recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Malvīne Vīgnere-Grīnberga** (1871–1949) bija latviešu operdziedātāja un vokālā pedagoģe. Izcila latviešu tautas dziesmu interpretētāja un J. Vītola, A. Kalniņa, E. Dārziņa solodziesmu pirmatskaņotāja.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1871. gada 24. oktobrī Rīgā.
Mācījās Vīgneru Ernesta dziedāšanas kursos Rīgā, pēc tam papildinājās Maskavā, Pēterburgā un Berlīnē. 1891. gadā debitēja Rīgas Latviešu biedrības rīkotā koncertā kā latviešu tautas dziesmu izpildītāja. Dziedāja arī Liepājas un Rīgas vācu operā, 1905. gadā sarīkoja pirmo latvju dziesmu koncertu Berlīnē. 1908. gadā devās koncertturnejā no Rīgas līdz Vladivostokai, septiņos mēnešos nodziedot 40 koncertus 25 pilsētās. 1912. gadā izpildija Filipjevnas lomu pirmajā Latvju operā "Jevgenijs Oņegins". 1913. gadā dziedāja vairākas partijas Latvju operā.

Latvijas Nacionālās operas soliste (1919-1920) grāfienes lomā (P. Čaikovska „Pīķa dāma"), Martas lomā (Š. Guno „Fausts"), titullomā Ž. Bizē operā „Karmena". Rīgas Tautas konservatorijas pedagoģe (1927–1930). Vadīja latviešu tautasdziesmu ansambli. Kopš 1930. gadiem dzīvoja Siguldā, kur vadīja privātu vokālo studiju.

Apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeni, IV šķira (1927), Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbiniece (1945).

Mirusi 1949. gada 6. jūnijā Rīgā.

Bija precējusies ar diriģentu Ernestu Vīgneru (precēti 1892; šķirti 1904). Šai laulībā dzimušas meitas Tekla un Mirdza. Otrā laulība (precēti 1906; šķirti 1928) ar inženieri Oskaru Oto Grīnbergu, tēlnieka Teodora Zaļkalna brāli.

Malvīnes Vīgneres-Grīnbergas portrets uz žurnāla "Atpūta" Nr.599 (24.04.1936) iekšējā vāka.

Literatūra
----------

* Guna Goluba. Malvīne Vīgnere - Grīnberga. Rīga: "Liesma", 1985.

Atsauces
--------

1. ↑  Ilustrets Žurnals Nr.2 1923. gada 12. janvāra 8 lpp. Izdevējs "Leta", Rīga
2. ↑  «www.segewoldiana.sigulda.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 3. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 6. septembrī.
**Žerārs Galāns** (franču: *Gerard Gallant*, dzimis 1963. gada 2. septembrī) ir Kanādas hokeja treneris un bijušais hokejists, spēlējis kreisās malas uzbrucēja pozīcijā.

Lielāko daļu spēlētāja karjeras Galāns pavadīja Detroitas "Red Wings". Spēlējis arī Tampabejas "Lightning".

Kanādas hokeja izlases sastāvā Galāns piedalījās 1989. gada Pasaules čempionātā, kad tika izcīnīta otrā vieta.

Savas trenera karjeras sākumā bijis Kolumbusas "Blue Jackets" trenera asistents un vēlāk galvenais treneris. Vēlāk strādājis Ņujorkas "Islanders", Monreālas "Canadiens" un Floridas "Panthers". 2017. gadā Galāns kļuva par Vegasas "Golden Knights" pirmo treneri. Savā pirmajā sezonā Galāns komandu aizveda līdz Stenlija kausa finālam, kurā gan piekāpās Vašingtonas "Capitals".

Atsauces
--------

1. ↑  «Golden Knights Name Gerard Gallant Head Coach». *NHL.com* (en-US). Skatīts: 2021-01-19.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Žerārs Galāns***.
* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
**Mihails Kļackins** (krievu: *Михаил Герцович Кляцкин)*; dzimis 1897. gada 15. februārī, miris 1926. gada 14. aprīlī) bija padomju šahists, šaha etīdists un teoritiķis, šaha atklātnes Aļehina aizsardzība autors.

Dzimis Varšavā. Pirmā pasaules kara dēļ ģimene pārcēlusies uz Petrogradu. Iestājies tās universitātes Juridiskā fakultātē. Revolūcijas rezultātā nokļuvis Maskavā, kur beidzis Maskavas Universitātes Juridisko fakultāti. Strādājis Tieslietu tautas komisariātā, pēc tam PSRS Tautas komisāru padomes Likumu publikācijas daļas vadītāju.

Kļackins bijis Viskrievijas Šaha olimpiādes amatieru turnīra uzvarētājs (1920, 1.—2. vieta). 1922. gadā izspēlējis trīs mačus ar A. Iļjinu-Ženevski (vienā uzvarējis 5:3, divus zaudējis 0,5:5,5 un 2,5:7,5). Vairāku Maskavas čempionātu dalībnieks: 1920.—1921. un 1921.—1922. gadā — 4. vieta, 1923. gadā — 5. vieta. 1926. gadā izstājies pēc trīs kārtām un drīzumā miris no tuberkulozes.

Šaha kompozīcija
----------------

Savu pirmo etīdi publicējis 1922. gadā laikraksta "Izvestija" šaha nodaļā. Savas daiļrades četros gados sastādījis apmēram 30 edīdes.

### Etīdes piemērs

**M. Kļackins**  
 *Izvestija*, 1924**Uzvara**
**Etīdes risinājums:**

**1. Txb3 cxb3 2. g6!! Dxg8 3. Kc5! d6+ 4. Kd4 d5 5. Kc5 d4 6. Kxd4** un baltie uzvar, jo, pēc 6. ... Ke8 vai 6. ... Dh8, ar bandinieka dakšiņu baltie iznīcina melno dāmu.

Atsauces
--------

1. 1 2  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 120. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.
2. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 162. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* M. Kļackina šaha kompozīcijas vietnē PDB
***Calea ternifolia*** (zināms arī kā ***Calea zacatechichi*** un **sapņu zāle**) ir asteru dzimtas ārstniecības augs, ko izmanto sapņu stimulēšanai un apzinātās sapņošanas ierosināšanai. Tā dabiskās izplatības areāls ir no Meksikas dienvidiem līdz Kostarikas ziemeļiem. Augs pārsvarā vairojas veģetatīvi. Vairošanās ar sēklām arī ir iespējama, tomēr nav tik efektīva. Aug vairākus gadus, veidojot līdz 2 metriem augstu krūmu. Ziedi ir balti, veido mazus ķekarus.

Psihotropās īpašības
--------------------

### Lietošana

*Calea ternifolia* izmanto Meksikas Oahakas štata čontalu tautas dziednieki nākotnes pareģošanai sapņu stāvoklī. Tāpat arī čontalu tautas medicīnā to izmanto kā ārstniecības augu gremošanas orgānu sistēmas darbības uzlabošanai.

*Calea ternifolia* Rietumu pasaulē ir sākts izmantot salīdzinoši nesen. Tas galvenokārt tiek uzņemts smēķējot, tējas, kapsulu vai tinktūras veidā. Devas parasti ir salīdzinoši lielas, pārsniedzot vairākus gramus. Auga psihoaktīvā viela vēl nav atklāta.

