recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Salavati** (indonēziešu: *Pulau Salawati*) ir Indonēzijai piederoša sala Seramas jūrā, Radžaampatu arhipelāga trešā lielākā sala. Administratīvi ietilpst Dienvidrietumu Papua provincē, ziemeļu daļa ietilpst Radžaampatas apriņķī, bet dienvidu daļa — Soronas apriņķī. Lielākās apdzīvotās vietas ir Samate salas ziemeļaustrumos. Sala ir viena no arhipelāga piecām vēsturiskajām karalistēm.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Jaungvinejas rietumu piekrastē. Seles šaurums austrumos to atdala no Doberai pussalas, bet Segavinas šaurums ziemeļos — no Batantas salas. Krasta līnija mēreni izrobota, piekrastē daudz mazāku saliņu. Salas reljefs pārsvarā līdzens, ziemeļu daļā augstiene, kuras augstākais punkts ir Vagoma kalns (700 m vjl). Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, piekrastēs — mangrovju audzes un koraļļu rifi. 

Salas ziemeļu daļu aizņem 1982. gadā izveidotais Ziemeļsalavati dabas rezervāts. Populārs daivinga un ekotūrisma galamērķis.

Salas dienvidos tiek iegūta nafta; atradni plānots ekspluatēt līdz 2025. gadam.

Atsauces
--------

1. ↑  Blok pengelolaan Cagar Alam Pulau Salawati
2. ↑  Salawati. The third largest island of Raja Ampat
3. ↑  Salawati Kepala Burung PSC Conventional Oil Field, Indonesia

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Salavati***.
**Niuiešu valoda** (niuiešu: *ko e vagahau Niuē*) ir polinēziešu valoda, kas pieder malajiešu-polinēziešu apakšgrupai. Tā ir cieši saistīta ar tongiešu valodu. Tā ir tuva arī citām polinēziešu valodām, piemēram: samoāņu, maoru un havajiešu valodām.

Vēsture
-------

Tāpat kā daudzām citām Okeānijas tautu valodām, rakstība Niuē tika ieviesta ar reliģijas palīdzību, šajā gadījumā ar Samoa kristiešiem. Tas ir novedis pie Samoa ietekmes morfoloģijā, gramatikā un īpaši izrunā. Piemēram, skaņu /ŋ/ raksta kā **g**, atšķirībā no Tongas, kur to raksta kā **ng**.

Dialekti
--------

Niuiešu valodai ir divi dialekti. Motu dialektā runā salas ziemeļos, bet Tafiti dialektā runā salas dienvidos. Atšķirības starp dialektiem ir vienkāršas, piemēram: *hafule/afule, aloka/haloka, nai/nei*.

Skaitļi
-------

Skaitļu nosaukumi niuiešu valodā ir šādi:

1 taha

2 ua

3 tolu

4 fā\*

5 lima

6 ono

7 fita

8 valu

9 hiva

10 hogofulu

100 taha e teau

1000 taha e afe

Piezīme: Skaitli 4 var saukt divos veidos: fa un fā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 01234762

 |

 |
**Eiroskeptisms**, **eiroskepticisms** jeb **eiroskepse** ir nosaukums, ko attiecina uz viedokļiem, kas ir kritiski pret Eiropas Savienību.
2007.—2010. gada globālās finanšu krīzes laikā 2009. gadā izdarītā *Eurobarometer* aptaujā vismazākais atbalsts dalībai ES bija Latvijā (25% dalību ES vērtēja kā pozitīvu savai valstij), Lielbritānijā (28%) un Ungārijā (32%). 2011. gadā veiktā aptaujā eirooptimisti bija mazākumā četrās valstīs: Lielbritānijā, Ungārijā, Grieķijā un Austrijā. Latvijā aptaujātie bija vienmērīgi sadalīti tajos, kas uzskatīja, ka Latvijai ir labums no ES un tajos, kas uzskatīja, ka nav (47% un 47%).

Eiroskepticisms krasi palielinājās Eiropas migrantu krīzes laikā kopš 2014. gada.

Nosaukums
---------

Daži uzskata, ka šim nosaukumam ir negatīvas konotācijas un, piemēram, par eiroskeptiķi uzskatītais Čehijas prezidents Vāclavs Klauss terminu "eiroskeptisms" un "eirooptimisms" vietā dod priekšroku apzīmējumiem "ES-reālisms" un "ES-naivums".

Eiroskeptiķu uzskati
--------------------

Ass ES kritiķis ir Lielbritānijā dzīvojošais bijušais padomju disidents Vladimirs Bukovskis. 2006. gadā, pirms 2008. gada krīzes, Bukovskis izteicās, ka pārlieku lielās ekonomikas regulēšanas un birokrātijas dēļ, līdzīgi PSRS, ES ekonomika agri vai vēlu nonāks stagnācijas un vēlāk krīzes situācijā, kuras gadījumā viņš prognozēja haotisku sabrukumu, kur lielu lomu varētu spēlēt etniski jautājumi, līdzīgi kā PSRS vai Dienvidslāvijas SFR gadījumā. 

Citi komentētāji 2010. gada beigās pauda viedokli, ka eirozonas krīze kalpo par lielisku ieganstu varas konsolidēšanai Briseles rokās.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eiroskeptisms*** |

1. ↑  Eiroskepse un Eiropas nākotne[novecojusi saite]
2. ↑  Austers A. "Eiroskepticisms". Nacionālā enciklopēdija. (skatīts 08.12.2022)
3. ↑  Eurobarometer 71 Archived 2012. gada 23. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. 91.-93. lpp
4. ↑  Eurobarometer 75 Archived 2012. gada 23. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. 34. lappuse
5. ↑  Can Václav Klaus Put the Brakes on Europe? 12/18/2008
6. ↑  Corporate EUtopia — how new economic governance measures challenge democracy 2011. gada 19. janvāris
Tipisks robots pirms Azimova definētajiem likumiem. Šis attēls redzams Supermena komiksos 1940. gados.
**Trīs robotikas likumi** jeb **trīs robotu likumi** zinātniskajā fantastikā ir Aizeka Azimova definēti likumi, kuriem roboti pakļaujas viņa rakstītajā daiļliteratūrā. Tie pirmo reizi parādījās viņa stāstā "*Runaround*", lai gan izpaudās arī iepriekšējos darbos. Šie trīs likumi ir šādi:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| 1. Robots nedrīkst kaitēt cilvēkam vai arī pieļaut kaitējumu cilvēkam ar savu bezdarbību.
2. Robotam jāklausa cilvēka dotajām pavēlēm, ja tas nav pretrunā ar pirmo likumu.
3. Robotam jāaizsargā sava pastāvēšana, ja tas nav pretrunā ar pirmo un otro likumu. | "|

Vēlāk Azimovs ar savu stāstu varoņiem nonāca arī līdz nultajam likumam:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| 0. Robots nedrīkst kaitēt cilvēcei vai arī pieļaut kaitējumu cilvēcei ar savu bezdarbību. | "|

Attiecīgi pirmais likums tika papildināts ar "... ja tas nav pretrunā ar nulto likumu.", otrais likums ar "... ja tas nav pretrunā ar nulto un pirmo likumu" u.t.t.

