recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Malijtaimira** (krievu: *Малый Таймыр*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Severnaja Zemļas arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Laptevu jūras dienvidrietumos Severnaja Zemļas arhipelāga dienvidaustrumos. 63 km platais Viļkicka šaurums dienvidrietumos to atdala no Taimiras pussalas, bet 7 km platais Malija šaurums ziemeļrietumos — no Starokadomska salas. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un zemesragu. Piekrastē daudz nelielu saliņu un sēru, no kurām lielākā in Oktjabrjonoka. Ziemeļu krasts lēzens un stipri saposmots, dienvidu krastā 6—15 m augstas kraujas. Reljefs paugurains un stipri saposmots ar gravām. Augstākais paugurs ir Visokaja Gora salas dienvidos 30 m vjl. Sala veidota galvenokārt no smilts un smilšmāla. Salā valda arktiskās tundras klimats, aug lielākoties sūnas un ķērpji.

Vēsture
-------

Salu 1913. gadā 3. septembrī atklāja Krievijas ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar ledlaužiem *Taimir* un *Vaigač*. Nosaukta par **Cesareviča Alekseja salu** (*Остров Цесаревича Алексея*) par godu Krievijas troņmantiniekam Aleksejam Nikolajevičam. 1926. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā.

No 1943. līdz 1994. gadam salas dienvidu krastā darbojās Malijtaimiras polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Они открывали Землю! Вилькицкий Борис Андреевич
2. ↑  100 лет крупнейшему открытию суши ХХ века
3. ↑  ДИКСОН - СНЕЖНОЙ АРКТИКИ СТОЛИЦА. К 90-ЛЕТИЮ НАЧАЛА НАБЛЮДЕНИЙ НА о. ДИКСОН

Ārējās saites
-------------
**Jūlijs Johans Ķīlītis** (1902. gada 23. jūlijs — 1961. gada 28. marts) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks.

Biogrāfija
----------

Dzimis Slokā. Dienesta gaitas uzsācis Latvijas armijas 4. Valmieras kājnieku pulkā. 1927. gada 17. novembrī ieguvis virsleitnanta pakāpi, skaitot no 1. septembra. 1939. gada 18. februārī 4. Valmieras kājnieku pulka 20 gadu svētkos apbalvots ar V šķiras Viestura ordeni. 1939. g. 29. decembrī J. Ķīlītis kapteiņa pakāpē pabeidza Augstāko kara skolu. Tas bija pēdējais virsnieku izlaidums skolā, jo jau 1940. gada vasarā Augstākā kara skola tika likvidēta.

Kopš 1943. gada dienēja Latviešu leģionā. No 1943. gada 25. aprīļa līdz 1944. gada 7. aprīlim Ķīlītis bija 15. latviešu SS brīvprātīgo divīzijas 34. (5.) latviešu kājnieku pulka adjutants. No 1944. gada 7. aprīļa viņu iecēla par šī pulka I bataljona komandieri. 1944. gada 1. jūnijā paaugstināts par šturmbannfīreru jeb majoru. 1945. gada 7. februārī uz laiku līdz 21. februārim komandēja 34. (5.) latviešu kājnieku pulku. Pēc tam komandēts uz 15. latviešu SS brīvprātīgo divīzijas štābu. No 24. februāra Ķīlītis atbildēja par 15. latviešu SS brīvprātīgo divīzijas aizmugures vienībām. No 27. marta līdz 19. aprīlim 33. (4.) latviešu kājnieku pulka II bataljona komandieris. No 19. līdz 27. aprīlim bija šī bataljona komandiera vietas izpildītājs.

Latviešu leģionā apbalvots ar Dzelzs krusta I un II šķiras ordeņiem un Tuvcīņas nozīmi. Izvedis savu pulku no Sarkanās armijas ieņemtā apgabala, lai padotos gūstā. Bija viens no Daugavas Vanagu dibinātājiem. Pēc atlaišanas no karagūstekņu nometnes devies pie ģimenes uz Vāciju. Vēlāk kopā ar ģimeni izceļojis uz Apvienoto Karalisti. 1956. gadā iznāca Ķīlīša atmiņas par cīņu gaitām Latviešu leģionā "Es kaŗā aiziedams... Mani raksturīgākie piedzīvojumi Otrā pasaules karā". 1961. gadā, 58 gadu vecumā, miris Koventrijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Valsts Prezidenta pavēle armijai un flotei 1927. g. 17. novembrī. Nr. 117. *Latvijas Kareivis*, 1927. g. 18. novembrī.[novecojusi saite]
2. ↑  4.Valmieras kājnieku pulka 20. gadu svētku ievadījums. *Latvijas Kareivis*, 1939. g. 18. februārī.[novecojusi saite]
3. ↑  «Latvijas armijas likvidācija.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 5. aprīlī. Skatīts: 2009. gada 5. aprīlī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 304740900
* ISNI: 0000 0004 1022 1149
* GND: 1036678725

 |

 |
**Sanda Dejus** (dzimusi 1987. gada 31. martā) ir latviešu radio personība un aktrise.😊

Biogrāfija
----------

Bērnību un jaunību pavadījusi lauku mājās Madonā, kopā ar saviem vecākiem.

Mācījusies Madonas Valsts ģimnāzijā, pēc tam Vidzemes Augstskolas sabiedrisko attiecību studiju programmā. Paralēli strādājot Madonas Mūzikas klubā "Pandas", kā pasākumu organizātore. 

Ar vīru Raivi iepazinusies platformā "Otra puse" un uzaicinājusi viņu uz Madonas kartupeļu talku, lai parāditu to, kāda ir dzīve Madonā. 2012. gadā no Madonas pārcēlusies pie IT speciālista Raivja uz Rīgu un jau 2013 gadā saderinājusies.
2014. Gadā apprecējusies un pieņēmusu vīra uzvārdu "Dejus" 

Sākusi strādāt Radio SWH 2013 gadā, šobrīd vada SWH rīta šova "Tik, tik, tik! kopā ar Kasparu Breidaku.

2013. gadā arī sākusi darboties radošajā apvienībā Spiediens, par aktrisi. Jau iepriekš ir bijusi pieredze dažādos improvizācijas teātros. Paralēli darbojas arī Radio SpinFM. 

2015. gadā piedzima meitiņa Dārta.

Iesaistījusies dažādos TV projektos un raidierakstu intervijās, kā: "Kad viņas satiekas", "Pasaki to skaļi", "Žetons par uzdrīkstēšanos ar Dāvidu" u.c 

Kopā ar Mārtiņu Spuri, vadīja "Zelta mikrafonu" 2023. un jau izziņota informācija, ka šijā sastāvā "Zelta mikrafons" tiks vadīts arī 2024. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  Intervija "Santa" ar Sandu Dejus. «Intervija Santa.lv».
2. ↑  Intervija "Monopols" ar Sanda Dejus. «Intervija raidijuma Monopols».
3. ↑  Intervija "LA.lv" ar Sandu Dejus. «LA.lv intervija par Zelta Mikrafonu».

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā *Facebook* lapa
* Oficiālā *Instragram* lapa
* Oficiālā *Twitter* lapa
**Bigauņciems** ir ciems Tukuma novada Lapmežciema pagastā. Izvietojies Jūrmalas austrumu pierobežā starp Rīgas līci un Vecsloceni pie autoceļa P128 2 km no pagasta centra Lapmežciema, 29 km no novada centra Tukuma un 46 km no Rīgas. Ziemeļrietumos pa Siliņupi robežojas ar Lapmežciemu, ar kuru faktiski saplūdis.

