recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kurts Rihters** (vācu: *Kurt Richter*; 1900. gada 24. novembris Berlīne — 1969. gada 29. decembris Berlīne) bija Vācijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Kopš 1929. gada līdz Otrā pasaules kara sākumam bijis patstāvīgs Vācijas šaha čempionāta dalībnieks. Labākos rezultātus sasniedzis 1935. gadā, kad kļuvis par turnīra uzvarētāju, un 1937. gadā, kad kļuvis par sudraba laureātu. 1935. gadā Berlīnes starptautiskajā šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Jefimu Bogoļubovu. Daudzkārtējs Berlīnes pilsētas šaha čempionāta uzvarētājs. Pirmo reizi uzvarējis 1922. gadā, bet pēdējo reizi — 1948. gadā.

Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1930-1931). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1930) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1931) medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.

Bijis kombinacionāla stila šahists. Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukti varianti sicīliešu aizsardzībā (1. e4 c5 2. Zf3 d6 3. d4 cxd4 4. Zxd4 Zf6 5. Zc3 Zc6 6. Lg5) un dāmas bandinieka atklātnē (1. d4 d5 2. Zc3 Zf6 3. Lg5). Pēc Otrā pasaules kara vairāk pievērsies šaha literatūrai. Bijis redaktors Vācijas šaha izdevumos *Deutsche Schachblätter* un *Deutsche Schachzeitung*, kā arī sarakstījis vairākas grāmatas par šahu. Publicējis vairāk nekā 30 šaha kompozīcijas, kurās lielākoties balstījies uz savu praktisko šahista pieredzi.

Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Rihteram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Kurt Richter
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Kurt Richter
3. ↑  KATALOG DER DEUTSCHEN NATIONALBIBLIOTHEK

Ārējās saites
-------------

* Kurts Rihters šahista profils vietnē chessgames.com
* Kurts Rihters šahista profils vietnē 365chess.com
* Kurts Rihters šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 34579090
* LCCN: n85830575
* ISNI: 0000 0000 5948 5808
* GND: 124146570
* SUDOC: 085696633
* BNF: cb126349623 (data)
* NKC: mzk2006337401
* BNE: XX846056

 |

 |
Ēdiena pagatavošana tādžinā
Tunisijas tādžins
**Tādžins** (arābu: طاجن vai طجين) ir tradicionāls Magribas valstu ēdiens, kā arī specifisks keramisks trauks tā pagatavošanai.

Marokā un Alžīrijā tādžins ir sautējums, kura sastāvā parasti ir putna vai jēra gaļa ar kaulu un dārzeņi (tomāti, kartupeļi, baklažāni, sīpoli u.c.). Kā piedevas izmanto medu, augļus, ķiplokus, riekstus un dažādas garšvielas — ingveru, ķimenes, kanēli, safrānu, piparus. Gatavo uz lēnas uguns, produktiem sautējoties savā sulā. Tādžina specifiskā forma (sekla māla panna ar masīvu konusveida vāku) liek iztvaikojušajam šķidrumam kondensēties vāka iekšpusē un notecēt uz leju, nodrošinot nosacītu hermētiskumu. Tiek gatavoti arī veģetārie tādžini. Pasniedz ar maizi.

Tunisijā par tādžinu sauc omletei līdzīgu ēdienu, kur olas pagatavo kopā ar kapātu gaļu, sīpoliem, kaltētiem tomātiem un olīvām, kā piedevas izmanto arī koriandru, ķimenes, piparmētras u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  The Art of Moroccan Cuisine
2. ↑  Tunisian Egg and Parsley Tagine
**Zeļķu tilts** ir dzelzceļa tilts pār Daugavu, kas atrodas Jēkabpils novada Krustpils pagastā Zeļķos. Atrodas aptuveni 7 km attālumā no Jēkabpils, dzelzceļa līnijā Jelgava—Krustpils. Mūsdienās tam nav brīvas pieejas, jo tilts tiek apsargāts. Pāri tiltam notiek tikai kravas vilcienu satiksme, pasažieru vilcieni šeit kursē īpašos gadījumos (dzelzceļa līnijas Rīga—Krustpils remonta laikā vai arī speciālie vilcieni).

Vēsture
-------

Tilta būvniecība bija jau ieplānota pēc 1901. gada, kad tika sākta Maskavas—Ventspils—Ribinskas dzelzceļa izbūve. Jēkabpilieši, vēlēdamies ekonomisku uzplaukumu, vēlējās būvēt tiltu pāri Daugavai pretī Jēkabmiestam, lai dzelzceļš šeit varētu šķērsot upi, bet šī iecere tad neīstenojās, jo projektētāji bija prasījuši "kukuli", kura summa toreiz izrādījusies nesamaksājama. Tāpēc inženieri, spītējot pilsētas galvu skopumam, ieplānoja dzelzceļa tiltu citā vietā, pie Zeļķiem. Pēc citiem avotiem "kukuli" samaksājuši Jēkabpils un Krustpils pārceltuvju turētāji, lai tilts neatņemtu pārceltuvju īpašniekiem peļņu. Satiksmi pār tiltu atklāja 1903. gadā. Pirmā pasaules kara laikā krievu karaspēks tiltu uzspridzināja, tas tika atjaunots un atklāts no jauna 1930. gadā. Šis tilts bija paredzēts kā dzelzceļa satiksmei, tā arī gājēju un pajūgu vajadzībām. Otrā pasaules kara laikā, krievu karaspēkam atkāpjoties, tika uzspridzināts tilta viens posms — ferma, bet, atkāpjoties vācu armijai 1944. gada vasarā, tiltu uzspridzināja no jauna. Atgriežoties Sarkanajai armijai, tika uzcelts pagaidu koka tilts. 1947. gadā atklāja satiksmi pār pašreizējo metāla konstrukciju tiltu, kas paredzēts tikai dzelzceļa satiksmei.

Attēlu galerija
---------------

* Pasažieru dīzeļvilciens dodas Zeļķu tilta virzienāPasažieru dīzeļvilciens dodas Zeļķu tilta virzienā
* Pēc Pirmā pasaules kara atjaunotais Zeļķu tiltsPēc Pirmā pasaules kara atjaunotais Zeļķu tilts

Atsauces
--------

1. ↑  Gailīte, S. Jēkabpils. Rīga: Gandrs, 2002. 32.lpp.
2. 1 2  Avotiņa Ruta. Krustpils pagasts. Rīga, 2012. 264.lpp
3. ↑  Apinis K. Latvijas pilsētu vēsture. Rīga: A.Gulbja apgāds, 1931. 216.lpp.

Ārējās saites
-------------

* Brauciens pāri Zeļķu tiltam *YouTube*
* Viens no pieciem jeb Zeļķu tilta vēsture *YouTube*
**Varžkrupji, varžukrupji** (*Pelobates*) ir viena no bezastaino abinieku (*Anura*) ģintīm, kas ir vienīgā ģints **varžkrupju dzimtā** (*Pelobatidae*). Tā apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas krupju sugas, kuras sastopamas Eiropā, Āzijas rietumos un Ziemeļāfrikā. Latvijā mājo viena varžkrupju dzimtas suga — brūnais varžkrupis (*Pelobates fuscus*). To tuvākie radinieki ir Amerikas varžkrupju dzimtas (*Scaphiopodidae*) sugas, ar kurām varžkrupji vēl nesenā pagātnē tika klasificēti vienā dzimtā.