### Iedarbība

*Calea ternifolia* galvenā iedarbība notiek miega stāvoklī. Pēc auga lietošanas pastiprinās sapņu attēlojumi un būtiski palielinās arī spēja nokļūt apzinātās sapņošanas stāvoklī. Sapņi kļūst daudz īstāki un detalizētāki. *Calea ternifolia* pastiprina arī atmiņas nepārtrauktības stāvokli miega laikā, līdz ar to sapņu epizožu garums palielinās un to sižets kļūst konsekventāks un sarežģītāks.

*Calea ternifolia* galvenokārt lieto kā sapņu stimulators, tā iedarbība nomoda stāvoklī ir daudz mazāka. Pēc auga uzņemšanas dažkārt var just atslābuma sajūtu, kas līdzinās efektam no ļoti nelielas marihuānas devas uzņemšanas. Tāpat var pastiprināties sensoriskās sajūtas.

Legalitāte
----------

Auga lietošana gandrīz visās pasaules valstīs ir legāla, tai skaitā visā Eiropas Savienībā, izņemot Poliju, kur to aizliedza 2009. gadā.

Populārajā kultūrā
------------------

Amerikāņu komponists Deivids Vudards, kurš savā Sanfrancisko īpašumā kultivēja *Calea ternifolia*, sacerēja motetu ar nosaukumu „Calea Zacatechichi", kuru viņš ierakstīja ar bērnu kori.

Atsauces
--------

1. ↑  Dz.U. 2009 nr 63 poz. 520 Archived 2011. gada 20. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē. Internetowy System Aktów Prawnych. Atjaunots: 2011. gada 15. augustā. (poliski)
2. ↑  Kerekes, D. red. *Headpress 25: William Burroughs & the Flicker Machine* (Mančestra: Headpress, 2003), 34. lpp.

Ārējās saites
-------------

* «Augam veltīta mājaslapa» (angliski). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 10. septembrī. Skatīts: 2017. gada 16. septembrī.
* «*Erowid.com* informācija» (angliski).
**Mihails Frunze** (krievu: *Михаил Васильевич Фрунзе*), dzimis 1885. gada 2. februārī [v.s. 21. janvārī], miris 1925. gada 31. oktobrī) bija tagadējā Kirgizstānā dzimis moldāvu/krievu izcelsmes padomju militārais darbinieks un politiķis. Izvirzījās par vienu no spējīgākajiem sarkano komandieriem Krievijas pilsoņu kara laikā. 

Boļševiku partijas biedrs no 1904. gada. 1907. gadā pirmoreiz arestēts. Divreiz notiesāts uz nāvi, tomēr sods nomainīts pret izsūtījumu. Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gadā darbojās kā Ivanovovoznesenskas guberņas kara komisārs. Kā 4. armijas komandieris izcēlās 1919. gada sākumā kaujās pret Kolčaka karaspēku. No 19. jūlija līdz 15. augustam bija visas Austrumu frontes komandieris. Kara vēlākā gaitā komandēja frontes Vidusāzijā un Ukrainā pret Vrangeļa un Mahno karaspēku. 

Miris kuņģa čūlas operācijas laikā 1925. gadā. Frunzes vārdā no 1926. līdz 1991. gadam bija nosaukta Kirgīzijas PSR galvaspilsēta (mūsdienās Biškeka).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mihails Frunze***.
* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 54953972
* LCCN: n79145880
* ISNI: 0000 0000 8236 0368
* GND: 119254891
* SUDOC: 119703858
* BIBSYS: 90100311
* NLA: 35181406
* NKC: mzk2005266422

 |

 |
**Adaptācijas-inovācijas teoriju** ir izveidojis un attīstījis Maikls Kirtons (*Michael J Kirton*). Adaptācijas-inovācijas teorija ir sociālo zinātņu teorija, kas skaidro problēmu risināšanas veidus un paņēmienus indivīdu grupās un organizācijās. 

Problēmu risināšanas orientācijas tiek aplūkotas kā nemainīgas personības sastāvdaļa, kas raksturo savstarpējās attiecības starp indivīda personību, viņa ikdienas lomām un atbildībām. Teorija ir veidota kognitīvo teoriju perspektīvā, pieņemot uzskatu, ka problēmu risināšanā, organizācijās pastāv divas stratēģijas- inovācija un adaptācija. 
Tātad problēmu risināšanas procesā pastāv adaptīvs stils un adaptatori, kā arī inovatīvs stils un inovatori. 

Organizācijā ir vienlīdz nepieciešami gan inovatori, gan adaptori. Adaptori un inovatori spēj sniegt pielietojamus risinājumus, taču problēmu risināšanas process atšķiras ar kreativitātes līmeni un kognitīvām iemaņām.

Adaptīvais stils problēmas risināšanā vairāk ietver esošās zināšanas un pieredzes stratēģijas, uzsverot pastāvošo paradigmu saglabāšanu. Turpretī inovatīvais stils problēmu risinājumus piedāvā ar kreatīvu, inovatīvu ideju un pieeju veicināšanu, uzlabojot un attīstot pastāvošās paradigmas. Īsāk sakot, adaptori problēmu risināšanu veicina ar nelieliem uzlabojumus, bet inovatori problēmu risinājumos iesaista jaunas un inovatīvas pieejas. 

M. Kirtons ir izstrādājis arī lietišķu instrumentāriju adaptācijas un inovācijas līmeņa noteikšanai organizācijās problēmu risināšanas kontekstā. "Kirtona adaptācijas-inovācijas saraksts" (*Kirton Adaption-Innovation Inventory*) paredz nosacītu skaitlisku klasificēšanu no augsti adaptīva līmeņa līdz augsti inovatīvam līmenim, piešķirot skaitlisku vērtību, lai noteiktu adaptācijas-inovācijas līmeni organizācijās. Mērīšanas skala ir no 32-160 punktiem. Adaptācijas-inovācijas līmeņa noteikšana jāskata trīs mainīgo kontekstā. Proti, oriģinalitāte, uzmanība detaļām un atbilstība noteikumiem. Tātad jo augstāka oriģinalitāte, mazāka uzmanība detaļām un lielāka uzmanība jaunām struktūrām, jo organizācijā problēmu risināšanā vairāk izmanto inovatīvās pieejas.

Avoti
-----

Michael J Kirton.(2007) *Adaption-Innovation: In the Context of Diversity and Change*. London: Taylor & Francis, ISBN 978-0-415-29851-3

Ārējās saites
-------------

* Kirtona Adaptācijas-Inovācijas teorijas tīmekļa vietne
* Pārskats par Kirtona Adaptācijas-Inovācijas teoriju
Rāves cukurfabrika (no Broces kolekcijas, 1786).
**Rāves cukurfabrika** bija vecākā Sarkandaugavas fabrika, ko 1784. gadā uzcēla Rīgas namnieks Kristiāns Konrāds Rāve. Rāves cukurfabrika bija pirmā cukura pārstrādāšanas manufaktūra Rīgas vietniecībā.

Vēsture
-------

Rīgas namnieks Kristiāns Konrāds Rāve (*Christian Konrad Raawe*) bija ienācējs no Ventspils. Kad viņam neveicās uzņēmējdarbība ar Sarkandaugavā 1760. gados dibināto kuģu būvētavu, viņš kopā ar dēlu Johanu Georgu un citiem Rīgas tirgotājiem 1784. gadā nodibināja akciju sabiedrību ar kuģiem ievestā jēlcukura pārstrādāšanai.

Rāves dibinātā akciju sabiedrība no Duntes muižas nopirka 9 pūrvietas lielu zemes gabalu, kur uzcēla mūra ēku un iekārtoja fabriku. Fabriku gadu no gada paplašināja, uzceļot jaunas ēkas un uzlabojot tās iekārtas.

