recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Amulas svītas stratotips Amulas upes krastā pie Kalnamuižas dzirnavām.
**Stratotips** ir konkrētu nogulumu griezums no kāda atseguma vai tuvu esošu atsegumu grupas no vienas stratigrāfiskās vienības (stāva, horizonta, svītas u.c.), kuru pētnieks pirmo reizi ir izdalījis un aprakstījis, pamatojoties uz šo griezumu, kas tiek atzīmēts kā tipveida griezums. Šis stratigrāfiskais griezums kalpo par etalonu turpmākiem salīdzinājumiem ar šī paša vecuma griezumiem citos reģionos. Kamēr stratotips ir pieejams izpētei un salīdzināšanai, to nevar nomainīt ar kādu citu griezumu, kā jaunu stratotipu. Stratotipam ir jāatrodas tajā apvidū, no kura objektu ģeogrāfiskā nosaukuma (upes, kalna, apdzīvotas vietas u.c.) ir dots nosaukums dotajai stratigrāfiskai vienībai (piem. Eifela stāvam jāatrodas Eifela kalnos, Gaujas svītai jāatrodas Gaujas baseinā).

Bez stratotipa, izdalot kādu stratigrāfisko vienību, autors var aprakstīt arī citus uz šo vienību attiecošos griezumus. Šādi griezumi tiek saukti par parastratotipiem. Taču tie nevar aizstāt primāro stratotipu, jo tie kalpo vienīgi kā papildus materiāls.

Atsauces
--------

1. ↑  Геологический словарь, Том второй: Стратотип. Москва, Недра. 1978; 268. lpp

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Mutvārdu valoda** ir cilvēku dabīga valoda, kurā vārdi tiek izpausti ar artikulētu skaņu palīdzību, kuras rada ar runas orgāniem. Lielākā daļa cilvēku valodu ir mutvārdu valodas.

Mutvārdu saziņu var pretstatīt zīmju valodai un rakstu valodai. No lingvistiskās evolūcijas skatpunkta mutvārdu valoda ir prioritāra attiecībā pret rakstu valodu. Jebkuras valodas rakstību ir attīstījuši vai "ieviesuši" šīs valodas lietotāji, lai nepieciešamības gadījumā piefiksētu runu. Pat šodien pasaulē ir daudz mutvārdu valodu, kurām nav stardartizētas rakstības. Dzirdošs cilvēks uztver savu pirmo valodu kā mutvārdu valodu. Rakstīšanu iemācās vēlāk. Valodniecībā mutvārdu valoda atklāj daudz vairāk nianšu cilvēku sarunās nekā raksti, kas ir tikai "formalizēts" runas protokols. Tāpēc valodnieki pētījumiem un analīzei izmanto materiālus, kas ņemti no ikdienas runāšanas. Pat no sintakses viedokļa ikdienas mutvārdu valodai ir pašai savs gramatiskais zīmējums, kurš dažkārt var ievērojami atšķirties no rakstu valodas.

Zīmju valodai ir tāda pat izcelsme un gramatiskā sarežģītība kā mutvārdu valodai, tikai saziņai daudz biežāk tiek izmantotas rokas, delmi un seja, nekā mute.

Mutvārdu valodai tiek pretstatīta arī datorvaloda, kas atšķiras ar savu mākslīgo izcelsmi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mutvārdu saziņa. Runa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 12. janvārī. Skatīts: 2010. gada 27. decembrī.

Skatīt arī
----------

* Valoda
Parastā vēršmēlene griezumā
Dzeltenā kliņģerene reizēm izskatās vairāk spalvaina kā adataina
Neēdamā *Hydnellum caeruleum*
**Sēnes adatiņas** ir adateņu sēnes augļķermeņa daļa jeb himenofors, kas sastāv no daudzām sīkām, parasti lejup vērstām adatiņām ar sporu veidojošo slāni himēniju uz tām. Tikai dažām klājeniski augošām sēnēm adatiņas sastopamas pa visu virsmu. Adatiņas, tāpat kā gandrīz viss sēnes augļķermenis, sastāv no hifu pinuma. Saskaņā ar novecojušo sistemātiku, kurā sēnes tika iedalītas pēc to izskata, sēnēm ar adatiņām tika iedalīta atsevišķa grupa - adateņu sēnes (*Hydnum*), taču mūsdienās šis dalījums tiek uzskatīts par novecojušu un sēnes ar adatiņām tiek iekļautas vienās rindās ar citām, piemēram, adateņu dzimta tagad ietilpst gaileņu rindā. Vairums sēņu ar adatiņām aug uz koksnes un pieder pie dažādām piepēm, taču starp tām ir arī klājeniski vai koraļļveidā augošas, kā arī tradicionālās cepurīšu sēnes. Mikoloģijā pēc molekulārās ģenētikas pētījumiem pēdējos 20 gados tiek uzskatīts, ka adatiņas vairākām sēņu dzimtām atlases ceļā izveidojušās neatkarīgi cita no citas, tāpat kā citi himenofora veidi.

Adatiņu atšķirības
------------------

Adatiņas var dažādām sēnēm var atšķirties ar krāsu (kura reizēm mainās līdz ar sēnes vecumu un sporu veidošanos, kuras nokrāso himēniju savā krāsā), izmēriem un formu, biežu vai retu sakārtojumu, visām vienādu vai dažādu garumu, mīkstumu, trauslumu vai elastību un vieglumu tās atdalīt no cepurītes. Adatiņu atšķirībām ir liela nozīme sēnes sugas noteikšanā, kas sēņotāju praksē īpaši attiecas uz vēršmēlenēm.

Skatīt arī
----------

* Lapiņas
* Sēņošana
* Sēņu sistemātika
* Stobriņi

Atsauces
--------

1. ↑  T.Lesoe, "Sēnes", Zvaigzne ABC, 1998. 234. lpp. ISBN 9984-22-283-7.
2. ↑  H.Doerfelt, H.Goerner, "Die Welt der Pilze", Urania-Verlag, Leipzig/Jena/Berlin, 1989, ISBN 3-332-00276-7.
3. ↑  "Latvijas Padomju Enciklopēdija", 1. sējums, 1981. 41. lpp.
4. ↑  Mycobank: Hydnum
5. ↑  A.Piterāns, E.Vimba, "Zemāko augu sistemātikas praktikums", Zvaigzne, 1987. 144. lpp.
6. ↑  A.Balodis, "Rokasgrāmata sēņotājiem", Liesma, 1974. 106.-108. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Sēnes.lv:Ar adatiņām apakšpusē
Zivs (*Etheostoma osburni*) ar izplestu krūšu spuru.
**Krūšu spuras** ir zivju pāra spuras, kas atrodas abos zivju sānos uzreiz aiz galvas daļas (aiz žaunu vāka vai žaunu spraugām). Šīs spuras ir homologas četrkājaiņu priekšējām ekstremitātēm, kas evolucionējušas no krūšu spurām. Savukārt, četrkājaiņu ekstremitātes, kas atkal ir pielāgojušās peldēšanai ūdenī (piemēram, vaļiem), tiek sauktas par pleznām.