Kopīgās īpašības
----------------

Varžkrupjiem ir lielas acis ar vertikālām zīlītēm, attēlā Sīrijas varžkrupis (*Pelobates syriacus*)
Varžkrupji ir atkarībā no sugas ir dažādos augumos, apmēram 5—8,5 cm. Tiem ir raksturīgi spēcīgi, drukni ķermeņi ar īsām kājām, mīksta āda. Acis lielas ar vertikālām zīlītēm. Šīs sugas pamatā dzīvo, ierakušās zemē, izvēloties irdenas, smilšainas augsnes. Uz to pakaļkāju pēdu ārējām malām ir cieti keratīna izaugumi, kas tiem palīdz rakt zemi. Zemē tie ielien atmuguriski, ar pakaļkājām rokoties zemē. Varžkrupjiem nav ribu. Šīm sugām ir spēja uzkrāt savā ķermenī šķidrumu, ūdeni uzsūcot no jebkuras mitras augsnes. Lai arī varžkrupji pamatā paši rok savas alas, tie var apmesties arī citu dzīvnieku raktās alās.

Vairošanās
----------

Varžkrupju sugām ir raksturīga eksplozijas rakstura vairošanās. Spēcīga lietus laikā varžkrupji izlien virszemē, lai lietusūdeņu dīķos vairotos. Ikri tiek nērsti lielākās pagaidu peļķēs, tuksnešus ieskaitot. Dienvidos dzīvojošām sugām šie dīķi var samērā ātri izžūt, tādēļ kurkuļi attīstās ļoti ātri un jau 2 nedēļu vecumā sauszemes īpatņu metamorfoze ir beigusies. Lai attīstība noritētu tik strauji, dažu sugu kurkuļiem ir raksturīgs kanibālisms, lielākajiem un vecākajiem apēdot mazākos.

Sistemātika
-----------

**Varžkrupju dzimta** (*Pelobatidae*)

* **Varžkrupju ģints** (*Pelobates*)
	+ Brūnais varžkrupis (*Pelobates fuscus*)
	+ Ibērijas varžkrupis (*Pelobates cultripes*)
	+ Marokas varžkrupis (*Pelobates varaldii*)
	+ Sīrijas varžkrupis (*Pelobates syriacus*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Amphibiaweb: Pelobatidae
2. ↑  Abinieki: Bezastainie abinieki (Anura syn. Ecaudata)
3. 1 2 3  «Tolweb: Pelobatidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. martā. Skatīts: 2015. gada 2. aprīlī.
4. 1 2 3 4  «ADW: Pelobatidae». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 19. septembrī. Skatīts: 2015. gada 2. aprīlī.
5. 1 2  Zweifel, Richard G. (1998). Cogger, H.G. & Zweifel, R.G. ed. Encyclopedia of Reptiles and Amphibians. San Diego: Academic Press. p. 88. ISBN 0-12-178560-2.

Ārējās saites
-------------

* Latvijas daba: Varžkrupju dzimta
* Pelobatidae - European spadefoot toads
Latvijas keramikas šķīvis ar gradientu zemes toņos
**Latvijas podniecība** jeb **keramika** ir viena no valstī senākajām mākslas formām, radusies jau neolīta periodā. Latvijas austrumos izplatītā Latgales podniecība ir vislabāk pazīstamākā Latvijas podniecības apakšnozare. Latvijas podniecībai nav raksturīgi dažādu tēlu vai rakstu zīmējumi, parasti podniecības izstrādājumu rotāšanai izmanto glazējumus, tīrtoņa krāsas un gradientus zemes toņos (zaļos, brūnos un citos). Latvijas podniecība ir ietekmējusies no neolīta laika Narvas kultūras, kas tajā laikā aptvēra visu mūsdienu Latvijas un Igaunijas teritoriju, kā arī daļu Lietuvas un Krievijas. Tiek uzskatīts, ka Narvas kultūra ir pārejas forma no Baltijas pirmiedzīvotāju mezolīta kultūras uz Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūru, kurai vēlajā neolītā piejaucās klāt arī Auklas keramikas kultūras elementi.

Latgales podniecība
-------------------

*Pamatraksts: Latgales podniecība* 
Latgales podniecība ir visvairāk izplatīta Latgales austrumos. Lielākā daļa Latgales podniecības izstrādājumu tiek dēvēti pēc to izmantojuma sadzīvē: vāraunieks (pods vārīšanai), medaunieks (pods medus uzglabāšanai), sloinīks (augļu konservu uzglabāšanai), ķērne (skābā krējuma uzglabāšanai), ļaks (trauks eļļas uzglabāšanai), piena pods, kazelnieks (pods kazas piena uzglabāšanai), pārosis (trauks pārtikas pārnēsāšanai), bļoda un krūze. Daži Latgales podniecības izstrādājumi nav saistīti ar pārtiku, piemēram, svilpaunieks, svečturis un dekoratīvie šķīvji, un arī citi priekšmeti mūsdienu izmantojumam, piemēram, pelnu trauki.

### Galerija

* Vāraunieka metālisks atveidojumsVāraunieka metālisks atveidojums
* MedaunieksMedaunieks
* SloinīkiSloinīki
* ĶērneĶērne
* ĻaksĻaks
* Piena podsPiena pods
* KazelniekiKazelnieki
* Pārosis ar bērzu tāsiPārosis ar bērzu tāsi
* BļodaBļoda
* BļodaBļoda
* Liela krūzeLiela krūze
* Liela krūzeLiela krūze
* KrūzeKrūze

Atsauces
--------

1. ↑  James P. Mallory and Douglas Q. Adams, "Pit-Comb Ware Culture", in *Encyclopedia of Indo-European Culture*, (Fitzroy Dearborn, 1997), pp. 429–430.
2. ↑  Pujāts, Jānis. Latgales keramika. Rēzekne:Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002, pages 20-26
***Coptotriche singularis*** ir alotājkožu dzimtas suga. Sastopama Belizā. Kāpuru saimniekaugi nav zināmi. Mātītes nav aprakstītas. Sugas nosaukums *singularis* nozīmē sugas raksturīpašību: uz edeagusa ir tikai viens smailu radziņu (latīņu: *cornuti*) pušķis; visām pārējām *Coptotriche* sugām pušķi ir divi.

Pieaugušo īpatņu apraksts
-------------------------

Pieaugušo (imago) tēviņu ķermeņa garums ir 2,5 m, spārnu plētums ir 5,5 mm. Seja un palpi ir okera (dzeltenbrūnā) krāsā. Priekšējais cekuls un apkakle sastāv no okera krāsas matveidīgām un tievām plāksnīšveidīgām zvīņām. Ūsas ir ar garām matveidīgām sensillām; okera brūnas. Torakss un tegulas ir okera krāsā. Priekšējie spārni ar dažām tumši brūnām un melnām zvīņām galvenokārt uz apikālās ceturtdaļas. Priekšējo spārnu apakšpuse ir brūna. Cilijas tumši pelēkas. Kājas tumši pelēkas uz priekšējās puses, okera krāsā uz mugurējās puses.

Atsauces
--------

1. 1 2  Jonas Rimantas Stonis & Arūnas Diškus. *Checklist of American Coptotriche (Insecta: Lepidoptera: Tischeriidae) with Descriptions of Two New Species from the Tropical Forest of Belize (Central America)*. Zoological Science 25: 99–106 (2008). Zoological Society of Japan
**Roberts Mihaels Dornboss** (nīderlandiešu: *Robert Michael Doornbos*; dzimis 1981. gada 23. septembrī, Roterdamā, Nīderlandē) ir nīderlandiešu sacīkšu braucējs, kurš ir piedalījies vairākās sacīkšu sērijās, tostarp Formula 1, Champ Car un Superleague Formula. Sākotnēji Dornboss bija tenisists, taču viņa interese par motoru sportu palielinājās 1998. gadā, kad viņu Williams komanda uzaicināja skatīties Beļģijas *Grand Prix*. Kopš tā laika viņš beidza spēlēt tenisu un tā vietā sāka nodarboties ar autosportu. 