Daudzi Azimova stāstu sižeti ir risināti ap to, ka nultais likums ir vispārīgs un abstrakts: "Jo tu vari norādīt uz konkrētu cilvēku, bet nevari norādīt uz konkrētu cilvēci". Tāpēc nultā likuma piemērošana ir sarežģīta un prasa nopietnu vērtību un darbību seku samērošanu.
**Maurīcijas milzu scinks** (*Leiolopisma mauritiana*) ir izmirusi scinku dzimtas ķirzaka, kas bija sastopama Maurīcijā. Acīmredzot, suga izmira ap 1650. gadu, un tās iespējamais izzušanas cēlonis bija kolonizatoru ievestās invazīvās sugas.

Fosilijas
---------

Suga zināma no atsevišķiem kauliem, kas atrasti divās dažādās vietās Maurīcijā. Fosilijas liecina, ka milzu scinks bija vistuvāk radniecīgs izdzīvojušajam Raundas scinkam. Cita radniecīga un neaprakstīta *Leiolopisma* ģints ķirzaka dzīvoja Reinjonā.

Apraksts
--------

Tā ir vislielākā zināmā scinku ķirzaka,— tās kopējais garums bija ap 34 cm. Savukārt Raundas scinks sasniedz 17 cm, bet, saskaņā ar fosilām liecībām, Maurīcijas cietzemē tas bija līdz 20 cm garš.

Atsauces
--------

1. ↑  *Leiolopisma mauritiana*, *Sarkanā grāmata*
2. 1 2  iNaturalist: Mauritian Giant Skink
3. ↑  Recently extinct reptile populations from Mauritius and Réunion, Indian Ocean. E.N. Arnold. J. Zool. Lond. 191 (1980), pp. 33—47
**Iežu tekstūra** (no *textura* — audums, pinums) ir iežu uzbūves īpašību kopums, kuru nosaka to sastāvdaļu orientācija, relatīvais izvietojums un sadalījums.

Magmatisko iežu tekstūra ir atkarīga no kristalizācijas īpatnībām, no veida, kā tiek aizpildīta telpa ar iežu masu procesu rezultātā, kas noris kausējumā līdz atdzišanai vai kristalizācijas laikā, kā arī no plaisājumu veida, kas rodas sacietējušā kausējuma atdzišanas rezultātā vai ārējo faktoru iespaidā kristalizācijas laikā un pēc tās beigām.

Nogulumiežos izšķir primārās tekstūras, kas radušās sedimentācijas periodā (piemēram, slāņainās tekstūras) vai vēl nesacietējušajos plastiskajos nogulumos (piemēram, zemūdens noslīdeņos) un sekundārās tekstūras, kas izveidojušās stadijā, kad nogulumi transformējas iežos, kā arī to tālāko izmaiņu rezultātā (diaģenēze, kataģenēze, metamorfisma sākumstadijās).

Nogulumiežu primārās tekstūras veidojas mehānisko faktoru iedarbības rezultātā (abiogēnās tekstūras). Pie primārām tekstūrām attiecina arī tādas, kas attiecas uz nogulumu virsmām, pārsvarā sīkgraudainos iežos (viļņu ripsnājums, žūšanas plaisas, organismu dzīvības procesu pēdas).

Reizēm tekstūru un struktūru īpašības ir grūti nodalīt vienas no otrām, piemēram, oolītu kaļķakmeņi, kur oolītu forma un izmēri nosaka iežu struktūru, bet oolītu uzbūve, kas saistīta ar koncentriskiem apvalkiem ap centrālo kodolu, un sastāvošu no minerālo graudu kopuma, ir tekstūras īpašība. Atkarībā no tā, vai tekstūra ir redzama ar neapbruņotu aci, izšķir mikro un makrotekstūras.

Tekstūras termins pasaules ģeoloģiskajā literatūrā tiek traktēts atšķirīgi. Amerikāņu, angļu un daļēji franču literatūrā tekstūras jēdziens atbilst krievu (PSRS) literatūrā lietotajam terminam struktūra, un otrādi, ar struktūru viņi saprot to, kas krievu literatūrā attiecas uz tekstūru. Savukārt, vācu un lielākoties franču literatūrā šī terminoloģija sakrīt ar krievu valodā lietoto terminoloģiju.

Atsauces
--------

1. ↑  Геологический словарь, Том второй: Текстура (горных пород). Москва, Недра. 1978; 296-297. lpp
**Struma** jeb **Strimona** (bulgāru: *Струма*, grieķu: *Στρυμόνας*) ir 415 kilometrus gara upe Bulgārijā (290 kilometru garumā) un Grieķijā. Ietek Egejas jūrā. 

Sākas Vitošas kalnos uz dienvidiem no Sofijas. Tek lielākoties uz dienvidiem. Bulgārijas teritorijā Struma lielākoties ir kalnu upe, bet Grieķijā tā tek pa plašāku ieleju. Augštecē, Bulgārijas teritorijā savulaik bija attīstīta brūnogļu ieguve. Grieķijā upe caurtek Kerkini ezeram. Tas ir mākslīgi izveidots 1932. gadā mitrāju masīva vietā. Ezers ir ļoti svarīga migrējošo putnu vieta. Ieteka Egejas jūrā Strimonas līcī. Lielākā pieteka - Strumica. Upes krastos atrodas Pernika, Radomira, Kistendila, Blagojevgrada, Sandanski, Petriča, Sere. 

Netālu no Strumas ietekas Egejas jūrā atrodas senā Amtipole. Upe vairākkārt aprakstīta sengrieķu mitoloģijā un sengrieķu ģeogrāfu darbos. Strimonas dzērves ir motīvs vairāku seno romiešu, piemēram Vergilija, dzejā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Struma***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4678877-3
* NKC: ge583877

 |

 |
Proterozoja stromatolītu fosilijas.  
(ap 1,9 mljrd.g.)
**Stromatolīti** ir karbonātiski izaugumi (biohermi) ūdenstilpju dibenā, ar izliektu vai nelīdzenu virsmu un sarežģītu iekšēju slāņojumu. Atkarībā no ekoloģiskiem faktoriem var veidoties dažādas formas stromatolīti: slāņveidīgi, kunkuļveidīgi, stabveidīgi, sazaroti u.c. Tiek uzskatīts, ka stromatolīti veidojas zemāko aļģu (zilaļģu u.c.) darbības rezultātā. Aļģu bioķīmiskās darbības rezultātā no ūdens izdalās kaļķi. Tie veido atsevišķus kalcīta vai dolomīta kristālus, aizpilda ar karbonāta graudiem starpas starp pavedieniem, vai arī veido kaļķa garozas ap aļģu šūnām un pavedieniem. Aļģes, ar saviem sapītajiem pavedieniem veidojot filcam līdzīgu struktūru, var noturēt terigēnos un karbonātiskos nogulumus, kas izkrīt baseina dibenā. Rezultātā veidojas irdena kaļķa tufa kārtiņa. Pēc aļģu atmiršanas tufs sablīvējas un diaģenēzes procesā pārvēršas blīvā karbonātiskā garozā. Šī procesa pastāvīga atkārtošanās daudzu gadu garumā noved pie samērā lielu biohermu izveidošanās. Daļa pētnieku, kas pētījuši mūsdienu stromatolītu aļģes, uzskata, ka visiem karbonātiskajiem nogulumiem, kas veido stromatolītu garozas, ir neorganiska izcelsme, bet aļģu kolonijas kalpo tikai par šo nosēdumu uztvērējiem. Taču citi algologi norāda, ka aļģes spēlē lielu lomu aktīvi izgulsnējot karbonātu no jūras ūdens.