Rāves cukurfabrikas galvenā izejviela bija cukurniedru jēlcukurs, ko ieveda caur Rīgas ostu. Saražoto cukuru un sīrupu pārdeva Vidzemē, Kurzemē, Lietuvā un Krievijā. Pēc muitas tarifa pazemināšanas 1816. gadā, pazeminājās ārvalstu cukura cenas, kas ietekmēja Rīgas cukuru manufaktūru darbu, 1829. gadā Rāves meita to pārdeva Svenam Bušam. 1850. gados par galveno izejvielu cukura ražošanā kļuva cukurbietes, pēc 1854. gada cukurfabrika beidza pastāvēt.

### Rāves muižiņa

Muižiņas ēka atradās līdzās 5 — 7 stāvus augstajai Rāves cukurfabrikai.

Pēc K. K. Rāves nāves 1803. gadā muižu mantoja viņa dēls J. G. Rāve. Pēc viņa nāves muižu paturēja meita Kristīne Ģertrūde Rāve, kas pirms tam bija finansējusi ar 2260 sudraba rubļiem cukura manufaktūras darbību.

Atsauces
--------

1. ↑  Z. Lancmanis, B. Šalfejevs, J. Novoselovs, "Rīgas vārtos", 1933. gads, 17. lpp.
2. ↑  «Sarkandaugava :: Cita Rīga». *www.citariga.lv*. Skatīts: 2020-12-09.
3. ↑  «Rāves cukurfabrika :: Rūpniecība :: Sarkandaugava :: Cita Rīga». *www.citariga.lv*. Skatīts: 2020-12-09.
4. ↑  «Rāves muižiņa». *www.ambermarks.com*. Skatīts: 2020-12-09.

Koordinātas: 56°59′41″N 24°7′22″E﻿ / ﻿56.99472°N 24.12278°E﻿ / 56.99472; 24.12278
**Melvila sala** (angļu: *Melville Island*) vai **Jermalnera** (tivi: *Yermalner*) ir sala Austrālijas ziemeļos, Tivi salu grupas lielākā un Austrālijas otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Ziemeļu teritorijas Tivi salu reģionālajā padomē. Lielākā apdzīvotā vieta ir pašvaldības centrs Milikapiti salas ziemeļrietumos.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Austrālijas ziemeļu piekrastē. Ziemeļos to apskalo Arafuru jūra, bet dienvidaustrumos — Van Dīmena līcis. Dandasa šaurums austrumos to atdala no Koburga pussalas, Klerensa šaurums dienvidos — no kontinenta. Ap 1 km platais Epslija šaurums rietumos Melvila salu atdala no Tivi salu otras lielākās Batērsta salas. Sala līdzena ar lēzeniem pauguriem, augstākais punkts ir Valtera kalns 102 m vjl.

Salā valda tropisks musonu klimats. Tā ir izolēta no kontinenta kopš pēdējā ledus laikmeta. To klāj galvenokārt eikaliptu meži, kā arī nelieli lietusmeži. Daudz endēmo augu un dzīvnieku sugu, tajā skaitā 36 endēmas zīdītāju sugas. Visa salas teritorija noteikta par putniem nozīmīgu vietu.

Vēsture
-------

Sala apdzīvota jau kopš 40 000 gadu tālas senatnes. Pirmie eiropieši, kas apmeklēja salu, bija holandieši 1705. gada 30. aprīlī. 1818. gadā Tivi salas pētīja britu ceļotājs Filips Pārkers Kings (*Phillip Parker King*) un nodēvēja salu par godu Britu Admiralitātes lordam Robertam Dandasam, Melvilas 2. vikontam (*Robert Dundas, 2nd Viscount Melville*).

1824. gadā britu kapteinis Gordons Brēmers (*Gordon Bremer*) Tivi salas pasludināja par Lielbritānijas īpašumu. Brēmers 1824. gada septembrī Melvila salas ziemeļrietumos nodibināja arī pirmo eiropiešu apmetni Fortdandasu, kas bija pirmā Austrālijas ziemeļos, bet tā tika pamesta jau pēc pieciem gadiem.

1978. gadā tiesības uz Tivi salu zemi tika nodotas aborigēnu kopienai, bet 2001. gadā nodibināta vietējā pašvaldība.

Atsauces
--------

1. ↑  BirdLife International. Tiwi Islands

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Melvila sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 234763585
* GND: 4445315-2

 |

 |
Rāvensbrikas nometnes barakas
**Rāvensbrikas nometne** (vācu: *Konzentrationslager Ravensbrück*) bija Trešā reiha sieviešu koncentrācijas nometne, kas atradās Vācijas ziemeļaustrumos, aptuveni 90 km attālumā no Berlīnes. Pastāvēja no 1935. gada maija līdz 1945. gada aprīlim. Nometne tika definēta kā "apsargājama ieslodzījuma nometne sievietēm". Šajā nometnē tika ieslodzītas vismaz 23 tautību sievietes un bērni.

Koncentrācijas nometnes būvniecību 1938. gada decembrī uzsāka Heinrihs Himlers. Pirmās nometnes ēkas uzbūvēja Zaksenhauzenes nometnes ieslodzītie.

Atsauces
--------

1. ↑  «Концлагерь Равенсбрюк». *Вторая мировая война 1939-1945*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-02-26. Skatīts: 2016-09-04.
2. ↑

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rāvensbrikas nometne***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 129310588
* LCCN: no96068008
* ISNI: 0000 0001 2323 7383
* GND: 4076307-9
* SELIBR: 324950
* SUDOC: 027428060
* NKC: kn20030113006

 |

 |
**Teodors Spuriņš** (dzimis 1898. gada 26. maijā, miris 1954. gada 21. jūlijā) bija sabiedriskais darbinieks un pedagogs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1898. gada 26. maijā Kuldīgas apriņķa Vilgāles pagasta skolā. Mācījies Cīravas pagasta skolā. Kandavas augstākajā tautskolā ieguvis skolotāja grādu. Pirmā pasaules kara laikā uzturējās Krievijā, 1918. gadā atgriezies Latvijā. No 1923. gada strādājis par skolotāju Ogres sešu klašu pamatskolā. Darbojās Ogres Kultūras biedrībā kā kora diriģents. 1924. gadā ierosinājis organizēt pirmos Ogres novada dziesmu svētkus, kuros piedalījās 12 kori un 600 dziedātāji. Kopš 1928. gadā bija Brāļu kapu komitejas Ogres Brāļu kapu nodaļas vadītājs. 1928. gadā uz Kultūras fonda domes dāvinājuma pamata izveidoja pilsētas bibliotēku ar 1500 sējumu lielu fondu, kuru arī pats vadīja.

Atsauces
--------

1. ↑  *Jaunatnes Vadonis*. 05.02.1930.
2. ↑  «Vēsture». Ogres Centrālā bibliotēka. Skatīts: 2018. gada 15. maijā.
2014. gada *Dacia Logan MCV*
***Automobile Dacia S.A.*** (IPA: [ˈdat͡ʃi.a]  ( klausīties)) ir Rumānijas autoražotājs. Viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Uzņēmuma īpašnieks ir Francijas autobūves koncerns *Renault*. Galvenais birojs atrodas Mioveni. Dibināts 1966. gadā.