Vēsture
-------

Viduslaikos stratēģiski svarīgais Kaņiera ezera (latīņu: *Stagnumn Canygerwe*, no līvu valodas "zosu ezers") apvidus piederēja Livonijas ordeņa mestra teritorijai, un caur to gāja senais kara ceļš no Rīgas uz Tukuma pili. 
Pēc 1660. gada Olivas miera līguma hercogs Jēkabs pavēlēja izbūvēt kanālu, kas savienotu Slokas ostu pie Lielupes ar Baltijas jūru pa tagadējo Vecslocenes upīti un Slokas ezeru līdz tagadējās Siliņupes ietekai jūrā, tādējādi nodrošinot kuģu ceļu no Jelgavas līdz jūrai.

Bigauņciems (vācu: *Bigaun-Zeem*), agrāk **Bigauņi**, izveidojies 18. gadsimta beigās Siliņupes krastā kā Slokas draudzes novada zvejniekciems. 
1824. gadā atklāja diližansu satiksmi un Bigauņciems izveidojās par rīdzinieku vasarnīcu vietu. 1840. gadā uz Ķemeriem cauri purvam pāri Slocenes upei uzbūvēja ceļu (tagad Vecais Ķemeru ceļš).

Bigauņciema pagastskolā 1897.–1898. gadā par skolotāju strādāja Vilis Plūdons un jūrmalas dzīves pretišķību iespaidā tapa viņa poēma "Divi pasaules" (1899).
Zvejniekciemiem raksturīgās ainavas dēļ šajā ciemā uzņemtas vairākas latviešu spēlfilmas — "Zvejnieka dēls", "Nāves ēnā", "Svešiniece ciemā". Pie Siliņupes ietekas līcī ierīkota Kupskalnu dabas taka.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 263 | —     |
| 1979 | 287 | +9.1% |
| 1989 | 332 | +15.7% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 423 | +27.4% |
| 2011 | 485 | +14.7% |
| 2021 | 428 | −11.8% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Bigauņciemu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Lapmežciema pagasts. Vispārīga informācija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 6. septembrī. Skatīts: 2011. gada 26. augustā.
3. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lapmežciema pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Antiņciems
* Bigauņciems
* Čaukciems
* **Lapmežciems**
* Ragaciems

 |

 |
**Butuana** (filipīniešu: *Lungsod ng Butuan*, angļu: *City of Butuan*, sebuāņu: *Dakbayan sa Butuan*) ir neatkarīga augsti urbanizēta pilsēta Filipīnās, Ziemeļmindanao reģionā, tā lielākā pilsēta un reģona centrs. Dažkārt ģeogrāfiski un statistiski tiek pieskaitīta Ziemeļagusanas provincei, no kuras ir administratīvi un politiski neatkarīga. Nozīmīgs saimniecības un transporta centrs.

Iedzīvotāji
-----------

Lielākā daļa iedzīvotāju ir visaji (243 607; 65,7 %) un sebuāņi (39 947; 10,8 %), kā arī manobo (17 849; 4,8 %) un boholi (15 313; 4,1 %). Pēc konfesionālās piederības lielākā daļa ir katoļi.

Ģeogrāfija
----------

Pilsēta atrodas Mindanao salas ziemeļaustrumos Boholas jūras Butuanas līča dienvidu krastā pie Agusanas upes 8 km no tās ietekas jūrā. Ziemeļos, dienvidos un rietumos robežojas ar Ziemeļagusanas provinci, bet austrumos — ar Dienvidagusanas provinci. Pilsētas administratīvās teritorijas lielākā daļa atrodas Agusanas ielejā, bet austrumos iestiepjas Divatas kalnu grēdā. Valda tropiskais musonu klimats.

Vēsture
-------

Sena pilsēta, no 10. gadsimta līdz 1521. gadam bija Butuanas radžahnāta galvaspilsēta. Formāli Butuanas municipalitāte dibināta 1901. gadā. No 1907. līdz 1967. gadam Butuana bija vienotās Agusanas provinces galvaspilsēta, bet kopš 1967. gada — Ziemeļagusanas galvaspilsēta. 1950. gadā Butuanai piešķirts pilsētas statuss, bet 1995. gadā — neatkarīgas augsti urbanizētas pilsētas statuss. 2000. gadā par Ziemeļagusanas provinces galvaspilsētu tika pasludināta Kabadbarana, bet provinces kapitolijs un administratīvās iestādes joprojām atrodas Butuanā.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.
2. ↑  Philippine Statistics Authority. Ethnicity Statistical tables

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Butuana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu lielpilsētas Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Anhelesa
* Bagio
* Bakoloda
* Butuana
* Dagupana
* Davao
* Heneralsantosa
* Iligana
* Iloilo
* Kagajana de Oro
* Kalookana
* Kesonsitija
* Kotabato
* Lapulapu
* Laspiņasa
* Lusena
* Makati
* Malabona
* Mandalujonga
* Mandaue
* Manila
* Marikina
* Muntinlupa
* Naga
* Navotasa
* Olongapo
* Ormoka
* Paraņake
* Pasaja
* Pasiga
* Puertoprinsesa
* Sanhuana
* Santjago
* Sebu
* Tagiga
* Taklobana
* Valensuela
* Zamboanga

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Karagas reģions Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| Provinces | 
* Dienvidagusana
* Dienvidsurigao
* Dinagatas Salas
* Ziemeļagusana
* Ziemeļsurigao

 |
|  |
| Neatkarīgā pilsēta | 
* Butuana

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129150030
* LCCN: n92085930
* GND: 7536949-7
* SUDOC: 143771167

 |

 |
**Ansis Daumanis** (krievu: *Анс Эрнестович Дауман*, igauņu: *Ants Dauman*, 1885—1920) bija padomju sabiedriskais un militārais darbinieks. Narvas pilsētas galva. Pēc Oktobra revolūcijas lielinieku partijas darbinieks (pseidonīms Puika) un Sarkanās armijas 10. divīzijas un 16. armijas komandieris. Daugavpils cietokšņa komandants (1919).

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1885. gada 8. decembrī (26. novembrī) Rīgas apriņķa Dreiliņu pagasta zemnieka Ernesta Daumaņa ģimenē. Mācījās Pleskavas pamatskolā, 1905. gada revolūcijas laikā organizēja Rīgas fabriku streikus, pēc Pleskavas mērnieku skolas beigšanas 1907. gadā sāka strādāt par mērnieku Viļņas guberņā. Karadienestā Varšavā (1907—1911).

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā Daumani iesauca Krievijas Impērijas armijā, kur viņš uzdienējās līdz bataljona komandiera pakāpei. Pēc Februāra revolūcijas bija Narvas pilsētas galva, pēc tam Narvas padomes priekšsēdētājs. 1917. gada 29. (16.) novembrī Krievijas Republikas Tautas Komisāru padome (TKP) pēc viņa lūguma pieņēma lēmumu par Narvas atdalīšanu no Pēterburgas guberņas Jamburgas apriņķa un pievienošanu Autonomajai Igaunijas guberņai. Pēc tam, kad Narvu 1918. gada martā okupēja Vācijas karaspēks, Daumanis organizēja partizānu vienību Narvas—Jamburgas rajonā, vēlāk bija Sarkanās gvardes pulka (*Нарвский полк Красной гвардии*) komandieris un Sarkanās armijas 6. divīzijas komisārs.

Pēc Sarkanās armijas iebrukuma Latvijā 1919. gada sākumā Ansis Daumanis bija Padomju Latvijas armijas Revolucionārās kara padomes loceklis un Kurzemes karaspēka grupas pavēlnieks. No 1919. gada 17. jūnija līdz 8. augustam bija Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas 2. brigādes komandieris. Pēc
Padomju Latvijas armijas likvidēšanas Daumanis no 1919. gada 15. oktobra bija Krievijas PFSR 16. armijas revolucionārās padomes loceklis.