Mūsdienu stromatolītu aļģu kolonijas Austrālijas rietumu krastā.
Stromatolīti ir zināmi jau no proterozoja, un īpaši daudz to bija līdz ordovikam. Tie ir zināmi arī Latvijas devona nogulumos. Stromatolīti plaši tiek izmantoti proterozoja stratigrāfijā, kur citu organismu palieku gandrīz nav. Pārsvarā tie mita seklūdens apstākļos atsāļotos vai stipri sāļos ūdeņos, kur citiem organismiem ir dzīvei nelabvēlīga vide.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 5. sējums. Rīga : Preses nams. 1998. 163. lpp.
2. ↑  Орлов Ю.А. Основы палеонтологии (в 15 томах). Том 14. Водоросли, мохообразные, псилофитовые, плауновидные, членистостебельные, папоротники. Москва. Издательство Академии наук СССР. - 1963. - 38-39.lpp

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stromatolīti***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
**Rustems Dautovs** (vācu: *Rustem Dautov*, krievu: *Рустем Хазитович Даутов*; dzimis 1965. gada 28. novembrī Ufā) ir Baškortostānā dzimis tatāru tautības Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1989).

Biogrāfija
----------

1983. gadā Kijevā uzvarējis PSRS jauniešu šaha čempionātā. Pirmo panākumu starptautiskajā arēnā guvis 1984. gadā, kad šaha turnīrā Berlīnē izcīnījis 2. vietu. Vēlākajos gados uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Drēzdenē (1986, 1988), Rostokā (1987), Hallē (1987), Minskā (1987), Minsterē (1990), Ķelnē (1991), Esenē (1999).

Pēc PSRS sabrukuma pārcēlies uz dzīvi Vācijā un kopš 1993. gada šaha turnīros pārstāv šo valsti. 1996. gadā kļuvis par Vācijas šaha čempionāta uzvarētāju. 1999. gadā izcīnījis sudraba medaļu Vācijas šaha čempionātā. Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas: 2001. gadā Maskavā 2. kārtā zaudējis Predragam Nikoličam, bet 2004. gadā Tripolē zaudējis 1. kārtā.

Divas reizes uzvarējis Eiropas šaha klubu kausa izcīņā: 1990. gadā Maskavas komandas *CSKA* sastāvā, bet 1996. gadā Kazaņas komandas *TatTransGaz-Itil* sastāvā.

Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (1996-2004). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (2000) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (abas - 2000) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1997-1999, 2003-2005). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1999) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Dautovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1989. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Championship of USSR juniors - Kiev 5-17.1.1983
2. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
3. ↑  «2004 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 1. novembrī.
4. ↑  OlimpBase :: 7th European Chess Club Cup, 1989/1990, CSKA Moscow
5. ↑  OlimpBase :: 12th European Chess Club Cup, 1996, TatTransGaz-Itil Kazan
6. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Rustem Dautov
7. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Christopher Lutz

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
***Tour de Ski* (TdS)** ir distanču slēpošanas sacensības, kas notiek Centrāleiropā katru gadu kopš 2006. gada, iespaidojoties no *Tour de France* riteņbraukšanas sacensībām. Katras no *Tour de Ski* sacensībām ir sastāvējušas no sešiem līdz deviņiem posmiem, kas notikuši decembra beigās un janvāra sākumā Čehijā, Vācijā, Itālijā un Šveicē. Sacensību kopējais balvu fonds ir 1 055 000 Šveices franku (844 000 Eiro),[1] ņemot kopā vīriešu un sieviešu sacensības. Vīriešu un sieviešu sacensības notiek kopīgi, tajos pašos datumos, atšķiroties tikai sacensību distances garumam.

2017. gada janvārī par pirmo *Tour de Ski* startējušo un finišējušo Latvijas sportistu kļuva Indulis Bikše.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 11. martā. Skatīts: 2012. gada 11. martā.
2. ↑  Ivars Bācis. «Bikše pabeidz "Tour de Ski" labāko četrdesmitniekā, uzvar Ustjugovs». *sportacentrs.com*, 2017. gada 8. janvārī. Skatīts: 2017. gada 8. janvārī.
**Sesils Velentains de Vere** (angļu: *Cecil Valentine De Vere*; 1846. gada 14. februāris Londona — 1875. gada 9. februāris Devona) bija Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt vienpadsmit gadu vecumā. Pēc diviem gadiem 1859. gadā iestājies Londonas šaha klubā, bet kopš 1860. gada regulāri piedalījies pilsētas šaha dzīvē. 1864. gadā mačā uzvarējis šaha meistaru Džordžu Elkoku Makdonnelu. 1865. gadā bijis labāks handikapa mačā ar Vilhelmu Steinicu (+7, -3, =2), kurā Steinics devis priekšā savam pretiniekam bandinieku un gājienu. 1866. gada novembrī Londonā uzvarējis 1. Britu šaha asociācijas izaicinājuma kausā, kas vēlāk ticis uzskatīts par pirmo Lielbritānijas šaha čempionātā. Līdz Naidželam Šortam panākumam 1984. gadā de Vere palicis par visu laiku jaunāko Lielbritānijas šaha čempionu. 1867. gada jūnijā ieņēmis 5. vietu Parīzes starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Ignacs Kolišs). Tā paša gada septembrī Dandī piedalījies Britu šaha asociācijas 3. kongresā, kurā dalījis 3.—4. vietu (uzvarējis Gustavs Neimanis). Šī turnīra laikā uzzinājis, ka ir saslimis ar tuberkulozi, un, lai izārstētos, pametis savu darbu Londonā. 1869. gadā dalījis 1.—2. vietu 2. Britu šaha asociācijas izaicinājuma kausā, taču papildu mačā zaudējis Džozefam Blekbērnam. 1870. gadā Bādenbādenes starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 6.—7. vietu. 1872. gadā Londonā dalījis 3.—4. vietu 2. Britu šaha federācijas kongresā. 1872. gadā kļuvis arī par šaha nodaļas redaktoru laikrakstā *The Field*, taču pēc 18 mēnešiem zaudējis šo darbu alkoholisma dēļ. 1874. gadā Londonā zaudējis maču Johannesam Cukertortam. Pāragri miris no tuberkulozes un alkoholisma izraisītajām veselības problēmām.

Tagadējais angļu šaha vēsturnieks Ouens Hindls ir salīdzinājis de Veres dzīvi ar amerikāņu šahistu Polu Morfiju traģisko likteni.

