio*, 1997.
* *Džezimācija*, 1999.
* *Mācība no sirds*, 1999.
* *Ne gluži izdedzis, bet kraukšķīgs ap malām*, 2001.
* *Tumsa pirms rītausmas*, 2001.
* *Dubultā holandiešu valoda*, 2002.
* *Jērikas kauja*, 2003.
* *Vara saule*, 2006.
* *Novembra blūzs*, 2007.
* *No mana prāta*, 2010.

Apbalvojumi
-----------

Šārona Dreipere ir daudzkārt apbalvota izglītības un rakstīšanas jomā. Savā rakstnieces karjerā viņa ieguva *Coretta Scott King Genesis balvu* nominācijā "Literatūra" (1995.) un "Amerikas Bibliotēku asociācijas" balvu par labāko grāmatu jauniešiem (1995.). Viņa arī ieguva Ohaio štata "Gada skolotāja" (1997.), ASV "Nacionālā gada skolotāja" (1997.), Nacionālās Padomes sertifikātu, Nacionālās profesionālās izglītības standartu padomē (1995.), Direktoru padomes, Nacionālās profesionālās izglītības standartu padomes (1997.) titulu. Nacionālās padomes afroamerikāņu sieviešu izcilības balvu pedagoģijā (1997.) un Delta Kapa Gammas Goda biedra statusu kā sieviešu pedagogs.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šārona Dreipere***.

Literatūra
----------

* "Šārona M. Dreipere." Biogrāfija kontekstā. Gale, nd Web.
* "Pasaules grāmatu tiešsaistes uzziņu centrs | Tiešsaistes uzziņu grāmata| Tiešsaistes enciklopēdija." Pasaules grāmata. Np, nd Web. 2015. gada 23. marts.
**Rita Laima Bērziņa** (1960) ir ASV latviešu dzejniece, rakstniece un ilustratore.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1960. gada 14. aprīlī Ņūdžersijas štatā mākslinieka Ilmāra Rumpētera un dzejnieces Baibas Bičoles ģimenē. Mācījās Ņujorkas Pārsona dizaina skolā ("Parsons School of Design"). 1982. gadā apprecējās ar Latvijas mākslas fotogrāfu Andri Krieviņu un pārcēlās uz dzīvi Latvijā. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā un audzināja divus dēlus. 1989. gada vasarā viņa uzrakstīja vārdus grupas Opus Pro dziesmai „*Freedom For Baltic States*", kas latviski pazīstama kā "Brīvību Baltijai". 

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas bija laikraksta *"The Baltic Observer"* žurnāliste, no 1997. līdz 1999. gadam strādāja Eiropas Komisijas delegācijas Rīgas birojā. 2001. gada decembrī atgriezās ASV. 

Atdzejojusi latviešu dzeju angļu valodā. 2004. gadā viņas atdzejojumā ASV izdota Jāņa Baltvilka dzejas izlase *The Skylark Will Come*. 2017. gadā ar Ritas Laimas vārdu iznāca atmiņu grāmata *"Skylarks and Rebels"* ("Cīruļi un dumpinieki") un viņa viesojās Latvijā ar grāmatas lasījumiem.

Ārējās saites
-------------

* ZELTA KRĒSLĀ Jaunā Gaita nr. 168, 1988. gada augustā
* EUROPE’S DARK SIDE OF THE MOON – LIFE IN ’80S RIGA deepbaltic.com, 2016. gada 5. decembrī (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv[novecojusi saite]
2. ↑  Rita Laima viesojas Latvijā ar grāmatas "Cīruļi un dumpinieki" lasījumiem Anda Buševica, *lr1.lsm.lv* 2017. gada 8. novembrī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 3976220
* LCCN: n86869153
* ISNI: 0000 0000 3717 6318
* GND: 114087361X
* SUDOC: 227132092

 |

 |
**Rita Varniene** (lietuviešu: *Rita Varnienė*; dzimusi 1973. gada 9. maijā, Vilkavišķos kā **Rita Dambravaite**) ir Lietuvas šaha meistare, kas divas reizes uzvarējusi Lietuvas sieviešu šaha čempionātā (1991, 1999).

Biogrāfija
----------

Vilkavišķu šaha trenera Kēstuta Dambravas audzēkne. 1991. gadā beigusi Vilkavišķu vidusskolu "Aušros", bet 1995. gadā — Kauņas Vītauta Dižā universitātes informātikas fakultāti. Lietuvas sieviešu šaha čempionātā piedalījusies 7 reizes un izcīnījusi 2 zelta (1991, 1999), 3 sudraba (1990, 1992, 2000) un 2 bronzas (1993, 2002) medaļas.

Vairākkārt pārstāvējusi Lietuvas izlases lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (1992, 2000, 2002).
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 1 reizi (1999).

Eiropas sieviešu šaha klubu čempionātā 2 reizes (1999, 2000) pārstāvējusi Vilkavišķu šaha klubu "Širvinta".

1991. gadā kopā ar vecāko māsu Astu piedalījusies Latvijas atklātajā sieviešu šaha čempionātā, kur ierindojusies 8. vietā.

Kopš 2007. gada šaha turnīros piedalās reti.

Atsauces
--------

1. ↑  "Santaka"/2007-07-20
2. ↑  Rita Dambravaitė (Varnienė)
3. ↑  OlimpBase :: European Women's Chess Club Cup :: Rita Varnienė

Ārējās saites
-------------

* Rita Varniene šahista profils vietnē fide.com
* Rita Varniene šahista profils vietnē chessgames.com
* Rita Varniene šahista profils vietnē 365chess.com
* Rita Dambravaite šahista profils vietnē 365chess.com
* Rita Varniene šahista profils vietnē chesstempo.com
* Rita Varniene šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Rita Dambravaite šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Rita Varniene šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
**Tatjana Lisenko** (krievu: *Татьяна Викторовна Лысенко*; dzimusi 1983. gada 17. septembrī Bataiskā, Krievijā) ir krievu vieglatlēte, kas startē vesera mešanā. Viņa ir 2011. gada Pasaules čempione un 2012. gada vasaras olimpisko spēļu uzvarētāja. Bijusi pasaules rekordiste, no 2007. līdz 2009. gadam — diskvalificēta par dopinga lietošanu.

Karjera
-------

T. Lisenko vairākas reizes ir piederējis pasaules rekords vesera mešanā. Pirmo no tiem viņa uzrādīja 2005. gadā, kad kļuva arī par Pasaules čempionāta bronzas medaļnieci. Pēdējo legālo rekordu (77,80 metri), T. Lisenko sasniedza sacensībās Tallinā, Igaunijā 2006. gadā. 2007. gada 26. maijā Sočos T. Lisenko uzrādīja jaunu pasaules rekordu — 78,61 m, taču tai pašā gadā sportiste tika pieķerta dopinga lietošanā un diskvalificēta uz diviem gadiem, kā arī tika anulēta virkne viņas rezultātu, ieskaitot pasaules rekordu.

2009. gadā pēc diskvalifikācijas termiņa beigām T. Lisenko atgriezās profesionālajā sportā un kļuva par Krievijas čempioni, uzrādot trešo labāko rezultātu pasaulē šajā sezonā (76,41 m). 2010. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties tikai Vācijas sportistei Betijai Heidlerei. 2011. gada Pasaules čempionātā T. Lisenko revanšējās B. Heidlerei un izcīnīja savā karjerā pirmo zelta medaļu Pasaules čempionātā (77,13 m).