2004. gadā Roberts jau bija Jordan komandas testpilots un pēc gada nobrauca 8 sacīkstes Minardi komandā pēc tam, kad Patrikam Frīzaheram aptrūkās nauda un viņš vairs nevarēja braukt sacīkstēs. Vēl 3 sacīkstes holandietis nobrauca Red Bull komandā pēc tam, kad atlaida Kristianu Klīnu. 2007. gadā viņš brauca Champ Car un bieži cīnījās par uzvarām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Roberts Dornboss***.
**Mazie dūkuri** (*Tachybaptus*) ir viena no dūkuru dzimtas (*Podicipedidae*) ģintīm, kas apvieno 5 maza auguma dūkuru sugas, no kurām viena - pundurdūkuris (*Tachybaptus rufolavatus*) 2010. gadā oficiāli pasludināta par izmirušu. Pēdējo reizi pundurdūkuris dabā novērots 1982. gadā.

Izplatība
---------

Vairākām mazo dūkuru sugām uz knābja pie pamatnes ir balts laukumiņš, attēlā Austrālāzijas dūkuris (*Tachybaptus novaehollandiae*)
Mazie dūkuri izplatīti visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Reģionos, kur ūdens ziemas laikā sasalst, mazo dūkuru populācijas migrē uz siltākiem apgabaliem. Latvijā ligzdo viena mazo dūkuru suga - mazais dūkuris (*Tachybaptus ruficollis*). Tas ligzdošanas laikā sastopams galvenokārt zivju dīķos un aizaugošos ezeros. Vietām nelielā skaitā pārziemo.

Izskats un īpašības
-------------------

Mazo dūkuru abi dzimumi izskatās vienādi. Tiem ir īsi, nelieli knābīši. Vairākām sugām uz knābja pie pamatnes ir balts laukumiņš, kas atgādina baltu vaigu. Apspalvojums riesta laikā ir košs un krāsains, ziemas periodā tas kļūst pelēcīgs un gaišs. Visas mazo dūkuru sugas ir mazākas kā pārējo ģinšu dūkuri, bet vismazākais ģintī ir Amerikas mazais dūkuris (*Tachybaptus dominicus*), kas ir mazākais arī visā dūkuru dzimtā. Tā ķermeņa garums var būt tikai 21 cm, bet svars 112 g.

Tie parasti veido nelielas ligzdošanas kolonijas, kas ligzdas būvē uz ūdens biezi aizaugušu saldūdens ezeru krastu tuvumā. Ārpus vairošanās sezonas tie uzturas arī atklātākos ūdeņos. Visas mazo dūkuru sugas ir izcilas peldētājas un nirējas, bet neveiklas uz sauszemes. Zinātniskais nosaukums *Tachybaptus* latviešu valodā nozīmē - *ātrs nirējs*. Mazie dūkuri barību meklē, nirstot zem ūdens, barojoties ar zivīm un dažādiem ūdens bezmugurkaulniekiem.

Sistemātika
-----------

* **Mazie dūkuri** (*Tachybaptus*)
	+ Amerikas mazais dūkuris (*Tachybaptus dominicus*)
	+ Austrālāzijas dūkuris (*Tachybaptus novaehollandiae*)
	+ Madagaskaras dūkuris (*Tachybaptus pelzelnii*)
	+ Mazais dūkuris (*Tachybaptus ruficollis*)
	+ Pundurdūkuris (*Tachybaptus rufolavatus*) (*izmiris 2010. g.*)

Atsauces
--------

1. ↑  «Tachybaptus rufolavatus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 16. augustā. Skatīts: 2013. gada 23. maijā.
2. ↑  «Latvijas putnu saraksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 18. septembrī. Skatīts: 2013. gada 23. maijā.
3. ↑  «Mazais dūkuris Tachybaptus ruficollis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 24. aprīlī. Skatīts: 2013. gada 23. maijā.
4. ↑  «Least Grebe, Tachybaptus dominicus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 2. maijā. Skatīts: 2013. gada 23. maijā.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazie dūkuri*** |

* Tachybaptus[novecojusi saite]
* iNaturalist: Genus Tachybaptus
Vintāžas peņuārs 1960. gados 
**Vintāža** (no angļu: *vintage* — vīns noteiktā gadā [*vīna termiņš])* — stilizētās tendences modē, it īpaši apģērbu un sadzīves priekšmeti, kas ir domāti veco paaudžu un laikmetu modes atdzimšanai.

Pastāv arī tirdzniecības tīkli, tostarp interneta veikali, kas specializējas antikvāru un vintāžas lietu pārdošanā.

Apraksts
--------

Nosaukuma "vintāža" piederēja vīndaru leksikai un apzīmēja augstas kvalitātes vīnu, kas gadu desmitiem tika uzturēts ideālos apstākļos. Šis vārds tika saprasts kā neticama garša, ekskluzivitāte un, pats galvenais, neiespējamība izgatavot ko līdzīgu. Šodien vintāža nozīmē reti sastopamus priekšmetus modes un stila pasaulē.

Par "vintāžu" modē un dizainā parasti uzskata iepriekšējās paaudzes lietas (ne mazāk kā 30 gadus vecas), kurās ir skaidri redzamas modes īpatnības. Tieši tāpēc vintāžas cienītāji nepārtraukti atsaucas uz 20. gadsimta dažādu desmitgažu modes vēsturi.

Neskatoties uz to, ka pieprasījums pēc vintāžas apģērbiem pastāv kopš 1950. gadu sākuma, vintāžas stils parādījās deviņdesmito gadu sākumā. Pieaugošā sabiedrības interese šim jaunajam virzienam šodien ir kļuvusi par Rietumu kultūras daļu. Lielā mērā tā bija saistīta ar izciliem apģērbiem, izciliem modeļiem un slavenībām, piemēram, Džūliju Robertsu, Renē Zelvēgeri, Kloē Seviņī, Keitu Mosu un citiem. Pēdējais vintāžas apģērbu kā likumīga modes fenomena apstiprinājums bija ASV pirmās dāmas Mišelas Obamas 1950. gadu amerikāņu modes dizainera Normana Norela vakara kleita, kurā viņa atnāca uz Ziemassvētku koncertu Vašingtonā 2010. gada decembrī.

Krievijā atzītais vintāžās apģērbu un aksesuāru cienītājs ir modes vēsturnieks Aleksandrs Vasiļjevs, kura kolekcijā ir simtiem priekšmetu no 18. gadsimta līdz mūsdienām. A. Vasiļjevs sabiedrībā ievieš interesi par vecām lietām un to savākšanu, izmantojot šim nolūkam dažādu pasaules valstu krāmu tirgus.

Kritēriji
---------

Galvenais vintāžas lietas kritērijs ir tās vecums. Apģērbi, kas radīti pēdējos 15 gados, tiek uzskatīti par mūsdienīgiem, vecāki par 50 gadiem ir vintāžas. Lietas, kas radītas agrāk, tiek uzskatītas par retro un senlietām. Tradicionāli vintāžas priekšmetu klasifikācija ir sadalīta desmitgadēs.

Vēl viens kritērijs, lai lietas uzskatītu par vintāžu, ir konkrētajam periodam raksturīgā stila atspoguļojums. Vecie aksesuāri un apģērbi no 20. gadsimta slaveno modes dizaineru kolekcijām ir kolekcionējami. Latvijā to var redzēt Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejā un Modes muzejā.