Vēsture
-------

1960. gados komunistiskās Rumānijas valdība nolēma nopirkt kādas Rietumu vieglās automašīnas ražošanas licenci, lai apgādātu savas valsts pilsoņus ar moderniem automobiļiem. Pēc dažādu variantu izskatīšanas tika nopirkta licence *Renault 12* ražošanai.
1966. gadā Kolibaši (tagad Mioveni) pilsētiņā, netālu no Pitešti, dibināta rūpnīca ***Uzina de Autoturisme Pitești*** (*UAP*). Tā sāka darbu 1968. gadā. Tā kā sākotnēji rūpnīca vēl nebija pienācīgi iekārota, tika nolemts ražot licencētu modeli *Renault 8* ar nosaukumu *Dacia 1100*. 1969. gadā izlaists priekšpiedziņas modelis *Dacia 1300*. Tas piedzīvoja daudzas modifikācijas.

1994. gadā izlaists modelis *Dacia Nova*.
1999. gada septembrī *Dacia* uzņēmumu nopirka Francijas *Renault*.

2004. gadā pārtraukta *1300* sērijas modeļu ražošana; 34 gadu laikā izlaisti vairāk nekā 2,5 miljoni šīs sērijas automašīnu. 2004. gadā izlaists *Dacia Logan*.

Automašīnu modeļi
-----------------

* Dacia Logan
* Dacia Sandero
* Dacia Duster
* Dacia Spring
* Dacia Jogger

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dacia*** |

* Oficiālā vietne
Ievainojamības logo
***Meltdown*** ir aparatūras ievainojamība, kas ietekmē *Intel* x86 arhitektūras mikroprocesorus un dažus ARM bāzētus mikroprocesorus. Tā ļauj ļaundabīgiem procesiem nolasīt jebkādu fizisku, kodola vai citu procesu atmiņas apgabalu, neatkarīgi no tā, vai tiem tai vajadzētu būt piekļuvei.

*Meltdown* ietekmē ļoti daudzas sistēmas, tās publiskošanas brīdī tās bija visas *Microsoft Windows* versijas, *iPhone* telefonus un *Apple* datorus, gandrīz visas *Linux* versijas, izņemot pašas jaunākās, daudzus serverus un mākoņskaitļošanas pakalpojumus un potenciāli arī lielu vairumu viedo un iegulto ierīču, kas izmanto ARM procesorus (mobilās iekārtas, viedie televizori un citi), ieskaitot plašu spektru tīkla iekārtu. Novērots, ka programmatūras līmeņa apejas risinājums atsevišķos gadījumos samazina ātrdarbību par 5–30%, taču uzņēmumi, kas veikuši šos labojumus, ziņo par minimālu ietekmi veikto pārbaužu ātrdarbībā.

2018. gada janvārī *Meltdown* tika piešķirts CVE identifikators 2017-5754. Par šo ievainojamību tika ziņots vienlaicīgi ar citu ievainojamību, *Spectre*, kam piemīt daļa, bet ne visas iezīmes.

Atsauces
--------

1. ↑  «About speculative execution vulnerabilities in ARM-based and Intel CPUs». *Apple Support* (angļu). Skatīts: 2019-02-27.
2. 1 2  Arm Ltd. «Arm Security Updates». *ARM Developer* (angļu). Skatīts: 2019-02-27.
3. ↑
4. ↑  Luke Jones. «CERT: "Meltdown and Spectre" CPU Security Flaw Can Only Be Fixed by Hardware Replacement». *WinBuzzer* (en-US), 2018-01-04. Skatīts: 2019-02-27.
5. ↑  Kernel-memory-leaking Intel processor design flaw forces Linux, Windows redesign
6. ↑  «Industry Testing Shows Recently Released Security Updates Not Impacting Performance in Real-World Deployments». *Intel newsroom*. 1/4/2018. Skatīts: 1/5/2018.

Ārējās saites
-------------

* CERT skaidrojums par *Meltdown* un *Spectre* ievainojamībām
Organizācijas logo
**Jauniešu organizācija "Nītaureņi"** ir 2011. gada 5. janvārī dibināta nevalstiskā organizācija (biedrība), kas Nītaurē un Amatas novadā rīko jauniešiem paredzētus pasākumus. Organizācijas lielākie projekti ir Nītaures hokeja cietzemes laukuma, spēļu un rotaļu kolekcijas un mobilas lielformāta pasākumu telts izveide. Organizācija apkopojusi vairāk nekā 100 līdzdalības piemērus no savas darbošanās pieredzes.

"Nītaureņi" ir vienīgā jaunatnes organizācija Amatas novadā. Biedrība arī organizē un koordinē brīvprātīgo darbu, par ko saņēmuši titulu "Gada brīvprātīgais 2015".

2016. gadā biedrības vadītāji saņēma Borisa un Ināras Teterevu fonda godinājumu. Organizācijas valdes priekšsēdētājs Mārtiņš Šteins saņēma godinājumu par darbu ar brīvprātīgajiem jauniešiem un līdzcilvēku iesaistīšanu Nītaurei un Amatas novadam nozīmīgos pasākumos, bet projektu koordinatore Dina Ivanova — par jauniešu brīvā laika organizēšanu Nītaurē un Amatas novadā.

2020. gada 28. decembrī organizācija saņēma Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas konkursa "Labākais darbā ar jaunatni 2020" apbalvojumu nominācijā "Līdzdalības stiprinātājs" kategorijā — jaunatnes organizācija, biedrība un nodibinājums, kas veic darbu ar jaunatni vietējā līmenī.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tautas Sporta akcijas "Iekārto savu hokeja laukumu!" noslēgums Nītaurē». *Sporta studija* (Latvijas Televīzija). 2015. gada 6. februāris. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī – caur *YouTube*.
2. ↑  «Kas notiek zem lielās ‘Nītaureņu’ aktivitāšu telts?». Nītaureņi. 2020. gada 21. augusts. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī.
3. ↑  «100+ Līdzdalības piemēri». 2020. gada 31. oktobris. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī.
4. ↑  «Paziņoti titula "Gada brīvprātīgais 2015" ieguvēji». Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija. 2015. gada 7. decembris. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī.
5. ↑  «Gada brīvprātīgais 2015 – jauniešu organizācija "Nītaureņi"». Latgales Reģionālā TV. 2015. gada 9. decembris. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī – caur *YouTube*.
6. ↑  «Teterevu fonds godina labdarības un brīvprātīgā darba veicējus no visas Latvijas. Arī Nītaureņus.». Borisa un Ināras Teterevu fonds. 20.05.2016. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī.
7. ↑  «"Nītaureņi" saņem nacionāla mēroga apbalvojumu». *Druva*. 2020. gada 30. decembris. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī.
8. ↑  Liene Lote Grizāne. «Nītaureņi – jauniešu biedrība, kas nebaidīsies darīt». *Druva*, 2011. gada 21. janvāris. Skatīts: 2021. gada 2. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Organizācijas mājas lapa
Ripa ielidojusi vārtu augšējā daļā, jo vārtsargs nebija spējīgs atvairīt šo metienu (Attēlā - Iļja Brizgalovs)
**Vārti hokejā** komandai, kas tos gūst, dod 1 punktu. Vārti tiek ieskaitīti, kad ripa pilnībā šķērso vārtu līniju.

Hokeja spēles galvenais mērķis ir gūt vairāk vārtus nekā pretinieku komandai. Vārtsargi un aizsargi pārsvarā sargā savus vārtus, lai pretinieki tajos neiemestu, tikmēr uzbrucēji cenšas iemest vārtus. Protams, uzbrucējiem ir jādomā arī par aizsardzību, tāpat kā aizsargiem par uzbrukumu.