Poļu—padomju kara laikā bija 10. divīzijas komandieris, kritis kaujā pie Brestļitovskas (Brestas) 1920. gada 1. augustā, apbedīts Minskā.

Viņa vecākais brālis bija Jānis Daumanis (segvārds Juris Gavēnis), 1905. gada revolūcijas kaujinieks un lielinieku partijas darbinieks.

Atsauces
--------

1. ↑  Дауман Анс Эрнестович[novecojusi saite] Большая советская энциклопедия (krieviski)
Šis raksts ir par Latvijas šahistu. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Akmentiņš** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Alfrēds Akmentiņš** (1919. gada 3. augusts Odesa – 1996. gada 15. janvāris) bija Latvijas šahists.

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt skolas gados. 1939. gadā pārstāvējis V. Olava komercskolas komandu Rīgas skolu komandu meistarsacīkstēs šahā. Vēlāk turpinājis studijas Latvijas Universitātes Matemātikas fakultātē (1940-1943). Otrā pasaules kara laikā zaudējis roku. Pēc kara bijis Latvijas Valsts universitātes šaha vienības treneris. Piecas reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos. Labāko rezultātu sasniedzis 1951. gadā, kad izcīnījis 3. vietu. Bijis arī labāko skaitā sporta biedrības "Daugava" šaha čempionātos.

Kopš 1951. gada sācis strādāt Rīgas Pionieru pilī par šaha sekcijas treneri. Šajā vietā nostrādājis vairāk nekā 25 gadus, turpinot Mihaila Tāla pirmā trenera Jāņa Krūzkopa iesākto darbu. Bijis viens no labākajiem Latvijas jauno talantu treneriem, kas izaudzinājis daudzus pazīstamus šahistus. Starp Akmentiņa audzēkņiem jāmin lielmeistari Aleksandrs Voitkēvičs, Aleksandrs Šabalovs, Latvijas šaha čempionātu daudzkārtējā uzvarētāja Astra Goldmane un citi spēcīgi šahisti.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1948. gads — 4.-6. vieta.
* 1949. gads — 16.-17. vieta.
* 1950. gads — 16.-17. vieta.
* 1951. gads — 3. vieta.
* 1954. gads — 10.-12. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  LVVA Studentu datubāze[novecojusi saite]
2. ↑  Laikraksts "Skolu Dzīve" 01.05.1939, laikraksts "Rīts" 25.11.1939
3. ↑  Laikraksts "Padomju Students" 11.03.1950

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Vladimirs Osipovs** (dzimis 1954. gada 30. aprīlī) ir FK Liepājas Metalurgs galvenais treneris. Pirms tam strādājis par kluba galvenā trenera palīgu, bet pēc Jurija Andrejeva aiziešanas no trenera amata 2008. gadā viņš kopā ar komandas dublieru treneri Viktoru Lukinu, kas bija viņa palīgs lielajā komandā, kļuva par komandas galveno treneri, līdz vietā tika sameklēts jauns galvenais treneris Rīdigers Abramčiks. Sākumā Osipovs strādāja ar Metalurga jauniešu komandām, vēlāk arī trenēja dublierus, bet bijušais Metalurga treneris Benjamins Zeļkēvičs vēlāk viņu uzaicināja lielajā komandā par savu palīgu. Osipovs atzīst, ka daudz mācījies no tā sauktā trenara "Bena" un teicis, ka viņš esot futbola metrs. Viņam esot arī paticis, kā komandu savulaik esot trenējis viens no kluba bijušajiem treneriem Anatolijs Šeļests, kurš komandu vadīja 2001. gadā.

Darbs ar komandu
----------------

Pēc tam, kad pēc LMT Virslīgas 2010 sezonas galvenā trenera amatu pameta Rīdigers Abramčiks, par kluba galveno treneri kļuva Vladimirs Osipovs. Jaunajā LMT Virslīgas 2011. gada sezonā viņa vadībā komandas sastāvs tika krietni nomainīts, nekā tas bijis līdz šim, pēdējos gados. Tik kardinālas izmaiņas komandas sastāvā vēl nebija bijušas. Komanda tika papildināta ar ļoti daudziem dublieru komandas spēlētājiem. Pagaidām komanda sezonu aizvada diezgan "slideni", tad zaudē tad atkal uzvar, reizēm tiek zaudēts pat ievērojami vājākam komandām, bet tas viss ir saprotams, jo komandai ir jauns treneris un jauns sastāvs, kas ir ļoti jauns un vēl ir zināms pieredzes trūkums. Šajā sezonā komanda viņa vadībā ir iekļuvusi arī Latvijas kausā futbolā ceturtdaļfinālā, astotdaļfinālā ar rezultātu 3:1 pārspējot Latvijas futbola 2. līgas čempionus, kas tā rezultātā tagad spēlē Latvijas futbola 1. līgā klubu SFK Varavīksne. Šosezon viņa vadībā spēja aizkļūt arī līdz Baltijas līgas pusfinālam, kur ar rezultātiem 0:5 un 0:1 divu spēļu summā piedzīvoja sagrāvi ar rezultātu 0:6 pret LMT Virslīgas 2010. gada čempioniem Skonto FC. Vēl jāpiebilst, ka komanda startēja arī UEFA Eiropas līgā, kur izkrita jau pirmajā kārtā, piekāpjoties divu spēļu summā ar rezultātu 1:4 Austrijas iepriekšējās sezonas vicečempioniem Zalcburgas "Red Bull". Pašmāju stadionā Metalurgi ļoti lielam problēmas Zalcburgiešiem nesagādāja un zaudēja ar rezultātu 1:4, bet izbraukumā komanda izskatījās jau daudz labāk un spēja pat nospēlēt neizšķirti 0:0. Tas ir arī varbūt tāpēc, ka Zalcburgas komandai vairs nebija ko zaudēt.
**Lielais Kolupa ezers** (arī **Lielais Kalupes ezers**, **Salenieku ezers**, **Salinīku ezers**) ir publisks caurteces ezers Preiļu novada Rožkalnu pagastā un Augšdaugavas novada Kalupes pagastā.

Dibens — dūņains, dūņu slānis — vairāk kā 3 metri. Krasti zemi. Ezerā ietek Kolupe no Mazā Kolupa ezera, iztek Kalupe uz Dubnu. Makrofīti — niedres, meldri, kosas, vilkvālītes, lēpes, glīvenes, elši, bultenes un elodejas. Ezerā dzīvo līdakas, asari, līņi, raudas, karūsas, plauži, karpas un zandarti. Ligzdo pīles.

Ezera ziemeļaustrumos uzbūvēta atpūtas vieta un peldvieta. Upes krastos Andiņi, Dunciški, Salenieki, Zeļdovka. Ezera austrumu krastā atrodas autoceļš V678 (Līksna–Kalupe–Vecvārkava–Rožupe). Ezerā caur Mazo Kolupa ezeru ietek bioloģiski attīrītie Kalupes ciema notekūdeņi. Dažkārt vērojama ūdens ziedēšana.

Atsauces
--------

1. ↑  ezeri.lv
2. ↑  «Informācija par objektu: Lielais Kolupa ezers». *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Skatīts: 2016. gada 10. jūnijā.
**"Spēlē savā burvju flautā"** ir Intara Busuļa albums, kas izdots 2023. gada 25. oktobrī. Tas ierakstīts kopā ar komponistu Kārli Lāci un "Abonementa orķestri".