Literatūra
----------

* Robert H. Jones, Owen Hindle. The English Morphy?: The Life and Games of Cecil De Vere, First British Chess Champion. 2001. ISBN 978-0953132140

Atsauces
--------

1. ↑  Paris (1867)
2. ↑  Dundee Congress (1867)
3. ↑  Baden-Baden (1870)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Serīns** (***Ser***, 2-amino-3-hidroksipropionskābe, β-oksialanīns, C3H7NO3) ir dzīvo organismu aminoskābe. Serīns pieder pie hidroksiaminoskābēm. Serīns ir bezkrāsaina kristāliska viela (heksagonāli kristāli).

Atrašanās dabā
--------------

Serīns ietilpst gandrīz visu dabā sastopamo olbaltumvielu sastāvā. Visvairāk serīna ir zīda olbaltumvielās. Organismā serīns sintezējas no glikolīzes starpprodukta - 3-fosfoglicerāta.

Bioloģiskā nozīme
-----------------

Serīns nodrošina daudzu fermentu funkcijas, piedaloties to aktīvo centru veidošanā. Olbaltumvielas šķeļošie fermenti ar šādiem aktīvajiem centriem tiek dēvēti par serīna endopeptidāzēm. Serīns piedalās vairāku citu aizstājamo aminoskābju - glicīna, cisteīna, metionīna, triptofāna - biosintēzē.

Serīna noārdīšanās procesā tas dezaminējas, veidojoties pirovīnogskābei.

Fosfororganiskās indes ir toksiskas, jo iedarbojas uz serīna hidroksilgrupām - pievienojoties tām, šādas indes un kaujas vielas bloķē fermentu (galvenokārt acetilholīnesterāzes) katalītisko aktivitāti.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |
**Cinka hlorīds** (ZnCl2) ir balta, kristāliska, ūdenī ļoti labi šķīstoša viela. Tas ir cinka un hlora binārais savienojums, kas uzskatāms par sālsskābes cinka sāli. Cinka hlorīdam ir nepatīkama metāliska garša un tas kairina ādu un gļotādas. Pazīstami arī bāziskie cinka hlorīdi, piemēram, Zn(OH)Cl.

Iegūšana
--------

Cinka hlorīdu iegūst, šķīdinot sālsskābē cinka skaidiņas, cinka oksīdu vai cinka sulfīdu (cinkmāni).

Zn + 2 HCl → ZnCl2 + H2
Tīrāku vielu iegūst, izmantojot metālisko cinku, jo tad iegūtais cinka hlorīds ir piesārņots galvenokārt tikai ar dzelzi. Dzelzi atdala, nogulsnējot dzelzs(III) hidroksīda veidā, pievienojot šķīdumam cinka oksīdu. Ietvaicējot šķīdumu, kas satur sālsskābes pārākumu, iegūst baltu pulverveida produktu, kuru var izkausēt un iegūt porcelānam līdzīgu cietu, puscaurspīdīgu masu. Lai iegūtu pavisam tīru cinka hlorīdu, to pārkristalizē no karsta dioksāna.

Īpašības
--------

Cinka hlorīds ir ļoti higroskopiska viela, kas gaisā glabājot izplūst. Koncentrētiem cinka hlorīda šķīdumiem ir skāba reakcija; šķīstot izdalās liels siltuma daudzums. Tas šķīst arī etanolā, glicerīnā, acetonā, anilīnā, piridīnā. Par spīti cinka hlorīda lielajam higroskopiskumam, virs 28 °C tas kristalizējas no šķīdumiem bezūdens formā; zemākās temperatūrās veido dažādus kristālhidrātus.

Izkausēts cinka hlorīds samērā labi vada elektrisko strāvu. 

Cinka hlorīds viegli veido dubultsāļus, it sevišķi ar sārmu un sārmzemju metāliem; tiem mēdz būt sastāvs Me2[ZnCl4] (kur Me — vienvērtīgs metāls) un tos var uzskatīt par kompleksajiem savienojumiem — tetrahlorocinkātiem.

Izmantošana
-----------

Koncentrēts cinka hlorīda šķīdums šķīdina celulozi, tādēļ to izmanto pergamentam līdzīga papīra un fibras ražošanā. Lieto arī koksnes piesūcināšanai.

Lielās tieksmes uz ūdeni dēļ cinka hlorīdu lieto ūdens atdalīšanai no organiskām vielām (kondensācijas reakciju veikšanai). Lieto arī organisko krāsvielu ražošanai (tās bieži izgatavo kā dubultsāļus ar cinka hlorīdu), kā arī preparatīvajā organiskajā ķīmijā.

Ar cinka hlorīdu var kodināt metālus; to izmanto metālu lodēšanā (cinka hlorīda šķīdumu sālsskābē, kam pievienots salmiaks, sauc par "lodēšanas skābi"). Šādā šķīdumā ir amonija tetrahlorocinkāts (NH4)2[ZnCl4], ko sauc arī par "lodēšanas sāli". Šāda iedarbība izskaidrojama ar cinka hlorīda spēju šķīdināt metālu oksīdus, veidojoties kompleksajiem savienojumiem.

Atsauces
--------

1. ↑  N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 554. lpp.
2. ↑  Г. Реми. Курс неорганической химии. Том II. М:, Издательство иностранной литературы, 1966, 471. lpp. (krieviski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Cinka hlorīds*** |
**Ruta Vokla Kardoso** (portugāļu: *Ruth Vokl Cardoso*; 1934. gada 9. februāris Salvadora — 2000. gada 11. februāris Salvadora) bija Brazīlijas starptautiskā meistare šahā (1970).

Biogrāfija
----------

1960. un 1970. gados bijusi vadošā Brazīlijas šahiste. Septiņas reizes uzvarējusi Brazīlijas sieviešu šaha čempionātos (1963, 1965, 1966, 1967, 1968, 1972, 1977). Trīs reizes uzvarējusi Dienvidamerikas sieviešu šaha čempionātos (1966, 1969, 1972). Par panākumiem turnīros FIDE 1970. gadā Kardoso piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Trīs reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros 1971. gadā Ohridā dalījusi 16.-17. vietu, 1973. gadā Menorkā palikusi 17. vietā, bet 1979. gadā Riodežaneiro ieņēmusi 16. vietu.

Pārstāvējusi Brazīlijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1972-1974, 1978-1982). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1972) medaļu.

Bijusi precējusies ar šaha lielmeistaru Pālu Benko.