2012. gada jūlijā, pirms 2012. gada vasaras olimpiskajām spēlēm viņa uzrādīja jaunu personisko un Krievijas rekordu — 78,51 m. Londonas Olimpiskajās spēlēs T. Lisenko kļuva par uzvarētāju ar lielisku rezultātu — 78,18 m, kas kļuva par jaunu olimpisko rekordu. 2013. gadā izcīnīja zelta medaļu Pasaules čempionātā Maskavā ar otro tālāko metienu vieglatlētikas vēsturē — 78,80 m, kas ir Krievijas rekords.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* IAAF profils (angliski)
* *Trach and Field* vieglatlētes profils (angliski)
* IAAF Dimanta līgas profils (angliski)

| Sporta tituli |
| --- |
| Priekštecis: **Valsts karogs: Rumānija Mihaela MelinteValsts karogs: Krievija Gulfija Kanafejeva**  |  **Pasaules rekordiste vesera mešanā** 2005. gada 15. jūlijs — 2006. gada 12. jūnijs2006. gada 24. jūnijs — 2009. gada 22. augusts | Pēctecis: **Valsts karogs: Krievija Gulfija KanafejevaValsts karogs: Polija Anita Vlodarčika**  |
| *Ripplewood Holdings* |
| --- |
|
| Veids | Privātā kapitāla uzņēmums |
| Dibināts | 1995. gads |
|
| Galvenais birojs |  Ņujorka, ASV |
|
|
| Vērtība | Vairāk kā 10 miljardi USD |
| Vadība | Tims Kolinss |
|
|
|
|
|
|
|
|

***Ripplewood Holdings*** ir ASV privātā kapitāla uzņēmums. To 1995. gadā dibinājis finansists Tims Kolinss (angļu: *Tim Collins*). Kapitālsabiedrība iegulda līdzekļus liela izmēra nelikvīdos uzņēmumos ar ilgtermiņa atdevi.

Bankas "Citadele" iegāde
------------------------

2014. gadā *Ripplewood Holdings* izteica gatavību iegādāties 25 % Latvijas valstij un Eiropas rekonstrukcijas un attīstības bankai piederošās bankas "Citadele". Šis darījums atšķīrās no firmas iepriekšējās pieejas, ieguldot savā pārvaldībā nodotus investīciju fondus. *Ripplewood Holdings* iespējamās investīcijas Latvijas finanšu tirgū atzinīgi novērtēja Latvijas Bankas prezidents Ilmārs Rimšēvičs, norādot ka "Latvijas banku vide, kur tradicionāli darbojušies skandināvu finanšu uzņēmumi, ar ASV investora «Ripplewood Holdings» kapitāla ienākšanu kļūšot spēcīgāka".

2014. gada 5. novembrī Privatizācijas aģentūra Latvijas valsts vārdā parakstīja līgumu par bankas pārdošanu. Tims Kolinss parakstīja līgumu kā investoru pārstāvis.

Pirms pārdošanas līgums var stāties spēkā, to jāapstiprina Latvijas Finanšu un kapitāla tirgus komisijai, Lietuvas regulatoram, Šveices regulatoram, un Eiropas komisijai.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ripplewood Holdings L.L.C. Company Profile». Yahoo Finance. 2014. Skatīts: 2014.11.03..(angliski)
2. ↑  «Ripplewood Drops Private Equity Model». The Wallstreet Journal. 2014.10.29. Skatīts: 2014.11.03..(angliski)
3. ↑  «Rimšēvičs: ASV kapitāla ienākšana stiprinās Latvijas banku sistēmu». financenet.lv. 2014.10.23. Skatīts: 2014.11.03..(angliski)
4. ↑  «Paraksta bankas «Citadele» pārdošanas līgumu». Latvijas Sabiedriskais medijs. 2014.11.05. Skatīts: 2014.11.06..
5. ↑  «Par investoru piesaisti Citadelei». www.citadele.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 3. oktobrī. Skatīts: 2014.11.06..
**Viktors Zilgalvis** (1929—2008) bija latviešu arhitekts.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1929. gada 4. novembrī Kurmenes pagastā. Studēja LVU Inženierceltnieku fakultātes Arhitektūras nodaļā. Strādāja par projektēšnas institūta "Giprostrojmateriali" vecāko arhitektu (1954—1963), Mākslas konstrukciju biroja galveno projektu arhitektu (1963—1966), projektēšanas institūta "Komunālprojekts" direktora vietnieku un galveno arhitektu (1966—2005).
Miris 2008. gadā.

Nozīmīgākie projekti
--------------------

Oktobra (Vangažu) ciemats (1956—1959), Saulkrastu kultūras nams, Uzvaras parka monumenta (1985), vēlāk "Hotel de Rome" (1987) projektēšana Rīgā.
Daugavpils tirdzniecības centrs (1995—1996), Daugavpils Vienības laukuma rekonstrukcija (1999—2000), Daugavpils viesnīcas "Latvija" rekonstrukcija (2000), dzimtsarakstu reģistrācijas telpas Aglonas ielā 4b Rīgā (2000), viesnīca Ģimnastikas ielā 9/11 Rīgā (2001).

Atzinība projektu konkursos
---------------------------

* 1. prēmija — Jēkaba kazarmas Rīgā (1993)
* 1. prēmija — Daugavpils Jēzus Sirds katoļu baznīca (1994)
* 1. prēmija — Daugavpils tirdzniecības centrs (1994)
* 1. prēmija — Daugavpils Vienības laukuma rekonstrukcija (1998)
* 1. prēmija — Daugavpils viesnīcas "Latvija" rekonstrukcija (1999)

Atsauces
--------

1. ↑  Māksla un arhitektūra biogrāfijās, 4. Rīga: Preses Nams, 2003
2. ↑  Latvijas Radošo savienību padome[novecojusi saite]
**Vilhelms Ernsts** (vācu: *Wilhelm Ernst*; 1905. gada 25. augusts Gelzenkirhene — 1952. gada 23. jūlijs Gelzenkirhene) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gadu otrajā pusē bijis viens no vadošajiem Vācijas šahistiem. 1934. gadā uzvarējis Vestfālenes šaha čempionātā. 1935. gadā Vācijas šaha čempionāta atlases turnīrā Ķelnē ieņēmis 3. vietu aiz Ludviga Relštāba un Ludviga Engelsa. Tajā pašā gadā Āhenē Vācijas šaha čempionāta finālā dalījis 2.-4. vietu aiz Kurta Rihtera. Pārstāvējis Vācijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1936. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu. 1937. gadā uzvarējis šaha turnīrā Zīgenē.

