recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lēciens no gaisa vagoniņa Siguldā
**Gumijlēkšana** ir darbība, kas ietver lekšanu no pietiekami liela augstuma, savienojot cilvēku ar garu, elastīgu gumiju. Lēkšana parasti notiek no tādiem objektiem, kā ēkas, tilti, gaisa vagoniņi, vai dažāda augstuma pacēlāji, taču ir arī iespējams lēkt no kustīga objekta, kā gaisa balons, helikopters, ar iespēju lidināties virs zemes. Šī aizraušanās nāk no brīvās krišanas. Cilvēkam izlecot, gumija izstiepjas un persona atkal lido uz augšu, gumijas elastības dēļ, turpinot svārstīties, kamēr kinētiskā enerģija pārtrauc savu darbību.

Gumijlēkšanas aizsākumi
-----------------------

Klusajā okeānā atrodas salu arhipelāgs - Vanuatu Republika, kur atrodas arī Pentakosta sala. Tieši šī sala ir saucama par gumijlēkšanas tēvzemi. Šīs salas jaunākie iedzīvotāji (gados jauni zēni) nedēļām ilgi būvē torni, kas sastāv no koku stumbriem un zariem, apmēram 25–30 m augstu sastatni. Tālāk viņi piestiprina savas kājas pie liānas auga un lec ar galvu pa priekšu, pretī zemei. Ir ļoti svarīgi izvēlēties liānas, kas ir iespējami staipīgākas. Tiek ievērota liela precizitāte, veicot šos lēcienus, jo galvenais uzdevums ir lēciena kulminācijā aizsniegt ar savu galvu zemi, kas nereti ir beidzies ar letāliem gadījumiem. Izturot šo pārbaudījumu, jaunie puiši tiek uzņemti cilts vīriešu lokā un ir grantēti ar tiesībām iegūt sev sievu.

Modernā gumijlēkšana
--------------------

Modernā gumijlēkšana ir viens no jaunākajiem, ekstrēmākajiem un visaizraujošākajiem izklaides, kā arī sporta veidiem 20. gadsimtā. Pirmais, reģistrētais lēciens Eiropā notika 1979. gada 1. aprīlī, kad jaunekļi no Oksfordas Universitātes bija nolēmuši lekt no Kliftona tilta, kas atrodas Lielbritānijā. Jāpiebilst, ka jauniešus arestēja, taču tas neapturēja viņus no lekšanas turpināšanas. Modernajai gumijlēkšanai ir vairāk kā 100 000 000 izlekušu cilvēku no visas pasaules, un skaits turpina augt. Arī mūsdienās ir visdažādākās variācijas lekšanai ar gumiju, ieskaitot grupveida gumijlēkšanu un dažādu ekstrēmo veidu gumijlēkšanu.

Augstākais lēciens
------------------

2002. gada 5. maijā Kurtiss Rivers (Curtis Rivers) no Lielbritānijas veica lēcienu no gaisa balona, kas atradās precīzi ​​4632 m virs zemes. Lēciens notika Puertollano, Spānijā. Ar šo lēcienu Kurtis ieguva Ginesa pasaules rekordu, sasniedzot augstāko lēkšanas punktu ar gumiju. Viņš izlēca izmantojot 10 m garu gumiju, kas lēciena laikā izstiepās līdz 30 m garumam. Pēc piecu reižu svārstīšanās augšup un lejup, viņš atbrīvoja sevi no gumijas stiprinājumiem un veiksmīgi piezemējās ar izpletni uz zemes. Tika izmantotas papildus elpināšanas ierīces, jo, atrodoties tik augstu, gaiss ir ļoti retināts, kas apgrūtināja Kurtisa elpošanu.

Atsauces
--------

1. ↑   Gumijlēkšanas vēsture, aizsākumi
2. 1 2   Mūsdienu gumijlēkšana
3. ↑   Ginesa rekords
**Gundega Knipše** (1950) ir latviešu anatome, Latvijas Universitātes profesore.

Dzīves gājums
-------------

Dzimusi 1950. gadā Rīgā anatoma Miervalža Kaminska ģimenē. Studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Vispārējās Ārstniecības fakultātē (1968-1974). Pēc studiju beigām turpināja izglītību RMI klīniskajā ordinatūrā (1974-1975) un strādāja par ārsti Saldus rajona centrālajā slimnīcā (1974-1976) un Rīgas pilsētas 1. poliklīnikā (1976-1977).

No 1977. gada asistente RMI anatomijas katedrā, pēc tam turpināja studijas aspirantūrā 1. Ļeņingradas Medicīnas institūta Anatomijas katedrā (1978-1981). 
1982. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidātes disertāciju, turpināja strādāt par asistenti RMI anatomijas katedrā (1981-1987).
1987. gadā pārgāja strādāt uz Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūta (LSPA) Anatomijas katedru, 1991. gadā ievēlēta par docenti, 1998. gadā par asociēto profesori. 1998.-2002. gadā bija asociētā profesore gan LSPA anatomijas katedrā, gan atjaunotās Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes anatomijas un histoloģijas katedrā.

2002. gadā tika ievēlēta par LU Medicīnas fakultātes profesori un 2003. gadā par Anatomijas un histoloģijas katedras vadītāju.

Atsauces
--------

1. ↑  «geni.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 9. jūlijā.
2. ↑  «LU kontaktu meklētājs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 29. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 9. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305055780
* LNB: 000006646
* ISNI: 0000 0004 1675 6187

 |

 |
Votzeme (*Водская земля*) un Ingrijas zeme (*Ижорская земля*) 14. un 15. gadsimtā
Votu karogs
**Votzeme** (igauņu: *Vadjamaa*, krievu: *Вотская земля*, vācu: *Wattlande*) ir vēsturisks reģions tagadējā Krievijas Ļeņingradas apgabala dienvidrietumos starp Lugas un Volhovas upēm.. Votzeme no 13. līdz 18. gadsimtam bija strīdus teritorija starp krieviem un zviedriem, dāņiem un vāciešiem.

Vēsture
-------

Voti pirmo reizi minēti Novgorodas hronikā, kur teikts, ka 854. gadā viņi kopā ar slāvu ciltīm esot padzinuši varjagu kungus no savas zemes. Pēc tam, kad 1019. gadā zviedru ķēniņa Olafa meita Ingegerda salaulājās ar Kijevas kņazu Jaroslavu Gudro, viņa kā kāzu dāvanu saņēma zemes ap Lādogas ezeru, ko vēlāk nodēvēja par Ingriju. 

1240. gadā to uz pāris gadiem iekaroja Livonijas ordenis un uzcēla Koporjes cietoksni. Arī Novgorodas-Livonijas karu laikā 14.-15. gadsimtā Votzemē atkārtoti iebruka Livonijas ordenis un sagūstītos votus (krieviņus nometināja arī Latvijas teritorijā.

No 1617. gada votu zeme atradās Zviedrijas pakļautībā. Lielā Ziemeļu kara laikā to 1703. gadā iekaroja Krievijas cariste, nodibinot tai pakļautu Ingermanlandes hercogisti, kas pastāvēja līdz 1708. gadam.