Atsauces
--------

1. ↑  Susannah Conway. «Best (and worst) Oscar Dresses». Daily Mail. Skatīts: 2010. gada 29. oktobris.
2. ↑  Dayne Pratt. «A Fashion Icon with a Wardrobe to Back it Up». 944 Magazine. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 30. septembrī. Skatīts: 2010. gada 17. novembris.
3. ↑  «A secondhand first?». The Washington Post. Skatīts: 2010. gada 20. decembris.
4. ↑  Яна Хохлова. «Блошиный рынок, интерьер XIX века, Армани...». *журнал "Огонек"*. vintagestory.ru. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-04-13. Skatīts: 2019-04-13.
5. 1 2   Vintage stils. / Sieviešu žurnāls Interlinks.ru
Šis raksts ir par pilsētu. Par provinci skatīt rakstu Dzjiliņa.

**Dzjiliņa** (ķīniešu: 吉林, piņjiņs: *Jílín*), agrāk arī **Girina** (mandžūru: ᡤᡳᡵᡳᠨ  
ᡠᠯᠠ, *Girin'ula* — ‘pilsēta starp upēm’), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjiliņas provincē Ķīnas ziemeļaustrumos. Izvietojusies provinces vidusdaļā Sunhuadzjanas (Sungari) krastos. Robežojas austrumos ar Jaņbiaņas Korejiešu autonomo prefektūru, dienvidos — ar Baišaņu un Tunhua, rietumos — ar Sipinu un provinces galvaspilsētu Čančuņu, bet ziemeļos — ar Heilundzjanas provinci.

Vēsture
-------

Dzjiliņa ir viena no senākajām Mandžūrijas pilsētām. Mūsu ēras sākumā šeit atradās senās korejiešu Pujo valsts galvaspilsēta. Mandžūru Bohajas valsts laikā Girina bija viens no monarham tieši pakļautajiem valsts apgabaliem. Pēc tam, kad Bohaju iekaroja kidaņi, šeit atradās Liao dinastijas Austrumu galvaspilsēta. 

Pēc mandžūru Cjinu dinastijas izveidošanās Girina kļuva par ziemeļaustrumu administratīvo centru. Pēc Krievijas ienākšanas reģionā, 1661. gadā Girinā tika uzbūvēta upes flotes bāze. 1673. gadā pilsēta tika nocietināta. 1711. gadā tika izveidots Jundzji apgabals (永吉州, *Yǒngjí Zhōu*) ar centru Girinā. 1907. gadā tika izveidota Girinas province. Pēc Mandžukuo valsts izveidošanas par tās galvaspilsētu kļuva netālā Sjiņdzjina, bet Girina — tikai provinces galvaspilsēta, kas noveda pie tās relatīva panīkuma. Pēc 2. pasaules kara Dzjiliņa kļuva par no jauna izveidotās Dzjiliņas provinces galvaspilsētu. 1954. gadā provinces galvaspilsēta tika pārcelta uz Čaņčunu. 1985 gadā tika izveidota Dzjiliņas municipalitāte.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  行政区划网

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzjiliņa***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzjiliņas prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| Prefektūras līmeņa pilsētas | 
* Baičena
* Baišaņa
* **Čančuņa**
* Dzjiliņa
* Liaojuaņa
* Sipina
* Sunjuaņa
* Tunhua

 |
|  |
| Autonomā prefektūra | 
* Jaņbiaņas Korejiešu autonomā prefektūra

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 167792594
* LCCN: n2006002471
* GND: 4342897-6
* NKC: ge1025323

 |

 |
Piemineklis dzelzceļam pie Jaunās Urengojas stacijas (lokomotīve *TE3-3003*).
**Dzelzceļa līnija Tjumeņa—Surguta—Urengoja** (krievu: *Железная дорога Тюмень-Сургут-Уренгой*) ir 1520 mm platuma dzelzceļš Krievijas Federācijas Rietumsibīrijas daļā.

Vēsture
-------

Dzelzceļa līnijas būve tika uzsākta 1966. gadā sakarā ar bagātu naftas un dabasgāzes atradņu atklāšanu Tjumeņas apgabala ziemeļu daļā un tā tika pasludināta par komjaunatnes triecienceltni.

Jau 1967. gadā dzelzceļš tika uzbūvēts līdz Irtišas upes kreisajam krastam, bet 1969. gadā līdz Toboļskai. Sakarā ar purvaino Obas palieņu šķērsošanas grūtībām tikai 1975. gadā tika sasniegta Surgutas pilsēta, bet 1976. gadā izbūvēts atzars uz Ņižņevartovsku. 

1978. gadā ziemeļu virzienā dzelzceļu uzbūvēja līdz Nojabrskai, 1980. gadā līdz Vecās Urengojas stacijai uz pamestās Transpolārās dzelzceļa līnijas, ko pēc Otrā pasaules kara 1949.—1953. gadā uzbūvēja Gulaga soda nometnē *501-я стройка* ieslodzītie. Pa šī dzelzceļa uzbērumu līdz 1981. gadam uzlika sliedes līdz Jaunajai Urengojai un 1980. gadu beigās līdz Pangodas un Nadimas stacijām. Tika uzbūvēts arī dzelzceļa atzars uz Jamburgas gāzes atradnēm pie Obas grīvlīča.

Pēc PSRS sabrukuma sakarā ar slikto sliežu ceļa stāvokli vilcienu kustību līdz Jaunajai Urengojai apturēja. Dzelzceļa remontu veica tikai pēc 1997.—2002. gada Krievijas finanšu krīzes pārvarēšanas, kad sakarā ar pieaugošajām gāzes cenām Jamalas atradnēs palielinājās nepieciešamība pēc darbaspēka.

Atsauces
--------

1. ↑  Тюменский "БАМ" [VI/4925 (2008)] (krieviski)
Dzelzceļa līnijas atrašanās vieta
Elektrovilciens pie Vieves
**Dzelzceļa līnija Viļņa—Kauņa** ir 104 kilometrus gara elekktrificēta dzelzceļa līnija, kas savieno Lietuvas galvaspilsētu un lielāko pilsētu Viļņu ar tās otro lielāko pilsētu Kauņu. Šobrīd Viļņas—Kauņas dzelzceļš ir visintensīvāk izmantotā dzelzceļa līnija Lietuvā. Visā tās garumā līnija ir divceļu (izņemot posmu Kauņas dzelzceļa tunelī). Līnijā pastāv pasažieru satiksme starp Viļņu un Kauņu

Vēsture
-------

Viļņas—Kauņas dzelzceļa būvniecība tika uzsākta kopā ar Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa būvniecību 1859. gada pavasarī. Dzelzceļš tika atklāts 1862. gada 15. martā. Tika izbūvēti divi dzelzceļa tuneļi — Kauņā un Paneiros (otrais slēgts 1960. gadā). Tā kā starpkaru periodā Viļņas apgabals atradās Polijas pakļautībā, samazinājās šī dzelzceļa stratēģiskā nozīme, kas atkal pieauga pēc Lietuvas iekļaušanas PSRS. 1975. gadā tika pabeigta dzelzceļa elektrifikācija.

1975. gada 4. aprīlī pie Žasļiem notika sadursme starp kravas un pasažieru vilcieniem, kā rezultātā ap 20 cilvēkiem gāja bojā un vismaz 80 tika ievainoti. Tā tiek uzskatīta par lielāko dzelzceļa katastrofu Lietuvas vēsturē. 1994. gada 6. novembrī netālu no Vieves tika uzspridzināts tilts pār Bražoles upi.