Lai vārti tiktu ieskaitīti, ripai pilnībā jāšķērso vārtu līnija, kas novilkta starp vārtu stabiem un zem vārtu pārlikņa. Vārti netiek ieskaitīti, ja ripa vārtos ir iesperta, iemesta ar roku, vai iemesta ar nūju, kas pacelta vārtu pārlikņa augstumā. Vārti var netikt ieskaitīti arī tad, ja uz laukuma uzbrūkošajā komandā ir pārāk daudz spēlētāju vai ja tie tiek gūti ar salauztu nūju. Daudzās līgās vārti netiek ieskaitīti arī tad, ja jebkurš no uzbrūkošās komandas spēlētājiem atrodas vārtsarga laukumā.

Skatīt arī
----------

* Hokejs
* Rezultatīva piespēle
**Tradicionālā kultūra** ir kultūra, kas balstīta uz tradīcijām atšķirībā, piemēram, no industriālā laikmeta (kas balstīts uz ražošanu un patērēšanu) kultūras formām - modernisma, postmodernisma.

Tradicionālā kultūra Latvijā ir veidojusies agrārajā (zemkopja, amatnieka, zvejnieka, lopkopja) saimniecībā līdz industriālās saimniekošanas sākumiem un rūpniecības laikmetam. Tā ietver dabas vērojumus laika apstākļu paredzēšanai, auglības rituālu izpildi dažādos svētkos un ikdienā, kā arī sociālās struktūras nodrošināšanas izdarības — iniciācijas rituālus, vēstītājfolkloras pārmantošanu, izklaides un darba principus. Sākoties industriālajam laikmetam (būtībā pēc dzimtbūšanas atcelšanas - 1818. gadā Kurzemē, 1819. gadā Vidzemē un 1861. gadā Latgalē), daudzi no šiem elementiem ir zaudējuši savu nozīmi, taču ilgi saglabājas tautas atmiņā. Tie tiek nodoti tālāk no paaudzes paaudzē un piedalās arī industriālās sabiedrības kultūras tapšanā.

Folklorisma kontekstā par tradicionālo kultūru bieži vien sauc arī tradicionālās kultūras elementu interpretācijas pasākumu kopumu.

„Tradicionālā kultūra - kultūras prakses, kuras kāda sociāla grupa uzskata par nepieciešamām pārmantot no pagātnes, nododot tās no paaudzes uz paaudzi (pat, ja tās ir salīdzinoši nesen radušās) un kurām šī grupa piešķir noteiktu statusu.„

(Citāts no UNESCO starpvaldību ekspertu sanāksmes izveidotas terminu vārdnīcas. www.km.gov.lv/UI/imagebinary.asp?imageid=2576}
**Altīno**, arī **tenors-kontraltīno**, ***tenorino*** un **vīriešu alts** ir ultra augsts tenora paveids, kas, kā var secināt no nosaukuma, līdzinās sieviešu altam, jo abu balsu diapazons ir līdzīgs — no mazās oktāvas do līdz otrās oktāvas fa vai mi. Altīno ir retākais sastopamais vīrieša balss paveids. Dažreiz altīno augsto diapazona nošu skanējumā saplūst ar vēl augstāku kontrtenoru, bet tie atšķiras gan pēc skanējuma, gan pēc saišu anatomijas. Pirmais ir vīrišķīgāks, un, dziedot augstākās diapazona notis, balss saites saslēdzas pilnībā, taču kontrtenoram, kas imitē sievietes balsi, augšējās diapazona notis tiek dziedātas falsetā. Tomēr liela daļa muzikologu uzskata, ka speciāli izdalīt altam un soprānam tuvus apakšvariantus, ieskaitot altīno, no kontrtenora nav vajadzības. Altīno repertuāru var sastapt renesanses, kā arī romantisma mūzikā tādiem komponistiem kā Rosīni, Bellīni un citi. Biežāk sastopams renesanses kora darbos, reizēm arī mūsdienu rokmūzikā.

Populārākās altīno lomas operā:

* "Zelta gailis" (Rimska-Korsakova opera) — austrumu gudrais (astronoms, burvis)
* "Deguns" (Šostakoviča opera) — policijas inspektors

Populārākie altīno:

* Genādijs Piščajevs
* Gela Guralija
* Alberts Asaduļins
* Rodrigo del Pozo

Atsauces
--------

1. ↑  The male soprano page. Introduction.
2. ↑  OrpheusMusic.Ru. Мужские голоса. Тенор
3. ↑  Countertenors.ru. О контртеноре
4. ↑  tenors — Enciklopēdiskā vārdnīca
5. ↑  Гела Гуралиа — певец, обладающий голосом уникальной красоты, тенор-альтино.
6. ↑  The male soprano page. Rodrigo del Pozo
**Cirkons** (no persiešu: زرگون (*zargun*) — 'zeltains') pamatsilikātu apakšklases minerāls, cirkonija ortosilikāts ZrSiO4. Parasti satur 1—4 % hafniju, kas kristāliskajā režģī izomorfi aizvieto cirkoniju.

Īpašības
--------

Kristalizējas tetragonālā singonijā, veidojot dipiramidālus un prizmatiskus kristālus. Cietība 7—8 pēc Mosa skalas, blīvums 4,680—4,710 g/cm³.
Krāsa ir atkarīga no piemaisījumu sastāva un var būt no brūngandzeltenas līdz brūnai, bet var būt arī pelēcīga, sarkana, rozā un reizēm bezkrāsaina. Spīdums izteikts, dimanta. Skaldnība nepilnīga. Caurspīdīgi juvelierizstrādājumu kvalitātes cirkona kristāli sarkanrudā, sarkanbrūnā vai rozā krāsā tiek saukti par hiacintu, bet zeltaini dzeltenas krāsas kristāli par žargonu.
Cirkons parasti ir nedaudz radioaktīvs, vienmēr satur retzemju elementus un radioaktīvus elementus (U, Th).

Izcelsme
--------

Magmatiskas izcelsmes minerāli sastopami granītos, sienītos u.c. iežos, ir klātesošs pegmatītos. Gandrīz visos magmatisko iežu tipos cirkons ir sastopams kā akcesorminerāls. Kristālos ar augstu radioaktīvo elementu saturu daļiņas, kas izveidojušās sabrukšanas rezultātā, ārda cirkona struktūru, kā rezultātā tas kļūst metamikts. Ķīmiski ir ļoti noturīgs, tādēļ bieži tiek izmantots planētas ģeoloģiskās vēstures izpētē. Cirkonu saturošu iežu dēdēšanas procesā minerāls koncentrējas kliedņos.
2000. gadu sākumā Džekhilzā (angļu: *Jack Hills*), Austrālijas rietumos tika atrasti cirkona kristāli, kuru vecums tiek lēsts vairāk kā 4 miljardus gadu. Šis ir senākais uz Zemes konstatētais minerāls. Latvijā cirkona minerāli nelielā koncentrācijā ir sastopami devona smilšakmeņos.

Izmantošana
-----------

* Cirkons ir pamatminerāls zirkonija un hafnija ieguvē. Kā arī no tā iegūst dažādus retzemju elementus un urānu, kas koncentrējas šajā minerālā.
* Cirkona koncentrāts tiek izmantots ugunsdrošu materiālu ražošanā.
* Augsts urāna saturs un augsta ķīmiskā un mehāniskā noturība ļauj izmantot to ģeoloģiskā vecuma noteikšanā ar urāna-svina datēšanas metodi.
* Caurspīdīgi cirkona kristāli tiek izmantoti kā juvelierizstrādājumi (hiacints, žargons).
* Cirkonu karsējot tiek iegūti spilgti gaišzili kristāli, saukti par starlitu.