Atsauces
--------

1. ↑  «International Tournament Record of Ruth Cardoso». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2005. gada 4. maijā. Skatīts: 2005. gada 4. maijā.
2. ↑  1971 Ohrid Interzonal Tournament
3. ↑  1973 Menorca Interzonal Tournament
4. ↑  1979 Rio de Janeiro Interzonal Tournament
5. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ruth Cardoso

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Gravīra, kurā attēlota agrīna Česteras mistēriju drāma
**Mistērija** ir teātra un dramaturģijas forma, kas izveidojās Eiropā viduslaikos un tika uzvesta tautas valodā. Mistērija attīstījās no izrādēm, ko latīņu valodā baznīcās uzveda garīdznieki. Sākotnēji mistērijas izrādīja *Corpus Christi* (un arī citu reliģisku svētku) ietvaros, taču ar laiku tās sāka spēlēt arī citās dienās. Tematiski mistēriju pamatā bija sižeti gan no Jaunās, gan Vecās Derības, kā arī apustuļu dzīvesstāsti; īpaša uzmanība tika pievērsta cilvēka radīšanai, krišanai un glābšanai. Izplatītas ainas bija Lucifera krišana, cilvēka radīšana un krišana, Kains un Ābels, Noass un plūdi, Lācara augšāmcelšana, Kristus kārdināšana, Jaunavas kronēšana utt. Baznīca izrāžu veidošanās parasti nepiedalījās; liela nozīme mistēriju uzvešanā bija municipalitātei un jo īpaši cunftēm (lielākajās pilsētās atsevišķas epizodes uzveda noteiktas amatnieku brālības atkarībā no pārstāvētā aroda — piemēram, Jorkas kuģubūvētāji atveidoja Noasa šķirsta epizodi). Izrādēs nereti piedalījās aptuveni 300 aktieru no dažādiem sociāliem slāņiem (Francijā — arī sievietes). Mistērijas veidošanu pārraudzīja spēles vadītājs, kurš bija atbildīgs par dekorācijām, lomu sadalījumu, rekvizītiem utt. Mistērijas dažkārt ilga pat mēnesi. 

Mistēriju cikla mērķis bija dramatizēt Bībeli no pasaules radīšanas līdz pat Pastarajai tiesai. Dažkārt luga tika izrādīta uz ratiem, kurus pēc tam pārveda uz citu pilsētas vietu — tā noteiktā laikā visu ciklu varēja redzēt visi pilsētas iedzīvotāji. Francijā mistērijas uzveda uz nekustīgām skatuvēm, kas atradās vienā laukumā un katra atainoja noteiktu darbības vietu — debesis, elli u.tml. Mistērijas ar laiku kļuva arvien sarežģītākas — lai atveidotu debesu un elles skatus, izmantoja mašinēriju, reālistiski attēloja spīdzināšanas skatus, eņģeļu lidošanu utt. Tāpat izrādēs nereti parādījās satīriski elementi — dažkārt tika izsmieta pat garīdzniecība. 

Starp nozīmīgākajām angļu mistēriju lugām jāmin Jorkas, Česteras un Koventrijas cikli. Spānijā populārs reliģiskās drāmas veids bija *autos sacramentales*, ko izrādīja *Corpus Christi* svētkos. Kiprā XIII gs. parādījās t.s. Kipras ciešanu cikls, kurā atainota Kristus dzīves pēdējā nedēļa. Francijā vienā lugā — "Apustuļu darbi" — bija 494 lomas ar tekstu; tā tika izrādīta 40 dienas.

Skatīt arī
----------

* Viduslaiku teātris
* Moralitē
* Mirakls
Benziloksigrupējums (apvilkts ar oranžu līniju) kā benzilacetāta molekulas struktūrdaļas piemērs. Benzilacetāta molekulā var bez tam izdalīt estera funkcionālo grupu (sarkanā krāsā) un acetilgrupu (apvilkta ar tumšzaļu līniju). Benzilacetāta molekulu iespējams iedalīt arī citos veidos
**Struktūrdaļa** ir organiskās ķīmijas termins, ar ko apzīmē molekulas fragmentu, kas bieži sastopams citās molekulās, un kam tādēļ ir savs nosaukums. Parasti, atšķirībā no funkcionālās grupas, tā ir samērā liela raksturīga organiskās molekulas daļa. Struktūrdaļa var sastāvēt no citām, mazākām struktūrdaļām vai funkcionālajām grupām.

Molekulu fragmentus, kas atzarojas no ogļūdeņraža molekulas pamatķēdes, sauc par aizvietotājiem jeb sānķēdēm. Sānķēdes var tikt aizvietotas ar cita veida sānķēdēm.

Molekulas aktīvā struktūrdaļa
-----------------------------

Farmakoloģijā par molekulas aktīvo struktūrdaļu sauc to molekulas daļu, kas nosaka zāļvielas fizioloģisko vai farmakoloģisko iedarbību. Molekulas neaktīvās daļas var būt, piemēram, esteru skābes vai spirta fragmenti, sāļu katjoni vai anjoni, arī tādi nekovalenti atvasinājumi kā noteiktas aktīvās struktūrdaļas helāti, klatrāti, kompleksie savienojumi. 
Šādi savienojumi paši par sevi var būt neaktīvi — tā saucamie "zāļu priekšteči" (*prodrugs*), un tikai tad, kad aktīvā struktūrdaļa atdalās no priekšteča molekulas brīvā veidā, preparāts kļūst aktīvs.

Skatīt arī
----------

* Funkcionālā grupa
* Aizvietotājs
* Sānķēde

Atsauces
--------

1. ↑  «Illustrated Glossary of Organic Chemistry - Moiety». *www.chem.ucla.edu*. Skatīts: 2021-05-29.
2. ↑  «CFR - Code of Federal Regulations Title 21». *www.accessdata.fda.gov*. Skatīts: 2021-05-29.
3. ↑  «Electronic Code of Federal Regulations (eCFR)». *Electronic Code of Federal Regulations (eCFR)* (angļu). Skatīts: 2021-05-29.
**Pauls Lipke** (vācu: *Paul Lipke*; 1870. gada 30. jūnijs Erfurte — 1955. gada 8. marts Osterburga) bija Vācijas šahists un advokāts.

Biogrāfija
----------

1890. gados bijis viens no vadošajiem Vācijas šahistiem. 1889. gadā Breslavā dalījis 5.-6. vietu Vācijas šaha savienības 6. kongresā. 1892. gadā Drēzdenē uzvarējis Vācijas šaha savienības 7. kongresā un ieņēmis 2. vietu šaha turnīrā Hallē. 1893. gadā Ķīlē izcīnijis 3. vietu Vācijas šaha savienības 8. kongresā. Lielāko panākumu savā šahista karjerā guvis 1894. gadā Leipcigā, kad Vācijas šaha savienības 9. kongresā ieguvis 2. vietu aiz uzvarētāja Zīgberta Tarraša. 1898. gadā dalījis 8.-9. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Vīnē. 1898. gadā bijis pirmā vācu šaha žurnāla *Deutsche Schachzeitung* redaktors.

20. gadsimta sākumā pārtraucis savas aktīvās šahista gaitas. Pēc izglītības bijis jurists un atlikušo mūžu strādājis Hallē par advokātu.

Atsauces
--------

1. ↑  8th DSB Kongress (1893)
2. ↑  9th DSB Kongress, Leipzig (1894)
3. ↑  Vienna (1898)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Viļņotie slāņmākoņi** *Stratus undulatus* (St und) ir vienlaidu pelēks vai dzeltenpelēks mākoņu slānis, uz kura pamata var izšķirt vāji izteiktus viļņus. Šie viļņi to lielā garuma un zemā izvietojuma dēļ pamanāmi tikai pēc pareizas tumšo un gaišo vietu secības mākonī. Pamata augstums ir 200—700 m. Saule un Mēness nespīd cauri šiem mākoņiem. Mākoņi sastāv no ūdens pilieniem. No St iespējami nokrišņi smidzeņa vai mazu sniega graudu veidā, kuri krietni pasliktina redzamību. Mākoņi veidojas galvenokārt siltā gaisa atdzišanas dēļ, kad tas kustas virs aukstā gaisa masas. Liela nozīme mākoņu veidošanai ir temperatūras inversijai, kurai vajadzētu būt nelielā augstumā virs Zemes virsas. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Austra Ozoliņa-Krauze** (dzimusi 1890. gada 13. decembrī Rīgā, mirusi 1941. gada 11. jūlijā Rīgā) bija latviešu sabiedriska un politiska darbiniece, publiciste, mākslas mecenāte un literāte.