Tapšana
-------

"Spēlē savā burvju flautā" ir izdots sešus gadus pēc iepriekšējā Busuļa albuma "Nākamā pietura". Albumā apkopotas trīspadsmit Kārļa Lāča un Intara Busuļa sarakstītas dziesmas ar Kārļa Vērdiņa, Marta Pujāta, Imanta Ziedoņa, Kates Elpo, Elīnas Sproģes, Jāņa Elsberga un Māras Zālītes vārdiem. 

Albumu ierakstījis "Abonementa orķestris", kura sastāvā ir Kārlis Lācis (taustiņinstrumenti), Kaspars Zemītis (ģitāra), Kaspars Grigalis (sitaminstrumenti), Edvīns Ozols (bass), Māris Jēkabsons (saksofons), pavadošās vokālistes Vineta Elksne, Karīna Tropa, Alise Kante-Onzule un Kristīne Pastare, kā arī *Sinfonietta Riga* un Latvijas Radio bigbenda mūziķi. Šī albuma producēšanā iesaistījušies Jānis Aišpurs un Reinis Sējāns.

10. oktobrī izdots pirmais singls no albuma, tā tituldziesma "Spēlē savā burvju flautā", kuras videoklipu veidojis Toms Harjo.

Albums izdots 2023. gada 25. oktobrī, tā atklāšanas koncerts notika Rīgā, kinoteātrī *Splendid Palace*. Tam sekoja dokumentālās filmas "Mans tētis – Intars Busulis" pirmizrāde, kurā par I. Busuli stāsta viņa ģimenes locekļi. 2024. gada martā un aprīlī paredzēti albuma tūres koncerti dažādās Latvijas pilsētās.

Albums saņēma trīs balvas "Zelta mikrofons 2024" nominācijas: "Popmūzikas albums", "Albuma dizains", tā tituldziesma "Spēlē savā burvju flautā" iekļuva nominācijā "Elvi gada dziesma".

Dziesmu saraksts
----------------

1. Lopkautuves disko (K. Lācis, K. Vērdiņš) 4:00
2. Spēlē savā burvju flautā (I. Busulis, M. Pujāts) 3:30
3. Re, kā nu atkal sāp (K. Lācis, I. Ziedonis) 3:31
4. Līnijas (K. Lācis, E. Sproģe) 4:46
5. Piekāp (I. Busulis, M. Pujāts) 3:55
6. Ar sakostiem zobiem (K. Lācis, K. Vērdiņš) 4:13
7. Atsaucies (I. Busulis, M. Pujāts) – piedalās Jānis Aišpurs 4:25
8. Tu neatnāksi (K. Lācis, J. Elsbergs) 3:42
9. Skaistās meitenes (K. Lācis, K. Vērdiņš) 5:07
10. Tikai (I. Busulis, M. Zālīte) – piedalās Karīna Tropa 4:20
11. Gaisma tuneļa galā (I. Busulis, J. Elsbergs) 4:12
12. Tinderis (K. Lācis, K. Vērdiņš) 4:33
13. Es dodos ārā (I. Busulis, M. Pujāts) 3:37

Atsauces
--------

1. ↑  Intars Busulis izdod albumu "Spēlē savā burvju flautā" un izziņo koncerttūri. LSM.lv.
2. ↑  Šoruden uz ekrāniem nonāks filma "Mans tētis – Intars Busulis". LSM.lv.
***Sigmomorphina undulosa*** ir foraminīferu suga polimorfinīdu kārtā un polimorfinīžu dzimtā. Sugu 1878. gadā aprakstīja franču paleontologs Orlijs Terkvems ar nosaukumu *Polymorphina undulosa*. Suga ir izplatīta Biskajas līcī, Ķeltu jūrā, Anglijas kanālā, Atlantijas okeānā, pie Ķīnas krastiem un, domājams, arī Vidusjūrā.

Apraksts
--------

Čaula ir ovāla vai olveidīga, saplacināta no sāniem. Kameras izstieptas, cita citu aptverošas, izvietotas sigmoīdā rindā virzienā pret sauli. Katra nākamā kamera ir nedaudz novirzīta no pamatnes. Šuves ir iespiestas, skaidras. Sieniņas ir gludas, samērā plānas, var būt klātas ar fistulozām caurulītēm. Atvere ir radiāla. Maksimālais čaulas garums ir 0,60 mm, platums 0,30 mm, biezums 0,15 mm.

Atsauces
--------

1. ↑  WoRMS, World Register of Marine Species.
2. ↑  Cushman, J. A.; Ozawa, Y. (1930). A Monograph of the Foraminiferal Family Polymorphinidae, Recent; Fossil. Proceedings of the United States National Museum. 77: 1-185. 131. lpp.
***Undertale*** ir lomu datorspēle, ko radīja amerikāņu izstrādātājs Tobijs Fokss. Šajā spēlē spēlētāji vada cilvēka bērnu, kurš ir iekritis Pazemē, lielā, nomaļā reģionā, kas atrodas zem Zemes virsmas un atdalīts ar burvju barjeru. Spēlētājs, cenšoties atgriezties uz virsmas, sastopas ar dažādiem briesmoņiem, galvenokārt ar kaujas sistēmu; spēlētājs pāriet caur mini-ložu uzbrukumiem no pretinieka un var izvēlēties salīgt vai vājināt briesmoņus, lai tos nenoslepkavotu. Šīs izvēles ietekmē spēli, arī dialogs, briesmoņi un stāsts maina spēles beigu iznākumu.

Tēli
----

Sans — īss skelets ar zilu jaku;

Papyrus — tēla Sans brālis, kas cer kļūt par Pazemes karalistes sargu;

Undyne — Pazemes karalistes vadošais sargs, zivs;

Muffet — zirneklis,pārdeveja

Alphys — Pazemes karalistes sargu zinātniece;

ASGORE — Pazemes Karalis;

Toriel — Pazemes bijušā Karaliene, tēla Agore bijušā sieva;

Asriel — tēla Toriel un Asgore dēls;

Flowey — zieds ar seju;

Mettaton — robots, kuru izveidoja tēls Alphys;

Grillby — bārmenis viņa paša veidotajā bārā;

Asriel Dreemurr — nāves Dievs, tēla Asriel transformācija;

Mettaton EX — tēla Mettaton transformācija;

Omega Flowey — tēla Flowey transformācija;

Frisk — Jūs;

Chara — Jūsu ļaunais gars.
**Embriks Strands** (*Embrik Strand*, dzimis 1876. gada 2. jūnijā, miris 1947. gada 3. novembrī) bija norvēģu entomologs, lielāko mūžas daļu nodzīvoja Vācijā un Latvijā. Savā zinātniskajā darbībā Strands īpašu uzmanību pievērsa zirnekļiem, tauriņiem un plēvspārņiem.

No 1923. gada zooloģijas profesors Latvijas Universitātē, viņš tiek uzskatīts par Latvijas zooloģijas pamatlicēju.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Olas pilsētā Norvēģijas dienvidu daļā. 1897. gadā beidza Kristiānijas (tagad Oslo) Universitātes zooloģijas nodaļu, 1906. gadā papildinājās Marburgas Universitātē.
Strādāja Berlīnes Karaliskajā zooloģijas muzejā (1907—1922), no 1912. gada arī Entomoloģijas muzejā Dālemā, Nīderlandē.
Rediģēja žurnālu *Archiv für Naturgeschichte* (1910—1929), vienu gadu arī *Entomologische Zeitschrift*.

