recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tališi** (pašnosaukums — *Talysh* / *Tolışon*) ir irāņu tauta, vēsturiski apdzīvo Tališstānu (Talyshstan).

Valoda
------

Tališu valoda ir indoeiropiešu valoda (Rietumirāņu valodu ziemeļrietumu apakšgrupa, Kaspijas atzars).

Azerbaidžānas PSR tališu valoda tika pētīta 20. gadsimta 30. gados. Lai izskaustu analfabētismu tališu tautā (pirms Oktobra revolūcijas mazāk nekā 1 % tališu bija lasīt un rakstīt spējīgi), 1928. gadā uz latīņu alfabēta pamata tika izveidots tališu alfabēts. Šajā laikā tika atvērtas skolas tališu valodā, un Lenkorānas pilsētā tika nodibināta tališu skolotāju sagatavošanas koledža.

No 1930. līdz 1938. gadam tika publicēti daudzi daiļliteratūras tulkojumi tališu valodā. Vēlāk tika slēgtas tališu skolas, pārtraukta periodisko izdevumu izdošana un represēti tališu zinātnieki. Kopš tā laika tališiem tika pavēlēts sevi identificēt kā azerbaidžāņus.

Šodien lielākā daļa tališu Azerbaidžānā runā azerbaidžāņu valodā, bet Irānā persiešu. Tališu valodā runājošie Azerbaidžānā ir pakļauti agresīviem asimilācijas mēģinājumiem, tališu valodā nav formālās izglītības, valsts iestādes neatbalsta šīs valodas lietošanu. Tas nopietni apdraud tališu kultūru.

Skaits
------

Saskaņā ar 1926. gada tautas skaitīšanas datiem PSRS dzīvoja 77 323 tališu. No 1960. līdz 1989. gadam tališi netika iekļauti nevienā tautas skaitīšanā kā atsevišķa etniskā grupa. 1993. gadā Azerbaidžānas militāri politiskās krīzes laikā tika pasludināta Tališu-Muganas autonomā republika, kas pastāvēja divus mēnešus.

Kopējais tališu skaits pasaulē ir no 755 000 līdz 1 500 000, bet Azerbaidžānā tališu valodā runājošo skaits ir no 600 000 līdz 1 300 000.

Ģeogrāfija
----------

Tališu sieviete
Azerbaidžānā tališi dzīvo dienvidaustrumos, kur ir vairāk nekā 350 tališu ciemu un pilsētu. Pēdējos gados tališi ir apmetušies arī citās Azerbaidžānas daļās. Ciemos, kas atrodas uz tališas un azerbaidžāņu apdzīvoto vietu robežas, ir jaukts iedzīvotāju sastāvs.

Irānā tališi ir apdzīvo pierobežo ar Azerbaidžānu. Teritoriju, kurā dzīvo tališi, veido divas kalnu grēdas un ieleja, kas stiepjas no ziemeļiem uz dienvidiem.

Tališu galvenā nodarbošanās ir lopkopība. Lauksaimnieki nodarbojas ar rīsu audzēšanu reģiona ielejās.

Atsauces
--------

1. ↑  «Talysh». *Minority Rights Group* (en-GB). 2015-06-19. Skatīts: 2023-04-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tališi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Mongolijas Tautas partija** **(MPP)** (mongoļu: *Монгол Ардын Нам*), iepriekš **Mongolijas Tautas Revolucionārā partija** (MTRP), ir politiskā partija Mongolijā. Komunistiska, bet mūsdienās deklarē sevi par sociāldemokrātisku, iestājās Socinternā.

Dibināta 1921.gada 1. martā stiprā VK(b)P ietekmē. Pirmā politiskā partija Mongolijā modernā nozīmē. Valdošā partija Mongolijā no 1921.gada līdz 1996.gadam. Līdz 1990.gadam valdīja vienpartijas sistēmā. Partijā lielā mērā atkārtojās tie paši procesi, kas PSKP.

Dogsomins Bodo, viens no partijas dibinātājiem1930. gados partiju vadīja Horlogijns Čoibalsans — izteikts staļinists. Pēc Čoibalsana nāves varu ieguva Jumžāgijns Cedenbals, kura režīms bija mazliet liberālāks.

Pēc pārbūves sākšanās PSRS, arī Mongolijā tika nodibināta daudzpartiju sistēma, tomēr vēl līdz 1996. gadam MTPR palika valdošā partija. Arī pašlaik jaunā līdera Nambarijna Enkbajara vadībā partija aizņem apmēram pusi deputātu vietu Lielajā Hurālā, bet prezidents un premjers ir MPP biedri.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 101156009962849581949
* LCCN: no98109276
* NKC: ko2009494441

 |

 |
**Fonds "Vēsturiskā atmiņa"** (krievu: *Фонд «Историческая память»*) ir 2008. gadā dibināta Krievijas sociālā bezpeļņas organizācija zinātniskai 20. gadsimta vēstures izpētei.

Vadība
------

Fonda direktors kopš tā dibināšanas ir pretrunīgi vērtētais vēsturnieks Aleksandrs Djukovs. Rīkotājdirektore ir Darja Valieva. Vēsturiskās izpētes programmu vada vēsturnieks un bijušais diplomāts Vladimirs Simindejs, kurš tāpat kā Djukovs kopš 2012. gada Latvijā ir *persona non grata*.