Stacijas un pieturas punkti
---------------------------

* Viļņa
* Paneri
* Voke
* Lentvare
* Karotišķes
* Sausi
* Rīkanti
* Lazdēni
* Baltamišķi
* Vieve
* Kaugone
* Žasļi
* Kaišadore
* Pagiri
* Pamiere
* Pravienišķes
* Karčupe
* Palemona
* Amaļi
* Kauņa

* Viļņas dzelzceļa stacija
* Kaišadores dzelzceļa stacija
* Kauņas dzelzceļa stacija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzelzceļa stacijas līnijā Viļņa—Kauņa |
| --- |
|  |
| Viļņa → Paneri → Voke → Lentvare → Karotišķes → Sausi → Rīkanti → Lazdēni → Baltamišķi → Vieve → Kaugone → Žasļi → Kaišadore → Pagiri → Pamiere → Pravienišķes → Karčupe → Palemona → Amaļi → Kauņa |

 |
**Satuvinātais grīslis** (latīņu: *Carex appropinquata*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp nereti visā Latvijas teritorijā, un dažviet Āzijā, purvos un purvainās pļavās, kā arī krūmājos.

Apraksts
--------

Satuvinātais grīslis ir daudzgadīgs, 50-100 cm garš lakstaugs, kurš pieder vienādvārpu grīšļu grupai, kam vīrišķie ziedi atrodas vārpiņu augšdaļā.

Augs veido ceru. Nogatavojoties augļiem, stublāji cerā izlīkst uz ārpusi. Stublājs ir asi trīsšķautņains, diezgan tievs, aplapots un augšdaļā raupjš. Lapas ir pelēkzaļas, aptuveni 0,2 cm platas, īsākas nekā stublājs. Pie stublāja pamata ir tumšbrūnas, blāvas un šķeldrainas lapu makstis. Ziedkopa ir 4-8 cm gara, ziedkopas sānzari apakšdaļā nedaudz atstāv. Ziedam seglapu nav. Vārpiņas novietotas tuvu cita pie citas. Pūslītis ir zaļganbrūns, olveidīgs, ar labi saskatāmām 9-11 dzīslām, galā knābītis divzobains. Segplēksne ir sarkanbrūna, mala šaura un balta, gals smails, aptuveni pūslīša garumā. Zied jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «satuvinātais grīslis - Carex appropinquata Schumach. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-02.
**Ions Gudžu** (rumāņu: *Ion Gudju*; 1897. gada 14. jūlijs Bukareste — 1988. gada novembris Bukareste) bija Rumānijas šahists.

Biogrāfija
----------

No 1920. gadu vidus līdz 1930. gadu pirmajai pusei bijis viens no vadošajiem Rumānijas šahistiem. 1929. gadā Rumānijas šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu (uzvarējis Aleksandrs Tirolers). Piedalījies arī vairākos starptautiskos šaha turnīros. 1927. gadā ieņēmis 4. vietu tradicionālajā Hastingsas (Anglija) šaha festivāla blakusturnīrā (uzvarējis Džordžs Koltanovskis). Regulārs tā laika Bukarestes šaha turnīru dalībnieks, kurā uzvarējis 1929. gadā.

Pārstāvējis Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 3 reizes (1928-1931);
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1924. gadā.

Bijis viens no 15 delegātiem, kas 1924. gada 20. jūlijā parakstījis Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) dibināšanas aktu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Federaţia Română de Şah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2016. gada 6. septembrī.
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Ion Gudju
3. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Ion Gudju
4. ↑  OlimpBase :: Chess Olympiad Paris 1924: information

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 67949444
* LCCN: n86082664
* ISNI: 0000 0000 2753 1304

 |

 |
Grieķu alfabēta 20. burts - ipsilons
**Ipsilons** (**Υ, υ**; grieķu: *ύψιλον*) - grieķu alfabēta 20. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 400. Cēlies no feniķiešu burta  — *vavs*. No burta "ipsilons" cēlušies latīņu alfabēta burti **U**, **V**, **W**, **Y** un kirilicas alfabēta **У**, **Ю**.

Mazo burtu *ipsilons* ({\displaystyle \upsilon }) burtu bieži jauc ar mazo nī ({\displaystyle \nu }) burtu; atšķirība burta apakšējā daļā: burtam ipsilons apakša ir apaļa, bet nī - asa.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Grieķu alfabēts |
| --- |
|  |
| 
* Alfa Αα
* Bēta Ββ
* Gamma Γγ
* Delta Δδ
* Epsilons Εε
* Zēta Ζζ
* Ēta Ηη
* Tēta Θθ
* Jota Ιι
* Kapa Κκ
* Lambda Λλ
* Mī Μμ
* Nī Νν
* Ksī Ξξ
* Omikrons Οο
* Pī Ππ
* Ro Ρρ
* Sigma Σσς
* Tau Ττ
* Ipsilons Υυ
* Fī Φφ
* Hī Χχ
* Psī Ψψ
* Omega Ωω

 |
|  |
| Citi grieķu burti | 
* Digamma
* Stigma
* Hēta
* Sans
* Kopa
* Sampi
* Šo

 |

 |
**ASV okupācijas zona** (vācu: *Amerikanische Besatzungszone*, angļu: *American occupation zone*) bija viena no četrām okupācijas zonām, ko 1945. gada jūlijā izveidoja Otrā pasaules kara sabiedrotie Vācijā uz rietumiem no Oderas—Neises līnijas, apmēram divus mēnešus pēc Vācijas kapitulācijas un Otrā pasaules kara beigām Eiropā. To kontrolēja ASV Militārās valdības birojs (OMGUS), un tā beidza pastāvēt pēc Vācijas Federatīvās Republikas nodibināšanas 1949. gada 21. septembrī (VFR tika izveidota 1949. gada 23. maijā), bet ASV saglabāja militāro klātbūtni Rietumvācijā.

Ģeogrāfija
----------

Amerikāņu zona aptvēra šādas Vācijas dienvidaustrumu un centrālās daļas: 

* Bavāriju
* Heseni
* Apmēram pusi no mūsdienu Bādenes-Virtembergas (tajā laikā — Virtembergas-Bādenes zeme)

Turklāt Brēmene un Brēmerhāfene bija daļa no zonas un tām bija galvenā loma kā ostām, caur kurām tika apgādāta okupācijas zona.

1946. gada oktobra beigās ASV okupācijas zonā dzīvoja:

* Bavārija — 8,7 milj.
* Hesene — 3,97 milj.
* Virtemberga-Bādene — 3,6 milj.
* Brēmene — 480 000 cilvēku

Berlīne tika sadalīta četrās daļās starp četrām sabiedroto okupācijas varām. Dienvidrietumu daļa bija ASV sektors un nonāca ASV militārajā pārvaldē, taču formāli tā bija nošķirta no ASV okupācijas zonas.
Saskaņā ar Vanfrīda vienošanos 1945. gada 17. septembrī, daži ciemati pie Veras upes tika apmainīti pret pāris ciemiem, kas sākotnēji atradās padomju okupācijas zonā, lai viss Frankfurtes—Getingenes dzelzceļš nokļūtu ASV kontrolē.

Atsauces
--------

1. ↑  Martin Vogel. *Deutsche Geschichte: Von den Anfängen bis zur Wiedervereinigung*. Štutgarte : J. B. Metzler Verlag, 1994. 731. lpp.
2. ↑  «Digizeitschriften». *www.digizeitschriften.de*. Skatīts: 2023-03-03.
Tērbatas latviešu studentu biedrības "Pīpkalonija" dibinātāji (pirms 1890). Sēž (no kreisās): Aleksandrs Dauge, Jānis Ērmanis, Eduards Pavasars, Eduards Veidenbaums, Kārlis Kasparsons, Jānis Kauliņš; stāv: Reinholds Liepiņš, Pēteris Pīpkalējs, Jēkabs Ozoliņš, Konstantīns Ūdris, Augusts Krumbergs.
**Pīpkalonija** bija iesauka Tērbatas latviešu studentu literāri zinātniskai biedrībai, kas darbojās no 1888. līdz 1904. gadam. Biedrība izdeva savu rakstu krājumu „Pūrs" (I—III, 1891—1893), kurā pirmo reizi tika sludinātas Jaunās strāvas idejas.