1922. gadā viņš saņēma Latvijas Universitātes uzaicinājumu, un no 1923. gada viņš bija zooloģijas profesors LU Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē, līdztekus arī Sistemātiskās zooloģijas institūta direktors un Rīgas Dabaspētnieku biedrības biedrs. 1924. gadā bija LU Hidrobioloģiskās stacijas direktors.

1929. gadā E. Strands saņēma Latvijas Universitātes Goda doktora grādu, nodibināja Latvijas Universitātes žurnālu *Folia Zoologica et Hydrobiologica* un līdz 1943. gadam bija šī žurnāla redaktors.

Otrā pasaules kara laikā izlēma palikt Latvijā, miris 1947. gadā Rīgā, apbedīts Rīgas Meža kapos.

Darbi
-----

Latvijas Universitātes žurnāls *Folia Zoologica et Hydrobiologica* (1929).
* Norske fuglar: Sitjefuglarne. I. (1901)
* Theridiiden aus dem nördlichen Norwegen (1901)
* Die Dictyniden Dysderiden, Drassiden, Clubioniden und Agaleniden der Collet'schen Spinnensammlung (1904)
* Theridiidae, Argiopidae und Mimetidae aus der Collett'schen Spinnensammlung (1904)
* Über einige Vogelspinnen und afrikanische Spinnen des Naturhistorischen Museums zu Wiesbaden (1906)
* Über eine Porrhomma-Art aus fränkischen Höhlen (1906)
* Tropisch-afrikanische Spinnen des Kgl. Naturalienkabinetts in Stuttgart (1906)
* Sumatra- und Neu-Guinea-Spinnen des Naturhistorischen Museums zu Wiesbaden (1906)

Literatūra
----------

* Festschrift zum 60. Geburtstag von Professor Dr. Embrik Strand. Rīga: 1936

Atsauces
--------

1. ↑  Sømme, L. & Hansen, L.O. 2004. *Entomologiens historie i Norge: Norsk entomologisk forening, 1904—2004.* Oslo: Norsk entomologisk forening. ISBN 82-996923-1-8. 49. lpp.
2. ↑  Rīgas Dabaspētnieku biedrības biedru zinātniskais mantojums Latvijas Universitātes Bibliotēkā

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Embriks Strands*** |

* Īsa Embrika Stranda biogrāfija
* Profesora Stranda bibliotēka[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 3245223
* LNB: 000230066
* LCCN: n87136144
* ISNI: 0000 0000 8188 248X
* GND: 117306649
* SUDOC: 193421119
* BIBSYS: 90873065
* NLA: 35043165
* NKC: mzk20201090420
* Botanist: E.Strand
* CiNii: DA15492587

 |

 |
**Aleksandrs Ikskils-Gildenbands** (vācu: *Alexander von Üxküll-Güldenband*, krievu: *Александр фон Икскуль-Гильденбанд*; 1840—1912) bija Krievijas Impērijas galminieks un ierēdnis ķeizaru Aleksandra II un Aleksandra III laikā. Vidzemes gubernators (1874—1882).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1840. gadā Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnanta Aleksandra Ikskila-Gildenbanda (1799–1880) un Emīlijas Perecas (1815–1878) ģimenē. No 1853. līdz 1860. gadam studēja Sanktpēterburgas Ķeizariskajā Tieslietu augstskolā (*Императорское училище правоведения*), tad no 1860. gada strādāja Tieslietu ministrijā. 1863. gadā viņš apprecējās ar Linu Adelsoni (1840–1911). No 1863. līdz 1868. gadam viņš bija Senāta sekretārs, 1868. gadā Sanktpēterburgas apgabaltiesas loceklis, tad lielkņazienes Helēnas Pavlovnas hofmeistars un kambarkungs (1866—1872).

1872. gadā viņu iecēla par Vidzemes vicegubernatoru, bet 1874. gadā par gubernatoru. 
1876. gadā viņš sāka pildīt Rīgas Politehniskās augstskolas kuratora pienākumus.

Vēlāk Aleksandrs Ikskils-Gildenbands bija Harkivas gubernators (1884—1886), tad Pleskavas gubernators (1886—1888). 1888. gadā viņu iecēla par senatoru u, no 1891. līdz 1896. gadam Ikskils-Gildenbands bija Krievijas Evaņģēliski luteriskās ģenerālkonsistorijas prezidents. No 1899. gada — īstenais slepenpadomnieks, Krievijas Impērijas Valsts padomes loceklis.

Miris 1912. gada 10. jūlijā Pēterburgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Uexküll-Güldenband, Alexander Frh. v. (1840-1912) Baltische Historische Kommission (BHK), 2021

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksandrs Ikskils-Gildenbands***.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Pēteris Bagrations (ģenerālgubernators)**  |  **Vidzemes gubernators** 1874—1882 | Pēctecis: **Ivans Sevičs**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5392154441745035460007
* GND: 1172870373

 |

 |
**Johans Eduards fon Baranovs** (vācu: *Johann Eduard Graf von Baranoff*, krievu: *Эдуард Трофимович Баранов*; 1811—1884) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas armijas infantērijas ģenerālis (1869), Baltijas guberņu un Rīgas ģenerālgubernators (1866). Krievijas Valsts padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1811. gada 18. decembrī Pēterburgā galma kambarkunga un valsts padomnieka Trofima Johana Ludviga fon Baranofa (1779-1828) un viņa sievas Jūliānas fon Adlerbergas (1789-1864) ģimenē. 
Mācījās Ķeizariskajā licejā, 1829. gadā sāka karadienestu leibgvardes Izmailovas pulkā. 1838. gadā ķeizars Nikolajs I viņu iecēla viņu par savu flīģeļadjutantu. 
1844. gadā Baranovs piedalījās Kaukāza kara kaujās un 1849. gadā Ungārijas sacelšanās apspiešanā, 1849. gadā iegūstot ģenerālmajora pakāpi. 
1852. gadā viņu iecēla par leibgvardes Preobraženskas pulka komandieri, Krimas kara laikā viņš komandēja 1. Gvardes kājnieku divīziju, nodrošinot Somu jūras līča krasta apsardzi.

1855. gadā jaunais Krievijas Impērijas ķeizars Aleksandrs II viņu iecēla par savu ģenerāladjutantu, 1856. gadā par Atsevišķā gvardes korpusa štāba priekšnieku, 1857. gadā paaugstinot par ģenerālleitnantu. No 1866. gada aprīļa līdz oktobrim viņš bija Baltijas ģenerālgubernators, tad no 1866. gada oktobra līdz 1868. gadam viņš bija Ziemeļrietumu apgabala (Viļņas, Kauņas un Grodņas guberņu) ģenerālgubernators un Viļņas militārā apgabala virspavēlnieks. 1868. gadā ģenerāli Baranovu iecēla par Krievijas Valsts padomes locekli un 1869. gadā paaugstināja par infantērijas ģenerāli. 
1876. gadā viņu iecēla par Dzelzceļa nozares izpētes komisijas priekšsēdētāju, 1881. gadā par Valsts padomes Ekonomikas departamenta vadītāju.

Miris 1884. gada 3. augustā Šēnavā, Vācijas Impērijā.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Pēteris Šuvalovs**  |  **Rīgas (Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes) ģenerālgubernators** 1866 | Pēctecis: **Pēteris Albedinskis**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 3139151353524152720004
* GND: 1170005187

 |

 |
Pergamas valsts 188. gadā pr.Kr. (zilā krāsā, pēc Sīrijas kara pievienotās teritorijas gaiši zilā krāsā).
**Pergamas valsts** (sengrieķu: *Πέργαμον*) bija hellēniska valsts Mazāzijas ziemeļrietumu daļā no 283. līdz 133. gadam pr.Kr. ar galvaspilsētu Pergamu. Tā atdalījās no Maķedonijas pēc Lismaha nāves. Pergamas valsts pirmais valdnieks bija einuhs Fileters. Maķedonijas karu laikā Pergama slēdza savienību ar Romu.