Funkcijas
---------

Krūšu spuras ir paredzētas dažādām funkcijām. Tā kā zivju smaguma centrs atrodas augstāk par peldēšanas centru, tās vienmēr atrodas nestabilā stāvoklī, tiecoties apgriezties ar vēderu uz augšu. Krūšu peldspuru darbība ļauj zivij saglabāt normālu ķermeņa stāvokli telpā. Tāpat tās palīdz zivīm manevrēt ūdenī. Airējot ar vienu vai otru krūšu spuru, vai ar abām kopā zivs pagriežas uz vienu vai otru pusi, uz augšu vai uz leju. Izplešot krūšu spuras, zivis spēj nobremzēt. Primitīvajām zivīm bez peldpūšļa (haizivis, himēras) krūšu spuras veido dinamisko cēlējspēku, ar kuru šīs zivis peldot regulē vertikālo pārvietošanos ūdens masā, jo tās ir smagākas par ūdeni un nepārvietojoties nogrimtu ūdenstilpes dibenā. Savukārt, planierzivis (Exocoetidae) ar palielinātām krūšu spurām spēj pat planēt gaisā.

Daudzas zivis, piemēram Antennariidae krūšu spuras izmanto staigāšanai pa jūras dibenu. Citas zivis, piemēram dūņlēcējas (*Periophthalmus*), tās izmanto rāpošanai pa sauszemi un pat lai uzrāptos kokos.

Morfoloģija
-----------

Daudzspurzivs (*Polypterus bichir*) krūšu spuras uzbūve:  

1 — lepidotrīhijas (ādas kaulu stari)  

2 — radiālijas  

3 — bazālijas  

4 — lāpstiņa  

5 — kleitrums  

6 — apakšējais kleitrums  

7 — suprakleitrums
Daivspurzivju krūšu spuru iekšējam skeletam ir centrālā ass, pie kuras pievienojas radiālijas (tās var būt arī reducētas). Divējādelpojošām zivīm radiālijas pa pāriem pievienojas pie labi attīstītiem centrālās ass posmiem (biseriālā tipa spuras). Šāds spuru skelets ir ragzobēm un daudzām fosilām formām. Pārējām mūsdienu divējādelpojošām zivīm radiālijas reducējas un pavedienveidīgā spura saglabā tikai posmotu centrālo asi. Otiņspurēm radiālijas pievienojas mazāk izteiktai centrālajai asij tikai no vienas puses (uniseriālā tipa spuras). Daivspurzivju spuru iekšējais skelets paliek no skrimšļa, bet fosilajām formām tajā attīstās pārkaulojumi. Spuras ārējo (distālo) daļu balsta ārējais skelets (kaula stari jeb lepidotrīhijas).

Starspurzivju apakšklasei pāra spuru iekšējais (proksimālais) skelets ir vienkāršāks. Daudzspurzivīm krūšu spuru pamatā atrodas trīs daļēji pārkaulojušies bazālie elementi; tiem pievienojas virkne sīku radiāliju, kurām savukārt pievienojas lepidotrihiju pamatnes. Pārējām starspurzivīm spuru bazālie elementi reducējas. Krūšu spurās dažas pārkaulojušās radiālijas pievienojas pie krūšu spuru joslas (t.i. plecu joslas), bet lepidotrīhijas — pie radiālijām, dažreiz arī tieši pie krūšu spuru joslas.

Atsauces
--------

1. ↑  N. Naumovs, N. Kartašovs. Mugurkaulnieku zooloģija, izdevniecība "Zvaigzne", Rīga, 1990, 190. lpp.
Aderkašu dzimtas ģerbonis
**Fon Aderkaši** jeb **fon Aderkasi** (vācu: *von Aderkas*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 13. gadsimta un bija ierakstīta Vidzemes bruņniecības, Igaunijas bruņniecības un Sāmsalas bruņniecības matrikulās.

Vēsture
-------

Aderkašu dzimta cēlusies no Rīgas arhibīskapa Johana I no Lūnes vasaļa Johana, kas 1277. gadā kopā ar Ungerniem, Tīzenhauzeniem un Vrangeļiem un citiem pieminēts kā Johans no Aderkašiem (*Johannes de Adricas*).[1] Aderkaši ir bijis sens vietvārds līvu apdzīvotajā Vidzemes ziemeļrietumu daļā (Metsepolē), kuru kā savu dzimtas vārdu pieņēma viņa pēcnācēji.[2] Zināms, ka 1357. gadā arhibīskaps Fromholds izlēņoja Aderkašiem Katvaru muižu (vācu: *Kadfer*), kas kļuva par mantojamu dzimtas īpašumu līdz pat 20. gadsimtam. 1441. gadā Aderkaši saņēma lēnī zemes īpašumus arī no Sāmsalas-Vīkas bīskapa, pēc bīskapijas likvidēšanas pārgāja Dānijas militārajā dienestā. No 1499. gada dzimtai kādu laiku piederēja arī Aderkašu muiža (*Fistehl, Fistehlen*) mūsdienu Taurupes pagastā.[3]

Zviedru Vidzemes laikā Fabiāns no Aderkašiem 1638. gadā iegādājās Ķirbižu muižu (*Kürbis*) un kā Zviedrijas armijas virsnieks uzdienējās līdz pat ģenerālmajora pakāpei. 

Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas impērijai Aderkasi dienēja tās armijā. Tā Frīdrihs fon Aderkass (*Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas*, 1767–1843) bija Krievijas armijas majors un vēlāk Tērbatas universitātes militārās mācības profesors. Savukārt Emanuēls fon Aderkass (*Emanuel Woldemar Ottokar Alexander von Aderkas, Эммануил Викторович Адеркас*, 1845–1898) bija Krievijas impērijas armijas ģenerālmajors.

Aderkašu muižas Latvijas teritorijā
-----------------------------------

* Aderkaša jeb Ķirbižu muiža (*Kürbis, Кюрбис-Бистервольде*)
* Vecmuiža (*Sussikas, Суссикас-Метак*)

Atsauces
--------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil 2, 1.2: Estland, Görlitz, 1930, S. 642
2. ↑  Astaf von Transehe-Roseneck. Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft. Teil 1, 1: Livland, Bd.: 1, Görlitz, 1929, S. 394-415 Astafs fon Tranzē-Rozeneks Vidzemes bruņniecības ģeneoloģijas rokasgrāmata: *Die Familie leitet Ihren Namen von dem Lehnsbesitz Adrikas, der nahe Lemsal liegt, her*.
3. ↑  Heinrich von Hagemeister: Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1. Riga: E. Frantzen, 1836, lk.71–72

Ārējās saites
-------------

* Astaf von Transehe-Roseneck: Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft. Teil 1, 1: Livland, Bd.: 1, Görlitz, 1929, S. 394-415
* Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil 2, 1.2: Estland, Görlitz, 1930, S. 642
**Krūmu suņi** (*Speothos*) ir viena no suņu dzimtas ģintīm, kas pieder pie suņu cilts (*Canini*) plēsējiem. 

Krūmu suņu ģintī ir divas sugas, un abas apdzīvoja Dienvidameriku jau pleistocēnā, no kurām *Speothos pacivorus* mūsdienās ir izmirusi. Zinātniekiem nav īstas skaidrības par krūmu suņu evolūciju, tomēr pastāv uzskats, ka krūmu suņiem vistuvākie radinieki ir nelielie īsausu zorro, kas arī apdzīvo Dienvidameriku. Abām ģintīm; gan krūmu suņiem, gan īsausu zorro galvaskauss ir līdzīgs, ar īsām nāsīm, kas ir raksturīgi lapsām. Nesenie DNS pētījumi liecina, ka krūmu suņiem radinieki ir arī krēpjvilki, kuri viens no otra nodalījās pirms 3 miljoniem gadu. 

Krūmu suņiem ir līdzīgi dzerokļi ar sarkanajiem suņiem un hiēnsuņiem. Tie ir veidoti tādā veidā, lai varētu ātri un lielā daudzumā sagrauzt kaulus. Krūmu suņu un sarkano suņu zobu skaits un izmērs ir mazāks kā citiem suņu dzimtā. Tiem ir 40 zobi 42 zobu vietā.