Vēsture
-------

Jau 1856. gadā Tērbatas Universitātes studenti Krišjānis Valdemārs, Jānis Zakranovičs, Krišjānis Barons un citi sāka rīkot "Tērbatas latviešu vakarus". 1870. gadā Atis Kronvalds, Frīdrihs Grosvalds, Eižens Zemmers un citi atjaunoja regulāras vakarnieku sanāksmes, kas tika nodēvētas par Tērbatas latviešu studentu rakstniecības vakariem. 1881. gadā vakarnieki nodibināja "Latvisko brālību" (latīņu: *Fraternitas Lettonica*), kas 1882. gadā tika pārveidota par studentu korporāciju "Lettonia".

1888. gada 10. novembrī *Lettoniju* pametušais Kārlis Kasparsons kopā ar saviem domubiedriem Jāni Kauliņu, Jēkabu Ozoliņu, Augustu Krumbergu un Jāni Ērmani nodibināja "Literāri zinātnisko latviešu studentu biedrību", kurai vēlāk pievienojās Andrejs Skuja, Aleksandrs Dauge, Pēteris Pīpkalējs, Konstantīns Ūders, Eduards Veidenbaums, Jēkabs Alksnis, Ernests Ekšteins, Eduards Pavasars, Jānis Lasmanis un citi. Biedrība sapulcējās reizi nedēļā sestdienu vakaros, uz kuru vienam no tās locekļiem bija jāsagatavo referāts.
Pēc tās locekļa Pētera Pīpkalēja (1866–1913) uzvārda šo studentu biedrību sāka dēvēt par Pīpkaloniju. 

Ap 1895. gadu pārsvaru ieguva kreisi noskaņotie Pīpkalonijas biedri (Pauls Kalniņš, Jānis Jansons-Brauns, Fricis Roziņš). Biedrību slēdza 1897. gada vasarā, tās biedrus jaunstrāvniekus apvainoja revolucionārajā darbībā un K. Kasparsonam piesprieda divas nedēļas ieslodzījuma Tērbatas Universitātes karcerī. Biedrība savu darbību turpināja nelegāli, kļūdama mērenāka. Biedrības biedri bija arī mediķi un veterinārmediķi Reinholds Liepiņš, Kr. Neibergs, Kr. Bušs, Rozentāls, V. Bērziņš, Jēkabs Bērziņš, Šteinhards, Ātrēns, Ferdinands Klaustiņš un citi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Lettonias vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 30. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 6. aprīlī.
2. ↑  „Ceļa Zīmes" nr. 26, 1955.
3. ↑  Indulis Zvirgzdiņš. 1905. gads Lazdonas draudzē Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē. Starptautiska konference INFORMĀCIJA, REVOLŪCIJA, REAKCIJA: 1905-2005
4. ↑  Latvijas Republikas pirmajam izglītības ministram Kārlim Kasparsonam – 150 Turaidas muzejrezervāts, 2015. gada 5. oktobrī
5. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XVI. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 32 428. sleja.
***Ekspress-AM33*** (*Экспресс-АМ33*) ir Krievijas uzņēmuma *Kosmičeskaja svjaz'* sakaru pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2008. gada janvārī. Tas nodrošina sakarus Atlantijas reģionā.

Pavadonis izgatavots Krievijas uzņēmumā *Informacionnyje sputnikovyje sistemy* (*ISS*) uz platformas *MSS-767* bāzes. Sakaru aparatūru piegādāja Francijas uzņēmums *Thales Alenia Space*.
Tam uzstādīti 10 C joslas, 16 Ku joslas un 1 L joslas raidītāji.
Pavadoņa darbības laiks plānots 12 gadi.

Lidojuma gaita
--------------

*Ekspress-AM33* palaists 2008. gada 28. janvārī 00:18 UTC ar nesējraķeti *Proton-M/Briz-M* no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas.

*Ekspress-AM33* izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 96,5° austrumu garuma.
2008. gada 14. aprīlī tas tika nodots ekspluatācijā. Tas nodrošināja televīzijas retranslāciju un sakarus Krievijai, Kazahstānai un robežvalstīs.

2015. gada 3. februārī 18:35 *UTC* tika konstatēta sakaru zaudēšana ar pavadoni. Sakaru kanāli tika pārslēgti uz *Jamal-401*. 4. februārī 11:00 UTC paziņots, ka *Ekspress-AM33* darbība pilnībā atjaunota.

2021. gada 25. martā ekspluatācijā tika nodots pavadonis *Ekspress-103*, un uz to pārslēdza *Ekspress-AM3* kanālus.
2021. gada 17. augustā tika pabeigta *Ekspress-AM33* pārvietošana uz punktu 11° rietumu garuma, kur tas nodrošina sakarus Atlantijas reģionā.

Atsauces
--------

1. 1 2  2009 - Launches to Orbit and Beyond

Ārējās saites
-------------

* "Экспресс-АМ33" (96,5 в.д.) ФГУП «Космическая связь
* Экспресс-АМ44 Информационные спутниковые системы» имени академика М.Ф. Решетнёва
* Ekspress-AM 33, 44 Gunter Dirk Krebs
* Express AM33 at 96.5°E Televīzijas kanāli, LyngSat

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
*Ekspress* pavadoņi |
| --- |
|  |
| *Ekspress* | 
* 1
* 2

 |
|  |
| *Ekspress-A* | 
* A1
* A2
* A3
* A4

 |
|  |
| *Ekspress-AM* | 
* AM1
* AM11
* AM2
* AM22
* AM3
* AM33
* AM4
* AM4R
* AM44
* AM5
* AM6
* AM7
* AM8

 |
|  |
| *Ekspress-AT* | 
* AT1
* AT2

 |
|  |
| *Ekspress-MD* | 
* MD1
* MD2

 |
|  |
| *Ekspress-AMU* | 
* AMU1

 |
|  |
| Nākamie *Ekspress* | 
* 80
* 103

 |

 |
**Bauslības un Evaņģēlija šķirtība** ir luteriska mācība par Dieva doto likumu (Bauslības) un dāvātās žēlastības (Evaņģēlija) savstarpējo dialektiku. Abi šie termini tiek lietoti *šaurākā* nozīmē.

Plašākā nozīme
--------------

Plašākā nozīmē *bauslību* var saprast kā: 

1. Vecās Derības daļu (Toru),
2. visu Vecās Derības likumu kopumu,
3. Dieva doto desmit baušļu (dekaloga) apzīmējumu,

Evaņģēlijs plašākā nozīmē var tikt attiecināts uz: 

1. visu Jaunās Derības mācību (kas ietver, gan pavēles, gan apsolījumus),
2. uz konkrētām Jaunās Derības grāmatām (piemēram, Mateja evaņģēlijs).

Šaurākā nozīme
--------------

"Šaurākā" nozīmē tas tiek attiecināts uz Dieva pavēli kā tādu. Tātad, ar *bauslību* Bauslības un Evaņģēlija šķirtības sakarā runā kā par visu, ko Dievs prasa vai noliedz. 

Evaņģēliju attiecina tikai uz Dieva dāvāo žēlastību, kas atklājusies Jēzū Kristū un Viņa vietnieciskajā upurī. Tātad, šajā nozīmē *evaņģēlijs* Bauslības un Evaņģēlijas šķirtības sakarā ir tikai un vienīgi Dieva bezatlīdzības dāvāts grēcinikiem. Bauslības un Evaņģēlija šķirtība ir nepieciešama Dieva darbības izpratnei Dieva soda un pestīšanas atšķirības izpratnei.