Dokumenti
---------

### Novgorodas hronika par Lotigolas atgūšanu

1242. gada vasarā, kā Novgorodas 1. laika grāmatā vēstīts, vācieši pēc sakāves Ledus kaujā atsacījās no pirms tam iekarotās Votzemes (*Водь*):

> 
> 
> > 
> > „Того же лЂта НЂмци прислаша с поклономь: «безъ князя что есмы зашли **Водь**, Лугу, Пльсковъ, Лотыголу мечемь, того ся всего отступаемъ; а что есмы изъимали мужии вашихъ, а тЂми ся розмЂнимъ: мы ваши пустимъ, а вы наши пустите»; и таль пльсковьскую пустиша и умиришася".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Literatūra
----------

* Неволин К. А. О пятинах и погостах новгородских в XVI веке, с приложением карты. Санкт-петербург: Тип. императорской Академии Наук,1853 Archived 2018. gada 27. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Рябинин Е. А. Водская земля Великого Новгорода. СПб. 2001.

Atsauces
--------

1. ↑  «Селин А. А. Ивангородская дорога: западный участок». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 5. augustā. Skatīts: 2015. gada 1. novembrī.
2. ↑  О пятинах и погостах новгородских, 58

Skatīt arī
----------

* Voti
* Ingrija
Sasna starp pārējām prūšu zemēm.
Sadalītā Lubavas zeme pēc iekļaušanas Vācu ordeņa valsts sastāvā.
**Lubava** (latīņu: *terra Lubavia*, vācu: *Löbau*) bija senprūšu zeme tagadējās Varmijas-Mazūrijas vojevodistes teritorijā. Atradās Mazovijas pierobežā, starp Kulmas zemi rietumos un Sasnas zemi austrumos.

Lubavas zemes vārds izzuda pēc tās sadalīšanas 1466. gadā, kad tās dienvidu daļu iekļāva Mazovijas, bet rietumu daļu Kulmas zemes sastāvā ar **Mihelavas zemes** (vācu: *Michelau*, latīņu: *terra Michaloviensis*) nosaukumu. Lubavas austrumu daļu turpināja pārvaldīt Vācu ordenis.

Vēsture
-------

Nosaukums cēlies no prūšu vārda *loba* ("ieleja"). Pirmo reizi pieminēta pēc vietējo prūšu kristīšanas 1216. gadā, iekļauta 1243. gadā dibinātās Kulmas bīskapijas sastāvā, kas pakļāvās Rīgas arhibīskapiem. 
Prūsijas krusta karu laikā 1260. gadā pieminēta Lubavas pils, 1263. gadā netālu no pils prūši Herkusa Manta vadībā sakāva Vācu ordeņa bruņiniekus, bet 1269. gadā pili nopostīja sudavieši.
Pēc atjaunošanas Lubavas pils kļuva par Kulmas bīskapu rezidenci. Pēteris no Duisburgas apvienoto zemi 1326. gadā pieminējis kā Kulmas un Lubavas zemi (*terra Culmensis et Lubavia*). 

Pēc Trīspadsmitgadu kara beigām 1466. gadā Lubavas zemes rietumu daļa tika iekļauta poļu Karaļa Prūsijas Kulmas vaivadijas sastāvā, bet austrumu daļa līdz 1525. gadam palika Vācu ordeņa valsts, vēlāk Prūsijas hercogistes sastāvā. Pēc 1772. gada Polijas dalīšanas arī agrākās Lubavas zemes rietumdaļa nokļuva Prūsijas sastāvā kā Mihelavas apriņķis (*Kreis Michelau*). 

Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz Versaļas līguma noteikumiem, iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.

Atsauces
--------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Senās Prūsijas zemes |
| --- |
|  |
| 
* Bārta
* Galinda
* Lubava
* Kulma
* Nadruva
* Notanga
* Pagude
* Pamede
* Sasna
* Semba
* Vārme

 |

 |
**Lošinska tēma** ir tēma šaha kompozīcijā. Tās būtība — ne mazāk kā divos variantos pēc melno lineārās figūra gājiena, balto figūra seko melnajai figūrai nostājoties uz tai blakus esošā laiciņa. Šo tēmu dažreiz dēvē par **magnēta tēmu** vai arī par **Lošinska magnētu**.

Šo ideju 1947. gadā ierosināja padomju šaha problēmists Ļevs Lošinskis (1913—1976).

Piemērs
-------

**Ļevs Lošinskis**  
 *1. PSRS individuālais čempionāts*, 1947  
1. vieta**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums**

**1.♕b1! (draud 2.♘h5+ ♔×e4 3.♖e3#)**
**1. ... ♖d5 2.♖d4 (draud 3.e×d5#/3.♘h5#) 2...♖×g3 3.e×d5#**
**1. ... ♖d6 2.♖d5 (draud 3.♗×e5#/3.♘h5#) 2...♖×g3 3.♗×e5#**
**1. ... ♖d7 2.♖d6 (draud 3.♖f6#/3.♘h5#) 2...♖×g3 3.♖f6#**
1. ... ♖c4 2.♖c3 (draud 3.♘h5#) 2...♖×g3 3.f×g3#; 2...♖×e4 3.♕×e4#; 2...♘d3 3.♘×d3#
1. ... ♖b4 2.♖b3 (draud 3.♘h5#) 2...♖×g3 3.f×g3#
1. ... ♖a4 2.♖a3 (draud 3.♘h5#) 2...♖×g3 3.f×g3#
1. ... ♖×e4 2.♖f3+ g×f3 3.♕×e4#
1. ... ♖×g3 2.f×g3+ ♔×e4 3.♖f4#

Atsauces
--------

1. ↑  *Словарь терминов шахматной композиции / Авт.-сост. Басистый М. Б*. Киев : Книга. 2004. 182.—183. lpp. ISBN 966-96424-0-1 Jāpārbauda `|isbn=` vērtība. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Lošinska tēmas uzdevumu kolekcija vietnē *yacpdb*
* «Loshinsky 100 - about a "Loshinsky-magnet" problem» (angļu). Chess Composers. 2013-01-11. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-04-21. Skatīts: 2018-03-11.
**Aleksandrs Gaļickis** (krievu: *Алекса́ндр Васи́льевич Га́лицкий*; dzimis 1863. gada 21. februārī, miris 1921. gada 18. novembrī) bija krievu ārsts, šaha problēmists un teorētiķis.

Dzīves gaitas
-------------

Dzimis 1863. gada 21. februārī Vjatkas guberņas Jaranskas apriņķa Russkije Kraji ciemā lauku garīdznieka ģimenē. No 1884. līdz 1889. gadam mācījies Kazaņas Universitātes Medicīnas fakultātē. Pēc tam strādājis par lauku ārstu Kazaņas (1889—1899), Vjatkas (1899—1903), Saratovas (1904—1918) guberņas un Saratovas (1918—1921) pilsētā.

Šaha kompozīcija
----------------

1886. gadā Gaļickis sācis nodarboties ar šaha uzdevumu sastādīšanu un piedalījies žurnāla «*Радуга*» (Varavīksne) konkursā. Visa mūžā viņš publicējis 1860 uzdevumus un vairāk nekā tūkstotis uzdevumu palikuši nepublicēti. Gaļickis nav centies piedalīties konkursos, tikai 30 viņa uzdevumi ieguvuši atzinības, tai skaitā desmit no tiem apbalvoti ar pirmo godalgu.

