recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Uzmjonu ciema padome** ir viena no Baltkrievijas Vitebskas apgabala Mjoru rajona administratīvā iedalījuma vienībām, kas robežojas ar sava rajona Mjoru, Pavjaces un Turkovas ciema padomi un Vjerhņadzvinskas rajona Bihosavas, Kahanaviču, Sarjas, Šajtaravas ciema padomi un Vjerhņadzvinskas pilsētu. Ciema padomes administratīvais centrs ir Uzmjonu agropilsētiņa.

Vēsture
-------

1940. gada 12. oktobrī izveidoja Mjoru rajona Leonpoles ciema padomi. 1958. gada 12. jūnijā Leonpoles ciema padomes Ļipavas un Jasevas ciemu pievienoja Uzmjonu ciema padomei. 1965. gada 9. jūlijā Leonpoles ciema padomi pārdēvēja par Davhinavas ciema padomi un tās administratīvo centru pārcēla no Leonpoles uz Davhinavu.

1954. gada 16. jūlijā Barsuku ciema padomi pārdēvēja par Uzmjonu ciema padomi un tās administratīvo centru pārcēla no Barsukiem uz Uzmjoniem. 1960. gada 16. septembrī 21 Uzmjonu ciema padomes apdzīvoto vietu pievienoja Turkovas ciema padomei, un 1973. gada 26. martā vēl 20 Uzmjonu ciema padomes apdzīvotās vietas pievienoja Turkovas ciema padomei. 1974. gada 1. janvārī Uzmjonu ciema padomē atradās 19 apdzīvotas vietas.

2004. gada 8. aprīlī Uzmjonu ciema padomi likvidēja un tās teritoriju pievienoja Davhinavas ciema padomei. 2010. gada 16. septembrī Davhinavas ciema padomi pārdēvēja par Uzmjonu ciema padomi un tās administratīvo centru pārcēla no Davhinavas uz Uzmjoniem.

Apdzīvotās vietas
-----------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * Barsuki
* Barsuki 2
* Bredzeva
* Brižinki
* Buraloma 1
* Davhinava
* Dvarčani
 |  | * Gvardejskaja
* Iļmoviki
* Kļomina
* Leonpole
* Maļci
* Peraslova
* Peraslovka
 |  | * Skakuni
* Slabada
* Staroje Grudzinava
* Trudi
* **Uzmjoni**
* Vinagrodi
* Zajcava
 |

Attēlu galerija
---------------

* Uzmjonu ciema padomes ciemi
* BarsukiBarsuki
* DavhinavaDavhinava
* LeonpoleLeonpole
* UzmjoniUzmjoni
**Karēļi** (karēļu: *karjalaižet, karjalazet, karjalaiset*) ir somugru tauta, vēsturiskā Karēlijas reģiona pamatiedzīvotāji. Dzīvo Krievijas Federācijas Karēlijas Republikā un Tveras apgabalā, kā arī Somijas austrumos. Karēļu valoda pieder somugru grupas valodām.

Vēsture
-------

No 1617. gada Karēlijas rietumu daļa bija iekļauta Zviedrijas lielvalsts sastāvā, 1634. gadā to sadalīja Viborgas vai Jaunpils lēnē (zviedru: *Viborgs och Nyslotts län*) dienvidrietumos un Keksholmas lēnē (*Kexholms län*) ziemeļaustrumos. Zviedru Karēlijas galvaspilsēta tolaik bija tagadējā Priozerska jeb *Karjala* (Корела) pie Lādogas ezera. Krievu Karēlijas daļa tajā laikā ietilpa Oboņegas (Pieoņegas) zemē (krievu: *Обонежская пятина*, 1495-1708), kuru Pēteris I pievienoja jaunizveidotajai Ingrijas guberņai.

18. gadsimtā Krievijas impērija iekaroja karēļu apdzīvotās zemes, 1812. gadā tās iekļāva Somijas lielhercogistes sastāvā. Ziemas kara laikā Padomju Savienības okupētajā Somijas Republikas un līdz tam eksistējušās Karēlijas APSR teritorijā 1940. gadā nodibināja Karēļu-somu PSR. Ap 400 000 Karēlijas iedzīvotāju devās bēgļu gaitās uz Somiju.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 337. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karēļi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph659947

 |

 |
Latvijas Republikas Zemessardzes **Studentu bataljons** (**ZS StBN**) ir kājnieku bataljons, kas ietilpst 1. Rīgas brigādē. Bataljons uzskatāms par Atsevišķās studentu rotas idejisko pēcteci. Studentu bataljons ir vienīgais Zemessardzes bataljons, kas atrodas Rīgā, Vienības gatvē 56. Neskatoties uz nosaukumu, bataljona rindās tiek uzņemti ne tikai studenti.

Vēsture
-------

Studentu bataljona priekšvēsture meklējama Zemessardzes 11. Rīgas Centra rajona bataljona Studentu rotā, kas tika izveidota 1991. gada 17. decembrī. 1992. gadā šo rotu atdalīja no 11. Rīgas Centra rajona bataljona, tai piešķirot numuru "65". 1997. gadā 65. Studentu rota tika pārformēta bataljonā, savu šībrīža nosaukumu Studentu bataljons ieguva 2001. gadā. 2004. gada 1. martā Studentu bataljonam tika pievienots Zemessardzes 13. bataljons un 2006. gada 1. augustā — 15. bataljons.

Uzdevumi
--------

* Teritoriālā aizsardzība
* Dabas un tehnogēno katastrofu seku novēršana
* Sabiedriskās kārtības nodrošināšana un pazudušu cilvēku meklēšana
* Patriotiskā audzināšana un NBS reprezentācija

Personālsastāvs
---------------

Studentu bataljonā dien vairāk nekā 650 zemessargu un 100 Zemessardzes veterānu.

### Pazīstamākie Studentu bataljona zemessargi

Imants Zauls — alpīnists;

Rihards Kols — 12. Saeimas deputāts;

Vilnis Ķirsis — 12. Saeimas deputāts, Rīgas domes deputāts

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Republikas Zemessardze — StBN
* Studentu bataljona Zemessargi
* Studenu bataljona Zemessargi — Facebook
* Studentu bataljona Zemessargi — Twitter

Atsauces
--------

1. ↑  «Zemessardzes 1. Rīgas brigādes». *zs.mil.lv*. Skatīts: 2021. gada 20. novembrī.
2. 1 2 3 4  «Zemessardzes Studentu bataljons». *zs.mil.lv* (latviešu). Skatīts: 2021. gada 20. novembrī.
3. ↑  «Studentu bataljona zemessargi». Skatīts: 2021. gada 20. novembris.
**Metjū Stjuarts Dominiks** (*Matthew Stuart Dominick* ; dzimis 1981. gada 7. decembrī) ir ASV astronauts, Jūras kara flotes lidotājs.

Bērnība un izglītība
--------------------

Metjū Dominiks piedzima 1981. gada 7. decembrī Kolorādo štata Vītridžā Donalda un Rondas Dominiku ģimenē. 
2005. gadā viņš ieguva bakalaura grādu elektrotehnikā Sandjego Universitātē. Studiju laikā viņš pabeidza rezerves virsnieku apmācības programmu.