Atsauces
--------


* Valters Karls F. V. "Bauslība un Evaņģēlijs". Rīga, Augsburgas institūts, 2001.
Ektodermas diferencēšanās (ādas epitēlijs, nervu šūnas, pigmenta šūnas).
**Ektoderma** (no sengrieķu: *ἔκτος* (*ektós*) — 'ārējs' un *δέρμα* (*dérma*) — 'āda') jeb **ektoblasts** ir embrija ārējā dīgļlapa agrīnajās attīstības stadijās. Bez tās vēl ir vidējā dīgļlapa — mezoderma un no ektodermas tālākā dīgļlapa — entoderma. Ektoderma ir biezāka par entodermu.

Dīglī ektoderma veidojas vienlaicīgi ar entodermu no dīgļa šūnu ārējā slāņa. Ektoderma veido nervu sistēmu (mugurkaulniekiem: muguras smadzenes, perifēros nervus un galvas smadzenes), zobu emalju un epidermu (ādas epitēliju). Vēl tā veido maņu orgānus un gremošanas sistēmas priekšējā un aizmugurējā nodalījuma epitēliju.

Mugurkaulniekiem ektoderma sastāv no trim daļām: no ārējās ektodermas, rievas un nervu caurulītes. Rieva un nervu caurulīte tiek saukti arī par neiroektodermu. Ektoderma veidojas gastrulācijā.

Sūkļiem un zarndobumaiņiem ektoderma veido ķermeņa sieniņu ārējo slāni.

Skatīt arī
----------

* Embrioloģija

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ektoderma***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
Šis raksts ir par 1265. gada krustnešu karagājienu uz Zemgali. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Zemgali** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Livonijas ordeņa karaspēks devās no Rīgas karagājienā uz dienvidiem.
**1265. gada ordeņa karagājiens uz Zemgali** notika zemgaļu sacelšanās laikā pēc Mītavas pils uzcelšanas. Kauja ar zemgaļu karaspēku notika nenosauktā vietā mežainā apvidū netālu no Jelgavas. Kaujā uzvarēja zemgaļi, kas piespieda bruņiniekus un viņu karavīrus bēgt uz Mītavu.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Livonijas ordeņa mestrs Konrāds no Mandernes 1265. gada vasarā sapulcināja karaspēku un iebruka Zemgalē, kur laupīja un dedzināja ciemus un druvas. 
Kad ordeņa karavīri devās mājupceļā, mestrs Konrāds kopā ar dažiem palīgiem nolēma doties ātrāk uz priekšu, lai izlabotu ceļus un atjaunotu tiltus. 

To izmantoja zemgaļi, kas uzbruka ordeņa pamatspēkiem un nogalināja viņu zirgus, tādēļ krustneši bija spiesti cīnīties kā kājnieki. Mestrs ar saviem pavadoņiem izlēma jāt uz Mītavu un tur gaidīt savu pulku. Kaujā krita desmit ordeņa bruņinieki un daudzi karakalpi, citi metās bēgt mežā: "Daudz līķu karalauku klāja, bet dzīvie žigli projām gāja, līdz nonāca tie drīzumā it visi sveiki Mītavā." 

Drīz pēc tam pēc ordeņa brāļu padoma mestrs nosūtīja Vācu ordeņa lielmestram Anno vēstuli, kurā "lūdza viņu atbrīvot no amata un citu vīru norīkot par mestru šajā tālajā malā."

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (07421. - 07512.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 7. februārī. Skatīts: 2012. gada 11. februārī.
2. ↑  «Atskaņu hronika (07528. - 07566.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 7. februārī. Skatīts: 2012. gada 11. februārī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
|  |
| --- |
| **Artikulācijas vietas** |
| Labiāla |
| Bilabiāla |
| Labiāli velāra |
| Labiāli alveolāra |
| Labiodentāla |
| Bidentāla |
| Koronāla |
| Lingvolabiāla |
| Interdentāla |
| Dentāla |
| Alveolāra |
| Apikāla |
| Lamināla |
| Postalveolāra |
| Alveopalatāla |
| Retrofleksa |
| Dorsāla |
| Palatāla |
| Labiāli palatāla |
| Velāra |
| Uvulāra |
| Uvulāri epiglotāla |
| Radikāla |
| Faringāla |
| Epiglotāli faringāla |
| Epiglotāla |
| Glotāla |
| Šī lapa, iespējams, satur informāciju fonētiskajā alfabētā, kuru dažas pārlūkprogrammas var attēlot nekorekti. |

**Bidentāls līdzskanis** tiek izrunāts vienlaikus gan ar augšzobiem, gan ar apakšzobiem. Parasti šāda skaņa sastopama tikai runas patoloģijā. Paplašinātā IPA simbols šai skaņai ir vienlaicīgas augšējā un apakšējā "tiltiņu" diakritiskās zīmes [  ̪͆].

Piemēri
-------

Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā nav oficiāla simbola bidentālajam berzenim, bet tiek lietots *ad hoc* simbols:

| IPA | Apraksts | Paraugs |
| --- | --- | --- |
| Valoda | Ortogrāfija | IPA | Tulkojums |
|  | bidentāls berzenis | šapsugu dialekts | хэ | [h̪͆ə] | seši |

Izplatība
---------

Atšķirībā no interdentālajiem līdzskaņiem, kam artikulācijā ir iesaistīta mēle (kā [n̪͆]), ir vismaz viens apstiprināts īsta bidentāla līdzskaņa lietojums runātā valodā. Melnās jūras piekrastē (Ziemeļkaukāzā) dzīvojošie šapsugi vienā no apakšdialektiem lieto bidentālu nesvelpenisku berzeni. Citos dialektos un adigu literārajā valodā šajā pozīcijā lieto [x]. Fonēmiski šāda skaņa var tikt transkribēta kā /x̪͆/. Tomēr šīs skaņas radīšanas laikā nav novērojama berze pie mīkstajām aukslējām un zobi ir vienīgie iesaistītie artikulētāji. Lūpas ir atvērtas, zobi sakosti un mēle miera stāvoklī. Gaiss plūst caur zobiem un skaņa ir vidēja starp /**ʃ**/ un /**f**/. Šādu skaņu fonētiski var transkribēt ar [**h̪͆**], jo [h] tāpat pašam nav savas artikulācijas vietas.

Atveidošana latviešu valodā
---------------------------

Latviešu valodā bidentāls līdzskanis atveidojams ar nebalsīgu labiodentālu berzeni un burtu "**f**".

Atsauces
--------

1. ↑  Ladefoged, Peter; Maddieson, Ian (1996). The Sounds of the World's Languages. Oxford: Blackwell. ISBN 0-631-19814-8 (angliski)

Skatīt arī
----------

* Interdentāls līdzskanis
Šis raksts ir par 1242. gada karagājienu uz Kursu. Par citām jēdziena **Karagājiens uz Kursu** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Livonijas ordeņa karaspēks iebruka Kurzemes vidienē un uzcēla atbalsta cietoksni Kuldīgā pie Ventas rumbas (kartē — *Goldingen*).
**1242. gada karagājiens uz Kursu un Kuldīgas nodibināšana** notika pēc Dānijas karaļa Valdemāra II un Romas pāvesta Gregorija IX nāves 1241. gadā, jo pirms tam abi pretojās Kurzemes pievienošanai Vācu ordeņa zemēm.