Sistemātika
-----------

* ģints **Krūmu suņi** (*Speothos*)
	+ suga Krūmu suns (*Speothos venaticus*)
	+ †*Speothos pacivorus*

Atsauces
--------

1. ↑  «Digimorph - Speothos venaticus (South American bush dog)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 30. augustā. Skatīts: 2009. gada 3. martā.
**Krūmāja vējgriķis** (latīņu: *Fallopia dumetorum*) ir augu suga sūreņu dzimtā. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eirāzijā. Latvijas teritorijā atrodama samērā reti, pārsvarā upju krastu krūmājos, mežmalās, kā arī nezālienēs.

Apraksts
--------

Krūmāja vējgriķis ir viengadīgs, 50—200 cm garš lakstaugs ar tievu, vijīgu stublāju, kurš ir kails un zaro. Lapas uz stublāja ir izvietotas pamīšus, tās ir kātainas, plati olveidīgas līdz trīsstūrainas, aptuveni 2—8 cm garas un 1—6 cm platas. Lapas plātnes mala ir gluda, gals nosmailots un pamats bultveidīgs.

Stublāja, zaru galā un galotnes lapu žāklēs ir 2—6 nelielos ķekaros izvietoti ziedi. Apziednis zaļganbalts, ārējās apziedņa lapas ar spārnu. Auglis ir izvietotas 0,5—0,8 cm garā nolīkušā kātiņā. Auglis ir gluds un spīdīgs riekstiņš. Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «krūmāja vējgriķis - Fallopia dumetorum (L.) Holub - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-20.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krūmāja vējgriķis***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
|  |
| --- |
|  |
| C7P |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 8 clv. |
| Garums | 4,6 m |
| Platums | 2,4 m |
| Augstums | 2,4 m |
| Masa | 8,5 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas |  |
| Pamatbruņojums |  |
| Sekundārais bruņojums |  |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | PZInż. 235 115 ZS (86 kW) |
| Ātrums uz ceļa | 26 km/h |
| Jauda/masa |  |
| Maks. attālums | 150 km |

**C7P** (poļu: *Ciągnik Siedmiotonowy Polski* "poļu septiņtonnīgais vilcējs") bija Polijas kāpurķēžu artilērijas vilcējs.

Vēsture
-------

C7P tika konstruēts 1933. — 1934. gados. Konstruktoru grupas vadītājs bija Vitolds Jakužs (*Witold Jakusz*). Vilcējs tika veidots pēc Lielbritānijas mašīnu — tanku Vickers Mk E, kurus Polijas armija iepirka 1930. gados, un artilērijas vilcēja Dragon Medium Mk IV — parauga. Sakarā ar Lielbritānijas un Polijas atšķirīgo klimatu, inženieriem tika dots uzdevums pārveidot šīs mašīnas. Iegūtais tanks, kura kodētais nosaukums bija VAU-33, ieguva nosaukumu 7TP. Šis tanks vēlāk kļuva par pašu atpazīstamāko Polijas tanku.
Iedvesmojušies no panākumiem, poļu inženieri sāka franču vilcēja Citroën-Kegresse modernizāciju. Vērā tika ņemta arī agrāk veidoto vilcēju C6P, C6T un C7TP iegūtā pieredze. Tika nolemts izmantot Šveices firmas Saurer šasiju, bet lielākā daļa detaļu bija koplietojamas ar tanku 7TP.
Pirmās mašīnas tika izgatavotas 1933. gadā, rūpnīcā Ursus. Tika plānots izgatavot 350 šādas mašīnas, taču, sakarā ar Otrā Pasaules kara sākšanos, poļiem neizdevās izpildīt pat pusi pasūtījuma. Kopā tika izgatavots 151 vilcējs.

Pielietojums
------------

Visvairāk tika ekspluatētas 18 mašīnas (no 151), kuras atradās Polijas armijas 10. kavalērijas brigādē. Tās tika izmantotas, lai:

1. Transportētu lielgabalus. Visbiežāk tika pārvadāti 220 mm lielgabali Škoda.
2. Evakuētu tankus. Galvenokārt tika evakuēti tanki 7TP un Vickers E.
3. Pārvietotu desantu. Mašīna varēja pārvadāt 8 cilvēkus.

Līdz mūsdienām saglabājušies
----------------------------

Lielāko daļu mašīnu sagūstīja Vērmahta karaspēks, kas to izmantoja līdz pat 1941. gadam kā vilcēju un peldošo transportieri. Daži no tiem vēlāk nonāca arī Sarkanajā Armijā.
Līdz mūsdienām, savā oriģinālajā izskatā nav saglabājies neviens vilcējs, taču viena mašīna bija sagūstīta un kalpoja par tanka T-26 pamatu. Pašlaik tas atrodas Maskavā — Uzvaras Parkā.

Ārējās saites
-------------

* C7P vilcēja attēli (angliski)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas bruņutehnika no 1918. līdz 1939. gadam |
| --- |
|  |
| Tanketes | 
* TKS

 |
|  |
| Vieglie tanki | 
* 4TP
* 7TP
* 9TP
* 10TP

 |
|  |
| Vidējie tanki | 
* 14TP

 |
|  |
| Smagie tanki | 
* 20/25TP

 |
|  |
| Peldošie tanki | 
* WB-10
* PZInż 130

 |
|  |
| Bruņuautomobiļi | 
* Ford FT-B
* Korfanty
* Wz.28
* Wz.29
* Wz.34

 |
|  |
| Artilērijas vilcēji | 
* C2P
* C7P

 |
|  |
| Pašgājējartilērijas iekārtas | 
* PZInż.160
* TKD
* TKS-D

 |

 |
**Kanēļskābe** (*trans*-β-fenilakrilskābe, *trans*-3-fenil-2-propēnskābe, C6H5−CH=CH−COOH) pieder pie nepiesātinātajām aromātiskajām karbonskābēm un ir vienkāršākais to pārstāvis. Kanēļskābe ir balta, kristāliska viela (monoklīni kristāli) bez smaržas. Ūdenī šķīst ļoti maz. Kanēļskābes sāļus sauc par **cinnamātiem** (latīņu: *cinnamonum* — 'kanēļkoks'). Kanēļskābei ir *cis*-struktūrizomērs, kas cietā veidā var eksistēt 3 polimorfās formās (tās sauc par Libermana allokanēļskābi, Libermana izokanēļskābi un Erlenmeijera izokanēļskābi). Kušanas temperatūras šīm formām ir attiecīgi 68 °C, 57 °C un 38 - 46 °C. Polimorfās formas viegli pāriet viena otrā — pietiek ienest kristālisku "aizmetni" izkausētā vielā.

Atrašanās dabā
--------------

Kanēļskābes etilesteris atrasts eļļā, ko iegūst no kanēļkoka mizas, no kā arī cēlies vielas nosaukums. Kanēļskābe un tās esteri sastopami dažādās ēteriskās eļļās un sveķos, kā arī kokas krūma lapās.

Iegūšana
--------

Iegūst Perkina reakcijā no benzaldehīda, karsējot to kopā ar bezūdens acetātu un acetanhidrīdu neliela piridīna daudzuma klātienē, kas kalpo kā katalizators:

Var iegūt arī no benzaldehīda un malonskābes Dēbnera (*Döbner*)—Knēvenāgela (*Knövenagel*) reakcijā:

Pēc Klaizena, kanēļskābes etilesteri iegūst, kondensējot benzaldehīdu ar etilacetātu nātrija etilāta klātienē:

C6H5CHO + CH3COOC2H5 → C6H5−CH=CH−COOC2H5

Kanēļskābe veidojas arī aldolās kondensācijas reakcijā no benzaldehīda un acetaldehīda. Savukārt, kondensējot benzaldehīdu ar acetonu, rodas benzilidēnacetons C6H5−CH=CH−COCH3, kuru var oksidēt ar hlorapskābi un iegūt kanēļskābi.