Pēc Otrā pasaules kara panākumi šaha turnīros kļuvuši retāki. Piedalījies vairākos Rietumvācijas šaha čempionātos (1947, 1948, 1951), taču allaž ierindojies tabulas otrajā pusē. Strādājis par inspektoru Gelzenkirhenē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Deutsche Schacheinzelmeisterschaft 1935 in Aachen». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 14. septembrī.
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Wilhelm Ernst

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Vilhelms Kaņeps** (dzimis 1923. gada 13. janvārī Vitebskā; miris 1993. gada 5. martā Rīgā) bija latviešu ārsts un veselības aprūpes organizators, ilggadējs Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1923. gada 13. janvārī Vitebskā. Otrā pasaules kara laikā bija Novosibirskas komjaunatnes komitejas instruktors.
1949. gadā beidza studijas Latvijas Valsts universitātes Medicīnas fakultātē. Strādāja Kuldīgas rajona izpildkomitejā par veselības aizsardzības nodaļas vadītāju un tiesu medicīnas ekspertu (1949—1952), tad Valsts kontroles ministrijā par vecāko kontrolieri veselības aizsardzības jautājumos (1952—1957). 1955. gadā viņu uzņēma PSKP.

No 1957. gada V. Kaņeps vadīja Latvijas dzelzceļa veselības aizsardzības un sanitāro dienestu. 1959. gadā kļuva par Veselības aizsardzības ministra 1. vietnieku, bet 1962. gadā par Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministru un šo amatu ieņēma līdz 1989. gadam.

1966. gadā viņš aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju par medicīnas attīstību "Piebaltijas novadā" 19. gadsimtā (krievu: *Развитие врачебно-медицинского дела в Прибалтийском крае в XIX веке*). 1970. gadā V. Kaņeps aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju par sociālo higiēnu un veselības aizsardzības organizāciju un 1980. gadā kļuva par paša izveidotā Rīgas Medicīnas institūta Sociālās higiēnas un veselības aizsardzības organizācijas katedras vadītāju.

Atmodas kustības laikā Vilhelms Kaņeps kā viens no Latvijas PSR Augstākās Padomes deputātiem 1988. gadā atbalstīja Valodu likuma pieņemšanu.

1989. gadā viņš atkāpās no ministra amata, amatā stājās viņa vietnieks Edvīns Platkājis.

Miris 1993. gada 5. martā Rīgā.

Apbalvojumi
-----------

* Latvijas PSR Valsts prēmija (1972)
* Paula Stradiņa balva (1983)

Ģimene
------

Bija precējies ar Arvīda Pelšes meitu Birutu.

Atsauces
--------

1. ↑  Депутаты Верховного Совета Латвийской ССР : Одиннадцатый созыв. Рига: Гл. ред. энцикл.: Президиум Верховного Совета ЛатвССР, 1985. latviski un krieviski
2. ↑  Latvijas PSR vienpadsmitā sasaukuma Augstākās Padomes vienpadsmitā sesija. Valodu likumam — vienprātīgs atbalsts!
3. ↑  timenote.info

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: |  **Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrs** 1962 — 1989 | Pēctecis: **Edvīns Platkājis**  |

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 69828338
* LNB: 000014925
* LCCN: n83012282
* ISNI: 0000 0000 2759 2502
* GND: 123150396

 |

 |
**Vilhelms Kristiāns Pantēnijs** arī **Pantēniuss** (*Wilhelm Christian Pantenius*; 1806-1849) bija Kurzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un žurnālists. Kalendāra "Veca un jauna laika grāmata" redaktors (1834-1848), laikraksta "Latviešu Avīzes" redaktors (1835–1849) un Latviešu literārās biedrības („*Lettisch-Literärische Gesellschaft*") Kurzemes direktors (1839-1849). Rakstnieka Teodora Hermaņa Pantēnija (1843-1915) tēvs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Zaļeniekos 1806. gada 7. martā draudzes mācītāja ģimenē. Studēja teoloģiju Tērbatas universitātē (1826-1829), pēc tam strādāja par mājskolotāju, no 1834. gada rediģēja kalendāru "Veca un jauna laika grāmata", bija arī vairāku latviešu grāmatu korektors. 

1835. gadā Pantēniju ieņēma darbā par mācītāju Jelgavas Sv. Annas baznīcas latviešu draudzē un tajā pašā gadā viņš kļuva par "Latviešu Avīžu" redaktoru. Publicējās arī Rīgas laikrakstā "Tas Latviešu Draugs". 1836. gadā viņš organizēja Jelgavas Latviešu lasīšanas biedrību, no 1839. gada bija Latviešu literārās biedrības Kurzemes direktors. Savā draudzē iekārtoja sešas skolas un lūgšanas namu Kalnciemā. 1840. gadā Latviešu literārajā biedrībā ierosināja sagatavot latviešu skolas grāmatas.

Pantēnija apgādā iznāca vairākas latviešu grāmatas, arī A. Spāģa "Pārcēlējs" (1847).

Miris Jelgavā 1849. gada 20. jūlijā, apbedīts Baložu kapos.

Darbi
-----

* "Pirmais solis uz laimi" (1838) - "Latviešu Avīžu" rakstu apkopojums
* "Otrais solis uz laimi" (1840) - "Latviešu Avīžu" rakstu apkopojums
* "Pirmā Nieku grāmatiņa, kur nav nieki iekšā" (1846)

Literatūra
----------

* Rūdolfs Šulcs. "Vilhelms Pantenius, Jelgavas latviešu draudzes rīta mācītājs", Jelgavā 1850.

Atsauces
--------

1. ↑  Teodors Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 193144782722628859033
* LNB: 000220429
* GND: 1179005686

 |

 |
**Vilhelms Hanšteins** (vācu: *Wilhelm Hanstein*; 1811. gada 3. augusts, Berlīne — 1850. gada 14. oktobris, Magdeburga) bija Vācijas šahists un advokāts.

Biogrāfija
----------

Piedzimis protestantu teologa ģimenē. Dzimtajā Berlīnē sava skolotāja Ludviga Bledova vadībā izveidojies par spēcīgu šahistu. Bijis Berlīnes plejādes dalībnieks. Saglabājušās ziņas par divām Hanšteina uzvarām mačos. 1842. gadā viņš pieveicis Kārli Janišu ar 4½:1½ (+4, −1, =1), bet 1847. gadā - Kārli Maietu ar 12½:5½ (+12, −5, =1). Savās partijās nereti lietojis arī latviešu gambītu.

Palīdzējis nodibināt vācu šaha žurnālu *Berliner Schachzeitung*, kas vēlāk pārtapis par *Deutsche Schachzeitung*. 1846. gadā kļuvis par *Deutsche Schachzeitung* galveno redaktoru.

Pēc profesijas bijis jurists. 1848. gadā Prūsijas valdība iecēlusi viņu par advokātu Magdeburgā, bet divus gadus vēlāk Hanšteins pāragri nomiris no neizdziedināmas slimības.