Termina lietošana
-----------------

Bieži vien pārdodot juvelierizstrādājumus, īpaši importētos, ar vārdu „cirkons" nepareizi tiek saukti sintētiski minerāli ar spēcīgu spīdumu, kubiskie cirkonija oksīdi (fianīti).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Cirkons***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
**1. Meiera latviešu sevišķo uzdevumu bataljons** (vācu: *Bataillon Meiers zur besonderen Verwendung lettisches 1*) bija militāra latviešu soda vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 5. robežapsardzības pulkā 1944. gada augustā.

Izveidošana
-----------

1944. gada jūnijā, pēc vairākkārtējiem leģiona ģenerālinspektora Bangerska lūgumiem, Ostlandes SS un policijas komandieris ģenerālis Frīdrihs Jekelns pieņēma lēmumu atļaut latviešu soda bataljona izveidi, tā formēšanu Bolderājā nodeva juristam un kapteinim Jānim Meieram. Bataljonu uzsāka formēt no sodītiem vai izmeklēšanā atrodošiem karavīrus, kas atradās Centrālcietumā, Termiņcietumā un Salaspils koncentrācijas nometnē, vispirms izskatot katra apsūdzētā vai notiesātā lietas apstākļus. Pulka vīriem uz apģērba bija jānēsā sarkans trijstūris kā atšķirības zīmes soda vienībai.

Bataljona atlases komisijai piešķīra pilnvaras no ieslodzījuma savām vajadzībām izņemt jebkuru cietumnieku, neatkarīgi no piespriestā soda, tostarp uz nāvi notiesātos. Rekrūtēšanas specifikas dēļ štābu daļēji veidoja virsnieki ar juridisko izglītību un 1944. gada 1. jūlijā bataljona rindās bija 19 virsnieki, 70 instruktori un 295 kareivji, apmācības ilga līdz jūlija beigām, kad bataljonu iesaistīja Rīgas aizsardzības cīņās.

Dienesta gaitas
---------------

Ar ienaidnieka spēku iebrukumu Tukumā bataljonu, bez smagajiem ieročiem, līdz ar vairākiem robežapsardzības pulkiem ieskaitīja SS pulkveža Krukenberga kaujas grupā. Pozīcijās bataljons pavadīja pusotru mēnesi; par spīti bataljona sastāvam nebija neviena dezertēšanas gadījuma vai citu pārkāpumu. Bataljona aizsardzības iecirknis bija Slokas ielas apvidus pilsētas ziemeļrietumos.

Par priekšzīmīgo uzvedību un ieguldījumu pilsētas aizsardzībā pulkvedis Krukenbergs, kas bija arī apriņķa tiesas priekšnieks, dzēsa visu bataljona vīru nodarījumus. Par bataljona komandieri kļuva komandiera vietnieks kapteinis Arnolds Ķīsis, kura vadībā bataljonu 1944. gada augustā iekļāva 5. robežapsardzības pulkā.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1985, 9.sējums, 458. lpp
**VEF I-12** ir uz VEF I-11 bāzes konstruētais mācību iznīcinātājs. Iznīcinātāja autors ir VEF aviācijas nodaļas galvenais konstruktors Kārlis Irbītis.

Vēsture
-------

1937. gada vasarā I-12 piedalījās Anglijas sacensībās *King Cup Race* un ieguva pirmo godalgoto vietu, turklāt I-12 ieguva starptautisku atzinību. Vēlāk ar šo lidmašīnu tika uzstādīti vairāki rekordi. Sērija no četriem lidaparātiem, kuriem dzinēji tika iepirkti par saziedotajiem līdzekļiem: divus dzinējus uzdāvināja Latvijas Zemkopības ministrija, pa vienam - Rūpnieku apvienība un Tirgotāju apvienība. Lidmašīnas cena bija 22 000 lati. Tika izgatavoti vienvietīgā un divvietīgā lidaparāta varianti, divvietīgā variants tika pārtaisīts par vienvietīgo, tādi lidaparāti bija Aizsargu aviācijai. Kopumā Aizsargu aviācijā bija 4 VEF I-12, divi divvietīgie un divi vienvietīgie, iznīcinātāju pilotu apmācībai, aprīkoti tai skaitā arī ar fotoložmetējiem. 1938. gada maijā četri Aizsargu aviācijas piloti divos I-12 veica lidojumu uz Helsinku aviācijas svētkiem. Demonstrāciju lidojumi beidzās 17. maijā ar aviokatastrofu, kuras rezultātā gāja bojā latviešu pilots Kārlis Lešinskis un somu pilots Mari Kuopamjaki. Otrā aviokatastrofa ar šo lidmašīnu tipu notika 1931. gada 30. oktobrī Spilves lidlaukā, kur gāja bojā Toms Gailītis. Pārējās lidmašīnas tika izkomplektētas pēc 1940. gada aneksijas. Kopumā tika izgatavotas 12 VEF I-12 lidmašīnas.

Latvju lidotājs K. Bandinieks pie lidmašīnas VEF I-12 Cīrihē pirms lidojuma uz salidojumu Parīzē. Pa kreisi no viņa V. Gordejevs. Žurnāls "Spārnotā Latvija" 1937. gada oktobris.

Tehniskie parametri
-------------------

VEF I-12

|  |  |
| --- | --- |
| Modelis | I-12 |
| Spārna izmērs | 7.80 citos avotos 9.30 metri |
| Garums, | 8.20 citos avotos 7.10 metri |
| Augstums | 2.20 citos avotos 1.90 metri |
| Tukša lidaparāta masa | 767 citos avotos 440-458 kg |
| Maksimālā pacelšanās masa | 1060 citos avotos 680 kg |
| Dzinēja tips | 1x Cirrus Minor |
| Dzinēja jauda | 90 Zs |
| Maksimālais ātrums | 230 km/h |
| Kreiserātrums | 196 citos avotos 198 km/h |
| Nolidošanas attālums | 400 km citos avotos 580 km |
| Pacelšanās ātrums | 444 m/min |
| Maksimālais lidojuma augstums | 8000 m citos avotos 4000 m |
| Ekipāža | 2 cilvēki |

Galerija
--------

* 
* VEF I-12 1:5 lieluma modelis.VEF I-12 1:5 lieluma modelis.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* VEF IRBITIS I-12 Archived 2005. gada 14. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* VEF IRBITIS I-12
* Fotoalbums
* VEF I-12 ŁOTWA
* Latvian aircraft Archived 2012. gada 17. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
* GALERIA ILUSTRACJI - część IX (od T do Z)
* Photo VEF I-12 YL-ABG at Ramsgate 1937 Archived 2012. gada 4. februārī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Latvijā konstruētās lidmašīnas |
| --- |
|  |
| 
* KOD-1
* VEF I-11
* VEF I-12
* VEF I-14
* VEF I-15
* VEF I-16
* VEF I-17
* VEF I-18
* VEF I-19
* VEF JDA-10M
* Cukurs C-6 Trīs Zvaigznes
* Cukurs C-6bis

 |

 |
**Senmartēna** (franču: *Saint-Martin*) vai **Sintmārtena** (nīderlandiešu: *Sint Maarten*) ir tropiska sala Karību jūras ziemeļaustrumos, apmēram 240 km uz austrumiem no Puertoriko. 
Galvenās pilsētas ir Marigo (franču pusē) un Filipsburga (holandiešu pusē). Salas iedzīvotāju skaits ir ap 77 000, tas ir vienmērīgi sadalīts starp salas abām pusēm.