Izmantošana
-----------

Kanēļskābi izmanto sintētisko krāsvielu (indigo) un dažu farmaceitisko preparātu iegūšanai. Kanēļskābes esterus lieto parfimērijā.
Cinnamātus lieto kosmētikā ādas aizsardzībai no UV starojuma.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās aromātiskās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Benzoskābe
* Toluilskābes
* Feniletiķskābe
* Kanēļskābe
* Ftalskābe
* Naftalskābe
* Melitskābe
* Salicilskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* LNB: 000306788
* GND: 4190837-5

 |

 |
**Dzintarskābe** (butāndiskābe, etāndikarbonskābe, HOOC–CH2–CH2–COOH) pieder pie piesātinātajām divvērtīgajām karbonskābēm. Dzintarskābes sāļus un esterus sauc par **sukcinātiem** (latīņu: *succinum* - dzintars). Dzintarskābe ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī un spirtā.

Vēsture
-------

Dzintarskābe pirmo reizi tika iegūta XVI. gadsimtā. 1546. gadā Georgs Agrikola to ieguva, destilējot dzintaru sausā veidā.

Atrašanās dabā
--------------

Dabā dzintarskābe atrodama daudzos augļos (negatavās ērkšķogās, tomatos, vīnogās, mellenēs, biešu sulā, rabarberos). 
Pēc garšas vidēji skābena un vienlaicīgi viegli sāļa.

Dzintarskābei organismā ir liela bioloģiska nozīme - tā piedalās šūnu elpošanas procesos.

Iegūšana
--------

Rūpniecībā dzintarskābi iegūst, hidrējot maleīnskābes anhidrīdu, kā arī, bakteriāli raudzējot amonija tartrātu vai kalcija malātu.

Dzintarskābi var iegūt no dibrometāna, iedarbojoties uz to ar kālija cianīdu un hidrolizējot iegūto dicianīdu sārmainā vidē. To var iegūt arī, katalītiski reducējot maleīnskābi vai fumārskābi.

Svarīgākās īpašības
-------------------

Karsējot dzintarskābe zaudē ūdeni un veido dzintarskābes anhidrīdu, kas ir skābekli saturošs pieclocekļu cikls.

Dzintarskābei vispār raksturīga pieclocekļu ciklu viegla veidošanās, piemēram, karsējot amonija sukcinātu, var iegūt sukcinimīdu. Tas ir ciklisks savienojums, kas satur slāpekli un no tā var iegūt pirolu, destilējot cinka klātienē.

Savukārt, karsējot dzintarskābi kopā ar fosfora sulfīdu, iegūst citu heterociklisku savienojumu - tiofēnu.

Izmantošana
-----------

Dzintarskābi dažkārt lieto medicīniskos nolūkos. Dzintarskābes anhidrīdu lieto kā daudzu krāsvielu, piemēram, rodamīna, izejvielu.
Ļoti liela loma dzintarskābei ir hemoglobīna veidošanās procesā un paātrina vielmaiņu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzintarskābe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās divvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skābeņskābe
* Malonskābe
* Dzintarskābe
* Glutārskābe
* Adipīnskābe
* Pimelīnskābe
* Korķskābe
* Azelaīnskābe
* Sebacīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85129593
* GND: 4431313-5
* BNF: cb155238362 (data)

 |

 |
"**Magnolia**" ir amerikāņu repera Playboi Carti hiphop dziesma. Tā tika izdota 2017. gada 14. aprīlī kā trešais singls no viņa tāda paša nosaukuma debijas komerciālā miksteipa *Playboi Carti* (2017). Dziesmu producējis Pi'erre Bourne. Nosaukums attiecas uz "*Magnolia Projects"* Ņūorleānā. Sākumā ir paraugs no "The Jamie Foxx Show", kas tiek izmantots kā Pi'erre Bourne producenta atzīme.

Mūzikas video
-------------

2017. gada 8. jūlijā dziesmai *106 & Park* tika izdots mūzikas video. To režisēja *Hidji Films*, un tajā piedalās dziesmas producenta *Pi'erre Bourne*, A$AP Rocky un A$AP Mob, m14thew, *harve* (pazīstams arī kā *xxwv*), *Slim Jxmmi*, *x.mofe*, *Southside*, *A Boogie wit da Hoodie*, epizodiskās filmas. Dons Q, NAV, Casanova, Smooky Margielaa, Juelz Santana un Cash, viens no XO dalībniekiem. Mūzikas video filmēts Ņujorkā. 2022. gada jūnijā videoklipam ir vairāk nekā 165 miljoni skatījumu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
*Playboi Carti* |
| --- |
|  |
| Diskogrāfija |
|  |
| Studijas albumi | 
* *Die Lit* (2018)
* *Whole Lotta Red* (2020)

 |
|  |
| Miksteipi | 
* *Playboi Carti* (2017)

 |
|  |
| Singli | 
* *wokeuplikethis\**
* *Magnolia*
* *@ Meh*
* *Miss The Rage*

 |
|  |
| Kā viesmākslinieks | 
* *RAF*
* *Summer Bummer*
* *Off The Grid*

 |
|  |
| Citas dziesmas | 
* *Shoota*
* *Almeda*
* *Pissy Pamper*
* *Baguettes In The Face*
* *Pain 1993*
* *Go2DaMoon*

 |

 |
**Atlas V/541** ir ASV nesējraķetes Atlas V konfigurācija. Tajā izmantots standarta centrālais bloks ar Krievijā ražotu dzinēju RD-180. Otrajā pakāpē izmantota viena dzinēja versija Centaur SEC. Šajā konfigurācijā ir četri cietās degvielas starta paātrinātāji. Derīgās kravas nosegšanai izmanto plūsmvirzi ar 5,4 m diametru.

*Atlas V/541* zemā orbītā (28,5° slīpumā) spēj nogādāt 17 443 kg kravas. Ģeostacionārajā pārejas orbītā var pacelt 8290 kg kravas.

Nesējraķetes izgatavošanu un palaišanu nodrošina United Launch Alliance (Lockheed Martin un Boeing kopuzņēmums); līdz 2006. gadam — *Lockheed Martin*.

Līdz 2012. gada septembrim *Atlas V/541* veikusi 1 startu, kurā tika palaists Marsa visurgājējs Mars Science Laboratory.

Atsauces
--------

1. ↑  Atlas V User's Guide Archived 2012. gada 8. jūnijā, at WebCite (PDF)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Atlas V 541*** |

* Atlas-5(541) Günter Dirk Krebs

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Atlas V |
| --- |
|  |
| 400. sērija | 
* 401
* 411
* 421
* 431

 |
|  |
| 500. sērija | 
* 501
* 511
* 521
* 531
* 541
* 551

 |

 |
**Atlas V/421** ir ASV nesējraķetes Atlas V konfigurācija. Tajā izmantots standarta centrālais bloks ar Krievijā ražotu dzinēju RD-180. Otrajā pakāpē izmantota viena dzinēja versija Centaur SEC. Šajā konfigurācijā ir divi cietās degvielas starta paātrinātāji. Derīgās kravas nosegšanai izmanto plūsmvirzi ar 4 m diametru.

*Atlas V/421* zemā orbītā (28,5° slīpumā) spēj nogādāt 14 067 kg kravas. Ģeostacionārajā pārejas orbītā var pacelt 6890 kg kravas.