Atsauces
--------

1. ↑  Berlin 1842

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 22531061
* GND: 10253845X

 |

 |
|  |
| --- |
|  |
| WZ-1224 |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 3 |
| Garums | 9,000 m |
| Platums | 3,380 m |
| Augstums | 3,000 m |
| Masa | 43—45 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas |  |
| Pamatbruņojums | 125 mm gludstobra lielgabals "2А46" |
| Sekundārais bruņojums |  |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | 8-cilindru Maybach "MB8V331TC41" dīzeļdzinējs 950—1000 zs |
| Ātrums uz ceļa | 65 km/h |
| Jauda/masa |  |
| Maks. attālums |  |

**"WZ-1224"** — Ķīniešu eksperimentālais tanks.
Tanks WZ-1224 bija ķīniešu inženieru izstrādājumu rezultāts - 2. paaudzes tanks, kuram bija jāaizstāj novecojušie Tips 59.
Tanka konstrukcijā tika pielietoti tam laikiem visjaunākie konstruktīvie lēmumi: sarežģītās formas metinās tornis, jaudīgs dzinējs, lielgabala automātiskais ielādēšanas mehānisms, 120 mm gludstobra lielgabals utt. Ķīnieši savu tanku lielgabalu izstrādāšanu uzsāka jau sen , bet tikai, ar no Izraēlas saņemtām tehnoloģijām, izdevās sakārtot sērijveida lielgabalu ražošanu, nevis eksperimentālu paraugu izgatavošanu (taisnība gan uz tankiem šie lielgabali tā arī nav nonākuši, ķīnieši izvēlējās padomju 125 mm lielgabalu 2A46). Uguns vadības sistēma ietvēra sevī ballistisku aprēķinātāju un kombinētos tēmēkļus tēmētājam un komandierim ar infrasarkano kanālu. 
Apkalpe sastāv no vadītāja (sēž no priekšpuses pa kreisi), komandiera (pa labi tornī) un tēmētāja mehāniķa (pa kreisi tornī). 120 mm lielgabals ir stabilizēts divās plaknēs, tā stobrs ir bez apvalka un ar ķīniešu izstrādātu ežektoru. Torņa aizmugures nišā, kas ir norobežota no apkalpes nodaļas ar bruņusienu, tika uzstādīta mehanizētā lādiņu novietne priekš 17 unitāriem šāviņiem. Bet darbs pie ielādēšanas automāta tā arī beidzās ar neko — radīt savu ierīci ķīniešiem neizdevās. Papildu šāviņi tika izvietoti iekšpus kaujas nodaļas. Ložmetēji uz tanka nebija uzstādīti, kaut arī pirms komandiera lūkas bija paredzēts "turelis", ko aizguva no tanka Tips 59, tāpat kā torņu lūkas. Aprīkojumā ietilpa ugunsgrēka dzēšanas sistēmas un aizsardzības sistēma no masu iznīcināšanas līdzekļiem (MII).
Maybach MB8V331TC41 gaisadzeses 8-cilindru dīzeļdzinējs ar jaudu 950...1000 z.s. ražots KTR pēc vācu licences. Bija informācija, ka šie dzinēji tiek izmantoti arī uz kravas automobiļiem un uz mazgabarīta kuģiem, bet tankam šis dzinēja bija stipri par smags. 
Tanka bruņojums ir diferencēts un sastāv no monolītām bruņu plāksnēm, kas ir uzstādītas zem racionāla slīpuma leņķiem. Turklāt vēl bija mēģinājumi pastiprināt aizsardzību uzliekot papildu bruņas tanka priekšpusē.
Pēc vispusīgiem izmēģinājumiem neveiksmīgs tika atzīts viss: tornis un ielādēšanas automāts, un dzinējs. Tādēļ jauni darbi šajā virzienā tika turpināti ar "lietā" torņa izmantošanu, kas izvērsās kārtējā eksperimentālā tanka radīšanā — WZ-1226.

Modifikācijas
-------------

* Nav
**Zulumarts** (tadžiku: *қаторкӯҳи Зулумарт*) ir viena no Pamira kalnu grēdām Tadžikistānā. Izvietojusies Pamira ziemeļdaļā Kalnu Badahšanā starp Fedčenko šļūdoni rietumos un Karakela ezeru austrumos. Stiepjas apmēram 150 km garumā ziemeļu—dienvidu virzienā no Aizalaja grēdas līdz Muzkelam. Ziemeļaustrumos no Zulumarta atzarojas Komunāru grēda (22 km gara, augstums līdz 5801 m) un Karačims (23 km, 5765 m), rietumos — Beleuli grēda (55 km, 5819 m) un Saukdaras grēda. Dienvidaustrumos Zulumarts savienojas ar Ziemeļtanimasa grēdu.

Zulumarta vidējais augstums ap 5000 m, blakus esošo ieleju pamatnes 4100—4500 m augstumā. Augstākā virsotne ir Oktobra smaile (6780 m) grēdas ziemeļos. Sniega līnija grēdas austrumu nogāzēs 4950—5200 m augstumā, rietumu — 4800—5400 m. Kopējā ledāju platība ap 460 km².

Atsauces
--------

1. ↑  «Pamirs». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 551. lpp.
2. ↑  «Энциклопедия туриста. ЗУЛУМАРТ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 2. februārī.
**Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika** (latīniski: *Chronicon Livoniae*) bija Livonijas ordeņa oficiālā historiogrāfija. Pamatā hronikā aprakstīti Livonijas krusta kari un Livonijas ordeņa kari ar Lietuvas dižkunigaitiju, un tā domāta lasīšanai brāļu bruņinieku auditorijā, taču to varēja izmantot arī katoļu augstākā garīdzniecība. Pirms tās par Livonijas vēsturi jau bija sarakstītas vairākas Livonijas hronikas, uz kurām lielā mērā balstās Vartbergas Hermaņa teksts. Hronika rakstīta viduslaiku latīņu valodā un tapusi Livonijā ap 1370.-1378. gadu.

Hronikas autors
---------------

Hronikas autors, saskaņā ar vienīgā noraksta, kas saglabājies Gdaņskas (Dancigas) arhīvā nosaukumā norādīto, ir Hermanis no Vartbergas, Vācu ordeņa brālis, Livonijas ordeņa mestra kapelāns (*…per fratrem Hermannum de Wartberge, capellanum magistri per Livoniam*).

Saturs
------

Notikumi apskatīti pieaugošā laika secībā, no 1143. līdz 1378. gadam. Tā sarakstīta, lai turpinātu Jaunākās Livonijas Atskaņu hronikas notikumu izklāstu, kas izbeidzās līdz ar 1348. gadu. Oriģināls materiāls sākot jau ar 1345. gadu, bet tā kā no 1358. gada autors bijis Livonijas ordeņa mestra pavadonis, tad par šo periodu sniegtās ziņas ir sevišķi vērtīgas. Kā avotus hronikas autors izmantojis Indriķa hroniku, Vecāko atskaņu hroniku un Jaunāko Livonijas atskaņu hroniku, ordeņa mestru saraksti un arhīva dokumentus, izmantojis arī ordeņa mestru sarakstus, kas līdz mūsdienām atsevišķi nav saglabājušies. Par 13. gadsimtu daudz hronoloģisku un faktoloģisku neprecizitāšu. Autors sniedz atsevišķus datējumus un notikumu izklāstus laikā no 1236. līdz 1255. gadam, lai precizētu dažus notikumus, kas citos avotos nav tuvāk apskatīti. Kaut arī ziņas par notikumiem kļūst precīzas un ticamas tikai sākot ar 1241. gadu, šeit ir atrodamas dažas vērtīgas norādes, kas labāk palīdz izprast notikumu gaitu šajā laika posmā.