Dzimusi būvuzņēmēja ģimenē, beigusi V. Maldoņa meiteņu skolu Rīgā (1907). Beigusi sieviešu sociālās aprūpes skolu Berlīnē, no 1912. līdz 1917. gadam studējusi tieslietas un filozofiju Berlīnes un Bernes universitātēs. 1. Pasaules kara laikā dzīvojusi Šveicē. Sadarbībā ar Raini un Annu Rūmani–Ķeniņu nodibinājusi Latvijas komiteju Šveicē, kas informēja Rietumeiropas sabiedrību par situāciju Latvijas teritorijā un aģitēja pret vācu militāro klātbūtni reģionā. Publicējusi vairākus rakstus periodiskajos izdevumos un vairākas brošūras dažādās valodās. No 1914. līdz 1919. gadam informācijas biroja "Pro Lettonia" vadītāja Bernē.

No 1919. gada augusta strādājusi Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas dienestā, 1919. gada novembrī kļuvusi par pagaidu diplomātiskās pārstāvniecības Berlīnē informācijas biroja vadītāju. 1921. gadā atgriezusies Latvijā, Latvijas Iekšlietu ministrija turēja viņu aizdomās par sadarbību ar komunistiem Berlīnē. A. Ozoliņa-Krauze iepazinās ar jaunajiem māksliniekiem Aleksandru Beļcovu un Romanu Sutu, no 1922. līdz 1924. gadam sadarbojās ar viņiem satīriskajā žurnālā "Ho–Ho!", vēlāk sekmējusi darbnīcas "Baltars" izveidošanu un pastāvēšanu. No 1924. līdz 1930. gadam bijusi literārā žurnāla "Domas" redakcijas locekle, no 1931. līdz 1932. gadam — žurnāla "Nord-Ost" līdzstrādniece. No 1935. gada pastāvīgi dzīvojusi Parīzē, no 1936. gadā bijusi Baltijas tautu miera un brīvības aizsardzības komitejas sekretāre. Spānijas pilsoņu kara laikā darbojusies Starptautiskajā pretfašisma komitejā un Spānijas palīdzības komitejā. Kad Franciju 1940. gadā ieņēma nacistiskās Vācijas karaspēks, A. Ozoliņa-Krauze atgriezās Latvijā, taču jaunā padomju okupācijas vara viņu neaicināja sadarboties. Kad nacistiskās Vācijas karaspēks ieņēma Latvijas teritoriju, viņa izdarīja pašnāvību.

Laika posmā no 1928. līdz 1934. gadam sarakstījusi vairākus literārus darbus: īsprozu, romānu "Virpuļu durvīs" (1929), lugas "Katrīna" (iestudēta 1930), "Kira grib spelēt karu" (izdota 1932), "Marija Vaļevska" (kopā ar Mariju Leiko, iestudēta 1934).

1930. gadā romāns "Virpuļu durvīs" krievu tulkojumā iznāca PSRS valsts izdevniecībā "Gosizdat".

A. Beļcova attēlojusi A. Ozoliņu-Krauzi daudzās savās gleznās un zīmējumos. 2020. gadā R. Sutas un A. Beļcovas muzejā atklāta izstāde par A. Ozoliņu-Krauzi "Kaislību varā".

Atsauces
--------

1. ↑  Austra Ozoliņa-Krauze - Literatūra - Personas[novecojusi saite]
2. ↑  «Людмила Спроге, Вера Вавере. Роман Аустры Озолини-Краузе о русской эмиграции». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 18. februārī. Skatīts: 2020. gada 1. augustā.
**Pauls Līvens** (vācu: *Paul von Lieven*, 1875—1963) bija Smiltenes muižas īpašnieks, firsts (kņazs). Dzelzceļa līnijas Ainaži—Valmiera—Smiltene projekta autors (1908—1911).

Dzīvesgājums
------------

Cēlies no senas vācbaltiešu dzimtas Līveniem. Dzimis 1875. gada 12. aprīlī Sanktpēterburgā Krimuldas muižas īpašnieka Paula Hermaņa fon Līvena (1821—1881) un viņa sievas Natālijas, dzimušas fon der Pālenas (1842—1920), ģimenē.
1893. gadā viņa māte nopirka Smiltenes muižu un 1895. gadā to uzdāvināja Paulam. 1899. gadā, ieguvis Pēterburgas Politehniskā institūta ceļbūves inženiera diplomu, Pauls fon Līvens ieradās Smiltenē uz pastāvīgu dzīvi.
Viņš savas muižas zemi sadalīja atsevišķos zemes gabalos un iznomāja tos Smiltenes iedzīvotājiem mūža rentē. 1901. gadā Līvens uzcēla Smiltenes spēkstaciju Vidus dzirnavezera krastā, 1903. gadā uzcēla Smiltenes slimnīcu, kokzāģētavu ar tvaiku darbināmu elektrocentrāli pie Tiltlejas ezera. 1903. gada 14. septembrī, atklājot Smiltenes slimnīcu, viņš teicis: „Es neesmu te uzcēlis fabriku, kas man nestu peļņu, es neesmu te uzcēlis ēku priekam, — es esmu uzcēlis ēku, kurā jūs visi nāksiet, līdznesdami savas sāpes. Lai Dievs dod, ka jūs visi aizietu no šejienes smaidīdami, tomēr būs daudzi, kas ienāks paši, bet kurus iznesīs piederīgie un draugi."

Krievijas–Japānas kara (1904—1905) laikā viņš izveidoja brīvprātīgo vienību ar pārvietojamo lazareti un devās sniegt palīdzību Mandžūrijas kaujas laukos ievainotajiem. Tur viņš iepazinās ar žēlsirdīgo māsu Natāliju fon Taubi jeb Lilī un 1905. gadā abi Maskavā apprecējās. Pēc atgriešanās Latvijā viņu ģimenē piedzima meita Marija (Rīgā 1907. gadā) un dēls Leonīds (Smiltenē 1909. gadā).
1911. gadā ar P. Līvena finansiālu atbalstu izbūvēja šaursliežu dzelzceļa līniju uz Valmieru, 1913. gadā Abula hidroelektrostaciju ar derivācijas kanālu.
Kad Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada sākumā lielinieki apcietināja P. Līvenu, muižas ļaudis esot devušies pie sardzes vīriem ar lūgumu viņu atbrīvot. 