Pergamas valsti apdzīvoja dažādas vietējās ciltis (mīsieši, masdieni, palagonieši u.c.), kā arī atēnieši un maķedonieši. Šajā valstī iekļāvās virkne grieķu polisu (pilsētu). Vienas atradās Attalīdu valdnieku pakļautībā, bet citām bija atstāta autonomija. Valdnieks kontrolēja finanses, iecēla stratēgus. Lielāko uzplaukumu valsts sasniedza Eimena I (263—241. g.pr.Kr.) un Eimena II (197—159. g.pr.Kr.) valdīšanas laikā.

Pergamā tika kaltas savas sudraba monētas ar valdnieku attēliem. Ķēniņi atbalstīja mākslas, literatūru, zinātni. Attalu galmā darbojās izcili skulptori. Par godu Attala I uzvarai pār galatiešiem 231. gadā pr.Kr. Pergamas pilsētā tika izveidots slavenais Pergamas Zeva altāris. Pēc Sīrijas kara (192—188 gadi pr.Kr.) Pergamas valsts, kļūdama par Romas sabiedroto, krietni palielināja savas teritorijas uz Frīģijas, Jonijas, Mīzijas un Pamfilijas rēķina, kuras romieši atkaroja no Seleikīdiem. Taču līdz ar to tā kļuva par romiešu ietekmes paplašinātājiem reģionā un faktiski kļuva atkarīga no Romas.

Pakāpeniski Pergama sāka zaudēt savu nozīmi kā neatkarīga valsts. Attals III, uzskatīdams par neizbēgamu Pergamas pakļaušanos Romai, 133. gadā pr.Kr. novēlēja tai, acīmredzot, visu savu valsti. Pergamas kara rezultātā romieši iznīcināja Pergamas valsts neatkarību. Uz tās pamata romieši izveidoja sev jaunu provinci — Āziju, bet dažas tās daļas nodeva saviem sabiedrotajiem ķēniņiem u.c. romiešu provincēm.

Pergamas valdnieki
------------------

* Fileters (282—263. g.pr.Kr.)
* Eimens I (263—241. g.pr.Kr.)
* Attals I Soters (241—197. g.pr.Kr.)
* Eimens II (197—159. g.pr.Kr.)
* Attals II Filadelfs (160—138. g.pr.Kr.)
* Attals III (138—133. g.pr.Kr.)
* Eimens III Aristoniks (pretendents, 133—129. g.pr.Kr.)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 629. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pergamas valsts***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
***Pipedrive OÜ*** ir Igaunijas programmatūras uzņēmums. Tas ir dibināts 2010. gadā. *Pipedrive* galvenais birojs atrodas Tallinā un Ņujorkā, ASV.

Uzņēmums uztur klientu attiecību pārvaldības (*CRM*) platformu, kas paredzēta pārdevēju darbības atvieglošanai. Klientiem tā tiek piedāvāta programmatūra kā pakalpojums veidā lietošanai gan ar tīmekļa pārlūkprogrammu gan ar mobilo lietotni. *Pipedrive* var nodrošināt integrāciju ar daudzām citām sistēmām (kontaktu un kalendāra sinhronizācija, tiešsaistes tirdzniecības vietas u.c.)

Tiek piedāvātas arī lietojumprogrammas saskarnes (*API*), lai izstrādātāji varētu *Pipedrive* integrēt ar citām sistēmām. *API* klienta programmatūra ir pieejama *GitHub* dažādām programmēšanas vidēm.

Uzņēmuma biroji atrodas Dublinā, Lisabonā, Londonā, Ņujorkā, Prāgā, Tampā (Floridā), Tallinā, Tartu, Rīgā. Izstrādes biroji ir Tallinā, Tartu, Prāgā, Lisabonā un Rīgā.

Vēsture
-------

2010. gadā Timo Reins, Urmass Purde, Ragnars Sass, Martins Tajurs un Martins Henks ierosināja izveidot klientu attiecību pārvaldības rīku no pārdevēja skatupunkta, kas lietotājiem palīdzētu vizualizēt pārdošanas procesus. Viņi izveidoja sistēmu ap darbības bāzētu pārdošanu, kas ietvēra plānošanas, komplektēšanas un izsekošanas aktivitātes. Otra pārdošanas gudrība bija vizuālie "cauruļvadi". Tie ļāva vieglāk izsekot potenciālo darījumu procesus, kad tie virzās caur "cauruļvadu" (procesu dažādām stadijām).
2010. gada 21. jūnijā viņi dibināja uzņēmumu *Pipedrive OÜ*.
2011. gadā *Pipedrive* pievienojās jaunuzņēmumu inkubatoram *AngelPad* ASV.

Uzņēmums 2018. gada jūnijā sāka piedāvāt pakalpojumu *Pipedrive for Financial Services*, lai optimizētu finanšu pārdošanas darbības. Līdz 2019. gadam *Pipedrive* ir piesaistījis 91,2 miljonus ASV dolāru riska finansējuma no *Atomico*, *Bessemer Venture Partners*, *Paua Ventures*, *Rembrandt Venture Partners* un citiem investoriem.

2020. gada 5. martā tika paziņots, ka *Pipedrive* (*Pipedrive Ireland Ltd.*) ir iegādājies Latvijas e-pasta mārketinga automatizācijas uzņēmumu *Mailigen*.

Atsauces
--------

1. ↑  Pipedrive OÜ Creditinfo Eesti AS
2. ↑  «Estonia's PipeDrive de-cloaks at AngelPad demo day». TechCrunch.com. Skatīts: 2011. gada 18. oktobris.
3. ↑  Igauņu "Pipedrive" iegādājas pašmāju "Mailigen" Arhivēts 2020. gada 24. martā, *Wayback Machine* vietnē. Forbes, 2020. gada 5. marts

Ārējās saites
-------------

* Pipedrive
Grāfiene **Anna Gavrilovna Bestuževa-Rjumina** (*Анна Гавриловна Бестужева-Рюмина*), pirmajā laulībā Anna Jagužinskaja, dzimusi Anna Gavrilovna Golovkina, bija ievērojama 18. gs Krievijas aristokrāte, meita Pētera pirmā audzinātājam un Krievijas kancleram Golovkinam. Mirusi 1751. gada aprīlī, izsūtījumā Jakutskā, Sibīrijā. Pirmais vīrs - nabadzīga lietuviešu ērģelnieka dēls, grāfs Pāvels Ivanovičs Jagužinskis, pirmais Krievijas vēsturē ģenerālprokurors. Otrais vīrs no 1743. gada maija - īstenais slepenpadomnieks, grāfs Mihails Petrovičs Bestuževs-Rjumins. Anastasijas Jagužinskas māte.

Tomēr 1742. gadā Francijas aģenti marķīzs de La Chetardie un grāfs Lestoks noorganizēja komplicētu intrigu, lai ar Annas Bestuževas un tās draudzenes princeses Natālijas Lopuhinas apsūdzēšanu, lai panāktu Austrijai labvelīgā kanclera Alekseja Bestuževa norietu.