Gaļickis par galveno uzskatījis šaha kompozīcijas popularizāciju. Viņa publikācijas par šaha kompozīciju joprojām ir aktuālas. Zviedru problēmists Ross nosaucis Gaļicki par "šaha Heini". Visplašāk Aleksandra Gaļicka biogrāfija un daiļrades ceļš aprakstīts K. Urusova un J. Fomičeva trīssējumu monogrāfijā *Aleksandrs Gaļickis — šaha Heine*, kas izdota 2010. gadā (1. un 2. sējums) un 2014. gadā (3. sējums). 

### Piemērs

**A. Gaļickis**  
 *Deutsche Schachzeitung*, 1897**Mats 5 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Df6 Kh2 2. Dh4+ Kg1 3. Df4 Th2 4. Dd4+ Kg2 5. Dg4#**

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 75. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Literatūra
----------

* *Урусов К. Фомичев Е.* Александр Галицкий — шахматный Гейне. — Тт. 1, 2. — Полтава: «Дивосвiт» — 600 с. 536 с. + 24 ил. 2010. — 600 экз. — ISBN 978-966-8036-57-6, ISBN 978-966-8036-64-4; Т. 3. — Саратов: Издательство «КУБик» — 168 с. 2014. — 120 экз. — ISBN 978-5-91818-373-1. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* A. Gaļicka šaha kompozīcijas vietnē PDB
* A. Gaļicka profils vietnē *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 97833344
* ISNI: 0000 0000 7048 6107
* GND: 126260206
* BNF: cb167175203 (data)

 |

 |
**Lūiss Henrijs Salivans** (angļu: *Louis Henry Sullivan*; dzimis 1856. gada 3. septembrī, miris 1924. gada 14. aprīlī) bija amerikāņu arhitekts. Dažkārt dēvēts par "debesskrāpju tēvu". Viens no pazīstamākajiem Čikāgas arhitektūras skolas pārstāvjiem. Definējis arhitektūras principu "forma seko funkcijai". Frenka Loida Raita skolotājs.

Nedaudz iegūdams formālo akadēmisko izglītību, darbojies Filadelfijā, Frenka Farnesa arhitektūras birojā. Zaudējis darbu pēc Garās depresijas sākuma, devās uz Čikāgu, kas piedzīvoja celtniecības bumu pēc 1871. gada Lielā Čikāgas ugunsgrēka. 1883. gadā kopā ar Dankmaru Adleru nodibināja arhitektu biroju *Adler & Sullivan*. Pēc 1893. gada panikas firma tika likvidēta, tomēr tās darbības laikā tika radīti lielākā daļa no mūsdienās pazīstamākajiem Salivana darbiem.

Pēc Otrā pasaules kara vairākas Salivana celtnes tika nojauktas, interese par Salivana darbiem atgriezās 20. gadsimta 70. gados.

Galerija
--------

* Auditorium Building, Čikāga*Auditorium Building*, Čikāga
* Prudential Building, Bufalo*Prudential Building*, Bufalo
* Merchants' National Bank, Grinella, Aiova*Merchants' National Bank*, Grinella, Aiova
* Carson, Pirie, Scott and Company Building, Čikāga*Carson, Pirie, Scott and Company Building*, Čikāga

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lūiss Salivans***.
* Lūiss Salivans archIFORM

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 14805742
* LNB: 000226668
* LCCN: n50010438
* ISNI: 0000 0001 2121 5172
* GND: 118757792
* SUDOC: 028890507
* BNF: cb121356572 (data)
* BIBSYS: 90075258
* ULAN: 500013453
* NLA: 35892414
* NDL: 00458058
* NKC: jx20090615015
* SBN identifikators VEAV025752 nav derīgs.
* BNE: XX1204343
* CiNii: DA0042152X

 |

 |
**Diurētiķi** jeb **urīndzenoši līdzekļi** ir jebkuras vielas, kas stimulē urīna izdalīšanos. Medicīnā izmanto gadījumos, kad nepieciešams izvadīt lieku ūdeni no organisma vai noņemt dažāda veida tūskas, kā arī tos pielieto pie arteriālas hipertensijas (palielināta asinsspiediena), dažkārt pie saindēšanās ar ķīmiskām vielām, lai paātrinātu to elimināciju (izvadīšanu) no organisma.

Diurētiskais efekts (urīna izvadīšanas palielināšanās) ir saistīts ar to ietekmi urīna veidošanās procesā, kas sastāv no filtrācijas, reabsorbcijas, sekrēcijas.

Diurētiķu grupas
----------------

Izšķir šādas grupas:

* Cilpas diurētiķi;
* Tiazīdi;
* Ksantīni;
* Karboanhidrāzes inhibitori;
* Kālijsaudzējoši diurētiķi;
* Kalcijsaudzējoši diurētiķi;
* Osmotiskie diurētiķi.

Atsauces
--------

1. 1 2  Харкевич Д.А. *Фармакология*: Учебник для вузов: Издание десятое / М.: ГЭОТАР-Медиа, 2010. - 908 с. ISBN 978-5-9704-1568-9

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Diurētiķi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85038566
* NDL: 00569540
* BNE: XX527048

 |

 |
**Svētais Pio no Pjetrelčinas** (latīņu: *Pater Pius Petrapulsinensis*, itāļu: *Padre Pio da Pietrelcina*) pazīstams kā **Tēvs Pio**; dzimis kā **Frančesko Fordžone** (itāļu: *Francesco Forgione*) 1887. gada 25. maijā, miris 1968. gada 23. septembrī) bija itāļu kapucīniešu mūks. Viens no ticīgajiem ar stigmātiem.

Dzimis nelielā Kampānijas pilsētā, bet lielāko daļu mūža nodzīvojis Apūlijas pilsētā Sandžovanni Rotondo, kas tagad izvērtusies par viņa svētvietu. No 1907. gada - kapucīniešu mūks. Pēc tēva Pio piekritēju pārliecības dzīves laikā veicis daudzus brīnumus. Tēva Pio stigmātus pārbaudīja vairāki mediķi, kuri nenonāca pie slēdziena par stigmātu izcelsmi. Katoļu baznīca iesākumā skeptiski raudzījās uz tēva Pio darbību, no 1922. līdz 1933. gadam viņš faktiski tika atstādināts no publiskas darbības. Tomēr tēva Pio slava auga, pie viņa nāca svētceļotāji, un baznīca mainīja savu nostāju. Kanonizēts 2002. gadā.

Ārējās saites
-------------

* Par Pio lapā Saints.SQPN.com (angliski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pio no Pjetrelčinas*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 9879349
* LNB: 000140020
* LCCN: n79147991
* ISNI: 0000 0001 0868 6754
* GND: 118534351
* SELIBR: 172474
* SUDOC: 029557860
* BNF: cb12115846j (data)
* NLA: 36590152
* NDL: 00621297
* NKC: jn20000701419
* SBN identifikators CFIV005151 nav derīgs.
* BNE: XX1202684
* CiNii: DA1609776X

 |

 |
***Geffen Records*** ir ASV ierakstu kompānija, kas ietilpst *Universal Music Group*.