Militārā karjera
----------------

2005. gadā Dominiku ieskaitīja ASV Jūras kara flotē. Viņš apmeklēja primāro lidojumu apmācību Jūras kara flotes gaisa stacijā Pensakolā, un 2007. gadā tika iecelts par Jūras kara flotes aviatoru. Viņš pabeidza *F/A-18 Super Hornet* mācības *VFA-10* eskadriļā Jūras gaisa stacijā Oušenā. Pēc tam viņu norīkoja uz *VFA-143* iznīcinātāju eskadriļu, kur Dominiks piedalījās divās misijās, atbalstot operāciju *Enduring Freedom*.
Pēc tam viņš mācījās ASV Jūras spēku izmēģinājumu pilotu skolas (*USNTPS*) un Jūras spēku pēcdiploma skolas sadarbības programmā, kas ļāva viņam iegūt maģistra grādu sistēmu inženierijā Jūras spēku pēcdiploma skolā un apmeklēt ASV Jūras spēku izmēģinājumu pilotu skolu.

2013. gadā Dominiu norīkoja par izmēģinātājpilotu *VX-23* izmēģinājumu eskadriļā Jūras gaisa stacijā *Patuxent River* Merilendā. Tur viņš dienēja kā izstrādes lidojumu izmēģinājumu projekta virsnieks vairākās programmās, tostarp *MAGIC CARPET*, *Joint Precision Approach & Landing System* un *Infrared Search and Track Pod*. Dominiks piedalījās arī *X-47B*, *V-22 Osprey*, *E-2C Hawkeye* un *F-35C Lightning II* izstrādē.
2016. gadā viņu norīkoja par nodaļas vadītāju *VFA-115* eskadriļā kas atrodas Acugi Japānā.

*NASA* karjera
--------------

2012. gadā Roberts Metjū Dominiks iesniedza pieteikumu dalībai *NASA* 21. astronautu iesaukumā, bet uz apsekošanu Džonsona kosmosa centrā viņu neizsauca.

2017. gada 7. jūnijā Dominiks tika ieskaitīts *NASA* 20. astronautu grupā kā astronauta kandidāts. Pēc pamata vispārējās kosmiskās sagatavošanas kursa 2020. gada 10. janvārī viņam piešķīra astronauta kvalifikāciju.

2023. gada4. augustā tika paziņots, ka Dominiks būs kosmosa kuģa *SpaceX Crew-8* komandieris. Viņš bija *Crew-7* dublieru apkalpes loceklis.

Metjū Dominika pirmais kosmiskais lidojums sākās 2024. gada 4. martā, esot kosmosa kuģa *SpaceX Crew-8* pilotam. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 70. un 71. ekspedīcijas lidojuma inženieris.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums

| Kosmosa kuģis | Starts | Nolaišanās | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *SpaceX Crew-8* | 04.03.2024. |  | Maikls BeretsDženeta EpsaAleksandrs Grebenkins | Kosmosa kuģa komandieris |  | SKS-70, SKS-71 |

Ārējās saites
-------------

* Matthew Dominick *NASA* (angliski)
* Мэттью Стюарт Доминик astronaut.ru (krieviski)
**Paskāls Siakams** (franču: *Pascal Siakam*; dzimis 1994. gada 2. aprīlī Dualā) ir Kamerūnas basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2024. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Indiānas "Pacers", taču visu līdzšinējo karjeru spēlējis Toronto "Raptors", 2019. gadā kļūstot par NBA čempionu.

Dzimis Kamerūnā, četru bērnu ģimenē. Visi trīs P. Siakama brāļi arī spēlējuši basketbolu, aizceļojot no Āfrikas uz NCAA komandām ASV. Viņa talants tika pamanīts Kamerūnā dzimušā NBA spēlētāja Lukas Mbā a Mute rīkotajā jauno spēlētāju nometnē.

Karjera
-------

Vidusskolā mācījies un spēlējis basketbolu Teksasā, pēc tam spēlējis NCAA, kur pārstāvēja Ņūmeksikas štata Universitātes basketbola komandu.

Pēc divām sezonām NCAA 2016. gada NBA draftā P. Siakamu Toronto "Raptors" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 27. kārtas numuru. Pirmajās divās sezonās biežāk devās laukumā kā rezervists, pēc tam nostiprinoties starta pieciniekā. 2019. gada novembrī uzstādīja karjeras rezultativitātes rekordu, gūstot 44 punktus uzvarā pār Ņūorleānas "Pelicans" (122—104). 2019. gadā kļuva par NBA čempionu, spēlējot nozīmīgu lomu komandā aiz līderiem Kavai Leonarda un Kaila Laurija.

2019.—2020. gada sezonā kļuva par komandas rezutatīvāko spēlētāju un līderi laukumā aizvadītājās minūtēs.

2022. gada 21. decembrī P. Siakams uzlaboja savu karjeras rezultativitātes rekordu vienā spēlē, gūstot 52 punktus uzvarētā spēlē (113—106) pret Ņujorkas "Knicks", kas bija otrā augstākā rezultativitāte kluba vēsturē.

2024. gada janvārī viņš tika aizmainīts uz Indiānas "Pacers" trīs komandu maiņas darījumā, kura rezultātā "Raptors" ieguva Brūsu Braunu, Džordanu Nvoru, Kira Lūisu, kā arī trīs nākotnes pirmās kārtas drafta izvēles.

Atsauces
--------

1. ↑  Siakam scores 44 points, Raptors beat Pelicans 122-104 ESPN
2. ↑  «Siakam's 52 helps halt Knicks' 8-game win streak». *ESPN.com* (angļu). 2022-12-22. Skatīts: 2024-01-05.
3. ↑  «Indiana Pacers Acquire Two-Time All-Star Pascal Siakam» (angļu). Skatīts: 2024-01-18.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Paskāls Siakams***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *DraftExpress* profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Toronto "Raptors" — 2018.—2019. gada NBA sezonas čempioni |
| --- |
|  |
| 
* 1 Makkavs
* 2 Leonards (finālsērijas MVP)
* 3 Anunobi
* 7 Laurijs
* 8 Loids
* 9 Ibaka
* 13 Millers
* 14 Grīns
* 15 Morelends
* 17 Lins
* 20 Mīkss
* 23 Vanvlīts
* 24 Pauels
* 25 Bušērs
* 33 Gazols
* 43 Siakams
* Galvenais treneris Nurss

 |

 |
**Ķirbiži** ir ciems Limbažu novada Viļķenes pagastā. Izvietojušies 9,1 km no pagasta centra Viļķenes un 24 km no novada centra Limbažiem.

Vēsture
-------

Pēc Metsepoles iekļaušanas Rīgas arhibīskapijas Līvu galā senais ceļš no Limbažiem uz Salacas upes grīvu vedis caur Viļķeni, Ķirbižiem un Svētciemu. Apdzīvotā vieta veidojusies Vitrupes krastā ceļu krustojumā ap Ķirbižu muižu (*Kürbis oder Wittersbeck mit Bisterwolde*), ko 1638. gadā iegādājās virsnieks Fabiāns no Aderkašiem. Zviedru Vidzemes muižu revīzijā tā bija reģistrēta Limbažu pilsnovadā. 1643. gadā Ķirbižos bija viens no 6 zirgu maiņas punktiem pasta ceļā no Rīgas uz Pērnavu. 18. gadsimta beigās uzcēla tagadējo Ķirbižu muižas kungu māju, ko vēlāk atkārtoti pārbūvēja. 19. gadsimta vidū Ķirbižu muižā par mājskolotāju strādāja Baumaņu Kārlis (1856-1858).