Divdesmit piecas dienas ilga barga izmeklēšana, kuras laikā visu veidu spīdzināšana tika brīvi pielietota pret apsūdzēto. Spīdzināšana atklāja, ka "šaušalīgā sazvērestība," kā teicis Anglijas minstrs Sers Kirils Vīčs, "izrādījās kas mazliet vairāk kā nepārdomātas spītīgu, kaislīgu dāmu pļāpas." Neskatoties uz to, abas tieši iesaistītās aristokrātes tika sodītas ar publisku pērienu pilnīgi kailām un izsūtīšanu uz Sibīriju. Sākotnēji tiesa, kura noritēja spīdzinot ar moku ratu un pēršanu, 1743. gada 19. augustā Lopuhinus un Annu Bestuževu nosprieda saraustīt gabalos uz rata, savukārt grūtniecībā esošajai Sofijai Lilienfeldei nocirst galvu. Imperatore mīkstināja sodu, apžēlojot notiesātos (Lilienfeldi pat tikai brīdināja, ka viņu nopērs pēc dzemdībām).

Pēc imperatores Elizabetes Petrovnas pavēles par 1743. gada 11. septembrī, Sanktpēterburgā Koledžas laukumā īpaši šim gadījumam sapulcināta pūļa priekšā tika ar varu noģērbtas kailas, piesietas pie ešafota un izšaustītas ar pātagu pa pliku dibenu par valsts nodevību (imperatores apvainošanu) notiesātās galma skaistule, princese Natālija Lopuhina un grāfiene Anna Bestuževa; pēdējo šaustīja žēlsirdīgāk dēļ bendem dota kukuļa dārgakmeņiem rotāta krustiņa veidolā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Участники в деле Лопухиной. Заметка. // Русская старина, 1875. — Т. 12. - № 2. — С. 400-401.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 3. novembrī. Skatīts: 2008. gada 15. aprīlī.
2. ↑  
Fedorchenko, Valerij
Ivanovič. *Dvorianskie rody, proslavivshie Otechestvo*, 2003:Olma Media Group, ISBN 5-7867-0056-9
3. ↑  Биография.ру | Biografija.ru | Б | Бестужев-Рюмин граф Михаил Петрович
4. ↑  «Сухарева О.В. Кто был кто в России от Петра I до Павла I, Москва, 2005». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 12. februārī. Skatīts: 2008. gada 15. aprīlī.
5. ↑  Nisbet Bain (1854—1909)'s *Russia under Anna and Elizabeth*, public domain.
6. ↑  Dolivo-Dobrovolskiĭ, A.V.*Санкт-Петербург. Хроника трех столетий* Olma Media Group: 2003, ISBN 5-7654-2665-4. c.116
7. ↑  Каррер Д' Анкосс Элен. *Императрица и аббат.* Olma Media Group, ISBN 5-224-04622-X, c.177-178
8. ↑  Лопухина Наталья Федоровна - biografija.ru
9. ↑  
Bain, Robert Nisbet. *The Daughter of Peter the Great*. Adamant Media
Corporation, ISBN 1-4212-7109-5, p.94-95
**Āvo Pikūss** (igauņu: *Aavo Pikkuus*; dzimis 1954. gada 23. novembrī) ir bijušais Igaunijas riteņbraucējs. Viņš bija daļa no PSRS komandas, kura uzvarēja 100 km komandu braucienā 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un 1977. gada Pasaules čempionātā, kā arī finišēja otrajā vietā 1975. un 1978. gada Pasaules čempionātā.

Laikā no 1974. līdz 1977. gadam Pikūss četras reizes uzvarēja PSRS čempionātā grupas braucienā.

1975. gadā viņš finišēja trešais Miera brauciena daudzdienu sacensībās. 1977. gadā viņš uzvarēja šo sacensību kopvērtējumā, bet 1975. un 1977.—1979. gadā komandu vērtējumā; 1977. gada sacensībās viņš bija līderis no starta līdz finišam. 1977. gadā viņš uzvarēja *Circuit de la Sarthe* un 1978. gadā *Giro delle Regione* sacensībās.

1981. gadā viņš beidza riteņbraucēja karjeru un vairākus gadus veiksmīgi piedalījās autorallijā. Vēlāk viņš strādāja autoservisā.

Pikūss ir Igaunijas Olimpiskās komitejas goda biedrs un piecas reizes atzīts par Igaunijas gada sportistu (1974—1978). 2001. gadā viņam tika piešķirts Igaunijas Sarkanā krusta ordenis. Viņš ir precējies un viņam ir trīs meitas un dēls.

Atsauces
--------

1. ↑  Aavo Pikkuus. sports-reference.com
2. 1 2  Aavo Pikkuus. cyclingarchives.com
3. 1 2  Ааво Пиккуус. velo-kursk.ru (23 November 2006)
4. ↑  PIKKUUS, AAVO. Estonian Olympic Committee. esbl.ee

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Āvo Pikūss***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
* *eWRC-results.com* profils (angliski)
Valsts kases čeks, ar kuru ASV veica maksājumu
**Aļaskas pārdošana** (krievu: *продажа Аляски*) vai **Aļaskas pirkums** (angļu: *Alaska Purchase*) bija darījums, ar kuru Krievijas Impērija pārdeva savas Krievijas Amerikas zemes ASV par 7,2 miljoniem zelta dolāru. Aļaskas iegūšana nostiprināja ASV pozīcijas Klusā okeāna reģionā.

Sarunas par iespējamo pārdošanu sākās 1854. un 1860. gadā, taču pārtrūka ASV Pilsoņu kara dēļ. Pēc Kalifornijas un Oregonas teritorijas iegūšanas strauji pieauga ASV saimnieciskā darbība Klusā okeāna piekrastē. Tikmēr Krievijas Amerika nīkuļoja. Krimas karš demonstrēja Krievijas militāro vājumu. Radās bažas, ka Lielbritānijas kara flote varētu bloķēt Krievijas Ameriku, ko atbalstītu iebrukums no britiem piederošās Kanādas.

1867. gada 30. martā līgumu iesniedza apstiprināšanai ASV Senātā. 9. aprīlī Senāts to apstiprināja ar 37 pret 2 balsīm. 28. maijā to parakstīja prezidents Endrū Džonsons. 20. jūnijā abas puses apmainījās ratifikācijas rakstiem. Teritorijas pārņemšanas ceremonija kolonijas galvaspilsētā Sitkā notika 18. oktobrī, vēl pirms ASV bija samaksājusi noteikto cenu. Pārstāvju palāta 1868. gada 1. jūlijā beidzot ar 113 pret 43 balsīm apstiprināja maksājumu, ko veica 1868. gada 1. augustā.

Aļaskas teritorijas platība bija 1,51 miljoni km². Darījuma kritiķi to sauca par "ledus kasti" un "leduslāču parku". Krievijas pilsoņiem deva iespēju kļūt par ASV pilsoņiem, bet lielākā daļa izvēlējās atgriezties mājās. Pāris desmitgades Aļaskas administrācijai ASV nepievērsa lielu uzmanību, atstājot to armijas kontrolē. 1881. gadā, sākoties zelta ieguvei un jaunu iedzīvotāju pieplūdumam, radās nepieciešamība pēc civilās pārvaldes. 1884. gadā ieviesa pirmo civilo likumu sistēmu un pārvaldi.

Ar Aļaskas pārdošanu saistītas leģendas
---------------------------------------

Krievijas publicistikā plaši izplatīts viedoklis, ka Aļaska patiesībā netika pārdota, bet gan iznomāta uz 99 gadiem, taču PSRS zināmu politisku iemeslu dēļ nepieprasīja to atpakaļ. Tomēr šīm versijām nav reāla pamata, jo 1867. gada līgums par Aļaskas pardošanu Amerikas Savienotajām Valstīm ir noslēgts galīgajā formā un neparedz atdoto teritoriju un īpašumu atgriešanu.