Vēsture
-------

### Sākumposms

Ierakstu studiju 1980. gadā izveidoja Deivids Gefens, kas 1970. gadu sākumā izveidoja ierakstu kompāniju *Asylum Records*, ko pameta pēc vēža diagnozes. Pēc atveseļošanās Gefens atgriezās biznesā un noslēdza līgumu ar *Warner Bros. Records* par *Geffen Records* izveidi. *Warner* pilnībā finansēja kompānijas izveidi, savukārt Deivids Gefens saņēma 50% no ienākumiem. Pazīstamais grafiskais dizaineris Sols Bass izveidoja jaunās ierakstu kompānijas logotipu.

*Geffen Records* parakstīja līgumu ar disko superzvaigzni Donnu Sammeri, kuras albums *The Wanderer* kļuva par pirmo studijas izdoto albumu. Pēc tam sekoja Džona Lenona un Joko Ono albums *Double Fantasy*.

1980. gados *Geffen Records* turpināja parakstīt līgumus ar tādiem slaveniem mūziķiem kā Eltons Džons, Šēra, Dons Henlijs, Džonija Mitčela, Nīls Jangs un Pīters Geibriels. Desmitgades beigās studija palika slavena roka nišā pateicoties grupu *Whitesnake*, *Guns N' Roses* un *Aerosmith* veiksmei. Tas pamudināja Gefenu izveidot meitas uzņēmuma ierakstu studiju *DGC Records*, kas koncentrējās uz daudz progresīvāku mūziku un vēlāk palīdzēja alternatīvā roka attīstībai, studijā ierakstus veica tādas grupas kā *Nirvana*, *The Nymphs* un *Sonic Youth*.

### Kompānijas pārdošana

Pēc desmit gadiem, kas bija pavadīti *Warner* paspārnē un līdz ar līguma beigām, 1990. gadā, Deivids pārdeva ierakstu kompāniju uzņēmumam *Music Corporation of America* (vēlāk pārdēvēts par *Universal Music Group*). Darījumā Gefens nopelnīja vienu miljardu ASV dolāru vērtspapīros un skaidrā naudā, kā arī darba līgumu līdz 1995. gadam. Pēc pārdošanas *Geffen Records* kļuva par vienu no vadošo, autonomi pārvaldīto UMG apakšuzņēmumu. Pametot kompānijas vadību 1995. gadā, Deivids uzsāka sadarbību ar Džefriju Kacenbergu un Stīvenu Spīlbergu, izveidoja *Dreamworks SKG*, ambiciozu multimediju impēriju, kas darbojās kinematogrāfijas, televīzijas, izdevniecību un mūzikas nozarēs.

### Interscope-Geffen-A&M

1998. gadā UMG nopirka *PolyGram*, pēc kā notika liela ierakstu studiju un kompāniju pārdale. *Geffen Records* kopā ar *A&M Records* tika apvienoti iekš *Interscope Records*, bet neskatoties uz to *Geffen Records* turpināja daļēji patstāvīgu pastāvēšanu, kaut arī bija samazināti. Meitas uzņēmums DGC pilnībā beidza pastāvēt un pievienojās *Interscope* un *Geffen*.

Uz 2000. gadu, esot UMG un *Interscope* apakšuzņēmums, *Geffen Records* turpināja veiksmīgu un stabilu biznesu. 2003. gadā UMG tiem pievienoja *MCA Records*. Kaut arī *Geffen Records* bija popa un roka ierakstu kompānija, *MCA Records* pievienošana nozīmēja nopietnu mūziķu kataloga paplašināšanos. Studijā ierakstus veica Mērija Blaidža, *Avant* un *Common*. Uz to brīdi *Dreamworks Records* tika izformēts, bet lielākā daļa mūziķu tika pārvilināti uz *Geffen*.

Ietverot sevī MCA un *Dreamworks* mūziķus, *Geffen Records* turpina paplašināt savu katalogu ar tādiem mūziķiem kā *Weezer*, Ešlija Simpsone, *Snoop Dogg*, *The Game* un *Blink-182*.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
**Gaļina Ivanova** (bulgāru: *Галина Митова Иванова*; dzimusi 1968. gada 3. maijā) ir bijusī bulgāru brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempionātu sudraba medaļniece.

Biogrāfija
----------

Gaļina Ivanova ar cīņas sportu nodarbojās kopš 1994. gada. Savā pirmajā startā pasaules čempionātos viņā 1995. gadā izcīnīja 7. vietu. Nākamais 1996. gada pasaules čempionāts Sofijā viņai bija visveiksmīgākais. Viņa finālā zaudēja kanādietei Kristīnei Nordhagenai un ieguva sudraba medaļu. Pēc tam viņa ņēma dalību vēl septiņos pasaules čempionātos, bet godalgotās vietās vairs neiekļuva.

No četriem Eiropas čempionātiem, kuros Gaļina Ivanova piedalījās, visveiksmīgākais viņai bija 1998. gada Eiropas čempionāts Bratislavā, kur finālā viņa piekāpās polietei Evelinai Pruško un kļuva par turnīra vicečempioni. Vēl divas reizes viņa bija ceturtā: 1997. gadā Varšavā un 2000. gadā Budapeštā.

Savas sporta karjeras beigu posmā viņa mēģināja kvalificēties 2004. gada vasaras olimpiskajām spēlēm, kurās pirmoreiz tika iekļauta brīvā cīņa sievietēm, taču bez rezultātiem.

Viņa pārstāvēja Bulgārijas Nacionālās sporta akadēmijas cīņas klubu *"Academic"* (Sofija). Viņas treneris bija Nikolajs Dimitrovs.

Atsauces
--------

1. ↑  «ГАЛИНА МИТОВА ИВАНОВА» (bulgāru). bul-wrestling.org. Skatīts: 2020-04-30.
2. ↑  «World Championship. Female wrestling Seniors. 1995-09-09 Moscow (RUS) 70.0 kg» (angļu). iat.uni-leipzig.de. Skatīts: 2020-05-03.
3. ↑  1997. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā — sieviešu brīvā cīņa, 68 kg. (angliski)
4. ↑  2000. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā — sieviešu brīvā cīņa, 68 kg. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* FILA profils (angliski)
**Ella Lauberte** (1909. gada 8. decembris Rīga — 1957. gada 30. janvāris Rīga) bija Latvijas bibliotekāre un šahiste. Daudzkārtēja Latvijas un Rīgas sieviešu šaha čempionātu laureāte.