Pēc 1920. gada zemes reformas muižas dzīvojamā ēkā līdz 2001. gadam darbojās Ķirbižu pamatskola, bet muižas klētī bija iekārtots Meža muzejs. Pēc agrāko muižas centra ēku privatizācijas 2006. gadā tika atjaunota pagrabklēts, rekonstruēta un restaurēta kungu māja, demontēts stallis, labiekārtots parks.

Cilvēki
-------

* Māris Kučinskis, politiķis

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Ķirbižiem». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  zudusilatvija.lv
3. ↑  «Viļķenes pagasta vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 30. aprīlī.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Viļķenes pagasta ciemi Viļķenes pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* Āboltiņi
* Āstere
* Blome
* Brīdaga
* Ķirbiži
* Lapsiņas
* Rūkas
* Rūstuži
* Šķirstiņi
* Vaigaži
* **Viļķene**
* Vitrupe
* Voldes

 |

 |
**Aivis Ceriņš** (dzimis 1988. gada 19. septembrī Cēsīs) ir latviešu būvinženieris un TV personība. Pazīstams kā kanāla TV24 raidījuma "Preses klubs" vadītājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1988. gada 19. septembrī Cēsīs.

Mācījies Mārsnēnu pamatskolā (līdz 6. klasei) un Liepas pamatskolā, Valmieras Pārgaujas ģimnāzijā un Rīgas Celtniecības koledžā būvdarbu specialitātē.

Jau kopš bērnības vienmēr bijis uz skatuves: piedalījies dzejoļu skaitīšanas konkursos, amatieru teātros, vadījis pasākumus skolās un kultūras namos, tāpēc viņam bija doma par "aktieriem".

Strādājis par būvnieku, Arēnā Rīga tirgojis hotdogus, bijis bārmenis, strādājis pie mākleriem (organizējis noliktavas darbu, uzskaitījis ienākošo preci, veicis inventarizāciju, pieņēmis klientu pasūtījumus). Kopumā noliktavā pavadījis 2 gadus. Tad sāka veidoties kanāls TV24. Viņa draudzene (tagad bijusī sieva) Lelde aizgāja uz kastingu, viņu pieņēma. Tika meklēti arī citi raidījumu vadītāji. A. Ceriņš aizgāja uz pārrunām un arī izturēja konkursu. Kopš tā laika viņš pazīstams kā raidījuma "Preses klubs" vadītājs.

Privātā dzīve
-------------

Precējies ar Leldi Ceriņu. Pārim ir divi bērni, meita — un dēls.

A. Ceriņa hobiji ir ceļošana, koncertu apmeklēšana un braukt ar sniegadēli.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Preses kluba pavēlnieks Aivis Ceriņš». nra.lv. Skatīts: 2022. gada 22. aprīlis.
2. ↑  «ampanietis, ceriņi, Londona, "Prāta vētra": Lelde Ceriņa publisko vecmeitu ballītes fotogrāfijas». izklaide.tv3.lv. Skatīts: 2022. gada 22. aprīlis.
3. ↑  «Lelde Ceriņa atklāti par otrā bērniņa ienākšanu ģimenē». izklaide.tv3.lv. Skatīts: 2022. gada 22. aprīlis.
**Aristīds Gromērs** (franču: *Aristide Gromer*; 1908. gada 11. aprīlis Denkerka — 1966. gada 6. jūlijs Kotdarmora) bija Francijas šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gados bijis viens no spēcīgākajiem Francijas šahistiem. Trīs reizes (1933, 1937, 1938) uzvarējis Francijas šaha čempionātā. 1930. gadā Parīzē dalījis 2.-3. vietu starptautiskā šaha turnīrā, kurā uzvarējis Savelijs Tartakovers. Pārstāvējis Francijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1930-1931, 1939).

Sākoties Otrajam pasaules karam atradies Buenosairesā, kur notikusi 8. šaha olimpiāde. Līdzīgi kā daudzi citi šahisti nolēmis neatgriezties kara pārņemtajā Eiropā un palicis Argentīnā.
Piedalījies vairākos vietējos turnīros. Lielāko panākumu guvis 1940. gadā, kad dalījis 1.-3. vietu Argentīnas atklātajā šaha čempionātā un pēc papildu turnīra palicis otrajā vietā.

Tomēr 1942. gada maijā Gromērs atgriezies Francijā. Par viņa dzīvi kara laikā trūkst pārbaudītas informācijas. Pēc kara 1947. gadā viņš piedalījās Francijas šaha čempionātā, kurā dalījis 2.-3. vietu. Tomēr šahista karjeru neizdevās turpināt, jo drīzumā Gromērs sasirdzis ar garīgu slimību. Miris psihiatriskajā slimnīcā.

Atsauces
--------

1. ↑  Championnats de France
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Aristide Gromer
3. ↑  «Campeonatos Argentinos tablas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. novembrī. Skatīts: 2016. gada 21. jūnijā.
4. ↑  Gromer

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 289258140
* ISNI: 0000 0003 9471 6730
* BNF: cb17053462j (data)

 |

 |
**Laimute Balode** (lietuviešu: *Laimutė Baluodė*, pirmslaulību uzvārds **Anelauskaite**; dzimusi 1954. gada 18. maijā) ir Latvijā dzīvojoša lietuviešu valodniece, asociētā profesore, Latvijas Universitātes Lituānistikas centra direktore. Galvenā viņas pētījumu joma ir baltu onomastika.

Laimute Anelauskaite dzimusi Sibīrijā latvietes un lietuvieša ģimenē. Vecāki tajā laikā bija izsūtījumā Baikāla ezera Oļhonas salā. Četru gadu vecumā Laimutes ģimene atgriezās Lietuvā.

1972. gadā Laimute iestājās Viļņas valsts universitātē Filoloģijas fakultātē. 1974. gadā viņa kā viena no pirmajām apmaiņas programmas studentēm nosūtīta uz Latvijas valsts universitāti (LVU) studēt baltistiku. Apprecējās ar latvieti Ēriku Balodi. 1977. gadā pabeidza studijas Viļņas Universitātē. Pēc tam Laimute pārcēlās uz Rīgu un sāka strādāt par vecāko laboranti Zinātņu akadēmijas (ZA) Latviešu valodas un literatūras institūtā. 1979. gadā iestājās aspirantūrā un sāka strādāt par pasniedzēju LVU Filoloģijas, Svešvalodu, Vēstures, Pedagoģijas fakultātē. 1980. gadā Laimute Balode kļuva par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieci ZA Valodas un literatūras institūtā, Dialektoloģijas sektorā; no 1986. gada — zinātniskā līdzstrādniece. 1989. gadā viņa kā vecākā zinātniskā līdzstrādniece turpināja darbu Latviešu valodas institūta Onomastikas nodaļā.