Priekšvēsture
-------------

Pāvests Gregorijs IX, paklausot Kursas jaunkristīto lūgumam, 1232. gadā bija apstiprinājis sava legāta un Zemgales bīskapa Balduīna ar ķēniņu Lamekinu 1230. gada 28. decembrī noslēgto līgumu un nodrošināja kuršiem tajā paredzētās brīvības. Paklausot Bandavas, Vanemas un Ventavas jaunkristīto lūgumam, pāvests apstiprināja arī ar viņiem 1232. gada 17. janvārī noslēgto līgumu. 1234. gada septembrī pāvesta legāts Modenas Vilhelms iecēla dominikāņu mūku Engelbertu par pirmo Kurzemes bīskapu, bet 1236. vai 1237. gadā bīskaps tika nogalināts kuršu sacelšanās laikā, kas sekoja pēc Saules kaujas.

Pārkāpjot iepriekš slēgtos līgumus, pāvesta legāts Modēnas Vilhelms 1242. gada aprīlī deva atļauju Vācu ordenim celt pili vai pilsētu pie Ventas. Jaunais ordeņa mestrs Dītrihs fon Grīningens Rīgā sapulcināja karaspēku, kurā piedalījās ordeņa sabiedrotie leti un līvi, kā arī Tērbatas un Sāmsalas bīskapu un Dānijas karaļa vasaļu karadraudzes.

Karagājiena apraksts
--------------------

Karagājiens sākās Rīgas jūras līča krastā, kur karaspēka vienības sapulcējās zem saviem karogiem. Iebrucēji droši vien izvēlējās 1229. gada karagājiena maršrutu un izpostīja kuršu zemes gar Abavas tirdzniecības ceļu. Pēc kuršu karaspēka sakāves viņu vecākie sūtīja uz vācu karaspēka nometni sūtņus, kas piedāvāja atjaunot 1230. un 1232. gadā slēgtos miera līgumus. Tomēr šoreiz krustneši devās tālāk un pakalnā pie Ventas rumbas, netālu no kuršu Vec-Kuldīgas pilskalna uzbūvēja nocietinājumu, kuru dēvēja par "Jēzus pili". Cietoksnī nometināja bruņinieku garnizonu, kam bija jākalpo par tālāko uzbrukumu bāzi Kurzemē.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Deviņu Vīru Ciešanas** (angļu: *Nine Men's Misery*) ir piemiņas vieta Kumberlandā Rodailendā, kur Karaļa Filipa karā naragansetu indiāņi pēc uzvaras kaujā nomocīja deviņus sagūstītos angļu kolonistus. 1676. gadā uzstādītais piemiņas akmens, acīmredzot, ir vecākais veterānu memoriāls Savienotajās Valstīs.

Kaujas priekšvēsture
--------------------

1675. gada jūnijā sākās Jaunanglijas indiāņu sacelšanās pret angļu kolonistiem, pazīstama kā *Karaļa Filipa (Metakometa) karš*. Ietekmīgā naragansetu cilts saglabāja neitralitāti un neiesaistījās karadarbībā, taču sniedza pajumti Metakometa vampanoagu sievietēm un bērniem. Angļi apsūdzēja cilti neitralitātes neievērošanā un 1675. gada 19. decembrī uzbruka viņu galvenajam ciematam (*Lielā Purva kauja*). Asiņainajā kaujā krita, iespējams, ap 300 naragansetu, lielākā daļa sieviešu un bērnu. Taču precīzs bojāgājušo skaits nav noskaidrojams.

Arī kolonisti cieta smagus zaudējumus (krita ap 70 uzbrucēju, tostarp daudzi virsnieki; ap 150 ievainoti) un nespēja organizēt pakaļdzīšanos. Pēc kaujas naraganseti jau bija spiesti iesaistīties nežēlīgajā konfliktā, taču kā cilts tā vairs nespēja atgūties. 

*Lielā Purva kauja*

Kauja
-----

1676. gada 26. martā kapteiņa Maikla Pīrsa ap 60 vīru lielā koloniālā karaspēka vienība un grupa kristīto vampanoagu pavadoņu pakaļdzinās naragansetu karotājiem. Naraganseti bija nopostījuši vairākas Rodailendas kolonistu pilsētas un uzbrukuši Plimutai. Kolonistu vienība nokļuva naragansetu slazdā un vairāku stundu kaujā tika pilnībā iznīcināta. Krita arī kapteinis Pīrss un kristīgie indiāņi ("lūdzošie indiāņi"). Naraganseti zaudēja ap 12 kritušo.

Deviņus sagūstītos kolonistus naraganseti nomocīja līdz nāvei. Vēlāk angļu zaldāti apglabāja viņu mirstīgās atliekas un no akmeņu krāvuma uzslēja piemiņas vietu.

Drīz pēc kaujas martā gāja bojā naragansetu augstākais sačems Kanonhets, un Karaļa Filipa karā angļi pamazām pārņēma iniciatīvu. Augustā krita sacelšanās vadonis Metakomets.

Atsauksmes
----------

* Bicknell, T. (1981). Addresses and poem in commemoration of the Captain Pierce fight, March 26, 1676. Helligso.

* Burge, Kathleen, "A Haunting Attraction in R.I." *Boston Globe*, December 5, 2007.

* Lepore, J. (1999). the Name of War: King Phillip's War and the Origins of American Identity. Vintage.

* Schultz, E. & Touglas, M. (2000). King Philip's War: History and Legacy of America's Forgotten Conflict. Coutryman Press.

Ārējās saites
-------------

* Roll of Pierce's at Find A Grave[novecojusi saite]
Šis raksts ir par 1209. gada karagājienu uz Jersiku. Par citām jēdziena **Karagājiens uz Jersiku** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**1209. gada karagājiens uz Jersiku** notika 1209. gada rudenī pēc bīskapa Alberta iniciatīvas, lai pakļautu Jersikas ķēniņvalsti savai varai un mazinātu lietuviešu un krievu uzbrukuma draudus Livonijas bīskapijai. 
Bīskapa Alberta vadībā krustnešu karaspēks kopā ar letgaļu un līvu karavīriem no Rīgas caur Koknesi devās uz Jersiku. Pilsētas krievu karavīri nesekmīgi centās aizstāvēt pilsētas vārtus, bet drīz vien krustneši ielauzās Jersikā un izlaupīja gan pilsētu, gan tās kristīgās baznīcas. Ķēniņa Visvalža sieva tika saņemta gūstā, bet pats valdnieks pārcēlās pāri Daugavai. Ķēniņš Visvaldis bija spiests ierasties Rīgā un slēgt padošanās līgumu, pēc kura viņš kļuva par bīskapa Alberta vasali un trīs no savām zemēm saņēma atpakaļ kā karoga lēni.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Tubotalamejas** (*Tubothalamea*) ir bentisku foraminīferu klase, kas iekļauj sevī foraminīferas ar divkameru vai daudzkameru aglutinētu vai kaļķa čaulu (vismaz juvenīlajā stadijā). Primitīvākajām grupām čaulu veido sfēriska dīgļkamera, aiz kuras seko spirāliski uztīta cauruļveida kamera. Attīstītākajām formām ir daudzkameru čaulas. Klase izdalīta pamatojoties uz SSU rDNS molekulārajiem pētījumiem, ņemot vērā arī grupas morfoloģiskās īpatnības. Ģeohronoloģiski tās ir zināmas no kembrija līdz mūsdienām.

Sistemātika
-----------

Tubotalameju klases dalījums kārtās un apakškārtās::

* klase: **Tubothalamea** Pawlowski, Holzmann & Tyszka, 2013

* kārta: Miliolida Delage & Hérouard, 1896

* apakškārta: Miliolina Delage and Hérouard 1896
* apakškārta: Silicoloculinina Resig et al. 1980

* kārta: Spirillinida Hohenegger & Piller, 1975

* apakškārta: Ammodiscina Mikhalevich 1980
* apakškārta: Spirillinina Hohenegger & Piller 1975

Atsauces
--------

1. ↑  World Register of Marine Species