Biogrāfija
----------

Bijusi vecākā meita Nurmižu pagasta Ratnieku māju saimnieka Rūdolfa Lauberta (1865—1930) ģimenē. Latvijas pirmās šaha meistares Mildas Laubertes māsa. 1929. gadā pabeigusi Rīgas Valsts 2. ģimnāziju. 1930. gadā kopā ar māsām Annu un Noru iestājusies Latvijas Universitātē. Studējusi Latvijas Universitātes filozofijas un filoloģijas fakultātē, beigusi klasiskās filoloģijas pilnu kursu, ieguvusi maģistra grādu. Pratusi angļu, vācu, krievu, grieķu un latīņu valodas. Bijusi Latvijas Universitātes jauktā kora "Dziesmuvara" (1925—1944) koriste. Pēc studiju beigšanas no 1938. gada bijusi Smiltenes valsts ģimnāzijas latviešu un latīņu valodas skolotāja. Otrā pasaules kara gados pārcēlusies uz Rīgu. 1946. gadā sākusi strādāt Latvijas Universitātes Akadēmiskajā bibliotēka, kur strādājusi līdz mūža beigām. Daudz spēka ieguldījusi pēckara bibliotēkas fondu atjaunošanā un sakārtošanā. Bijusi Latvijas Universitātes Akadēmiskās bibliotēkas galvenā bibliogrāfe, kādu laiku strādājusi arī kā bibliotēkas direktora vietas aizstājēja.

Jaunākās māsas Mildas Laubertes ietekmē sākusi piedalīties šaha turnīros. Otrā pasaules kara gados bijusi 1943. gada Latvijas dāmu meistarsacīkšu sudraba laureāte. Arī pēckara gados turpinājusi savas šahistes gaites. 1948. gadā pirmajā Rīgas sieviešu šaha čempionātā dalījusi 3.—4. vietu. 1949. gada Rīgas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi 2. vietu. 1950. gada Rīgas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi 6. vietu. Pēckara gados tāpat trīs reizes spēlējusi arī Latvijas šaha čempionāta finālos. 1950. gadu sākumā veselības stāvokļa dēļ pārstājusi piedalīties šaha turnīros.

Bērnībā pārciestā slimība poliomielīts atstāja smagas sekas uz Ellas Laubertes veselību. 1954. gadā viņa smagi saslimusi, tomēr spējusi atgriezties savā darbā bibliotēkā. Pēc pāris gadiem slimība tomēr izrādījusies liktenīga.

Vietas Latvijas šaha čempionātos
--------------------------------

* 1943. gads — 2. vieta.
* 1948. gads — 8. vieta.
* 1949. gads — 6.—8. vieta.
* 1950. gads — 10. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  LVVA Studentu datubāze
2. ↑  "Ko Rīgā runā", laikraksts "Pēdējā Brīdī", 10.09.1930
3. ↑  "Smiltenes ģimnāzijā liels audzēkņu pieplūdums", laikraksts "Smiltenes Ziņas", 16.09.1938
4. ↑  "M. Lauberte — Rīgas šacha čempione", laikraksts "Padomju Jaunatne", 10.04.1948
5. ↑  "M. Aleksandrova — Rīgas šacha čempione", laikraksts "Padomju Jaunatne", 02.04.1949

Literatūra
----------

* Nekrologs laikrakstā "Padomju Students", 28.02.1957.
* "Trīs māsas" — Ģ.Salmiņš (kopā ar Valdemāru Zemīti), "Sudraba važiņa no Stokholmas. Milda Lauberte šaha cīņās", Liepāja, LiePA, 2007, ISBN 9984-754-90-5 Nepareizs ISBN, 153. — 156. lpp.
**Gaļina Satoņina** (tatāru: *Галина Иван кызы Сатонина*; dzimusi 1905. gada 14. decembrī, mirusi 2000. gada 4. septembrī) bija gleznotāja un šahiste, daudzkārtēja Kazaņas un Tatarstānas šaha čempione.

Dzīves gājums
-------------

Gaļina Satoņina piedzima 1905. gadā Kazaņā. Pēc skolas beigšanas mācījās mākslas skolā. No 1930. līdz 1932. gadam strādāja par gleznotāju un rasētāju celtniecības organizācijā *Kazmašsrtoj*. 1933.—1941. gados bija māksliniece Kazaņas šūšanas fabrikā. Lielā Tēvijas kara gados strādāja militārā uzņēmumā. 

No 1946. līdz 1961. gadām strādāja par treneri BSB "Spartaks" Tatārijas padomē, organizējot šaha dzīvi darba kolektīvos. No 1961. gada pensijā, taču turpina sabiedriskā kārtā piedalīties Tatārijas un Kazaņas šaha federāciju darbā.

### Radošā darbība

No 1964. gada Satoņina sāka veidot gleznas par šaha tēmu, kuras kļuva pazīstamas visā PSRS teritorijā. Viņas gleznas tika demonstrētas Maskavā, Ļeņingradā, Kijevā, Voroņežā, Saratovā un citās Padomju Savienības pilsētās. Viņas gleznu reprodukcijas bija publicētas virknē žurnālu, tai skaitā Kubā, VDR, Polijā, Čehoslovākijā un Dienvidslāvijā.

### Šahs

Šahu spēlēt Satoņina iemācījās bērnībā no brāļa. Sacensībās sāka piedalīties tikai 1936.gadā, 31 gada vecumā, galvenokārt vīriešu turnīros, kur 
nogāja ceļu no ceturtās līdz pirmajai klase.

Līdz karam divreiz ieguva Kazaņas čempiones titulu, pēc kara gados — trīsreiz. 1946. gadā pirmoreiz kļuva par Tatārijas čempioni un savu panākumu pēc tam atkārtoja vēl divpadsmit reizes, pēdējo reiz 1969. gādā.

No 1947. gada četras reizes spēlēja KPFSR sieviešu čempionāta finālos un vairākas reizes BSB "Spartaks" Krievijas un centrālās padomes sacensībās.

Vairākkārtīgi pārstāvēja Kazaņu un Tatāriju dažādās Pievolgas pilsētu komandu sacensībās un Krievijas Federācijas meistarsacīkstēs.

No 1939. gada Gaļina bija pastāvīga Kazaņas un Tatārijas šaha federācijas locekle, ilgu laiku strādāja to klasifikācijas komisijās. Viņa tiesāja arī daudzus šaha turnīrus. 1957. gadā viņai tika piešķirta republikas šaha tiesneša kategorija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Нарисованный цейтнот - 3 часть» (krievu). Федерация Шахмат Республики Татарстан. Skatīts: 2019-05-13.
2. ↑  «ГАЛИНА САТОНИНА» (krievu). ruchess.ru. Skatīts: 2019-05-13.

Ārējās saites
-------------

* «Нарисованный цейтнот» (krievu). Федерация Шахмат Республики Татарстан. Skatīts: 2019-05-13.
* «Нарисованный цейтнот - 2 часть» (krievu). Федерация Шахмат Республики Татарстан. Skatīts: 2019-05-13.
* "Азбука выразительности". *64 — Шахматное обозрение* (№ 23/1983): 32. lpp.
* «Шахматы в искусстве (113 часть)» (krievu). livejournal. Skatīts: 2017-10-01.
* «Шахматы - сказка, похожая на жизнь и Жизнь – как шахматная партия» (krievu). terrachess.ru. 2013-02-27. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-05-14. Skatīts: 2019-05-13.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 2198155566456013380004
* GND: 1183592582

 |

 |
Latvijas šahistu komanda Pasaules šaha čempionātā Buenosairesā. No kreisās: Tenis Melngailis, Vladimirs Petrovs, Milda Lauberte, Lūcijs Endzelīns.
 **Lūcijs Endzelīns** (1909–1981) bija latviešu korespondencšaha lielmeistars, Austrālijas šaha čempions (1961).