No 1991. līdz 1996. gadam Laimute Balode bija docente LU Filoloģijas fakultātē un Latvijas Kultūras akadēmijā. 1992. gadā viņā kļuva par vadošo pētnieci Latviešu valodas institūtā. 1996. gadā Balode kā vieslektore sāka pasniegt baltu valodas Helsinku Universitātē Somijā. 2001. gadā Laimute Balode kļuva par asociēto profesori LU Filoloģojas fakultātes Baltu valodu katedrā un LU Lituānistikas centra vadītāju. 2006. gadā viņa kļuva par asociēto profesori Helsinku Universitātē.

Atsauces
--------

1. ↑  Sirsnīgi sveicam LU asociēto profesori Laimuti Balodi![novecojusi saite] Prof. Lidija Leikuma, Baltu valodniecības katedra, 19.05.2014
2. ↑  Asoc. prof. Laimute Balode saņēmusi Lietuvas zinātnes prēmiju[novecojusi saite] Edmunds Trumpa / Milda Kniežaite, 03.12.2014

Ārējās saites
-------------

* Laimute Balode[novecojusi saite] Latvijas Universitāte
* Publikacijas[novecojusi saite] Valsts valodas komisija
* Laimute Balode University of Helsinki
**Aleksandrs Vešņakovs** (krievu: *Вешняков, Александр Альбертович*; dzimis 1952. gada 24. novembrī) ir Krievijas valstsvīrs un diplomāts, bijušais Krievijas Centrālās vēlēšanu komisijas priekšsēdētājs, no 2008. gada februāra līdz 2016. gada decembrim Krievijas vēstnieks Latvijā.

Biogrāfija
----------

Dzimis Arhangeļskas apgabalā. Pabeidzis Arhangeļskas jūrskolu, Ļeņingradas Makarova augstāko jūras inženieru skolu, Ļeņingradas augstāko partijas skolu, Krievijas Ārlietu ministrijas akadēmiju. No 1973. līdz 1987. gadam strādājis Ziemeļu jūras un upju kuģniecībā. Pabijis daudzās pasaules ostās. Pēc tam kļuva par Arhangeļskas partijas komitejas sekretāru.

1990. gadā pārcēlies uz Maskavu, jo bija kļuvis par Krievijas Augstākās padomes deputātu. No 1994. gada marta strādāja Krievijas Centrālajā vēlēšanu komisijā (CVK). 1995. gada 21. martā ievēlēts par Krievijas CVK sekretāru. 1999. un vēlāk arī 2003. gadā atkal ievēlēts CVK kā tās priekšsēdētājs. Kā CVK sekretārs un vēlāk priekšsēdētājs vadīja 1995. 1999. 2003. gada Krievijas parlamenta vēlēšanas un 1996. 2000. un 2004. gada Krievijas prezidenta vēlēšanas.

2007. gadā vairs neiekļuva Krievijas CVK sastāvā. 2007. gada 15. oktobrī viņš tika apstiprināts kā nākamais Krievijas vēstnieks Latvijā, bet 2008. gada 11. janvārī nozīmēts šim amatam. 12. februārī stājies Krievijas vēstnieka amatā. 2016. gada 15. decembrī no vēstnieka amata atstādināts.

Apbalvots ar Latvijas Pareizticīgās Baznīcas III šķiras Svētā svētmocekļa Rīgas arhibīskapa Jāņa ordeni.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. 1 2  / Jaunākajā numurā / Latvijas avīze[novecojusi saite]
2. ↑  Lenta.ru: : Вешняков, Александр
3. ↑  Указ Президента Российской Федерации от 15.12.2016 № 673 "О Вешнякове А.А."
4. ↑  Vivanta Volkova. «Pareizticīgā baznīca apbalvo mērus un uzņēmējus. Kas saņēmis svētmocekļa ordeni, kas medaļu?». *LA.LV* (latviešu), 2020. gada 27. septembrī. Skatīts: 2020-07-26.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija (krieviski)
* Vešņakovs vēlas vairot Krievijas iedzīvotāju pozitīvu uztveri par Latviju (easyget.lv)[novecojusi saite]
* Jaunais Krievijas vēstnieks slavē Kaļužniju, mācīsies valodu
**Pelēčores ezers** (arī **Daguma azars**, **Daguma ezers**, **Kurčinu ezers** un **Rudzātu ezers**) ir purva ezers Lielā Pelečāres purva dienvidu daļā Līvānu novada Rudzātu pagastā, 6 km ZA no Rudzātiem. Krasti zemi, staigni, grūti pieejami. Vispieejamākā vieta ir pretī Pintānu ciemam. Ietilpst Lielā Pelečāres purva dabas liegumā.

Ezera forma ir gandrīz apļveida, lielākie izmēri ir 1x0,8 km, platība 59 hektāri. Dibenu 0,5-2,5 metru dziļumā klāj dūņu kārta, ezera vidējais dziļums 0,7 m, maksimālais - 1,1 m. Ūdens tumši brūns. Ezerā ir vairākas nelielas saliņas. No tā iztek Locupe un Malnupeite, kuras abas mūsdienās pārgrāvotas, kā arī nelieli strauti, t.sk. Ezera grāvis (Ezera grovs).

Ezerā apmetas caurceļotāji putni. Mīt līdakas un asari.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Pelēčāres ezers». *www.ezeri.lv*. Skatīts: 2024-03-12.
2. 1 2  Jānis Būmanis. *Mazā Zemgale laikmetu griežos*. Rīga, 2003. ISBN 9984-9233-4-7.
3. ↑  «Vietvārdu datubāze». *vietvardi.lgia.gov.lv*. Skatīts: 2024-03-12.
Līgas izveidošanas piemiņas plāksne
Otrās Līgas izveidošans piemiņas plāksne
**Lombardijas līga** (itāļu: *Lega Lombarda*) bija Ziemeļitālijas pilsētu alianse, kas tika izveidota 1167. gadā, gvelfu un gibelīnu kara sākumposmā, lai cīnītos pret Svētās Romas impērijas valdnieku centieniem nostiprināt savu varu Itālijas karalistē. Līga beidza pastāvēt līdz ar imperatora Frīdriha II nāvi 1250. gadā.

Pirmā Līga
----------

Jau pirms Līgas izveidošanās pastāvēja Veronas līga, kurā 1164. gadā apvienojās Verona, Paduja, Vičenca un Venēcijas Republika, kas pretojās imperatora Frīdriha I 1158. gadā pieņemtajam lēmumam personīgi iecelt pilsētu vadītājus. Milāna, kas arī bija pretojusies imperatoram, tika iekarota un nojaukta 1162. gadā. Lombardijas pilsētas atbalstīja Romas pāvests Aleksandrs III, kas arī cīnījās ar imperatoru par ietekmi Itālijā.

Līgu uz 20 gadiem oficiāli nodibināja 1167. gada 7. aprīlī bet 1. decembrī tai pievienojās arī Veronas līgas pilsētas. Līgu nodibināja Kremona, Mantuja, Bergamo, Milāna, Dženova, Lodi, Ferrāra, Boloņa, Modēna, Parma, Pjačenca un citas pilsētas. Līgā sākotnēji iesaistījās 16 pilsētas, taču to skaits gadu laikā regulāri mainījās. Lai arī līgas pilsētu mērķis nebija izcīnīt sev neatkarību, tās atklāti un bruņoti cīnījās pret imperatora varu.