Nesējraķetes izgatavošanu un palaišanu nodrošina United Launch Alliance (Lockheed Martin un Boeing kopuzņēmums); līdz 2006. gadam — *Lockheed Martin*.

Līdz 2012. gada septembrim *Atlas V/421* veikusi 2 startus, visi veiksmīgi.

Atsauces
--------

1. ↑  Atlas V User's Guide Archived 2012. gada 8. jūnijā, at WebCite (PDF)

Ārējās saites
-------------

* Atlas-5(411) Günter Dirk Krebs

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Atlas V |
| --- |
|  |
| 400. sērija | 
* 401
* 411
* 421
* 431

 |
|  |
| 500. sērija | 
* 501
* 511
* 521
* 531
* 541
* 551

 |

 |
**Tuza ezers** (turku: *Tuz Gölü* — ‘Sālsezers’) ir liels sālsezers Turcijas centrālajā daļā, 150 km dienvidos no Ankāras. Beznoteces ezers.

Atrodas tektoniskas izcelsmes ieplakā. Ezerā ietek divas upes, gruntsūdens. Upju ietekas vietās izveidojušies iesāļūdens purvi. Ezera ūdens ļoti sāļš (sāls veido līdz 34% no ūdens svara) - vasarās ezers gandrīz izžūst, atstājot ap 30 - 200 cm biezu sāls kārtu. Ziemā ezerā iekļūst daudz ūdens un sāls tajā izšķīst. Ezeram ir divas daļas - lielākā dienvidu daļa ir ļoti sekla un regulāri izžūst, ziemeļu daļa ir dziļāka.

Ezera gultnē trīs sāls ieguves, kas iegūst ap 70% Turcijā patērētās sāls. Ezera baseinā dzīvo ap 3 miljoni cilvēku, tā apkaimē ir lauksaimniecībā izmantojama zeme. Zem ezera atrodas dabasgāzes iegulas, kuras plānots iegūt.

2001. gadā Tuza ezeru iekļāva dabas aizsargājamā teritorijā, kas aptver visu ezeru, upju ietekas un tuvējās stepes. Ezera dienvidu daļā uz kādas salas ligzdo Turcijā lielākā flamingu (*Phoenicopterus rubber*) populācija.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tuza ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Tuza ezera apraksts, vāciski, attēli
***Atco Records*** ir amerikāņu ierakstu kompānija, kuru 1955. gadā atklāja kā *Atlantic Records* filiāli.[1][2] Ierakstu kompāniju dibināja viens no *Atlantic Records* radītājiem Herbs Eibramsons, kurš atgriezās strādāt uzņēmumā pēc darbības militārajā dienestā. Ierakstu kompānija galvenokārt pārstāvēja māksliniekus, kuru mūzika nebija ierastajos *Atlantic Records* mūzikas stilos. *Atco Records* izdeva blūza, džeza un soulmūzikas pārstāvju mūziku, lai gan ar laiku mainījās ierakstu kompānijas repertuārs. Nosaukums "Atco" ir saliktenis no nosaukuma ***AT**lantic **CO**rporation*. *Atco Records* arī izplatīja citu ierakstu kompāniju, piemēram, *RSO Records*, *Volt*, *Island*, *Modern*, *Ruthless* un *Rolling Stones Records*, izdevumus.

Ievērojami mākslinieki
----------------------

* AC/DC
* *The Beatles*
* *Bee Gees*
* Čaks Berijs
* Stīvija Niksa (*Modern/Atco*)
* Šēra
* *Genesis*
* Gerijs Ņūmens

Atsauces
--------

1. ↑  John Broven. «Record Makers and Breakers: Voices of the Independent Rock 'n' Roll Pioneers». *Books.google.com*. 68. lpp. Skatīts: 2016-01-21.
2. ↑  Galen Gart. *First Pressings:The History Of Rhythm and Blues, volume 5, 1955*. Big Nickel, 1990. 90, 91 & al.. lpp. ISBN 0-936433-05-1.
**Aterezers** (vācu: *Attersee*) vai **Kammerezers** (*Kammersee*) ir ezers Austrijā, Augšaustrijas zemē. Nosaukums, iespējams, cēlies no ilīriešu valodas *Ata* vai *Ada*, kas nozīmē ‘ūdens’.

1674. gada gravīra ar ezera pilīm
Dienvidrietumos no ezera atrodas Alpu kalnu grēda Zalckammergūts. Augstākā virsotne ezera krastā sasniedz 1862 m augstumu.

1870. gadā ezera ziemeļu daļā atklātas aizvēsturisku, 3—4 tūkstošus gadu vecu pāļu būvju atliekas. 19. gadsimta vidū ezerā sāka kursēt tvaikoņi, kas pārvadāja preces, pastu, pasažierus. Uz ezera pie Liclbergas atrodas saliņa ar pili. Šo saliņu labprāt apmeklēja gleznotājs Gustavs Klimts — šeit tapušas vairākas viņa gleznas. Mūsdienās Aterezers ir nozīmīga pilsētnieku atpūtas vieta; joprojām kursē kuģi. Ezerā ar burāšanas sportu nodarbojas Austrijas un Bavārijas entuziasti — šajā ezerā raksturīgi noturīgi, spēcīgi vēji.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aterezers***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Informācija tūristiem
* Aterezera niršanas klubs

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 239425624
* LCCN: sh2007004072
* GND: 4003453-7
* SUDOC: 169080293
* NKC: ge1087218

 |

 |
**Elga Īgenberga** (1921—2003) bija latviešu estrādes dziesmu komponiste, pianiste un mūzikas pedagoģe.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1921. gada 10. februārī Jelgavā. Mācījās Jelgavas 2. ģimnāzijā, pēc Otrā pasaules kara beigām līdz 1949. gadam studēja Latvijas Konservatorijā klavierspēli pie profesora Valērija Zosta un kompozīciju pie Lūcijas Garūtas. 
Strādāja par muzikālās daļas vadītāju Jelgavas teātrī, koncertmeistari konservatorijā un radio.

Popularitāti ieguva ar estrādes dziesmām „Rīgas bulvāri" (1956) un „Cauri pilsētai" (1960). 
1963. gadā Operetes teātrī iestudēja viņas opereti „Annele" par studentu dzīvi. 
1971. gadā Īgenbergu uzņēma Latvijas Komponistu savienībā.
1974. gadā sadarbībā ar aktrisi Veru Singajevsku skaņuplatē tika ierakstītas viņas dziesmas bērniem ar Jāzepa Osmaņa un Laimoņa Vāczemnieka tekstiem. 
Līdz 1988. gadam turpināja strādāt kā klavieru improvizāciju atskaņotāja Rīgas radio rīta rosmes raidījumos.

Mirusi 2003. gada 28. novembrī

Galvenie darbi
--------------

* operete "Annele" (1964)
* mūzika teātra izrādei "Staburaga bērni"
* dziesmu cikli "Kuģi pārnāk mājās", "Saule uz pleca"
* dziesmu spēle bērniem "Šurum burums"
* "Ziņģu lustes" ar Vecā Stendera dzeju

Literatūra
----------

* Daiga Mazvērsīte. "Elga Igenberga. Dzīves riču-raču. Latviešu estrādes dzimšana". Rīga: Zvaigzne ABC, 2014. - 368 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Atceroties komponisti un pianisti Elgu Igenbergu Daiga Mazvērsīte *lr2.lsm.lv*, 2016. gada 10. februārī
2. ↑  Mirusi komponiste Elga Īgenberga LETA 2003. gada 28. novembrī

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305061298
* LCCN: nb2014016555
* ISNI: 0000 0003 7268 5101
* GND: 1259540677

 |

 |
**Elga Marka-Kurika** (līdz 1964. gadam **Elga Marka**) (1928—2016) bija igauņu ģeoloģe un paleontoloģe.