Pēc atbrīvošanas Pauls Līvens ar ģimeni emigrēja uz Vāciju, kur 1919. gada 13. septembrī viņa sievai Rostokā piedzima dēls Aleksandrs. Smiltenes muižu Latvijas valdība nacionalizēja un pēc 1920. gada zemes reformas 1922. gadā ierīkoja viengadīgu piensaimniecības skolu. 

Firsta Līvena Piemiņas akmens KalnamuižāPaula Līvena piemiņas akmens Smiltenes novada Kalnamuižā.
Miris 1963. gada 11. maijā Londonā, apglabāts Ganersberijas kapsētā (*Gunnersbury Cemetery*).

Atsauces
--------

1. ↑  Baiba Vahere. Firstam Līvenam – 140[novecojusi saite]
2. ↑  geni.com
3. ↑  Paul Ivan Lieven

Ārējās saites
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1284150325567010090009

 |

 |
Viļņu optika izskaidro tādas parādības kā difrakciju
**Viļņu optika** jeb **fizikālā optika** ir optikas nozare, kas apraksta gaismas izplatīšanos, ņemot vērā tās viļņu dabu. Tā pēta fenomenus, ko nespēj izskaidrot ģeometriskā optika.

Dispersija
----------

**Dispersija** - dažādu starojumu viļņu laušanas koeficienta vai izplatīšanās ātruma atkarība no svārstību frekvences (vai viļņa garuma). Dabā šī parādība izpaužas varavīksnes veidā. Varavīksnē dispersija rodas, baltajai gaismai tiekot lauztai lietus pilienos. Vēl dispersija rodas, gaismas staru kūlim tiekot lauztam stikla prizmā. Šo parādību var iegūt ar stikla prizmu, uz kuru virzot šauru baltas gaismas kūli, ekrānā parādās spektrs (varavīksnes krāsas). Dispersijas parādību pēta ar spektroskopiem, spektrogrāfiem. Izmanto (krāsu jaukšanu) fotogrāfijās, TV, poligrāfiskajā tehnikā, tekstilrūpniecībā, apgaismošanā.[*nepieciešama atsauce*] Gaismas staru kūlim tiekot lauztam prizmā, visvairāk tiek lauzti viļņi ar lielāko laušanas koeficientu jeb īsākie viļņi (visvairāk lauž violetu gaismu).

Interference
------------

**Interference** - divu vai vairāku koherentu viļņu (svārstību ar vienādām fāzēm) pārklāšanās. Parādība izpaužas varavīkšņainās krāsās kondensātā uz loga, uz CD, ziepju burbulī vai izlietā eļļā uz mitra asfalta. Interferences aina rodas, gaismai atstarojoties no vielas kārtiņas augšējās un apakšējās virsmas. Jāņem par piemēru divus viļņus, kas sakrīt fāzēs, tad vietās, kur tie krustojas, ir novērojams interferences maksimums. Šo parādību pielieto hologrammās, dzidrinātajā optikā (pārklātā ar plānām kārtiņām, lai novērstu gaismas zudumus vai optiskajos instrumentos, lai vājinātu zaļo gaismu, kas ir acij visspēcīgākā), maksimāli atstarojošajos spoguļos.

Difrakcija
----------

**Difrakcija** - dažāda garuma viļņu apliekšanās ap šķēršļiem, kuri ierobežo viļņu kustību. Difrakcijas aina novērojama, ja gaisma krīt uz ekrāna, kurā ir mazs atvērums. Aiz ekrāna parādās difrakcijas maksimumi un minimumi. Šo parādību iegūst, gaismas avotam priekšā novietojot difrakcijas režģi. Dabā šī parādība izpaužas uz kukaiņu mugurām, spārniem, gaismai spīdot caur koku lapotni, gaismai izplatoties ūdenī, zvaigžņu mirguļošanā, ledus kristālos. Šī parādība rodas, ja gaismas ceļā novieto jebkādu šķērsli, kas ir mazāks par viļņa garumu. Izmanto astronomijā (attāluma noteikšanā). Visvairāk tiek lauzta sarkanā gaisma.

Polarizācija
------------

**Polarizācija** - fizikālas parādības izpausme noteiktā virzienā. Gaismas polarizācija ir elementārdaļiņu spinu jeb viļņu svārstību plaknes orientācija noteiktā virzienā. Parādība izpaužas, fotografējot caur atspīdošu stiklu. Rodas, dabiskajai gaismai atstarojoties vai lūstot. Izmanto gaismas intensitātes mainīšanai (pulksteņos, termometros, kalkulatoros, polarizācijas mikroskopos, fotoaparātos, LCD monitoros).

Literatūra
----------

* Fizika 12. klasei, Lielvārds, 5. nodaļa - Gaismas interference un polarizācija, kopsavilkums

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4189552-6
* NDL: 00561127
* NKC: ph288762

 |

 |
**Asjūta** (arābu: أسيوط; *Asyūţ*) ir pilsēta Ēģiptē, Asjūtas muhāfazas centrs. Izvietojusies valsts vidienē Nīlas kreisajā krastā 375 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Kairas. Nozīmīgs koptu reliģijas un kultūras centrs ar ievērojamu koptu iedzīvotāju daļu. Mūsdienās nozīmīgs vieglās un ķīmiskās rūpniecības centrs, transporta mezgls, universitātes pilsēta.

Vēsture
-------

Pilsēta zināma no 3100. gada pirms mūsu ēras kā Augšēģiptes 13. nomes galvaspilsēta **Zautja** (*Z3JW.TJ*; vēlāk ēģiptiešu *Səyáwt*, koptu **Sjouta** (ⲥⲓⲟⲟⲩⲧ)). Ēģiptes 11. dinastijas valdīšanas laikā pilsētas nozīme samazinājās. Romas un Bizantijas laikā pilsēta bija zināma kā **Likopole** (*Lykopolis*, *Λυκόπολις, Λύκων πόλις* — ‘Vilka pilsēta’) pēc ēģiptiešu kara un nāves dieva Upuauta.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 62. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Asjūta***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 150088071
* LCCN: n79128188
* GND: 4094817-1
* SUDOC: 028573978
* BNF: cb12038255t (data)
* BNE: XX6155959

 |

 |
Ģedimina dzimtas ģerbonis.
**Viļņas kunigaitija** jeb **Lietuvas kunigaitija** (lietuviešu: *Lētuvās kunigīstē, Lietuvos kunigaikštystė*, latīņu: *Ducatus Lituaniae*) bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa, kas dižkunigaiša Ģedimina valdīšanas laikā (1316-1341) bija tieši pakļauta Lietuvas (Viļņas) dižkunigaitim. Pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tās teritorijā izveidoja Viļņas vaivadiju.

Vēsture
-------

Dižkunigaitis Ģedimins pēc senkrievu kņazistu iekarošanas arī Lietuvu sadalīja dalienas kņazistēs jeb kunigistēs. Pēc viņa nāves 1341. gadā Viļņas pilī valdīja viņa dēls Jaunutis un atraitne Jevna, tomēr jau 1345. gadā dižkunigaiša troni pārņēma Aļģirds. Viņa brālim Ķēstutim tika uzticēta Traķu kunigaitija un Žemaitija, bet Aļģirds valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm. Pēc Aļģirda nāves (1377) par dižkunigaiti kļuva viņa dēls Jagailis, kurš pēc 1385. gada Krēvas ūnijas kristījās un kļuva arī par Polijas karali (1386). 