Tulkojumi
---------

1863. gadā Leipcigā Ernsts Strēlke (*Strehlke*) avotu krājuma *Scriptores rerum Prussicarum* II sējumā iespieda hroniku latīņu oriģinālvalodā un 1864. gadā izdeva hronikas vācu tulkojumu. 1879. gadā Rīgā iznāca tulkojums krievu valodā. 1991. gadā Viļņā tika iespiests Juoza Jurgiņa veiktais tulkojums lietuviešu valodā. 
2005. gadā Rīgā iznāca Ēvalda Mugurēviča tulkojums latviešu valodā ar tulkotāja priekšvārdu un ilustrētiem komentāriem.

* Ливонская хроника (krieviskais tulkojums)

Informācijas avoti
------------------

* Mugurēvičs, Ēvalds (tulk. priekšvārda un kom. aut.). Hermanni de Wartberge Chronicon Livoniae. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2005. 334 lpp.: il. ISBN 9984-601-44-7
* Historia.lv Recenzija
* Die livländische Chronik Hermann's von Wartberge. Aus dem Lateinischen übersetzt von Ernst Strehlke. - Berlin;Reval, 1864. - 66 S.

Skatīt arī
----------

* Livonijas hronika
**Lūzums** ir mineraloģijas termins ar kādu apzīmē virsmas, kādas ir neregulāras formas gabaliem, kas radušies, ar sitienu vai spiedienu sadalot minerāla paraugu. Ir svarīgi nejaukt lūzumu ar skaldnības virsmām - lūzums ir nejaušs plīsums, kas šķietami neievēro minerāla kristāliskā režģa noteiktās likumsakarības. Tomēr tieši kristāliskā režģa īpatnības nosaka ne tikai skaldnības virsmu esamību un izskatu, bet arī lūzuma virsmas izskatu.

Lūzums dažādu veidu minerāliem atšķiras un to var izmantot kā vienu no vizuāli noteicamām pazīmēm minerāla veida noteikšanai. Izšķir šādus lūzuma veidus:

* **gliemežnīcas** - lūzuma virsmā redzamas sitiena vai spiediena virzienam perpendikulāras koncentriskas lokveida līnijas, kas nedaudz atgādina gliemežnīcas čaulas rakstu. Šāds lūzums raksturīgs amorfiem materiāliem un dažām kristāliskām vielām (kvarcs, stikls, obsidiāns);
* **nelīdzens** - lūzuma virsmai nav likumsakarību;
* **gluds**;
* **šķiedrains**;
* **āķains** - bieži novērojams metāliem, kurus iespējams kalt (zelts, sudrabs, varš, platīns);
* **skabargains** (hrizotils);
* **zemjains** (limonīts);

Nereti izdala arī citus lūzuma veidus.
**Vilhelms Filhners** (vācu: *Wilhelm Filchner*; dzimis 1877. gada 13. septembrī Minhenē, miris 1957. gada 7. maijā Cīrihē) - vācu dabaszinātnieks, ceļotājs, pētnieks, rakstnieks. Devis lielu ieguldījumu Vidusāzijas, Arktikas un Antarktikas izpētē.

Filhners 21 gada vecumā piedalījās savā pirmajā ekspedīcijā uz Krieviju. Divus gadus vēlāk viņš devās savā pirmajā pastāvīgā ekspedīcijā uz Pamiru. No 1903. līdz 1905. gadam Filhners vadīja ekspedīciju uz Tibetu.

Pēc atgriešanās no Tibetas viņš tika uzaicināts organizēt un vadīt ekspedīciju Antarktīdas kartēšanai. Pēc sagatavošanās ekspedīcijas Špicbergenā Filhnera komanda ar kuģi *Deutschland* 1911. gada 4. maijā devās uz Antarktiku. Ekspedīcija pētīja Vedela jūras piekrasti un atklāja Luitpolda krastu, kā arī plašu šelfa ledāju, ko Filhners nosauca tā laika Vācijas imperatora Vilhelma II vārdā, bet ko vēlāk pārdēvēja par Filhnera šelfa ledāju. Ekspedīcija pārziemoja uz kuģa pakledū pēc neveiksmīga mēģinājuma izveidot bāzes nometni uz šelfa ledāja. Pēc kuģa atbrīvošanās no pakledus 1912. gada septembrī ekspedīcija turpināja Vedela jūras izpēti un pārliecinājās par Morela 1823. gadā it kā atklātās Jaunās Dienvidu Grenlandes neesamību.

Vēlākajos gados Filhners vairākkārt apceļoja Nepālu un Tibetu. 2. pasaules kara laikā Filhners tika internēts Indijā. Miris Cīrihē 79. gadu vecumā.

Vilhelma Filhnera vārdā nosaukti:

* Filhnera šelfa ledājs
* Filhnera kalni
* Filhnera rags
* Filhnera klintis
* Filhnera dzelme
* Filhnere (polārstacija)

Atsauces
--------

1. ↑  «Wilhelm Filchner 1877-1957». South-pole.com. Skatīts: 2008. gada 20. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Filhnera biogrāfija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 42010674
* LCCN: n86009641
* ISNI: 0000 0001 2100 8931
* GND: 118687174
* SUDOC: 05249182X
* BNF: cb13595779q (data)
* BIBSYS: 90561402
* NDL: 00521638
* NKC: skuk0000385
* CiNii: DA02047934

 |

 |
Šis raksts ir par varonīgu tēlu. Par citām jēdziena **Varonis** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Ahillejs Trojas karā, attēlots uz sengrieķu vāzes 
**Varonis** ir cilvēks vai izdomāts tēls, kas sevišķi grūtos apstākļos pilda savu pienākumu, aizstāv un cīnās par ideāliem, pat riskējot ar savu veselību vai dzīvību, vai arī ar ko izceļas, piesaista sev sabiedrības uzmanību.

Stāstos, vēsturiskos stāstījumos, daiļliteratūras darbos un kinofilmās šī persona parasti ir **pozitīvs tēls**, kurš cīnās pret negatīvajiem tēliem. Antonīms varonim ir "ļaundaris". 

Varoņa kā tēla iemiesotie ideāli un izrādītās īpašības mainās laika gaitā, atspoguļojot konkrētā perioda ideālus vai pasaules izpratni. Piemēram, antīkajās pasaules eposos, galvenais varonis bija tēls, kuru visi slavināja, kurš alka uzvaru karā un dzīvoja pēc goda koda. Postmodernais varonis var būt antivarionis, kurš nav ideālistisks un pat izrāda izteikti sliktas personības iezīmes, taču ir uzskatāms par varoni konkrētajos apstākļos vai salīdzinājumā ar kādu citu tēlu. Citi postmodernie varoņu veidi ir eksistenciālais varonis, kurš izteikti fokusējas uz eksistenci un tās bezjēdzību, taču izvēlas būt varonīgs, nevis krist izmisumā, kā arī supervaronis.

Skatīt arī
----------

* Lāčplēsis

Atsauces
--------

1. ↑  «varonis | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-01-09.
2. ↑  «Кас ir Varonis? | Terminu un Svešvārdu vārdnīca | Vardnica.lv». *www.vardnica.lv*. Skatīts: 2023-01-09.
3. ↑  «What makes a Greek hero?». *Ancient Heroes* (en-US). Skatīts: 2023-01-09.
4. ↑  «Modernism and Postmodernism - Mr. Everhart's Flying Circus». *www.sites.google.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023-01-09. Skatīts: 2023-01-09.
Šis raksts ir par zemūdeņu bāzes kuģi. Par citām jēdziena  **Varonis** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Latvijas karakuģi "Virsaitis", "Imanta", "Viesturs" un "Varonis" 1939. gada augustā.
**Varonis** bija Latvijas Kara flotes zemūdeņu bāzes kuģis no 1927. līdz 1940. gadam.