Frīdrihs I tika sakauts 1176. gada 29. maija Lenjano kaujā. 1177. gadā Venēcijā tika parakstīts līgums par pamieru līdz 1183. gadam, kad Lombardijas līga un imperators noslēdza Konstancas miera līgumu, ar kuru pilsētas atzina imperatora virsvaru, taču saglabāja vietējās likumdošanas un pašpārvaldes tiesības.

Turpinoties konfliktiem ar imperatoriem, 1198. gadā līgas darbība tika atjaunota uz 10 gadiem.

Otrā Līga
---------

1225. gada 30. jūlijā, imperators Frīdrihs II paziņoja, ka 1226. gada Lieldienās sasauks parlamentu, kurā pieņems pilsētu padevības apliecinājumus, kā arī plānos jaunu krusta karu. Ar pāvesta iesaistīšanos notika slepenas sarunas, kuru rezultātā 1126. gada 2. martā Milāna, Boloņa, Breša, Bergamo, Turīna, Vičenca, Paduja un Trevizo vienojās par Lombardijas līgas pagarināšanu uz 11 gadiem. Tas tiek uzskatīts par Otrās Lombardijas līgas izveidošanas datumu. Vēlāk līgai pievienojās vairākas citas Itālijas pilsētas.

Frīdriha II mēģinājumi nostiprināt savu varu Itālijas ziemeļos ar bruņotu spēku sākotnēji bija veiksmīgi un 1237. viņš gūst uzvaru Kortenovas kaujā. Taču tā kā imperators uzstāja uz Līgas pilsētu pilnīgu padošanos, tās turpināja pretestību, kurā tām palīdzēja pāvests Gregors IX, kurš 1239. pasludina Frīdrihu II izslēgtu no baznīcas. 1248. gada Parmas aplenkuma laikā Līgas spēki uzbruka imperatora kara nometnei, sagrābjot impērijas kasi, bet 1249. gadā atkal sakāva imperatora armiju. Līdz savai nāvei 1250. gadā Frīdrihs II vairs neveica uzbrukumus. Līdz ar viņa nāvi impērijā sākās cīņas par imperatora troni, un pilsētas savā neatkarībā jutās drošas, lai arī savstarpējie Gvelfu un Gibelīnu kari turpinājās.
**Pēteris Albedinskis** (krievu: *Пётр Павлович Альбединский*; 1826—1883) bija Krievijas Impērijas armijas kavalērijas ģenerālis (1878). Baltijas guberņu un Rīgas ģenerālgubernators (1866–1870), vēlāk Lietuvas guberņu vadītājs (1874-1880), Varšavas ģenerālgubernators (1880-1883).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1826. gada 4. septembrī Maskavā Pāvela Albedinska un Natālijas Bagrationas ģimenē. Viņa vectēvs Pēteris Albedils bija cēlies no Vidzemes bruņniecības dzimtas Albediliem un kalpoja par Pēterburgas galma virskambarkungu. 
Mācījās Pēterburgas Pāžu korpusā, 1843. gadā kļuva par leibgvardes kavalērijas pulka kornetu, 1849. gadā piedalījās Ungārijas sacelšanās apspiešanā. 
Krimas kara laikā viņu ievainoja Sevastopoles aplenkuma kaujās.

1856. gadā viņu nosūtīja uz Krievijas vēstniecību Parīzē kā militāro atašeju. 1858. gadā Albedinskis atgriezās Krievijā, turpināja dienestu kā leibgvardes grenadieru pulka komandieris, 1860. gadā paaugstināts ģenerālmajora pakāpē, 1862. gadā viņu iecēla par leibgvardes huzāru pulka komandieri un 1865. gadā par gvardes karaspēka štāba priekšnieku.

1866. gadā Krievijas Impērijas ķeizars Aleksandrs II viņu iecēla par savu ģenerāladjutantu, paaugstinot par ģenerālleitnantu. 
Tajā pašā gadā viņu iecēla par Baltijas ģenerālgubernatoru un Rīgas kara apgabala karaspēka komandieri, Baltijas rusifikācijas politikas ietvaros 1868. gadā Rīgā sāka darboties Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzija un Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija ar krievu valodu kā mācību valodu.

1874. gadā Albedinskis kļuva par Viļņas, Kauņas un Grodņas ģenerālgubernatoru un Viļņas kara apgabala komandieri, 1878. gadā paaugstinot viņu par kavalērijas ģenerāli. 1880. gadā Albedinski iecēla par Varšavas ģenerālgubernatoru un Varšavas kara apgabala karaspēka komandieri, 1881. gadā par Valsts padomes locekli.

Miris 1883. gada 19. maijā Varšavā.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Eduards fon Baranovs**  |  **Rīgas (Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes) ģenerālgubernators** 1866–1870 | Pēctecis: **Pēteris Bagrations**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 161943098
* ISNI: 0000 0001 1140 907X
* GND: 1069408557
* NKC: js2011661423

 |

 |
**Pēteris Brunners** (1889—1969) bija latviešu uzņēmējs, Tautas padomes loceklis no Latviešu zemnieku savienības.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1889. gada 25. martā Viesītes pagasta Romulišos mežsarga ģimenē. Studēja komerczinības Rīgas Politehniskajā institūtā. Strādāja Rīgas Lauksaimniecības centrālbiedrības savstarpējā kredītbiedrībā.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas Brunners kļuva par Tautas padomes locekli no Latviešu zemnieku savienības, bija ierēdnis Liepājā, vēlāk Apgādības ministrijas departamenta direktors Rīgā.

1920. gadu sākumā pret Brunneru ierosināja tiesas prāvu, bet Senāts viņu attaisnoja. Vēlāk bija vairāku lielu uzņēmumu vadītājs, nodibināja finieru fabriku "Furniers". Darbojās akciju sabiedrībā "Brīdis", kas izdeva dienas laikrakstu "Pēdējā Brīdī", bija "Bekona Eksporta" ražojumu izvietotājs ārzemju tirgos, caur firmu *Baltimex* nodrošinot gaļas eksportu arī laikā, kad tirgus bija pārslogots.
1944. gada rudenī P. Brunners devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Kanādu un no turienes pārcēlās uz Jaunzēlandi. Strādāja Oklendas finierrūpniecības uzņēmumā.

Miris 1969. gada 30. maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  timenote.info
**Ungārijas Gizela** jeb **Bavārijas Gizela** (arī **Gisela**, **Gisele**, **Gizella**) (ungāru: *Gizella magyar királyné* bija Bavārijas hercoga Henrija II un Burgundijas Gizelas meita. Dzimusi ap 984. gadu Pasavā, Bavārijā. Audzināta dievbijīgā garā, visticamāk Regensburgas bīskapa Volfganga uzraudzībā. 

996. gadā Ištvāns I, kurš bija pirmais Ungārijas karalis (1000—1038), Ungārijas valsts pamatlicējs un kristietības ieviesējs Ungārijā, apprecēja Gizelu, lai tuvinātu valsts saiknes ar Rietumiem. Laulātajam pārim bija tikai viens dēls, kurš nodzīvoja līdz pieaugušam vecumam — Imrans, zināms arī kā Svētais Emeriks. Viņš mira 1031. gada 2. septembrī mežacūku medībās.

Ištvāna I un Gizelas laulības bija pagrieziena punkts Ungārijas vēsturē. Karaliene Gizela ieņēma ļoti nozīmīgu lomu kristietības un Rietumu kultūras izplatīšanā Ungārijā.