Biogrāfija
----------

Izauga Jūlija Marka un Kristīnes Mejas ģimenē. 1947. gadā beidza Tartu 2. vidusskolu. Tajā pat gadā iestājās Tartu Universitātē, kuru pabeidza 1952. gadā specialitātē reģionālā ģeoloģija. Pēc izlaiduma iestājās aspirantūrā Igaunijas ZA Ģeoloģijas institūtā. 1955. gadā aizstāvēja ģeoloģijas-mineraloģijas zinātņu kandidāta disertāciju par Igaunijas devona psammostejām. Zinātniskais vadītājs bija paleontoloģisko zinātņu kandidāts Dmitrijs Obručevs. No 1956. gada sāka strādāt Tartu Universitātes Ģeoloģijas institūtā par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku. 1959. gadā viņa kļuva par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku paleontoloģijā. Neilgu laiku (1989—1990) ieņēma vadošā zinātniskā līdzstrādnieka amatu. Bet no 1998. gada viņa bija izcilais pētnieks.

Mirusi 2016. gada 6. novembrī 87 gadu vecumā.

Sasniegumi
----------

Elga Marka-Kurika veica pētījumus paleoetoloģijā (fundamentāli bezžokļaiņu un bruņuzivju pētījumi, īpaši to taksonomija un morfoloģija) un biostratigrāfijā (pārsvarā devons un silūrs). Piedalījās paleontoloģijas vēstures un dabas aizsardzības jautājumu apspriešanā. Bija daudzu ekspedīciju dalībniece Baltijā (1948—1993), Ukrainā (1956, 1971 un 1977), dažādos Krievijas reģionos (1956—1988), Polijā (1986), Vācijā (1993). Vismaz 5 ekspedīcijās bija vadītāja.

Bijušais PSRS Paleontoloģijas biedrības Igaunijas nodaļas loceklis un priekšsēdētājs. Mugurkaulnieku paleontoloģijas biedrības loceklis (ASV). Starptautiskās ģeoloģijas zinātņu Stratigrāfiskās komisijas Devona apakškomitejas korespondētājloceklis. Sarakstīja ap 130 zinātnisko rakstu.

Apbalvota ar Karla Ernsta fon Bēra medaļu (1992) un Akadēmiķa Artura Luhas prēmiju (2002).
**Hanka** (arī **Hankas ezers**; krievu: *озеро Ханка*, ķīniešu: 興凱湖 — *Xīngkǎi Hú*) ir liels ezers uz Ķīnas (Heilundzjanas province) un Krievijas (Piejūras novads) robežas. Lielākais ezers Ziemeļaustrumu Āzijā.

No ezera kopējās platība (4190 km²) Krievijas teritorijā atrodas 3030 km² un Ķīnas teritorijā — 1150 km². Ezers pieder Amūras upes baseinam. 97% ezera sateces baseina atrodas Krievijas teritorijā. Ezers sastāv no diviem nodalītiem baseiniem, mazāko no tiem, kurš atrodas ezera ziemeļu daļā Ķīnas teritorijā, atdala ap 10 m augsta smilšu grēda. Ezera piekraste ir purvaina, jo sevišķi lieli purvāji atrodas ziemeļrietumos. No ezera iztek Sungačas upe uz Usūri. Ūdens aprites laiks ir ap 1 gadu. Vidējais ezera tilpums ir 18,3 km², maksimālais tilpums — 22,6 km². Lietus līst galvenokārt vasarās, 750 mm nokrišņu gadā.

Ezera piekrastē atrodas putniem ļoti nozīmīgs mitrājs un tāpēc Ķīnas pusē ir nodibināts nacionālais dabas rezervāts, bet Krievijas pusē — Hankas ezera dabas rezervāts. Hankas ezers ar apkārtējiem mitrājiem ir ļoti iespaidīgs dabas piemineklis, kam ir ļoti liela potenciāla ekotūrisma nozīme.

Neolītā Hankas ezera krastos atradās Bohai kultūra.

Ezers aprakstīts V. Arseņjeva romānā «Dersu Uzala».

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hanka***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Hankas rezervāts (krieviski)
* Hankas ezera flora un fauna (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2016001658
* GND: 4303593-0

 |

 |
**Mežciems** (agrāk **Poguļanka**, latgaliešu: *Paguļāni* ) ir Daugavpils pilsētas daļa tās ziemeļrietumos. Izvietojusies Daugavas labajā krastā pie pilsētas robežas 7 km no centra.

Vēsture
-------

Poguļanka radās un attīstījās kā balneoloģiskais kūrorts un vasarnīcu ciems Līksnas pagasta teritorijā. 
Pirmo sanatoriju 1883. gada vasarā dibināja Līksnas muižas īpašnieks grāfs Plāters-Zībergs. Ārstnieciskos dubļus ņēma no Trikartu ezeriem. 1915. gadā Poguļankā bija 117 vasarnīcas, kā arī sanatorija, pansionāti un liels parks. Pirmā pasaules kara laikā kūrorts tika izpostīts.

1925. gadā Līksnas pagasta Poguļankai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1929. gadā privāts uzņēmums „Līksna" atjaunoja Poguļankas sanatoriju. 1935. gadā Poguļankā atradās 92 vasarnīcas, kurās dzīvoja 306 cilvēki.
1937. gadā Poguļanku pārdēvēja par Mežciemu. 1938. gadā sanatoriju atpirka Latvijas kredītu banka par 250 tūkstošiem latu un paplašināja to līdz 356 ha zemes ar pieciem ezeriem.

Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā Mežciemu pievienoja Daugavpilij.
1990. gadu sākumā daudzu iemeslu dēļ sanatorija „Mežciems" beidza savu darbību. Pēc Latvijas Republikas Ministru kabineta rīkojuma 1995. gada 31. jūlijā valsts īpašums tika atdots privatizācijai un to nopirka Daugavpils SIA „Guron". 2019. gada septembrī par vēlmi pārņemt sanatorijas kompleksu savā īpašumā paziņoja Daugavpils pilsētas pašvaldība.

Seni kūrorta attēli
-------------------

* 1883. gadā būvētais pansionāts I (kumisa dziedinātava)1883. gadā būvētais pansionāts I (kumisa dziedinātava)
* Ūdens dziednīcaŪdens dziednīca
* 1907. gada pastkarte1907. gada pastkarte
* Viesnīcas ēka (ap 1912)Viesnīcas ēka (ap 1912)
* Viesnīcas ēkaViesnīcas ēka
* Skats no Daugavas krasta (1914)Skats no Daugavas krasta (1914)
* Daugavas krastsDaugavas krasts
* VasarnīcasVasarnīcas
* ApstādījumiApstādījumi
* Dūņu ieguves vieta purvāDūņu ieguves vieta purvā

Atsauces
--------

1. ↑  "Latgales Vēstnesis", 31.01.1936. 4. lpp.
2. ↑  «Kūrorts Poguļanka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 20. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 7. maijā. Archived 2011. gada 20. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Daugavpils pašvaldība plāno atpirkt bijušās sanatorijas «Mežciems» kompleksu». *www.lsm.lv* (latviešu). 2019-09-13. Skatīts: 2020-11-12.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Daugavpils apkaimes Daugavpils karogs |
| --- |
|  |
| 
* Centrs
* Cietoksnis
* Čerepova
* Dzelzceļnieks
* Dzintari
* Esplanāde
* Ezermala
* Gajoks
* Grīva
* Jaunā Forštate
* Jaunbūve
* Jaunie Stropi
* Judovka
* Kalkūni
* Križi
* Ķīmija
* Liginiški
* Mazie Stropi
* Mežciems
* Nīderkūni
* Ruģeļi
* Vecā Forštate
* Vecstropi
* Viduspoguļanka
* Vizbuļi

 |

 |
**Hieronims Emiliani** (itāļu: *Gerolamo Emiliani* arī *Jerome Aemilian, Hiëronymus Emiliani*), dzimis 1481. gadā, miris 1537. gadā) gadā, bija itāļu izcelsmes samaksu mūku ordeņa dibinātājs, saukts par „bāreņu tēvu".