Lietuvas pilsoņu kara (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Vītauts Dižais, kas 1413. gadā Hordolo (*Horodło*) parakstīja vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi.

Viļņas kunigaiši
----------------

* Ģedimins (1316-1341)
* Jaunutis (1341-1345), Ģedimina dēls
* Aļģirds (1345-1377), Ģedimina dēls
* Jagailis (1377-1381), Aļģirda dēls. No 1386. gada vienlaicīgi arī Polijas karalis
* Ķēstutis (1381-1382), Ģedimina dēls
* Jagailis (1382-1386), Aļģirda dēls
* Šķirgailis (1387-1392), Aļģirda dēls, nebija dižkungs, bet gan Jagaiļa vietnieks Lietuvā
* Vītauts Dižais (1392-1413), Ķēstuša dēls

Lietuvas vēsturiskās daļas
--------------------------


| Valstis vai to daļas mūsdienu Lietuvas teritorijā  |
| --- |
| Pirms: **Lietava, Deltuva, Nalsene, Alsene**  |  **Viļņas kunigaitija** 1337-1413 | Pēc: **Viļņas vaivadija**  |
| Pirms: **Dainava, Sudava, Nere, Upīte**  |  **Traķu kunigaitija** 1337-1413 | Pēc: **Traķu vaivadija**  |
| Pirms: **Gaižuva, Karšuva, Knituva, Medenike, Saulene**  |  **Žemaitijas fogteja** 1398-1411 | Pēc: **Žemaitijas kunigaitija**  |
**Askari Mohammadians** (persiešu: عسگری محمدیان ; dzimis 1963. gada 2. martā) ir bijušais Irānas brīvā stila cīkstonis, 1988. un 1992. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs.

Biogrāfija
----------

Dzimis Irānas ziemeļos Māzenderānas ostāna administratīvajā centrā Sārī.

1982. gadā izcīnīja sudraba medaļu Āzijas spēlēs. Gadu vēlāk kļuva par Āzijas čempionu. 1986. gadā ieguva zelta medaļu Āzijas spēlēs Seulā.
1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Askari uzvarēja savā grupā un iekļuva finālā, kur cīņā par zelta medaļu zaudēja krievu cīkstonim Sergejam Beloglazovam un tika apbalvots ar sudraba medaļu. Viņš bija vienīgais Irānas sportists, kas Seulas olimpiādē kļuva par medaļnieku. 1989. gadā Askari kļuva par sudraba medaļas ieguvēju pasaules čempionātā un Āzijas spēlēs.

Savās otrajās olimpiskajās spēlēs 1992. gadā Barselonā Askari atkārtoti ieguva sudraba medaļu, šoreiz cīņā par zeltu nācās atzīt amerikāņu cīkstoņa Džona Smita pārākumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «ASKARI MOHAMMADIAN» (angļu). olympic.org. Skatīts: 2019-06-14.
2. ↑  «Sergei Beloglazov of the Soviet Union beat Askari» (angļu). apnews.com. 1988. gada 1. oktobris. Skatīts: 2019-06-14.[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Askari Mohammadians***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Strojarskas biznesa centrs** (horvātu: *Poslovni centar Strojarska*) ir tirdzniecības un dzīvojamais centrs, kas atrodas Zagrebā, Horvātijā. Tas sastāv no 6 ēkām, no kurām divas ir dzīvojamās ēkas, bet četras — biznesa ēkas.

Centrā ir divi debesskrāpji. Viens no tiem ir 54 m augstais A korpuss ar 13 stāviem. Galvenā ēka (B ēka), kurai ir 25 stāvi un kuras augstums ir 96,15 metri, ir Horvātijas augstākā dzīvojamā ēka. Kompleksu sauc par VMD kvartālu (*VMD kvart*).

Visu ēku celtniecība ir pabeigta. 25 stāvus augstais debesskrāpis tika apdzīvots 2014. gada beigās, savukārt pārējās ēkas tika nodotas ekspluatācijā agrāk.

Biznesa centrā ir garāžas 4 pazemes stāvos 850 automašīnām, kā arī publiskais parks un bērnu rotaļu laukums.

Centra projekta vērtība ir aptuveni 750 miljoni kunu (97,5 miljoni eiro). Projekta autori ir arhitekti Davors Matekovičs, Tomislavs Stojans, Mirna Melesa, Ida Istera, Vedrans Pavličevičs (*Davor Mateković, Tomislav Stojan, Mirna Melez, Ida Ister, Vedran Pavličević*).

Galerija
--------

* Skats uz debesskrāpi Strojarskas biznesa centra celtniecības laikāSkats uz debesskrāpi Strojarskas biznesa centra celtniecības laikā
* Dzīvojamā ēka biznesa centrāDzīvojamā ēka biznesa centrā
* Skats uz debesskrāpiSkats uz debesskrāpi
* Dzīvojamā ēkaDzīvojamā ēka

Atsauces
--------

1. ↑  «Pogledajte budući neboder u Strojarskoj, sa 96 metara najveći u Hrvatskoj». Vecernji.hr. Skatīts: 2016-12-04.
2. 1 2  Časopis "Građevinar", broj 66
3. ↑  Vecernji list, an article published January 24, 2014 .
4. ↑  «Pogledajte budući neboder u Strojarskoj, sa 96 metara najveći u Hrvatskoj». *www.vecernji.hr* (horvātu). Skatīts: 2021-04-13.

Ārējās saites
-------------

* Archived 2021. gada 13. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Centar Strojarska*** |
Nivhu apdzīvotās vietas saskaņā ar Krievijas 2002. gada tautas skaitīšanu.
Nivhu procentuālā izplatība Tālo Austrumu federālā apgabala pilsētās un lauku apdzīvotajās vietās, 2010. gada skaitīšana
**Nivhi** (pašnosaukums: *нивх*, daudzskaitlī *нивхгу* (Amūras), vai *ниғвӈ* daudzskaitlī *ниғвӈгун* (Sahalīnas)) ir tauta Ziemeļaustrumāzijā, viena no Krievijas Federācijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tautām. Dzīvo Sahalīnas salas ziemeļu daļā un Timas upes baseinā (vairāk nekā 2 tūkstoši cilvēku), kā arī Amūras lejtecē (2034 cilvēki).

Kopskaitā 4466 cilvēki. Tie pieder pie lielās mongoloīdu rases Ziemeļāzijas rases Centrālāzijas tipa. Kopā ar čukčiem, korjakiem un citām ziemeļaustrumu tautām viņi ir daļa no Paleoāzijas grupas. Novecojis nosaukums ir giļaki. Šis etnonīms tika plaši izmantots līdz 20. gadsimta 30. gadiem. Daži vecie nivhi sevi dēvē par giļakiem arī mūsdienās. Papildus nivhiem krievi giļakus sauca arī par ulčiem, negidaliem un daļēji evenkiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Tēzaurs — giļaki

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nivhi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85054965
* BNF: cb122579349 (data)
* NDL: 00562487
* NKC: ph746153

 |

 |