Karalis Ištvāns I nomira 1038. gadā un 1046. gadā Gizela ar saviem apkalpotājiem un zināmu skaitu Bavārijas izcelsmes ienācējiem pameta Ungāriju, lai atgrieztos Bavārijā, kur viņa pievienojās Nīdernburgas klosterim Pasavā un kļuva par klostera priekšnieci.

Gizela nodzīvoja Pasavā līdz mūža beigām. Viņas kaps ir labi zināma svētvieta. Gizelas vārdā ir nosaukta reālskola Pasavā.

18. gadsimtā notika mēģinājums Ungārijas Gizelu kanonizēt svēto kārtā, bet tas neizdevās. 1975. gadā tika pasludināta viņas beatifikācija. Ungārijas Gizelas piemiņas diena ir 7. maijā un 1. februārī.

Gizela un viņas vīrs netika apglabāti kopā, bet gandrīz tūkstoti gadu vēlāk, 1996. gada 4. maijā viņu pīšļi tika atkalapvienoti. Īpašā ceremonijā Karaļa Ištvāna labās rokas pīšļi un Gizelas rokas kauls tika ievietoti apzeltītā stikla šķirstā un pašreiz ir novietoti Rietumungārijas pilsētas Vesprēmas bazilikā.. 

Ungāru mākslinieks Sondors Kiss atveidojis Svētīto Gizelu kaļķakmens cilnī Sv. Pētera bazilikā Romā izveidotajā Dievmātes — ungāru karalienes kapelā, kur attēlotas ainas no ungāru svēto dzīves.

Ārējās saites
-------------

* Alban Butler. «Bd Giselle of Bavaria». *Butler's Lives of the Saints*. London : Burns & Oates, 1995. 39. lpp. ISBN 0-86012-254-9.
* György Györffy. «Gisela, erste Königin von Ungarn». *Bd 17, Hefte zur Bayerischen Geschichte und Kultur*. Augsburg : Haus der Bayerischen Geschichte, 1996. 15. lpp. ISBN 3-927233-45-5.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «"Blessed Gisela of Hungary", Mindszenty Alapítvány». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 2. februārī. Skatīts: 2016. gada 25. martā.
2. ↑  Ott, Michael. "St. Stephen." The Catholic Encyclopedia Vol. 14. New York: Robert Appleton Company, 1912. 12 April 2013
3. ↑  Gizelas un Sv.Ištvana pīšļu atkalapvienošana Vesprēmā
4. ↑  Gizelas un Sv.Ištvana pīšļu šķirsta attēls Vesprēmā
5. ↑  «"Chapel of Our Lady - Queen of the Hungarians", St. Peter's Basilica.org». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 25. martā.

* 
* 
* 
* 

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bavārijas Gizela*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 62347035
* LCCN: n94040922
* GND: 118902601

 |

 |
**Apdrošināšanas akciju sabiedrība *BTA Baltic Insurance Company*** ir Latvijā reģistrēts uzņēmums, kas nodarbojas ar dažāda veida apdrošināšanu, izņemot dzīvības apdrošināšanu. Tas ir dibināts 2014. gadā, reorganizējot *BTA Insurance Company SE*. Galvenais birojs atrodas Rīgā.
Sabiedrības īpašnieks ir Austrijas apdrošinātājs *Vienna Insurance Group AG* (*VIG*).

*BTA Baltic Insurance Company* ir 154 pārdošanas struktūrvienības visā Baltijā.

Vēsture
-------

Logotips līdz 2017. gada maijam
1993. gada 1. novembrī dibināta **AS *Baltijas Transporta apdrošināšana***.

2002. gadā atvērta filiāle Lietuvā.
2004. gada 10. aprīlī apdrošināšanas sabiedrība pārdēvēta par **AAS *BTA***.
2006. gadā atvērta filiāle Igaunijā.
Vēlāk atvērtas filiāles arī citās Eiropas valstīs.

2011. gada 15. februārī uzņēmums pārreģistrēts par Eiropas komercsabiedrību, kļūstot par ***SE BTA***. 2011. gada 3. jūnijā tā nosaukums mainīts uz ***BTA Insurance Company SE***.

2014. gada 28. oktobrī dibināts *BTA Insurance Company SE* meitas uzņēmums **AAS *BTA Baltic Insurance Company*** ar mērķi atdalīt Baltijas operācijas no pārējās Eiropas biznesa.
2015. gada 10. jūnijā *BTA Baltic Insurance Company* no Finanšu un kapitāla tirgus komisijas saņēma licences apdrošināšanas pakalpojumu sniegšanai.
27. jūnijā Finanšu un kapitāla tirgus komisija atļāva *BTA Insurance Company SE* Baltijas valstu apdrošināšanas portfeli nodot meitas uzņēmumam AAS *BTA Baltic Insurance Company*.
1. jūlijā *BTA* pabeidza reorganizāciju.

2015. gada 28. decembrī paziņots, ka panākta vienošanās ar Austrijas apdrošinātāju *Vienna Insurance Group AG* par izšķirošas ietekmes iegūšanu pār *AAS BTA Baltic Insurance Company*. Darījumu atļāva Finanšu un kapitāla tirgus komisija. 2016. gada maija sākumā paziņots, ka *VIG* iegādājies 90 % *BTA Baltic Insurance Company* akciju. *VIG* ir tiesības nākamajos sešos gados izpirkt pārējos 10 % akciju. 2016. gada 2. novembrī 10 % kapitāldaļu turētāja *BTA Insurance Company SE* nosaukums mainīts uz *Balcia Insurance SE*.

2017. gada 1. augustā paziņots, ka *BTA Baltic Insurance Company* tiks pievienots cits *VIG* grupas uzņēmums *InterRisk Vienna Insurance Group*, kas darbojās Latvijā un Lietuvā; reorganizācija pabeigta 27. decembrī.

2020. gada 29. oktobrī tika paziņots, ka *Vienna Insurance Group* kļuvis par vienīgo *BTA Baltic Insurance Company* īpašnieku. Līdz šim 9,17 % akciju piederēja uzņēmumam *Balcia Insurance SE*, kuras patiesie labuma guvēji bija Gints Dandzbergs, Marts Dandzbergs un Pauls Dandzbergs.

Atsauces
--------

1. 1 2  BTA Baltic Insurance Company akcionāru lokam pievienojas Vienna Insurance Group AG Db.lv, 2015. gada 18. decembris
2. ↑  VIG iegādājies 90% 'BTA Baltic Insurance Company' akciju LETA, 9. maijs 2016
3. ↑  Apdrošinātājs 'BTA Insurance Company' maina nosaukumu uz 'Balcia Insurance' LETA, 03.11.2016
4. ↑  Paziņo par būtisku darījumu Latvijas apdrošināšanas nozarē Lelde Petrāne, Dienas Bizness, 2017. gada 1. augusts
5. ↑  Vienna Insurance Group kļuvusi par vienīgo BTA īpašnieci Db.lv, 29.10.2020

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
* BTA Baltic Insurance Company, AAS Lursoft
**Dezinformācija** ir apzināta nepatiesa vai sagrozīta informācija, kas tiek sniegta pretiniekam, upurim vai partnerim, lai efektīvāk cīnītos, sadarbotos, pārbaudītu informācijas noplūdi un tās virzību.