Dzīvesgājums
------------

Lūcijs Endzelīns dzimis 1909. gada 21. maijā Tērbatā valodnieka Jāņa Endzelīna ģimenē kā otrais bērns. Viņa pirmais lielākais panākumus šahā bija dalīta trešā vieta Rīgas šaha meistarsacīkstēs 1932. gadā. Endzelīns Latvijas izlases sastāvā piedalījās trīs šaha olimpiādēs: Minhenē (1936), Stokholmā (1937) un Buenosairesā (1939). Bija precējies ar ārsti un šahisti Mildu Lauberti (1918—2009). 

Otrā Pasaules kara beigās viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur 1947. gadā uzvarēja Hermaņa Matisona piemiņas turnīrā Hanavā. Pēc pārcelšanās uz Austrāliju viņš, startēdams kā *Lucius Endzelins,* bija Dienvidaustrālijas štata šaha čempions astoņas reizes un visas Austrālijas čempions 1961. gadā. 1959. gadā viņš ieguva korespondencšaha lielmeistara titulu, dalot otro vietu Otrajā Pasaules korespondencšaha čempionātā (1956—1959).

Miris 1981. gada 27. oktobrī Adelaidā, Austrālijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «South Australian Champions». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 24. septembrī. Skatīts: 2011. gada 8. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Lūcijs Endzelīns at 365Chess.com
* 2. Pasaules Korespondencšaha čempionāta tabula

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 7203490
* LCCN: no2008086122
* ISNI: 0000 0000 5451 493X

 |

 |
**Aģentūra** ir informācijas iestāde; uzņēmums, kas izpilda kādu iestāžu vai personu noteiktus uzdevumus. **Aģentūra** ir arī organizācija kurā strādā aģentu kopums.[1]

Par aģentiem sauc arī spiegus, kuri informāciju ievāc un apstrādā slepenībā.

Lai valsts vai starptautiska ierēdniecības iestāde varētu pilnvērtīgi veikt savas funkcijas, var tikt pieņemts lēmums par kādas aģentūras izveidi, ja citādi tās kapacitāte nebūtu pietiekoša. Piemēram, Labklājības ministrijas pārraudzībā atrodas Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (VSAA), kas Latvijā sniedz sociālos pabalstus un specifiskus jautājumus ar pensijām. Otrs piemērs - uz starptautiskās arēnas ir pazīstama Starptautiskā Civilās aviācijas organizācija (ICAO, angļu: *International Civil Aviation Organization*), kura vienlaikus ir Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) izveidota aģentūra un darbojas ar aviācijas drošību saistītiem jautājumiem visā pasaulē.

Atsauces
--------

1. ↑  Svešvārdu vārdnīca, Norden - 1996. gads.
**Manokvari** (indonēziešu: *Kota Manokwari*) ir pilsēta Indonēzijā, Rietumpapuas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Izvietojusies Jaungvinejas salā, Doberai pussalas ziemeļaustrumos, Čendravasihas līča krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši (protestanti 68,4%, katoļi 4,9%), bet 26,3% — musulmaņi. Atšķirībā no citām Jaungvinejas Indonēzijas daļas pilsētām, Manokvari ir ievērojami lielāks pamatiedzīvotāju papuasu īpatsvars.

Vēsture
-------

Pirmo eiropiešu apmetni 1793. gada oktobrī nodibināja britu tirgotāji ar kuģiem *Duke of Clarence* un *Duchess* un nodēvējot apvidu par Jauno Albionu (*New Albion*), bet nelielajā Mansinamas saliņā uzbūvējot Fortkoroneišenas (*Fort Coronation*) cietoksni. Kad kuģi pameta cietoksni, lai dotos pēc krājumu papildinājumiem, cietoksnim uzbruka papuasi. Dzīvi palikušie cieta no bada un slimībām, un 1795. gadā cietoksnis tika pamests.

1855. gadā vācu misionāri tajā pašā Mansinamas saliņā nodibināja kristiešu misiju, bet kristīgajā ticībā vietējie sāka pāriet tikai 20. gadsimtā. 1897. gadā holandieši Jaungvinejā sāka veidot savu administratīvo struktūru, tajā skaitā Manokvari. 1930. gados Manokvari ieradās pirmie holandiešu kolonisti, kas izveidoja vairākas nelielas saimniecības, veikalus un kokzāģētavas.

Otrā pasaules kara laikā pilsētu ieņēma Japāna. Lielāko daļu kolonistu internēja Ambonā, bet 62 kolonistu grupa kopā ar vietējiem papuasiem uzsāka partizānu karu džungļos; līdz kara beigām izdzīvoja 14 no kolonistiem. Atbrīvojot pilsētu no japāņiem, 90% no tās tika iznīcināta bombardēšanā.

Pēc kara Manokvari izveidojās par vienu no svarīgākajiem Nīderlandes Jaungvinejas centriem. 1957. gadā uz Manokvari no Soronas tika pārceltas Rietumjaungvinejas administratīvās iestādes. 1963. gadā kontroli pār pilsētu un pārējo Jaungvinejas rietumu daļu pārņēma Indonēzija. Līdz pat 1970. gadiem Doberai pussala bija viens no intensīvākās papuasu partizānu pretošanās centriem.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Manokvari***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 125471720
* LCCN: n78075574

 |

 |
**Gražina Šmaciņska** (poļu: *Grażyna Szmacińska*; dzimusi 1953. gada 29. janvārī Bžezinos) ir Polijas starptautiskā meistare šahā (1978).

Biogrāfija
----------

Pirmos panākumus guvusi 1970. gadu sākumā, kad divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Polijas junioru šaha čempionātā (1970, 1971). 1975. gadā pirmo reizi piedalījās Polijas sieviešu šaha čempionātā un jau debijas turnīrā kļuva par šo sacensību uzvarētāju. Turpmākajos gados Polijas sieviešu šaha čempionātos ieguvusi vēl septiņas medaļas: 5 zelta (1976, 1981, 1983, 1986, 1988) un 2 sudraba (1977, 1979). Daudzkārtējā starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Ļubļinā (1976), Bidgoščā (1977, 1980) un Pjotrkovā Tribunalskā (1978). Par sasniegumiem turnīros FIDE 1978. gadā Šmaciņskai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 

Pārstāvējusi Polijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (1978-1988). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1980) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (1982) medaļu. 1983. gadā Polijas komandas sastāvā uzvarējusi Ziemeļu kausa izcīņā šahā.

1993. gadā beigusi profesionālās šahistes karjeru, pēc tam šaha turnīros piedalījusies retāk. 2005. gadā uzvarējusi Polijas policijas darbinieku šaha čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Grażyna Szmacińska
2. ↑  OlimpBase :: Nordic Chess Cup :: Grażyna Szmacińska

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Skaistais augstiņš** (*Centaurium pulchellum*) ir augu suga genciānu dzimtas augstiņu ģintī. Savvaļā tā ir sastopama piejūras un iekšzemes (biežāk sāļainās) pļavās Eiropā, Ziemeļāfrikā un Rietumāzijā. Latvijā skaistais augstiņš ir sastopams reti un nevienmērīgi — pārsvarā piejūrā un valsts vidusdaļā.