Tehniskie parametri
-------------------

Ūdensizspaids (dedveits) 250 t, ātrums 10 mezgli, dzinējs 450 ZS, garums 29,1 m, platums 6,5 m, iegrime 3,6 m.

Veicis dažādus materiāli tehniskos un saimnieciskos uzdevumus (zemūdeņu kaujas mērķu transportēšana, jūrnieku atpūtas vieta, pārtikas sagatavošana). Minēts, ka kādu laiku kalpojis ledlauža statusā.

Vēsture
-------

Uzbūvēts 1908. gadā Vācijā kā ***Passat***, pēc dažām ziņām, Ķīles *Reichswerft* būvētavā. Pēc 1. pasaules kara beigām atradies vācu bāzē Liepājā, līdz 1919. gada 10. oktobrī nodots Latvijas Apsardzības ministrijas rīcībā.

Latvijas Jūras krastu aizsardzības eskadrā no 1927. gada.

* pieraksta osta: Liepāja
* komandieri:
	+ Hermanis Klīve;
	+ Antons Brūders;
	+ A. Gūtmanis;
	+ A. Ezeriņš.
* komandā 12 jūrnieki (1 virsnieks)

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā PSRS iekļāva kuģi savā Baltijas kara flotē (no 1941. gada janvāra līdz Vācijas uzbrukumam PSRS atradies IeTK Robežaizsardzības spēku sastāvā ar nosaukumu ***Ural** (Урал)*). 1941. gadā, iespējams, 28. augustā "Varonis" nogrima, uzbraucis uz mīnas.

Pēc dažām ziņām, pēc kara izcelts un turpinājis kuģot padomju dienestā līdz 1950. gadiem ar nosaukumu *Pyarnu*, līdz sagriezts metāllūžņos.

Bibliogrāfija
-------------

* Latvijas jūrniecības vēsture. Enciklopēdija. - Rīga, 1998.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Alvama. «WARSHIPSRESEARCH: Russian [submarine] depot ship Varonis (1908) around 1944». *WARSHIPSRESEARCH*, 2014-07-13. Skatīts: 2022-04-15.
2. 1 2  «Урал – Буксиры, толкачи - точный проект/тип не известен». *fleetphoto.ru* (angļu). Skatīts: 2022-04-15.
3. ↑  «Antons Brūders». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2022-04-15.
**Akroleīns** (propenāls, akrilaldehīds, H2C=CH−CHO) ir bezkrāsains vai nedaudz dzeltenīgs, viegli uzliesmojošs šķidrums ar neciešami asu smaku un acis kairinošu iedarbību. No tā cēlies vielas nosaukums (latīņu: *acris* — ass, kodīgs + *oleum* — eļļa). Akroleīns ir vienkāršākais no nepiesātinātajiem aldehīdiem. Labi šķīst ūdenī.

Atrašanās dabā
--------------

Akroleīns veidojas no glicerīna, termiski sadaloties taukiem. Akroleīns ir kodīgo, asaras izraisošo dūmu galvenais komponents, piedegot taukiem vai eļļai, tādējādi akroleīns ir pazīstams jebkurai mājsaimniecei.

Iegūšana
--------

Iegūst, karsējot glicerīnu kopā ar ūdeni atņemošām vielām.

Var iegūt arī, katalītiski oksidējot propilēnu, vai kondensējot acetaldehīdu ar formaldehīdu (sk. krotonā kondensācija).

Īpašības
--------

Ļoti viegli polimerizējas.

Pievieno ūdeņradi, reducējoties līdz propilspirtam. Uzmanīgi reducējot, var iegūt starpproduktu - allilspirtu.

Izmantošana
-----------

Lieto akrilnitrila, piridīna, glutāraldehīda, poliakroleīna, dažu aminoskābju iegūšanai. Izmanto arī farmaceitisko preparātu sintēzēm.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie aldehīdi |
| --- |
|  |
|  | 
* Formaldehīds
* Acetaldehīds
* Akroleīns
* Glikolaldehīds
* Glicerīnaldehīds
* Glioksāls
* Benzaldehīds
* Furfurols

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh00009449
* GND: 4141314-3
* NDL: 00560150

 |

 |
**Nils Bergkvists** (zviedru: *Nils Bergkvist*; 1915. gada 14. jūnijs Sēdertelje — 1993. gada 27. oktobris) bija Zviedrijas šahists.

Biogrāfija
----------

No 1930. gadu sākuma līdz 1950. gadu sākumam bijis starp Zviedrijas vadošajiem šahistiem. 1933. gadā dalījis pirmo vietu nacionālajā šaha turnīrā Lundā. 1937. gadā bijis 5. vietā Stokholmas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Rubens Fains). 1937. gadā Stokholmā nospēlējis maču ar Salo Landaus. 1938. gadā dalījis 3.-4. vietu šaha turnīros Kalmarā (uzvarējis Ēriks Lundīns) un Stokholmā (uzvarējis Gēsta Štolcs). 1939. gadā Zviedrijas šaha čempionātā dalījis otro vietu ar Rūdolfu Špīlmanu (uzvarējis Gideons Štālbergs). 1940. gadā Stokholmā uzvarējis Zviedrijas neoficiālajā šaha čempionātā.

Pārstāvējis Zviedrijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros: 

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 2 reizes (1939-1950). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1950) medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Nils Bergkvist
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Nils Bergkvist

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Nilgiri cauna** (*Martes gwatkinsii*) ir vidēja auguma sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs, kas pieder caunu ģintij (*Martes*). Nilgiri cauna ir vienīgā caunu suga, kas sastopama Indijas dienvidos. Tā dzīvo tikai Nilgiri un Rietumghatu kalnos 300—1400 metrus virs jūras līmeņa. Nilgiri cauna ir lietus mežu iemītniece un galvenokārt uzturas kokos.

Izskats un īpašības
-------------------

Nilgiri ārēji ir līdzīga dzeltenkakla caunai, bet ir par to lielāka un tās galvaskausa morfoloģija ir atšķirīga. Tās deguna kauls ir ievērojami izliekts. Nilgiri caunas kažoks ir tumši brūns vai melns ar koši dzeltenu vai oranžu pakakli, pazode gandrīz balta. Aste gara, gandrīz tikpat gara kā ķermenis. Nilgiri cauna ir 55—65 cm gara bez astes, astes garums 40—45 cm. Tā sver apmēram 2,1 kg.

Kopumā par Nilgiri caunu ir ļoti maz zināmu faktu. Tā medīt dodas dienā, ļoti reti nokāpj no kokiem lejā uz zemes. Ir zināms, ka tā medī putnus, mazus dzīvniekus un kukaiņus, piemēram, cikādes.