Par dezinformāciju sauc arī informācijas manipulēšanas procesu (personas maldināšana, sniedzot nepilnīgu vai pilnīgu, bet jau nevajadzīgu informāciju, nepareizi interpretējot kontekstu, sagrozot daļu informācijas).

Dezinformāciju var izplatīt gan valstiski, gan nevalstiski subjekti. Tā var apdraudēt plašu cilvēktiesību spektru, piemēram, izkropļojot priekšstatus par valdības politiku vai palielinot spriedzi ārkārtas situācijās vai bruņotu konfliktu laikā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dezinformācija***.
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000060287
* LCCN: sh85038430
* GND: 4252093-9
* BNF: cb11959113p (data)
* NKC: ph138026

 |

 |
**Batanhari** (indonēziešu: *Batang Hari*) ir upe Indonēzijas salā Sumatrā, garākā upe salā (ap 800 km, pēc dažiem avotiem — 600 km).

Nosaukums
---------

Upi sauc arī par Sungai Batanhari ("Sungai" nozīmē upi), Hari un Džambi. Nosaukuma senā forma Hari varētu būt saistīta ar hinduisma ietekmi, jo Hari ir viena no indusu dievības Višnu avatarām. Pie upes ap 10. gadsimtu Muaradžambi tika uzbūvēts liels hinduisma un budisma tempļu komplekss.

Ģeogrāfija
----------

Upes avots ir Minankabavas augstienē salas rietumos, Barisana grēdas 2585 m augstā Rasama vulkāna (*Gunung Rasam*) nogāzē 1531 augstumā, sākotnēji dienvidu virzienā, tālāk plūst uz Sumatras austrumu krastu caur plašu purvainu zemieni, sadaloties divos atzaros. Trans-Sumatras šoseja (AH25) šķērso upi Džambi pilsētā, kas atrodas netālu no upes grīvas. Upe tek Sumatras centrālajā daļā ar pārsvarā tropu lietus mežu klimatu (apzīmēts kā *Af* Kepena klimata klasifikācijā). Gada vidējā temperatūra šajā apgabalā ir 23 °C, dažādu mēnešu vidējā temperatūra ir 22-24 °C. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir 2383—3183 mm. Mitrākais mēnesis ir decembris ar vidēji 344 mm nokrišņu daudzumu, bet sausākais ir augusts ar 90 mm.

Apmēram 76% upes baseina atrodas Džambi provincē, bet pārējais — Rietumsumatras provincē.

Lielākās pietekas ir Tebo, Tabira, Meranina, Tembesi un Asai.

Upes augštecē atrodas Kerinči-Seblata, bet grīvā — Berbakas nacionālais parks. Vidusdaļā ir neliels Bukitduabelas nacionālais parks.

Pilsētas krastos: Soloka, Sungaida, Muaratebo, Muaratembesi, Džambi, Muarasabaka.

Vēsture
-------

Upei bija noteicoša tirdznieciska nozīme reģionā viduslaikos, jo purvainā apkaime apgrūtināja sauszemes ceļu attīstību. Tikai 20. gadsimtā Batanhari lejtecē izbūvēti kvalitatīvi ceļi, un arī ne visur.

Pēc ķīniešu avotiem, jau 7. gadsimtā grīvā bijusi Melaju osta ar 5000 iedzīvotājiem. 7. gadsimta beigās to pakļāva Šrīvidžajas karaliste. Osta turpināja pastāvēt arī pēc tam, mainoties tikai saimniekiem.

Upes baseinā sastopamais zelts palielināja interesi par reģionu.

21. gadsimta sākumā upes grīvā uzbūvēja modernu Muarasabakas ostu, lai uzlabotu tirdznieciskos sakarus ar netālajām Singapūru un Malaiziju. Tomēr osta nedarbojās kā plānots, jo nebija pareizi novērtēts upes sanešu daudzums (sedimentācija). 20 gadu laikā reģiona kalnrūpnieciskās darbības, zemes erozijas un mežu izciršanas dēļ sedimentācijas līmenis bija pieaudzis ap 100 reižu, padarot upi ievērojami seklāku. Pieaugošais seklums izraisa pastiprinātus upes pārplūdumus.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «sda.pu.go.id».
2. ↑  «Uses of the Batanghari River». *Sumatran Feet* (angļu). 2011-06-13. Skatīts: 2023-11-28.
3. 1 2  «Introduction to Jambi The land of the Batang Hari river». *ww25.indahnesia.com*. Skatīts: 2023-11-28.[novecojusi saite]
4. 1 2  «Reviving Batanghari’s heyday | The Jakarta Post». *web.archive.org*. 2016-03-04. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-03-04. Skatīts: 2023-11-28.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Batanhari***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Samuela Komola** (itāļu: *Samuela Comola*; dzimusi 1998. gada 30. aprīlī Aostā) ir Itālijas biatloniste, 2023. gada pasaules čempione stafetē.

Karjera
-------

Ar biatlonu sāka nodarboties 2009. gadā. Piedalījās 2016. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lillehammerē. Sprintā ieņēma sesto vietu, bet iedzīšanā bija 5. vietā. Jauktajā stafetē izcīnīja bronzas medaļu. 2017. gada Pasaules čempionātā jauniešiem Brezno izcīnīja trīs bronzas medaļas — sprintā, iedzīšanā un stafetē. 2018.—2019. gada sezonā sāka startēt IBU kausa posmos. 2019. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 8. vietu 12,5 km individuālajā distancē. Stafetē bija tuvu goda pjedestālam — ieņēma 4. vietu. 2020. gada Pasaules čempionātā junioriem Lencerheidē divas reizes ieņēma vietas labāko desmitniekā — ierindojās 6. vietā individuālajā distancē un 9. vietā sprintā.

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2021. gada 27. novembrī Estešundā. Piedalījās 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā. Itālijas komandas sastāvā stafetē ieņēma 5. vietu, bet individuāli labāko vietu sasniedza iedzīšanā, finišējot 37. vietā. 2022. gada martā Pasaules kausa posmā Kontiolahti izcīnīja savu pirmo godalgu stafetē.

Savā debijas Pasaules čempionātā 2023. gadā Oberhofā labāko rezultātu individuāli sasniedza 15 km distancē, ieņemot 4. vietu, bet stafetē kopā ar Doroteju Vīreri , Hannu Auhentalleri un Lizu Vitoci izcīnīja zelta medaļu.

Karjeras rezultāti
------------------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Valsts karogs: Ķīna Pekina | — | 57. | 37. | — | 5. | — |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete | 1+1 jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Valsts karogs: Vācija Oberhofa | 4. | 46. | 42. | 10. | **1.** | — | — |
| 2024 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | 21. | 37. | 23. | — | 11. | — | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2021.—2022. | 87. |
| 2022.—2023. | 37. |
| 2023.—2024. | 37. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Norway Dominates in Kontiolahti Relay Win». *biathlonworld.com* (angļu). 2022. gada 23. martā. Skatīts: 2023. gada 20. februārī.
2. ↑  «Lisa Vittozzi Anchors Italians to Women’s Relay Gold». *biathlonworld.com* (angļu). 2023. gada 18. februārī. Skatīts: 2023. gada 20. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Samuela Komola***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
**Dzūkija** (līdz 19. gadsimtam — **Dainava**) ir viens no 5 Lietuvas kultūrvēsturiskajiem novadiem, visbiežāk Dzūkija definēta kā bijušās Traķu kņazistes (bez Žemaitijas) teritorija, kas austrumos sniegusies līdz Neres lejasteces — Vokes upes — Varenavas līnijai, kur tā robežojās ar Alsenes (lietuviešu: *Alšėnai*, baltkrievu: *Гальшаны*) zemi, taču pēdējā laikā mēģināts atsvaidzināt "dialektoloģiski" pamatota apzīmējuma jeb jēdziena "Lielā Dzūkija" (no Sejniem līdz Daugavpilij) lietošanu.