Ierakstīts Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija
-----------

Skaistais augstiņš ir viengadīgs vai divgadīgs, 5—20 cm garš lakstaugs ar četršķautņainu, pacilu vai stāvu stublāju. Atšķirībā no citiem Latvijā sastopamajiem augstiņiem, skaistajam augstiņam pie stublāja pamata nav lapu rozetes. Parasti blīvi zaro no pamata, kaut gan retumis sastopami arī nezarojoši augi.

Lapas ir olveidīgas vai ovālas, 0,5—1,2 cm garas un 0,2—0,6 cm platas, uz stublāja sēdošas, pretējas, ar gludu malu un strupu (apakšējās) vai smailu (augšējās) galu. Lapām ir 5 dzīslas, dzīslojums neskaidrs.

Ziedi ir stublāju un zaru galos dihāzijā. Pēc krāsas tie ir rožaini sārti. Vainaglapas un kauslapas visbiežāk ir 5 (retāk 4). Raksturīgs tas, ka dziļi šķeltās kauslapas ir īsākas nekā vainaga stobriņš. Pie zieda pamata ir nelielas pieziedlapas. Auglis ir strupa divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija līdz augusta beigām.

Atsauces
--------

1. ↑  «skaistais augstiņš - Centaurium pulchellum (Sw.) Druce - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-17.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Skaistais augstiņš***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**Aivars Šnepsts** (dzimis 1957. gada 27. septembrī Ventspilī) ir bijušais latviešu bobslejists. 1984. gada Eiropas čempions bobsleja divniekā Jāņa Ķipura ekipāžā. Divkārtējs PSRS čempions divniekā (1982, 1983).

Sporta karjera
--------------

Šnepsts mācījās Ventspils 1. vidusskolā un Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, kur sāka nodarboties ar bobsleju ap to laiku, kad Padomju Savienībā notika pirmie bobsleja izmēģinājumi. 

1981. gada Pasaules čempionātā ieguva 9. vietu divniekā un 8. vietu četriniekā, bet Eiropas čempionātā 16. vietu divniekā un 13. vietu četriniekā. 1982. gada Pasaules čempionātā ieguva 6. vietu divniekā un 7. vietu četriniekā, bet Eiropas čempionātā 16. vietu divniekā un 12. vietu četriniekā. Savukārt 1983. gada Eiropas čempionātā ieguva 11. vietu divniekā un 10. vietu četriniekā.

1984. gada Sarajevas ziemas olimpiskajās spēlēs divnieku ekipāža Ķipurs/Šnepsts bija ceturtā, vien nedaudz zaudējot tautieša Zinta Ekmaņa vadītajai ekipāžai. Arī četrinieku ekipāžu sacensībās sportists bija ceturtais. 

Šnepsts beidza bobslejista karjeru 1985. gadā, kad viņu diskvalificēja uz diviem gadiem sakarā ar dopinga lietošanu.
Beidza Latvijas Universitātes Finansu un tirdzniecības fakultāti (1990), bija kuģu aģentēšanas sabiedrības aģents. 

Kopš 1999. gada bija Latvijas Virves vilkšanas federācijas viceprezidents.

Atsauces
--------

1. ↑  «sports-reference.com». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 16. decembrī. Skatīts: 2014. gada 10. februārī. Archived 2012. gada 16. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  «LOK profils». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 10. februārī.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* LOK profils
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvijas PSR Latvijas sportisti 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs |
| --- |
|  |
| Norises vieta — Valsts karogs: Dienvidslāvija Sarajeva, Dienvidslāvija |
|  |
| Valsts karogs: Padomju Savienība Padomju Savienības sastāvā | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Bobslejs | 

|  |
| --- |
| Ivars Bērzups  • Zintis Ekmanis  • Jānis Ķipurs  • Māris Poikāns  • Aivars Šnepsts |

 |
|  |
|  Kamaniņu braukšana | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vīrieši | Juris Eisaks  • Einārs Veikša |
|  |
| Sievietes | Ingrīda Amantova  • Vera Zozuļa |

 |

 |

 |
**Shakespears Sister** ir Lielbritānijā bāzēts popmūzikas duets, kas slavas zenītā atradās 90. gadu sākumā, pateicoties tādiem hitem kā "Stay" un "Hello (Turn Your Radio On)", kas vairākās valstīs nonāca hitparāžu pirmajās vietās, un albumam "Hormonally Yours". Muzikālo projektu 1988. gadā pēc trio "Bananarama" pamešanas aizsāka īru mūziķe Ševona Fāhi, bet projektā jau pirmā albuma "Sacred Heart" tapšanas laikā tika iesaistīta amerikāņu mūziķe bijusī Ērika Kleptona grupas dalībniece Marsela Detroita. Muzikālais projekts pamatā ticis pozicionēts kā Fāhi un Detroitas duets. Vairumā kompozīciju pirmajos divos albumos galveno vokāla partiju izpilda Fāhi, tomēr dueta slavenākajā hitā "Stay", kas 1992.gadā astoņas nedēļās atradās Apvienotās Karalistes hitparādes pirmajā vietā, galveno vokāla partiju izpilda Detroita.

Diskogrāfija
------------

### Studijas abumi

* *Sacred Heart* (1989)
* *Hormonally Yours* (1992)
* *#3* (2004)
* *Songs from the Red Room* (2009)

### Izlases

* *Cosmic Dancer* (2011)
* *Singles Party* (2019)

### Minialbums

* *Ride Again* (2019)
**Masaju žirafe**, arī **Kilimandžaro žirafe** (*Giraffa tippelskirchi*) ir žirafu dzimtas pārnadzis, kas sastopams Kenijas dienvidos, Tanzānijā un Luangvas ielejā Zambijā. Masaju žirafe ir Tanzānijas nacionālais dzīvnieks. Masaju žirafi parasti var novērot atklātā vai krūmu savannā, bet, ja barības resursi ir nabadzīgi, žirafes dodas barības meklējumos dziļākos un biezākos mežos. Žirafes ir ļoti iecienījušas akāciju audzes.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Rodēzijas žirafei raibumi kāju apakšdaļā var arī nebūt
Tā ir viena no četrām mūsdienās dzīvojošām žirafu ģints (*Giraffa*) sugām, un saskaņā ar mūsdienu sistemātiku masaju žirafei nav ģeogrāfisko variāciju. Vēl nesenā pagātnē masaju žirafei tika izdalītas 2 pasugas: *G.t. tippelskirchi* un *G.t. thornicrofti*, bet jaunāko ģenētisko pētījumu rezultātā abas pasugas apvienotas kā viena suga, Luangvas ielejā izolēti dzīvojošo **Rodēzijas žirafi** izdalot kā ekotipu.

Sugas kopējā populācija ir apmēram 32 500 indivīdi, no kuriem 550 ir Rodēzijas žirafes. Zoodārzos mājo apmēram 100 masaju žirafes.

Izskats un īpašības
-------------------

Masaju žirafe ir lielākā no visām žirafēm. Tādējādi masaju žirafe augumā ir augstākais sauszemes dzīvnieks pasaulē. Tēviņa augums sasniedz apmēram 6 metrus, mātītes 5 m. Svars tēviņam ir 900—1360 kg, mātītei 590—900 kg.