Biogrāfija
----------

Hieronims Emiliani piedzima bagātu Venēcijas pilsoņu ģimenē. Vecāki dēlu audzināja ļoti dievbijīgi, tādēļ viņš jau no bērnības bija iemācījies dziļi iegrimt lūgšanā uz Jēzu Kristu un Jaunavu Mariju. Savus jaunības gados viņš kļuva par karavīru, vienlaikus nepazaudējot bērnībā iemācīto tikumīgo dzīves veidu. Piedaloties kaujās, pēc karā gūtā ievainojuma, vairs nespēja pilnvērtīgi pildīt karavīra pienākumus, saslima un ar aktīvām karavīra gaitām vairs nenodarbojās. Šajā periodā viņš daudz pārdomāja savu līdzšinējo dzīvi un pavadīja ilgu laiku dedzīgās lūgšanās, līdz nolēma pilnīgi atteikties no pasaulīgās dzīves. Pēc slimības izārstēšanas, viņš turpmāko dzīvi ziedoja gādājot par slimajiem, mirstošajiem, nabagiem un bāreņiem. Viņš dibināja bāreņu patversmes, dažādos veidos rūpējās par citiem apspiestajiem un veica žēlsirdības darbus līdzcilvēku starpā, tādējādi cenšoties iedzīvināt viņos žēlsirdību pret vājajiem.
1532. gadā viņš nodibināja mūku ordeni, kas pieturējās pie augustīniešu regulas. Aprūpējot mēra slimniekus, Hieronims Emiliani 1537. gada 8. februārī mira.

1747. gadā viņu beatificēja pāvests Benedikts XIV, bet 1767. gadā pāvests Klements VIII viņu kanonizēja par Romas katoļu baznīcas svēto.

Atsauces
--------

1. ↑  Svēto dzīves apraksti, 1996. Februāris. Rīgas Metropolijas Kūrija. 16.-17. lpp.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 11. maijā. Skatīts: 2013. gada 8. martā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 13503658
* LCCN: nr90018674
* ISNI: 0000 0000 5433 9860
* GND: 118930176
* SUDOC: 168454823
* NKC: xx0029858
* SBN identifikators VEAV508108 nav derīgs.

 |

 |
Pascal pieredzes shēma 
**Hidrostatiskais paradokss** ir parādība, kurā traukā iepildītā šķidruma svara spiediena spēks var atšķirties no izlietotā šķidruma svara. Tvertnēs ar augšupejošu šķērsgriezumu spiediena spēks tvertnes apakšā ir mazāks par šķidruma svaru, tvertnēs ar samazinātu šķērsgriezumu spiediena spēks tvertnes apakšā ir lielāks par šķidruma svaru. Šķidruma spiediena spēks tvertnes apakšā ir vienāds ar šķidruma svaru tikai cilindriskajam traukam. 1612. gadā Simons Stevins sniedza paradoksa matemātisku skaidrojumu

Iemesli
-------

Iemesls hidrostatiskajam paradoksam ir tas, ka šķidrums presē ne tikai apakšā, bet arī uz tvertnes sienām. Šķidruma spiedienam uz slīpām sienām ir vertikāls komponents. Tvertnē, kas paceļas uz augšu, tā ir vērsta uz leju, un tvertnē, kas sašaurinās augšup, tā tiek virzīta uz augšu. Šķidruma svars tvertnē būs vienāds ar šķidruma spiediena vertikālo komponentu summu visā tvertnes iekšienē.

Paskāla mēģinājums
------------------

1648. gadā paradoksu demonstrēja Blēzs Paskāls. Viņš ievietoja šauru cauruli slēgtā mucā, kas bija piepildīta ar ūdeni, un, paceļoties uz balkona otro stāvu, šajā mēģenē sāka ieliet ūdeni. Caurules nelielā biezuma dēļ tajā esošais ūdens palielinājās līdz lielajā augstumā, un spiediens mucā palielinājās tik lielā mērā, ka stobra stiprinājumi neizturēja noplīsa.

Hidrostatiskais Paradokss un Arhimēda likums
--------------------------------------------

Līdzīgs acīmredzamais paradokss rodas, aplūkojot Arhimēda likumu. Saskaņā ar Arhimēda likuma kopīgo formulējumu, izspiešanas spēks iedarbojas uz ūdenī iegremdētu ķermeni, kas ir vienāds ar ķermeņa pārvietoto ūdens svaru. No šī formulējuma ir iespējams izdarīt nepareizu secinājumu, ka ķermenis nevarēs peldēt tvertnē, kurā nav pietiekami daudz ūdens, lai pārvietotos.

Tomēr praksē ķermenis var peldēt tvertnē ar tādu ūdens daudzumu, kura masa ir mazāka par peldošā ķermeņa masu. Tas ir iespējams situācijā, kad rezervuārs tikai nedaudz pārsniedz ķermeņa lielumu. Piemēram, ja kuģis paliek šaurā piestātnē, tas paliek virs ūdens tāpat kā atklātā okeānā, lai gan ūdens masa starp kuģi un doka sienām var būt mazāka par kuģa masu.

Paradoksa izskaidrojums ir tāds, ka Arhimēda spēkus rada hidrostatiskais spiediens, kas nav atkarīgs no ūdens svara, bet tikai uz kolonnas augstuma. Tāpat kā hidrostatiskajā paradoksā, ūdens spiediena spēks iedarbojas uz tvertnes apakšu, kas var būt lielāks par ūdens svaru pašā traukā, tāpēc iepriekš aprakstītajā situācijā ūdens spiediens uz kuģa apakšu var radīt peldošu spēku, kas pārsniedz šī ūdens svaru.

Labāks Arhimēda likuma formulējums ir šāds: peldošs spēks iedarbojas uz ūdenī iegremdētu ķermeni ar ekvivalentu, kas atbilst ūdens svaram iegremdētā ķermeņa tilpumā.
Persijas sadalīšana ietekmes zonās
**Angļu-krievu līgums (1907)** ir līgums, kas tika noslēgts starp Britu un Krievijas impērijām 1907. gada 31. augustā Sanktpēterburgā.

Līgums atrunāja abu pušu intereses Persijā, Afganistānā un Tibetā, samazinot "Lielās spēles" izraisīto spriedzi, kas bija sākusies 1830. gados.

Šīs līgums abas lielvalstis arī iekļāva Antantes līgumu sistēmā, kas izrādījās liktenīga 1914. gadā, sākoties Jūlija krīzei.

1901. gadā Krievija Persijā atvēra divus konsulātus un sāka investēt dzelzceļos. 1907. gada līgums Persijas ziemeļu daļu nodeva Krievijai, bet dienvidaustrumus britiem.

Nabadzīgā Afganistāna neradīja lielu komerciālo interesi, taču tās nestabilitāte un tuvums Britu Indijai padarīja to par abu impēriju interešu zonu. Krievijas tuvošanās Britu Indijai radīja bažas par izmaksām, kas būs nepieciešamas tās aizstāvībai pret krievu uzbrukumu. Krievija piekāpās britiem, atzīstot Afganistānu ārpus savas ietekmes zonas.