Nosaukums
---------

Dzūkijas nosaukums iegājās apritē tikai 19. gadsimtā, norādot uz vietējo iedzīvotāju lietuviešu valodas īpatnējo "dzūkisko izrunu".

Vēsture
-------

Viduslaikos mūsdienu Dzūkiju apdzīvoja jātvingi, kas dzīvoja arī tagadējās Baltkrievijas un Polijas teritorijās. Uz ziemeļiem mītošie lietuvieši viņu zemes austrumu daļu Nemunas labajā krastā dēvēja par Dainavu (dziesmu zemi), bet prūši tās rietumdaļu Nemunas kreisajā krastā par Sūdavu (purvaino zemi). Ap 1040. gadu Dainavu mēģināja pakļaut Kijevas lielkņazs Jaroslavs Gudrais, bet 1253. gadā Lietuvas karalis Mindaugs Dainavu apsolīja Vācu ordenim. 1281. gadā liels ordeņa karaspēks sakāva sudaviešu ķēniņa Skomanta (Skomanda) karavīrus. Liela daļa jātvingu gāja bojā Ziemeļu krusta karu laikā, bet atlikusī daļa saplūda ar lietuviešiem, baltkrieviem, poļiem un vāciešiem.
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas 1569. gadā Dainavas rietumu daļu iekļāva Podlēzijas zemē (poļu: *Podlasie* — 'poļiem (ļahiem) padotā zeme').

Vēsturiski lielākās Dzūkijas pilsētas bija Grodņa, Lida un Alīta, pie kam pēdējā bieži tiek saukta par "Dzūkijas galvaspilsētu", taču tagadējās Dzūkijas vēsturiskā prototipa (līdz 1413. gada pastāvējušās Traķu kņazistes) politiskais centrs atradās citur. Sākumā tā bija Merķine, no 13. gadsimta beigām vai 14. gadsimta sākuma — Vecie Traķi, no 14. gadsimta 8. desmitgades — Jaunie Traķi.

Ģeogrāfija
----------

Nemuna pie Druskininkiem
Dzūkija aptver Varēnas rajonu, Alītas rajonu, Alītu, gandrīz visu Kaišadores rajonu, Prienu rajona austrumdaļu, Traķu rajonu, Šaļčininku rajona rietumdaļu, Lazdiju rajonu, Elektrēnus, arī daļu Ziemeļaustrumu Polijas un daļu Rietumu Baltkrievijas. Austrumos un ziemeļaustrumos robežojas ar Aukštaitiju, rietumos — ar Suvalkiju.

Lielu Dzūkijas daļu aizņem meži, tādēļ visretāk apdzīvotajās novada daļās iedzīvotāju blīvums ir mazāks nekā 4 iedz./km2. Novadā atrodas vislielākais Lietuvas purvs — Čepkeļu purvs.

No pieciem Lietuvas nacionālajiem parkiem divi atrodas Dzūkijā: 1991. gadā uz austrumiem no Varēnas iekārtots Dzūkijas nacionālais parks, bet 1992. gadā Traķos un to apkārtnē dibināts Traķu vēsturiskais nacionālais parks.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lietuvas kultūrvēsturiskie novadi |
| --- |
|  |
| 
* Aukštaitija
* Dzūkija
* Mazā Lietuva
* Suvalkija
* Žemaitija

 |

 |
**Nikolajs Frīdrihs fon Korfs** (vācu: *Nikolaus Friedrich von Korff*, krievu: *Николай Андреевич Корф*; 1710—1766) bija Kurzemes muižnieks, Krievijas Impērijas armijas ģenerālis (*general en chef*), diplomāts, krievu okupētās Austrumprūsijas gubernators (1758-1760), Pēterburgas policijas priekšnieks (*Генерал-полицмейстер*, 1761-1762).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Priekules muižas īpašnieka Heinriha Kristapa fon Korfa (1672—1753) un viņa sievas Sofijas Eleonoras, dzimušas Hānas, ģimenē 1710. gada 18. maijā, cēlies no Kurzemes hercogistes muižnieku Korfu dzimtas. Pēc Kurzemes hercoga atraitnes Annas Ivanovnas kļūšanas par Krievijas ķeizarieni 1730. gadā viņš iestājās Krievijas Impērijas armijā. Ap 1740. gadu viņš apprecējās ar Katrīnas I brāļa Kārļa Skavronska meitu Katrīnu (*Екатерина Карловна Скавронская*) — un Elizabetes I māsīcu un piedalījās 1741. gada 6. decembra galma apvērsuma īstenošanā pret reģenti Annu Leopoldovnu. Tādēļ pēc Elizabetes kļūšanas par ķeizarieni viņu paaugstināja par Krievijas armijas ģenerālleitnantu, kuram 1742. gadā uzticēja atvest no Ķīles jauno troņmantnieku Šlēzvigas-Holšteinas hercogu Kārli Pēteri Ulrihu, vēlāko ķeizaru Pēteri III. Viņa radinieks Johans Albrehts fon Korfs tajā laikā bija Krievijas vēstnieks Dānijā un ziemeļvācu Hanzas pilsētās.

1744. gada septembrī viņam uzdeva lielā slepenībā pārvest Daugavgrīvas cietoksnī pie Rīgas ieslodzīto mazgadīgo Ivanu VI ar viņa ģimeni uz Oranienburgu Pēterburgas pievārtē, bet pēc tam uz Holmogoriem Arhangeļskas tuvumā.

Septiņgadu kara laikā 1758. gadā ģenerāli Korfu 1758. gada 30. martā iecēla par krievu okupētās Austrumprūsijas ģenerālgubernatoru, 1760. gada beigās par Pēterburgas policijas priekšnieku. Pēc Pētera III kronēšanas par ķeizaru 1762. gada 5. janvārī viņu paaugstināja par ģenerāli anšefu (*general en chef*) un Krievijas policijas priekšnieku (*Generalpolizeimeister*). Tomēr 1762. gada 29. jūnija valsts apvērsuma laikā viņš nostājās Katrīnas II pusē un saglabāja savu amatu līdz pat savai nāvei 1766. gada 5. maijā.

Literatūra
----------

* Arthur Kleinschmidt: *Russland's Geschichte und Politik dargestellt in der Geschichte des russischen hohen Adels*. Cassel. 1877 S.269 Teildigitalisat eines Reprints

Atsauces
--------

1. ↑  Jürgen Manthey. *Königsberg. Geschichte einer Weltbürgerrepublik*. Carl Hanser Verlag, München 2005, ISBN 3-446-20619-1, S. 282ff.
2. ↑  Корф Николай Андреевич (07.05.1710— 24.04.1766)