Kažoka rakstu veido neregulāras formas raibumi, kas atgādina vīnogu lapas vai zvaigznes. Tie ir tumši brūni, bet kažoka pamatkrāsa ir krēmīgi brūna. Raibumi ir arī uz kājām, līdz pat nagiem. Izņēmums ir Rodēzijas žirafe, kurai raibumi var arī nebūt kāju apakšdaļā. Raibumi uz ķermeņa un kakla ir lieli, bet uz kājām, virzienā uz leju, tie paliek arvien sīkāki. Salīdzinoši masaju žirafe no visām žirafēm ir vistumšākā, turklāt tēviņi ir tumšāki nekā mātītes. Tēviņam kļūstot vecākam, tā raibumi kļūst tumšāki. Vistumšākie raibumi barā ir dominantajam tēviņam. Vairāk par žirafes anatomiju un īpatnībām var izlasīt galvenajā rakstā žirafes.

Atsauces
--------

1. 1 2  Fennessy J.; Bidon T.; Reuss F.; Kumar V.; Elkan P.; Nilsson M.A.; Vamberger M.; Fritz U.; Janke A. (2016). "Multi-locus Analyses Reveal Four Giraffe Species Instead of One". Current Biology. 26: 1–7. doi:10.1016/j.cub.2016.07.036
2. ↑  «Extensive population genetic structure in the giraffe». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-09-18. Skatīts: 2016-09-24.
3. 1 2 3  «Giraffe Species». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 10. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 9. oktobrī.
4. ↑  Dagg, A.I.; Foster, J. B. (1982). The Giraffe. Its Biology, Behavior, and Ecology (with updated supplementary material). Malabar, Florida: Krieger Publishing Company
5. 1 2 3 4  «Masai Giraffe – Giraffa camelopardalis tippelskirchi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. novembrī. Skatīts: 2016. gada 9. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* FAQs: Giraffe Conservation
* EOL: Giraffa camelopardalis tippelskirchi
* Masaju žirafes fotogalerija
* ARKive: Giraffe (Giraffa camelopardalis)
**Ložņu smilga** (latīņu: *Agrostis stolonifera*) ir mainīga izskata augu suga graudzāļu dzimtā. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, Ziemeļamerikā un Ziemeļāfrikā. Tās ietvaros nodala vairākas pasugas vai citus zemākus taksonus.

Apraksts
--------

Ložņu smilga ir daudzgadīgs, 15—60 cm garš lakstaugs. Augs veido stīgojošus virszemes dzinumus, kas mezglos sakņojas un veido irdenu ceru. Sakneņu nav. Stiebrs pie pamata ir lauzīts, pacils, augšdaļā stāvs. Lapas plakanas, 0,3—0,7 cm platas, abpusēji raupjas. Lapas mēlīte smaila, 0,5—0,6 cm gara. Ziedu skara plaša, 5—20 cm gara, noziedējusi sakļaujas, zari raupji. Ziedu vārpiņas sīkas, ar vienu divdzimumu ziedu. Vārpiņas plēkšņu šķautne sīkdzeloņaina. Zieda plēksnes nevienāda garuma (ārējā daudz garāka). Akota nav vai tas ļoti īss, tikko manāms. Auglis ir sīks grauds. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «ložņu smilga - Agrostis stolonifera L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-14.
**Šurani** (slovāku: *Šurany*) ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Nove Zāmku apriņķī pie Nitras upes.

Vēsture
-------

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1138. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šurani līdz 1920. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Naģšurāņa** (*Nagysurány*). Līdz 1927. gadam pilsētas nosaukums bija **Veļke Šurani**. No 1668. līdz 1684. gadam apdzīvotā vieta atradās Osmaņu impērijas sastāvā. Pilsētas tiesības no 1832. gada. 1854. gadā pilsētā nodibināja cukurfabriku, kura darbojās līdz 2000. gadam. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām no 1938. līdz 1945. gadam ietilpa Ungārijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki
-------

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (97,28 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (80,02 %), nereliģiozi (14,76 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šurani***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130564380
* LCCN: no2007048178
* GND: 4997296-0
* NKC: ge131569

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Lielā dzelzene** (*Centaurea scabiosa)* ir augu suga kurvjziežu dzimtas dzelzeņu ģintī. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp visur Latvijā, un Rietumāzijā, kā arī ir ieviesta Ziemeļamerikā. Atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas ir sastopamas sausieņu pļavās, atmatās, upju krastu terasēs un sausās ruderālās vietās.

Mainīga izskata suga.

Morfoloģija
-----------

Lielā dzelzene ir daudzgadīgs, 40-120 cm augsts lakstaugs ar stāvu, stingru un zarojošu stublāju, kuram ir raksturīgas četras šķautnes. Lapas ir 10-20 cm garas un 0,2-0,7 cm platas — pēc formas plūksnaini dalītas iegareni lancetiskās plūksnās. Lapas uz stublāja ir izvietotas pamīšus.

Ziedi ir lieli kurvīši. Vīkala lapas ir zaļas, gals tumšāks un trīsstūraina apveida, mala bārkstaina. Ziedi ir violeti sārti. Kurvīša ārmalā esošie piltuvziedi ir sterili un dalīti šaurās plūksnās. Kurvīša centrā atrodas divdzimumu stobrziedi. Auglis ir 0,5 cm garš apmatots sēklenis. Kausmatiņi sēkleņa garumā.

Zied no jūnija beigām līdz oktobrim.

Atsauces
--------

1. ↑  «lielā dzelzene - Centaurea scabiosa L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-02-06.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lielā dzelzene***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
Damiana aizsardzība

**Pedru Damians** (portugāļu: *Pedro Damião*; 1480 — 1544) bija Portugāles šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc nodarbošanās farmaceits. 1512. gadā Romā izdevis grāmatu *Questo libro e da imparare giocare a scachi et de li partiti* ("Šī grāmata māca spēlēt šahu"), kas tiek uzskatīta par vecāko šaha mācību grāmatu. Tajā tika apskatīti šaha noteikumi, dažas šaha atklātnes, kā arī vairāk nekā 70 šaha uzdevumi, no kuriem lielākais vairums bija aizgūts no Luija Ramiresa de Lusenas 1496. gadā izdotās grāmatas. Damiana grāmatai Itālijā bija lieli panākumi, un tā izturēja astoņus atkārtotus izdevumus.

Damiana vārdā ir nosaukta nekorekta atklātne — Damiana aizsardzība: 1. e4 e5 2. Zf3 f6, lai gan pats Damians par labāku atbildi ir uzskatījis 2. ... Zf6, bet pēc 2. ... f6 ir ieteicis spēcīgāko turpinājumu 3. Zxe5.

Atsauces
--------

1. ↑  Defeating Damiano's Defense

Ārējās saites
-------------

* *Chess Games* profils (angliski)
* P. Damiana šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22287067
* LCCN: nr93014219
* ISNI: 0000 0001 1867 3092
* GND: 1089533837
* SUDOC: 133347133
* BNF: cb13325577p (data)

 |

 |