Tibeta interesēja Krieviju kā tās teritorijā dzīvojošo budistu garīgais centrs. Tibeta bija novājinātās Cjinu dinastijas impērijas sastāvdaļa, un abas lielvalstis vienojās, ka attiecības ar Tibetu veidos tikai saziņā ar Ķīnas centrālo valdību. Tas samazināja bažas par britu iespējamo izplešanos Tibetā.

Situācija pirms līguma
----------------------

20. gadsima sākumā Lielbritānija sāka veidot alianses. 1902. gadā tā noslēdza līgumu ar Japānu un 1904. gadā izveidoja Antanti ar Francijas Trešo republiku. No Lielbritānijas viedokļa angļu-japāņu alianse tika izveidota ar mērķi ierobežot Krievijas ekspansiju Tālajos Austrumos vai, vēl svarīgāk, novērst iespējamu krievu-japāņu vienošanos, kas apdraudētu Lielbritānijas intereses reģionā. Šī alianse ar Japānu tika atjaunota 1905. gadā.

1904.—05. gada neveiksmīgais Krievijas—Japānas karš bija pagrieziena punkts Krievijas divpusējās attiecībās ar Lielbritāniju. Krievija bija zaudējusi karu un centās apspiest 1905. gada revolūciju, ieviešot konstitucionālu monarhiju. Impērija jutās pietiekami spēcīga, lai pievērstos ārlietām.

Atsauces
--------

1. 1 2  Anglo-Russian Entente 1907

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Sudova Višņa** (ukraiņu: *Судова Вишня*) ir rajona nozīmes pilsēta Ļvivas apgabala Mostiskas rajonā, Ukrainas rietumos pie Višņas upes.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1230. gadā Galīcijas-Volīnijas hronikā. Ietilpa Žečpospolitā. Šeit notika t.s. Krievu vojevodistes (*Województwo ruskie*) seimiki, tika spriesta tiesa, kas saglabājies pilsētas nosaukumā (*sudova* latviski nozīmē *tiesas*). Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Sudova Višņa tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Pēc Otrā pasaules kara Sudova Višņu iekļāva Ukrainas PSR sastāvā, lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Sudova Višņa atradās Ukrainas PSR sastāvā līdz 1991. gadam, kad nodibinājās Ukrainas valsts.

Sudova Višņa ir futbolista Bohdana Šusta (*Богдан Романович Шуст*, 1986) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sudova Višņa***.

Atsauces
--------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ļvivas apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Belza
* Bibrka
* Borislava
* Brodi
* Buska
* Červonohrada
* Dobromiļa
* Drohobiča
* Dubļani
* Hiriva
* Hliņani
* Hodoriva
* Horodoka
* Javoriva
* Kamjanka-Buzka
* Komarno
* **Ļviva**
* Mikolajiva
* Mostiska
* Moršina
* Novijkaliņiva
* Novijrozdila
* Novojavorivska
* Peremišļani
* Pustomiti
* Radehiva
* Rava-Ruska
* Rudki
* Sambira
* Skole
* Sokaļa
* Sosņivka
* Starijsambira
* Stebnika
* Strija
* Sudova Višņa
* Truskaveca
* Turka
* Uhņiva
* Veliki Mosti
* Vinniki
* Zoločiva
* Židačiva
* Žovkva

 |

 |
Sudavas zeme kā prūšu cilšu kaimiņzeme 13. gadsimtā.
Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm (Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Sudavas zeme atrodama uz dienvidrietumiem no Mindaugam pakļautajām zemēm Nemunas kreisajā krastā.
**Sudava** (lietuviešu: *Sūduva*, vācu: *Sudauen*, senprūšu: *Sudawa*) bija viens no jātvingu apdzīvotās zemes (latīņu: *terra Jatwesouie, Gretuesia*) nosaukumiem tagadējās Lietuvas (Suvalkijas un Dzūkijas rietumdaļas), Polijas (Podlases vojevodistes daļas) un Baltkrievijas (Grodņas apgabala rietumdaļas) teritorijā.

Nosaukums
---------

Prūši jātvingu apdzīvoto zemi Nemunas kreisajā krastā dēvēja par Sūdavu (purvaino zemi). Lietuvieši viņu zemes austrumu daļu Nemunas labajā krastā dēvēja par Dainavu (dziesmu zemi). 19. gadsimtā lietuviešu valodas apritē iegājās Dzūkijas nosaukums, norādot uz vietējo iedzīvotāju lietuviešu valodas īpatnējo "dzūkisko izrunu".

Vēsture
-------

Ap 1040. gadu jātvingu zemes ("Jotvu") mēģināja pakļaut Kijevas lielkņazs Jaroslavs Gudrais, bet 1253. gadā Lietuvas karalis Mindaugs Sudavu ("Dainavu") apsolīja Vācu ordenim. 1281. gadā liels ordeņa karaspēks sakāva sudaviešu ķēniņa Skomanta (Skomanda) karavīrus. Liela daļa jātvingu gāja bojā Ziemeļu krusta karu laikā, bet atlikusī daļa saplūda ar lietuviešiem, baltkrieviem, poļiem un vāciešiem.
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas 1569. gadā Sudavas dienvidu daļu iekļāva Podlēzijas zemē (poļu: *Podlasie* — "poļiem (ļahiem) padotā zeme").

Mūsdienās
---------

Agrākās Sudavas teritorijā tagad atrodas Lietuvas Suvalkija un Dzūkijas dienvidrietumu daļa (Alītas rajona, Prienu rajona rietumdaļa, Lazdiju rajons), arī Polijas ziemeļaustrumu daļa un Baltkrievijas rietumu daļa.

Atsauces
--------



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valstiskie veidojumi, novadi un zemes tagadējā Lietuvas teritorijā 13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Aukštaiču teritorijas | 
* Alsene
* Deltuva
* Lietava
* Nalsene
* Nere
* Upīte

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Maleisine
* Medene
* Pelone
* Tovrakste

 |
|  |
| Žemaišu teritorijas | 
* Gaižuva
* Karšuva
* Knituva
* Medenike
* Saulene

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Plāne
* Silene
* Upmale
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Ceklis
* Duvzare
* Megava
* Pilsāts

 |
|  |
| Jātvingu teritorijas | 
* Dainava
* Sudava

 |
|  |
| Skalvju teritorijas | 
* Skalava
* Lamata

 |

 |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par dzelzceļa staciju skatīt rakstu Gavieze (stacija).

**Gavieze**  ir apdzīvota vieta Kurzemē, Dienvidkurzemes novada Gaviezes pagasta centrs pie autoceļa P106 (Ezere - Embūte - Grobiņa). Ciemā atrodas Gaviezes pamatskola, Gaviezes pagasta kultūras nams un bibliotēka, kā arī feldšerpunkts.

Vēsture
-------

Gaviezes nosaukums (*Gaveyssen* vai *Geneisen*) pirmo reizi minēts 1253. gada 4. aprīļa līgumā par Piemares zemes dalīšanu, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs fon Licelburgs un Livonijas ordeņa mestrs. Apdzīvotā vieta veidojusies ap Gaviezes muižas (*Gut Gaweesen*) centru. 1905. gada revolūcijā muižas ēka tika nodedzināta. 1936. gadā muižas ēku atjaunoja un tajā ierīkoja skolu. Bijušajā muižas stallī ierīkots kultūras nams.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Gaviezi». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Gaviezes pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Gavieze**
* Gaviezes stacija
* Kradzes
* Krīzberga
* Mazgavieze
* Susta
* Vārtāja

 |

 |