Salas apvienošanās kustība
--------------------------

Salas politiskā karte.
87 km² lielā sala kopš 1648. gada ir sadalīta divu valstu starpā.
Salas dienvidu daļā atrodas Sintmārtena, kas ir autonoma valsts Nīderlandes Karalistes sastāvā, bet salas ziemeļu daļu ietver Senmartēnas aizjūras kopiena, kas ir Francijas Republikas atkarīgā teritorija.

Kopš 1990. gada turpinās salas politiskas apvienošanās kustība, kas pastiprinājās COVID-19 pandēmijas laikā ieviešot robežkontroli starp abām salas daļām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Senmartēna***.
**Senlatvijas valdnieki** bija augstākie pavēlnieki tā sauktās Senlatvijas, proti, Jersikas, Kokneses, Kursas, Līvzemes, Tālavas, Zemgales un citu vēsturisko Latvijas novadu teritorijās. No tā laika hronikām ir zināmi daudzi 13. gadsimta Senlatvijas ķēniņu, karavadoņu un novadu vecāko vārdi.

Vēsture
-------

Līdz 13. gadsimtam mūsdienu Latvijas teritorija bija sadalīta vairākās valstīs un zemēs, kuras savukārt dalījās pilsnovados un kiligundās. No tā laika hronikām un sāgām ir zināmi divu 9. gadsimta kuršu leģendāro ķēniņu vārdi — Lokers un Dorns. Pēdējais kuršu ķēniņš 13. gadsimta sākumā bija Lamekins (*rex Lammekinus*), ar kuru Romas pāvesta Gregorija IX vicelegāts Balduīns 1230. gadā noslēdza pakļaušanās līgumu.

Pirmais vēsturiski pierādāmais Turaidas līvu valdnieks bija Indriķa hronikā pieminētais "gandrīz ķēniņš un vecākais" (latīņu: *quasi rex et senior Lyvonum de Thoreida*) Kaupo, kas jau 1203. gadā kļuva par bīskapa Alberta vasali un devās ceļojumā uz Romu pie pāvesta Inocenta III.
Pirmais hronikās pieminētais zemgaļu valdnieks bija ķēniņš Viestards, kas 1205. gada notikumu sakarā saukts par Zemgales dižciltīgo (*maior natu de Semigallia*), 1206. gadā par zemgaļu kungu (*Semigallorum princeps*), bet 1208. gadā arī par zemgaļu karavadoni jeb hercogu (*dux Semigallorum*).

13. gadsimta hronikās pieminēti arī Visvaldis, Jersikas ķēniņš (*Vissewalde rex de Gerzika*), kas līdz 1209. gadam bija lietuviešu sabiedrotais, Vetseke, Kokneses ķēniņš, kas līdz 1207. gadam bija Polockas kņaza Vladimira Vseslaviča vasalis, kā arī Tālivaldis, Tālavas latgaļu valdnieks, vēlāk Trikātas novada vecākais, kas kopš 1208. gada kopā ar saviem dēliem bija bīskapa Alberta vasalis.

Skatīt arī
----------

* Vidzemes valdnieku uzskaitījums
* Kurzemes valdnieku uzskaitījums
* Zemgales valdnieku uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  Indriķis Šterns. Latvijas vēsture 1180-1290. Krustakari. Latvijas vēstures institūta apgāds, Rīga 2002, 111 lpp. "... plašākā sociālā vienība Senlatvijā bija atsevišķas maztautas — kurši, zemgaļi, latgaļi, sēļi un lībji, kas tālāk dalījās ciltīs, kurām bija sava teritorija jeb "zeme", jeb valsts. [..] Atsevišķu karadraudžu vadoņiem jeb kungiem bija izdevies apvienot daudzas kara draudzes vairākās ciltīs (kā Lamekinam un Visvaldim) vai tikai savā ciltī (kā Viestartam) un izveidot militārvalstisku organismu, ko hronisti dēvē par karaļvalsti."
2. ↑  A. Mickevičius, Curonian "Kings" and "Kingdoms" of the Viking Age, Lithuanian Historical Studies, Vilnius, 1997, vol. 2, p. 7—14;
Šis raksts ir par pilsētu AAE. Par emirātu skatīt rakstu Rāselhaima (emirāts).

**Rāselhaima** (arābu: رأس الخيمة‎, *Raʾs al Khaimah*, IPA: [raʔs alˈxajma]) ir pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos, Rāselhaimas emirāta galvaspilsēta. Izvietojusies valsts ziemeļaustrumos Persijas līča piekrastē, pilsētā dzīvo ap 60 % no emirāta iedzīvotājiem.

Pilsētu dibinājuši mongoļu iebrukuma laikā no Persijas bēgušie armēņi, un sākotnēji tā saukta par Džulfaru. Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka pilsētu jau agrāk (ap 8.—9. gadsimtu) apdzīvojusi arābu azda cits. 18. gadsimtā pilsēta bija viens no reģionāla pirātisma centriem, kā dēļ līča dienvidu piekraste dažkārt tika saukta par Pirātu krastu.

Mūsdienās Rāselhaima ir viens no reģiona tūrisma centriem, pilsētā ir osta un starptautiska lidosta. Autostrāde pilsētu savieno ar Dubaiju un valsts galvaspilsētu Abū Dabī.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  *The Gulf States: A Modern History - David Commins - Google*. Books.google.com.bh. 2012-03-15. Skatīts: 2013-09-15.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 155937641
* LCCN: n80082069
* NKC: ge638227

 |

 |
**Jānis Ulpe** (dzimis 1907. gada 7. septembrī, miris 1987. gada 13. novembrī) bija latviešu būvinženieris, pedagogs un šahists.

Biogrāfija
----------

1925. gadā beidza Rīgas Valsts tehnikumu. No 1928. līdz 1948. gadam studējis LU inženierzinātņu fakultātē un ieguvis būvinženiera profesiju. Līdztekus studijām strādājis Zemkopības Ministrijā par mērnieku. No 1946. līdz 1958. gadam bijis LU Ģeodēzijas katedras asistents un vecākais pasniedzējs, no 1948. līdz 1950. gadam — Celtniecības fakultātes dekāna vietnieks. 1954. gada janvārī aizstāvējis disertāciju "Histerēzes zudumi asimetriskā ciklā koka siju svārstībās" un ieguvis tehnisko zinātņu kandidāta grādu. No 1958. līdz 1975. gadam bijis Rīgas Politehniskā institūta Rūpniecības un būvkonstrukciju katedras docents, no 1959. gada līdz 1962. gadam RPI Celtniecības fakultātes dekāns.

Jānis Ulpe bijis arī labs šahists. 1938. gadā sastādītajā Latvijas šahistu ranga tabulā ierindots 33. vietā.

Bibliogrāfija
-------------

* Ulpe, J. Telpiskās koka konstrukcijas / J. Ulpe ; Rīgas Politehniskais institūts. Rīga : RPI, 1973.
* Ulpe, J. Pneimatiskās konstrukcijas / J. Ulpe ; Rīgas Politehniskais institūts. Būvkonstrukciju katedra. Rīga : RPI, 1976.
* Ulpe, J. Koka un plastmasu konstrukcijas : mācību līdzeklis RTU rūpniecības un civilās celtniecības specialitātes studentiem / J. Ulpe, L. Kupče. Rīga : Zvaigzne, 1991. ISBN 0405001228 Nepareizs ISBN.