Atsauces
--------

1. ↑  «Martes gwatkinsii (Nilgiri Marten)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 1. novembrī. Skatīts: 2010. gada 20. februārī.
2. ↑  Zoological Survey of India, Pune Accessed September 2006
3. ↑  Hutton, A.F. (1944) Feeding habits of the Nilgiri marten. J. Bombay nat. Hist. Soc. 48, 374-375

Ārējās saites
-------------

* Nilgiri caunas foto[novecojusi saite] (hinduonnet.com)
* Nilgiri caunas foto (ARKive)
Gubumākoņi
**Gubumākoņi**, *cumulus* (Cu) ir pa visām debesīm izmētāti atsevišķi mākoņi ar stingru, bieži vien pelēku pamatu. Tie attīstās vertikālā virzienā un izskatās vai nu pēc kaudzes, vai kalna, vai torņa (atkarībā no to veida). Latvijā tie visbiežāk novērojami vasarā. Veidojas, siltajam gaisam lēni ceļoties virs Zemes. Gubumākoņi sastāv no ūdens pilieniem, bet gubu lietusmākoņu virsotnes sastāv no ledus kristāliņiem. Cauri gubumākoņiem parasti nespīd Saule un zem tiem ir tumšāks.

Gubumākoņu vertikālā attīstība
------------------------------

Normālos laikapstākļos virs mums kustas daudzi gubumākoņi. Tie veidojas no ūdens tvaikiem, kuri kopā ar slito gaisu paceļas no Zemes virsas un augstumā, kas atbilst rasas punktam, kondensējas mazos ūdens pilienos, kuru izmēri ir ap 10 mikrometri. Diezgan viegli novērtēt to augstumu virs Zemes, kur notiek tvaiku kondensācija "standarta atmosfērā", kuras temperatūra ar katru augstuma kilometru pazeminās par 6,5 °C. Pieņemsim, ka gaisa mitrums pie Zemes virsas ir 50%, bet tā temperatūra ir 20 °C. Tad, zinot ūdens tvaika spiediena atkarību no temperatūras, var pateikt, ka kondensācija sākas pie 10 °C temperatūras. Viegli izskaitļot, ka "standarta atmosfēras" temperatūra pazeminās par 10 °C apmēram 1,5 km augstumā, kas aptuveni atbilst gubumākoņu atrašanās augstumam virs Zemes virsas. Jo mitrāks gaiss, jo zemāk atrodas gubumākoņi.

No tā seko, ka gubumākonim jāizskatās plakanam, kā pankūkai. Tomēr tvaika kondensācijas laikā, augstumā, kuru mēs jau novērtējām, notiek liela siltuma daudzuma izdalīšanās. Šis siltums sasilda gaisu visapkārt un tvaiku, ko tas satur, tādējādi uz laiku pārtraucot tā kondensāciju. Sasildītais gaiss, kurš satur lielu tvaika daudzumu, turpina celties augšup, un tā tvaiku kondensācija notiek vēl lielākā augstumā utt.

Rezultātā virs gubumākoņa plakanā pamata izveidojas cepure, kurai parasti ir kaudzes forma, no kuras tad arī ir cēlies šo mākoņu 
nosaukums.

**Gubumākoņu veidi**:

* Augstie gubumākoņi (*Altocumulus*, Ac)
* Gubu lietusmākoņi (*Cumulonimbus*, Cb)
* Gubu pārslveidīgie mākoņi (*Altocumulus floccus*, Ac fl)
* Gubu vidējie mākoņi (*Cumulus mediocris*, Cu med)
* Lielie gubumākoņi (*Cumulus congestus*, Cu cong)
* Plakanie gubumākoņi (*Cumulus humilis*, Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (*Stratocumulus*, Sc)
* Spalvu gubumākoņi (*Cirrocumulus*, Cc)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85034796
* GND: 4166003-1

 |

 |
**Polārā vides atmosfērisko pētījumu laboratorija** (angļu: *Polar Environment Atmospheric Research Laboratory*, **PEARL**) ir Kanādas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Elsmīra salas rietumos Fosheima pussalā 15 km uz ziemeļrietumiem no Jūrikas meteostacijas. Pieder nevalstiskajam Kanādas Atmosfēras izmaiņu noteikšanas tīklam (*Canadian Network for the Detection of Atmospheric Change*, CANDAC).

Vēsture
-------

1992. gadā 15 km uz ziemeļrietumiem no Jūrikas stacijas 610 m vjl tika uzbūvēta **Arktiskā Stratosfēras ozona observatorija** (*Arctic Stratospheric Ozone Observatory*, **ASTRO**) stratosfēras ozona un citiem atmosfēras pētījumiem. 2000. gadu sākumā finansējuma trūkuma dēļ observatoriju slēdza, bet 2005. gadā atjaunoja par Kanādas Inovāciju fonda līdzekļiem un izveidoja atsevišķu Polāro Vides atmosfērisko pētījumu laboratoriju (PEARL), kas pakļauta Kanādas Atmosfēras izmaiņu noteikšanas tīklam (*Canadian Network for the Detection of Atmospheric Change*, CANDAC), kas savukārt pieder Kanādas universitāšu konsorcijam.

Struktūra
---------

PEARL faktiski veidojas no trijām struktūrām. Galvenā ir tā sauktā «Grēdas laboratorija» (*Ridge Lab*), kur 350 m² platībā atrodas dzīvojamās un saimniecības telpas un galvenās laboratorijas un novērojumu instrumenti. Divas no PEARL struktūrām atrodas Jūrikas stacijas teritorijā un tās apkaimē un tās apkalpo meteostacijas personāls. Tās ir Nulles augstuma PEARL palīglaboratorija (*Zero Altitude PEARL Auxiliary Location*, **ØPAL**), kas izvietota Jūrikas teritorijā tuvu jūras līmenim, kā arī Virsmas un atmosfēras plūsmas, izstarojuma un radiācijas paplašinājums (*Surface and Atmospheric Flux, Irradiance and Radiation Extension*, **SAFIRE**) nomaļā apvidū 5 km no meteostacijas.

Atsauces
--------

1. ↑  Polar Environment Atmospheric Research Laboratory
2. ↑  International Network for Terrestrial Research and Monitoring in the Arctic. Polar Environment Atmospheric Research Laboratory (PEARL)
3. ↑  Environment Canada. Visitors guide to Eureka
4. ↑  PEARL Facilities

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***PEARL***.
**Boriss Čertoks** (*Борис Евсеевич Черток*; dzimis 1912. gada 1. martā, miris 2011. gada 14. decembrī) bija PSRS, Krievijas aerokosmiskās tehnikas inženieris, konstruktors, zinātnieks.

Biogrāfija
----------

Līdz 1945. gadam strādāja aviobūves uzņēmumos: sākumā kā elektromontieris, vēlāk kļuva konstruktors. 1945. gada aprīlī īpašas komisijas sastāvā tika komandēts uz Vāciju, kur līdz 1947. gadam pētīja vācu raķeštehniku.