Pastāv arī populāra leģenda, ka Krievija neesot saņēmusi zeltu, kas tai pienākas saskaņā ar līgumu, un tas esot nogrimis, bet tā nav taisnība.

Atsauces
--------

1. ↑  «Diena vēsturē: 150 gadi, kopš Krievija pārdeva ASV Aļasku». Apollo. 2017. gada 30. marts. Skatīts: 2019. gada 19. februārī.
2. ↑  Purchase of Alaska, 1867
3. ↑  Alaska Purchase

Ārējās saites
-------------

* Līguma teksts (angliski)
**Zunda krastmala** ir vietējas nozīmes iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Ķīpsalā. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu pie uzbrauktuvēm/nobrauktuvēm no Vanšu tilta, virzās Ķīpsalas ziemeļu virzienā, iela beidzas kā strupceļš aiz Ķīpsalas starptautiskā izstāžu centra teritorijas netālu no gājēju tiltiņa pāri Zundam uz Mazo Ūdens ielu. Kopējais ielas garums — 925 metri, visā garumā klāta ar asfalta segumu. Sastāv no divām braukšanas joslām (vietām brauktuve platāka), gājēju ietve izbūvēta visā garumā abās ielas pusēs. Ielas vienā malā atrodas Zunds, otrā malā — sabiedriska rakstura ēkas. Iela nosaukta Zunda, Daugavas attekas, vārdā.

Ielas raksturojums
------------------

Zunda krastmala ir 925 metrus gara vietējas nozīmes iela Ķīpsalas apkaimes rietumos. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu pie uzbrauktuvēm / nobrauktuvēm no Vanšu tilta, blakus iepirkšanās centram „Olimpia", un virzās ziemeļu virzienā kā asfaltēts ceļš. Visā garumā iela, metot nelielu ieloku, iet paralēli Zunda krastam. Aiz tirdzniecības centra „Olimpia" iela krustojas ar Āzenes ielu, pēc kura ielas labajā pusē atrodas RTU Elektrotehnikas un vides inženierzinātņu (adrese — Āzenes iela 12 k-1) un Materiālzinātnes un lietišķās ķīmijas fakultātes (adrese — Paula Valdena iela 3/7) ēkas. Nākamais krustojums ielai ir ar Paula Valdena ielu, pēc šī krustojuma ielas labajā pusē atrodas Ķīpsalas starptautiskais izstāžu centrs (adrese — Ķīpsalas iela 8) ar tam piegulošo teritoriju. Zunda krastmala beidzas kā strupceļš aiz Ķīpsalas starptautiskā izstāžu centra teritorijas netālu no gājēju tiltiņa pāri Zundam uz Mazo Ūdens ielu.

Ielu savienojumi
----------------

Zunda krastmala ir savienota ar šādām ielām:

* Krišjāņa Valdemāra iela (kalpo kā uzbrauktuve/nobrauktuve no Vanšu tilta)
* Āzenes iela (T veida krustojums)
* Paula Valdena iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Ķīpsala


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu Z |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| Z | 
* Zāģeru
* Zaķu
* Zaķusalas krastmala
* Zālīša
* Zalkšu
* Zalves
* Zaļā
* Zaļenieku
* Zāļu
* Zaļumu
* Zandartu
* Zanes
* Zantes
* Zārdu
* Zaru
* Zasas
* Zasulauka
* Zaubes
* Zebiekstes
* Zebrenes
* Zēģeļu
* Zeltiņu
* Zeļļu
* Zemaišu
* Zemes
* Zemgaļu
* Zemitāna
* Zemitāna laukums
* Zemītes
* Zemkopju
* Zentas Mauriņas
* Zentenes
* Zibens
* Ziedoņa
* Ziedu
* Ziemeļblāzmas
* Ziemeļu
* Ziepju
* Ziepniekkalna
* Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris
* Zilā
* Zilānu
* Zileņu
* Zilupes
* Zirgu
* Zirņu
* Zivju
* Zolitūdes
* Zunda krastmala
* Zundānu
* Zūru
* Zušu
* Zuteņu
* Zvaigznāja gatve
* Zvaigžņu
* Zvanu
* Zvārdes
* Zvārtavas
* Zvejas
* Zvejniekciema
* Zvejnieku
* Zvīņu
* Zvirbuļu

 |
|  |
| Ž | 
* Žagatu
* Žaņa Lipkes
* Žīguru
* Žubīšu

 |

 |
**Marija Aurora fon Mengdena** (vācu: *Maria Aurora von Mengden*; dzimusi 1722. gadā) bija Carnikavas grāfiene no Mengdenu dzimtas, grāfa Lestoka sieva.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi Zviedru Vidzemes landmaršala Magnusa Mengdena un viņa sievas Dorotejas Sofijas, dzimušas Rozenas ģimenē. Vecāki apprecējās Straupē 1707. gada 23. oktobrī.

1747. gada 22. novembrī Sanktpēterburgā Marija Aurora apprecēja grāfu Lestoku, kurš 1741. gada apvērsuma rezultātā iecēla tronī Krievijas imperatori Elizabeti Petrovnu un paglāba dzimtu no represijām par tuvību ar Annu Leopoldovnu, kā arī ļāva brālim Ernstam Reinholdam veidot karjeru un kļūt par imperatores Elizabetes virskambarkungu - amatu, ko reiz ieņēma Bīrons. 1748. gadā Marijas vīrs tika arestēts un izsūtīts uz Ugliču. Marija sekoja viņam izsūtījumā. Viņi tur palika līdz 1753. gada 13. aprīlim, kad tiem vajadzēja pārcelties uz Lielo Ustjugu. Marijai tika piedāvāta izvēle sekot vīram vai palikt. Viņa izvēlējās sekot vīram trimdā. No trimdas Lestoks tika atbrīvots tikai 1762. gadā pēc imperatores Elizabetes nāves. Vēlāk Katrīna II piešķīra Lestokam pensiju 7000 rubļu gadā, ar tiesībām Marijai Aurorai to mantot līdz sava mūža galam.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Lancmanis Imants, "LIELO NAMU, BAGĀTO UN DIŽCILTĪGO KUNGU PARASTĀ GREZNĪBA…", Māksla Plus, 3/1997.
**Dominiks Kahūns** (vācu: *Dominik Kahun*, dzimis 1995. gada 2. jūlijā) ir vācu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Kahūns pārstāv Šveices Nacionālās līgas komandu *SC Bern*.

Spēlētāja karjera
-----------------

Pēc divām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Kahūns uzsāka 2014.—15. gada sezonā Vācijas hokeja līgas kluba Minhenes "Red Bull" sastāvā. Jau 2015.—16. gada sezonā kļuva par vienu no komandas rezultatīvākajiem spēlētājiem. 2016. 2017. un 2018. gadā kļuva par Vācijas čempionu.

2018. gada aprīlī Kahūns noslēdza līgumu ar NHL vienību Čikāgas "Blackhawks". Tās rindās savā NHL debijas sezonā 82 spēlēs atzīmējās ar 37 rezultativitātes punktiem. 2019. gada jūnijā tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins", taču jau 2020. gada februārī viņš nonāca Bufalo "Sabres". 2020.—2021. gada sezonu aizvadīja Edmontonas "Oilers". 2021. gadā atgriezās Eiropā, pievienojoties Šveices komandai *SC Bern*.

Vācijas hokeja izlases sastāvā spēlējis sešos pasaules čempionātos un divās ziemas olimpiskajās spēlēs. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā izcīnija sudraba medaļu. Sudrabu ieguva arī 2023. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Eurohockey* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)