Atsauces
--------

1. ↑  J. Ulpes studenta kartīte
2. ↑  Padomju Students Nr. 3 (16.02.1954), 4. lpp.

Ārējās saites
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305057599
* LNB: 000016495
* ISNI: 0000 0004 1685 764X

 |

 |
**Filhnera šelfa ledājs** (vācu:  *Filchner-Schelfeis*, angļu: *Filchner Ice Shelf*) ir šelfa ledājs Antarktīdā, Vedela jūras dienvidaustrumu daļā. Austrumos tas robežojas ar Kotsu Zemes Luitpolda krastu, rietumos Berknera sala to atdala no Ronnes šelfa ledāja. Dažkārt Filhnera un Ronnes šelfa ledāji tiek uzskatīti par vienotu **Filhnera—Ronnes šelfa ledāju**, kas pēc kopējās platības (ap 449 000 km²) ir otrs lielākais šelfa ledājs pēc Rosa šelfa ledāja.

Ledājs ir ap 200 km plats un 450 km garš. Tā augstums pie ledāja frontes ziemeļos sasniedz 30 m, vidus un dienvidu daļā — 70—120 m. Ledāja biezums ir no 700 m pie tā pamatnes līdz 200 m pie frontes. Barojas galvenokārt no Slesora un Suportforsa glečeriem dienvidos un austrumos. Aptuveni ik pēc 15—20 gadiem no ledāja atdalās gigantiski aisbergi.

Ledāju 1912. gada janvārī—februārī atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija Vilhelma Filhnera vadībā, kas to nosauca imperatora Vilhelma II vārdā, bet pēc imperatora pavēles tas tika nosaukts atklājēja vārdā.

Filhnera šelfa ledājs intensīvi izmantots kā bāze reģiona izpētei. Pirmā polārstacija argentīniešu Henerala Belgrano šeit tika ierīkota 1955. gadā (darbojās līdz 1979. gadam). 1956. gadā tika ierīkota Šekltonas stacija Vivjena Fuksa transantarktiskajai ekspedīcijai. Amerikāņu Starptautiskā ģeofizikas gada polārstacija Elsvērta tika ierīkota 1957. gadā, vēlāk nodota Argentīnai un slēgta 1962. gadā. No 1965. līdz 1968. gadam ledāja dienviddaļā darbojās argentīniešu stacija Sovrala. 1975. gadā pie ledāja frontes tika ierīkota PSRS polārstacija Družnaja, kas 1986. gadā ar atšķēlušos aisbergu tika aiznesta jūrā. Ar šo pašu aisbergu tika aiznestas arī pamestās Šekltona un Henerala Belgrano.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Filhnera šelfa ledājs
2. ↑  William J. Mills. *Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia*. ABC-CLIO, 2003. gada 1. janvāris. 230. lpp. ISBN 978-1-57607-422-0.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ledāja karte[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 249377571
* GND: 4477902-1

 |

 |
**Mākslas un aģentūras teorija** (angļu: *Art and agency theory*) ir mākslas antropoloģijas teorija, kas skaidro sociālās attiecības, kas pastāv starp mākslas objektiem un indivīdiem. Teorijas mērķis ir izpētīt lauku, kur objekti mijiedarbojas ar cilvēkiem, tas ir sociālās attiecības starp personām un lietām, personām un personām, un lietām.

Mākslas un aģentūras teoriju izveidoja Alfrēds Gels, viņaprāt, mākslas antropoloģijas centrā jābūt sociālajam kontekstam, proti, kā mākslas objekts tiek uztverts, radīts un cirkulē sociālajā vidē, nevis jāskatās uz mākslas/estētikas attīstību. Tādēļ antropologs nelieto tādus terminus kā - *mākslas objekts* un *mākslas darbs*, tā vietā viņš izmanto jēdzienu – indekss. Teorijā tiek lietoti četri pamata jēdzieni: *indekss* – vizuāla, fiziska lieta, *mākslinieks* - indeksa radītājs, *recipients*- tas, kas reaģē uz indeksu, *prototips* – subjekts, ko ataino indekss.

Ar šo teoriju Gels liek pārdomāt mākslas antropoloģijas iepriekšējās nostādnes, viņš neuzskata, ka tai būtu nepieciešams definēt, kas ir māksla, jo tas ir mākslas kritiķu uzdevums. Antropologs atsakās aplūkot mākslu kā simbolu un nozīmju lauku, viņaprāt nozīmīgāk ir runāt par aģentūru un mērķi. Teorijas kritiķi norāda uz neatbilstību starp tās rīcību orientēto perspektīvi mākslā, jo teorijas centrā ir objektu aģentūra nevis cilvēku. Un norāda, ka tādas kategorijas kā estētika un semantika nevar tikt izslēgtas no definīcijas un analīzes, jo tās ir būtiskas, lai izprastu veidus, kā māksla pastāv un kādu ietekmi tā atstāj uz cilvēkiem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Gell, A. (1998). Art and Agency: An Anthropological Theory. Oxford: Clarendon Press. 270 lpp.
2. ↑  Sharpe, K. (2004). Book Review: Art and Agency: an Anthropological Theory. European Journal of Archaeology, 7: 209, 209-213
3. ↑  Morphy, H. (2009). Art as a mode of action: Some Problems with Gell’s Art and Agency. Journal of Material Culture. 14:5. 1-27

Ārējās saites
-------------

*
**Koptu kalendārs**, dēvēts arī par **Aleksandrijas kalendāru**, ir kalendārs, ko izmanto Koptu pareizticīgā baznīca. Šis kalendārs ir balstīts uz senēģiptiešu kalendāru.

Lai izvairītos no kalendāro datumu sezonālām nesakritībām, 238. gadā p.m.ē. Ēģiptes valdnieks Ptolemajs III Evergets mēģināja veikt senā kalendāra reformu, kas paredzēja sesto papildu dienu katru ceturto gadu. Tomēr šo reformu neapstiprināja ēģiptiešu priesteri un tauta, un jaunā kalendāra izveide tika atlikta līdz mūsu ēras 25. gadam, kad senēģiptiešu kalendāru reformēja Romas imperators Oktaviāns, kurš saglabāja senēģiptiešu kalendāra sinhronizāciju ar jaunizveidoto Jūlija kalendāru. Pēc reformas senēģiptiešu kalendāru pārsauca par koptu kalendāru. Tā gadi un mēneši sakrīt ar etiopu kalendāru, tikai tiem ir dažādi numuri un nosaukumi.

Koptu kalendāra mēneši
----------------------

| N.p.k. | arābu valodā | koptu valodā |
| --- | --- | --- |
| I | توت Tūt | Thout |
| II | بابة Bābah | Paopi |
| III | هاتور Hātūr | Hathor |
| IV | كيهك Kiyahk | Koiak |
| V | طوبة Ṭūbah | Tobi |
| VI | أمشير Amshīr | Meshir |
| VII | برمهات Baramhāt | Paremhat |
| VIII | برمودة Baramūdah | Paremoude |
| IX | بشنس Bashans | Pashons |
| X | بؤونة Ba’ūnah | Paoni |
| XI | أبيب Abīb | Epip |
| XII | مسرى Masrá | Mesori |
| XIII | نسيئ Nasī’ | Pi Kogi Enavot |