1946. gadā iecelts par Bruņojuma ministrijas zinātniski pētnieciskā institūta NII-88 galvenā inženiera vietnieku. Institūtā tika pētītas un izmēģinātas vācu ballistiskās raķetes V-2. Čertoks bija atbildīgs par raķešu vadības sistēmām. Tika izstrādātas raķetes R-1, R-2. Viņa vadībā tika izgudrota astronavigācijas ierīce, kuru izmantoja lidmašīnu navigācijai. 1950. gadā *NII-88* sastāvā tika izveidots jauns konstruktoru birojs OKB-1, kurā Boriss Čertoks tika iecelts par nodaļas priekšnieka vietnieku. Sākās raķetes R-5 projektēšana. 1952. gadā Čertoks iecelts par nodaļas priekšnieku. Tika izmēģināta raķete R-11. 1954. gadā sākās starpkontinentālās ballistiskās raķetes R-7 projektēšana. Kad tika nolemts izveidot pirmo Zemes mākslīgo pavadoni "Objekt D", Čertokam uzticēja izstrādāt radioaparatūru, lai nodrošinātu informācijas apmaiņu starp zemes stacijām un pavadoni.

1956. gadā OKB-1 tika atdalīts no NII-88 kā patstāvīga struktūrvienība. No 1957. līdz 1963. gadam Čertoks bija OKB-1 galvenā konstruktora Sergeja Koroļova vietnieks. 1963. gadā viņš tika iecelts par uzņēmuma priekšnieka vietnieku zinātniskajā darbā un 1. filiāles priekšnieku, kurā tika projektēti kosmiskie aparāti un vadības sistēmas. Pēc S. Koroļova nāves 1966. gadā par OKB-1 galveno konstruktoru tika iecelts Vasilijs Mišins, un B. Čertoks kļuva par viņa vietnieku.

No 1974. līdz 1992. gadam Čertoks bija *NPO Energija* (agrākā OKB-1) ģenerālkonstruktora vietnieks vadības sistēmu jautājumos. Kopš 1993. gada viņš bija *RKK Energija* ģenerālkonstruktora galvenais zinātniskais konsultants.

Atsauces
--------

1. ↑  Краткая биография Чертока, часть 4. 1947-1952 *Vadim Proskurin* (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfiskie dati biograph.ru lapā (krieviski)
* Biogrāfija *Vadim Proskurin*, (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 74691551
* LCCN: nr97003611
* ISNI: 0000 0001 1071 1939
* GND: 120751526
* SUDOC: 252969693
* NDL: 00925570

 |

 |
**Rūdolfs Kronlaks** (dzimis 1903. gada 4. janvārī, miris 1967. gada 28. jūnijā) bija latviešu futbolists, pussargs.

Biogrāfija
----------

Dzimis Medzes pagastā, netālu no Liepājas, Ādolfa Ferdinanda Kronlaka un viņa sievas Līnas (dz. Jirgensone) ģimenē.

Viens no neatkarības laika Liepājas futbola ievērojamākajiem sportistiem. Vislabāk zināms ar spēli centra pussarga ampluā, bet karjeras sākumos spēlēja dažādās pozīcijās, tai skaitā arī vārtos. Futbolu sāka spēlēt skolas komandā, 1920. gadā iestājās Baumaņa komandā, bet vislabāk zināms kā Liepājas "Olimpijas" futbolists. Pārstāvēja "Olimpiju" ilgus gadus — no 1922. gada līdz 1936, izcīnīja piecus Latvijas meistara titulus, no pirmā "Olimpijas" sastāva vēl tikai Harijs Pikols un Ludvigs Dudaņecs nospēlēja "Olimpijas" rindās 10 gadus. Viens no visvairāk spēles Latvijas izlasē aizvadījušajiem Liepājas futbolistiem (18 spēles), 1932. gada Baltijas kausa ieguvējs. Pirmās Liepājas sastādītās komandas dalībnieks spēlē pret Jelgavu 1924. gadā. Bija izslavēts ar nosvērtu spēles stilu.

Pēc futbola
-----------

Pēc aktīvo futbolista gaitu beigām darbojās kā Dzelzceļu aizsargu pulka sporta kluba Liepājas nodaļas futbola komanda treneris, piedalījās veterānu spēlēs.

Pēc Otrā pasaules kara vadīja futbolistu treniņus Eihštetes DP nometnē (1946), spēlēja tiltu būvētāju komandā. Pēc ieceļošanas ASV spēlēja Čikāgas "veco latviešu" futbola komandas rindās kopā ar Ēriku Pētersonu (1954), vadīja latviešu futbolistu treniņus Čikāgā.

Atbilstoši atšķirīgām versijām 2. Pasaules kara laikā 1943. gadā bija iesaukts leģionā (vācu laika prese) vai arī evakuēts 1944. gada oktobrī (izceļošanas papīri Vācijā). Atbilstoši *Arolsen* arhīvos atrodamajiem papīriem, ilgus gadus strādājis par atslēdznieku Latvijas dzelzceļā, bet evakuācijas laikā — kā strādnieks *Siemens* rūpnīcā Gerā, Vācijā. Pēc DP nometnēm bija nodarbināts *US Labor service* Gussenā, Vācijā.

1951. gadā izceļoja uz ASV, apmetās uz dzīvi Čikāgā, kur dzīvoja līdz mūža nogalei. Aizrāvās ar makšķerēšanu.

Personīgā dzīve
---------------

Pirmā sieva Zane Kronlaka (1897-1978, meitas uzvārds Kūle). Dēls Arvīds Laimonis Kronlaks (dz.1926). 1938. gadā apprecējies otro reizi — ar Mirdzu Zīverti (1917-?).

Atsauces
--------

1. ↑  «Rūdolfs Kronlaks. Futbols Latvijā 1907-1940». kazhe.lv. Skatīts: 2020. gada 24. oktobrī.
Bihnera piltuve ar gumijas aizbāzni
**Bihnera piltuve** ir piltuves veids, kas paredzēts vielu ātrai filtrēšanai ar vakuuma palīdzību. Ierīce nosaukta vācu ķīmiķa Ernsta Bihnera vārdā. To izmanto kopā ar Bunzena kolbu, ievietojot gumijas aizbāzni starp kolbas kaklu un piltuves kājiņu.[1] Parasti Bihnera piltuvi izgatavo no porcelāna, retāk no stikla, metāla vai citiem materiāliem. 

Piltuves augšējā daļa, kurā ielej filtrējamo šķidrumu, ir ar porainu vai perforētu starpsienu atdalīta no apakšējās daļas, kam pievada vakuumu. Uz starpsienas uzliek filtrpapīra kārtu, ko pēc filtrēšanas noņem kopā ar atfiltrēto vielu. Papīra filtrus nedrīkst izmantot ķīmiski aktīvu vielu, kas var reaģēt ar papīru, filtrēšanai; šādos gadījumos lieto inertāku materiālu filtrus.

Līdzīgs darbības princips kā Bihnera piltuvei ir rūpnieciskajiem **nučfiltriem** (no vācu: *Nutsche*). Vaļējais nučfiltrs ir tvertne ar dubultu dibenu, kam augšējā kārta ir caurumota un pārklāta ar filtrējošo audumu, bet telpā zem augšējās kārtas rada retinājumu. Ir arī slēgtie nučfiltri, kas pārsegti ar vāku — tiem filtrēšanas veicināšanai var no augšas pievadīt spiedienu.[2]

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bihnera piltuves*** |

1. ↑  Valdis Drinks. *456 eksperimenti ķīmijā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 1995, 14. lpp. ISBN 978-9984-560-83-0
2. ↑  Leonīds Osipovs. *Ķīmijas tehnoloģijas pamatprocesi un aparāti*. Rīga : Zvaigzne, 1991, 202.—213. lpp. ISBN 5-405-00371-9