Darbība
-------

Kopš 2010. gada fonds izdeva Krievijas un Austrumeiropas vēstures pētījumu žurnālu ("Журнал российских и восточноевропейских исторических исследований"), kura galvenais redaktors no 2010. gada līdz 2016. gadam bija Djukovs un pēc viņa Vladimirs Simindejs. Djukovs atklāšanas numurā paziņojis, ka izdevuma mērķis ir pievērsties sāpīgākajiem jautājumiem Krievijas un Austrumeiropas vēsturē, piemēram, "Padomju represijas (kuras Austrumeiropas politiķi identificējuši ar genocīdu) un Lielā bada traģēdija, 1930. gadu PSRS un pagrīdes pretpadomju nacionālistu kustība ("steidzīgi pasludināts nacionālās varonības simbols") un nacistu "iznīcināšanas karš" pret Padomju Savienības tautām un Austrumeiropas sabiedrības pārveide kā sovetizācijas rezultāts."

Fonds ir izdevis vairāk nekā 100 grāmatas par Austrumeiropas vēsturi, pamatojoties uz padomju vēstures koncepciju. 2009. gadā fonds izdeva igauņu valodā Djukova dažus gadus iepriekš krievu valodā izdoto darbu "Deportācijas Igaunijā. Kā tas patiesībā notika", kurā Djukovs igauņu vēsturnieku aplēses par deportēto skaitu sauc par pārspīlētām un deportāciju par pamatotu.

2019. gadā Molotova—Ribentropa pakta un tā slepeno protokolu oriģināli pirmo reizi tika izlikti publiskai apskatei fonda "Vēsturiskā atmiņa" izstādē. "Domāju — to vajadzēja izdarīt jau pirms desmit gadiem. Jau tad bija iespēja to izdarīt. Ko slēpa — man tas nav saprotams. Bet labāk vēlāk nekā nekad," teica Krievijas fonda "Vēsturiskā atmiņa" direktors Aleksandrs Djukovs. Pēc tām Krievijas Ārlietu ministrija tos publicēja savā mājaslapā.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑   lp. 4
3. ↑
4. ↑  Judīte Čunka. «Ārpolitikas eksperts: Molotova–Ribentropa pakta oriģināls Krievijā publiskots bez kādas grēksūdzes». *www.lsm.lv* (latviešu), 2019-08-24. Skatīts: 2023-12-13.
Signālkarogs "Lima", kura pacelšana uz kuģa ostā nozīmē, ka kuģis ir karantīnā.
**Karantīna** (no venēciešu: *quarantena* — 'četrdesmit [diennaktis]') ir cilvēku pārvietošanās un preču kustības aizliegums ar mērķi ierobežot slimību vai kaitēkļu izplatību. To bieži izmanto saistībā ar slimībām, ierobežojot personas, kuras var būt saskārušās ar infekcijas slimībām, bet tām nav apstiprināta medicīniska diagnoze. To bieži izmanto arī kā sinonīmu medicīniskai izolācijai, kas attiecas uz personām, kurām apstiprināta saslimšana ar lipīgu slimību un kuri tāpēc ir izolēti no veselās populācijas daļas.

Vārda izcelsme
--------------

Vārda izcelsme tiek saistīta ar praksi, kas tika ieviesta Eiropas ostu pilsētās Melnās nāves pandēmijas laikā. Kuģi netika ielaisti ostās, tie bija jānoliek uz enkura ārpus ostas 40 dienas. 1347. gadā venēciešu kontrolētajā Ragusā (mūsdienu Dubrovnika) noteica 30 dienu nošķirtības periodu (*trentino*) apmeklētājiem no pandēmijas skartajiem rajoniem. Nākamajās desmitgadēs šāda prakse izplatījās arī citās pilsētās un tika pagarināta no 30 līdz 40 dienām. Nav zināms, vai ilgāks periods tika noteikts, lai efektīvāk novērstu slimību, vai to pieņēma kā zīmīgu norādi uz Bībeles notikumiem, kas norisinājušies 40 dienas — Lielie plūdi vai Jēzus gavēnis tuksnesī.

Atsauces
--------

1. ↑  "quarantine" noun Merriam Webster definition *www.merriam-webster.com*, accessed 27 January 2020
2. ↑  «Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-03-15. Skatīts: 2020-03-18.
3. 1 2  Quarantine and Isolation *Centers for Disease Control and Prevention, Quarantine and Isolation*, accessed 5 February 2020
4. ↑  «Etymologia: Quarantine». wwwnc.cdc.gov. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 19. maijā. Skatīts: 2021. gada 19. maijā.
5. ↑  «From The Black Death, The Birth Of Quarantine». sciencefriday.com.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karantīna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000310534
* LCCN: sh85109473
* GND: 4263187-7
* BNF: cb119779939 (data)
* NDL: 00565503
* NKC: ph1024807

 |

 |
**Kandavas Kārļa Mīlenbaha vidusskola** ir vispārizglītojoša skola, kas atrodas Skolas ielā 10, Kandavā.

Izglītības progrāmmas
---------------------

* Pamatizglītības programma (kods 21011111)
* Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods 31011011)
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar mācīšanās traucējumiem (kods 21015611)

Vēsture
-------

Kandavas Kārļa Mīlenbaha pamatskolas skolotāji un skolēni ar skolas karogu (1939).
Zināms, ka 1847. gadā sāka darboties divklasīga Kandavas pagastskola bijušā baznīckroga telpās Sabiles ielā 8, tajā laikā skolā mācījās arī vēlākais valodnieks Kārlis Mīlenbahs. 1875. gadā skolā mācījās 111 skolēni.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gadā uz Kandavas pilsētas skolas bāzes izveidoja Apvienoto sešklasīgo pamatskolu Lielajā ielā 9, bet Sabiles ielas ēkā darbojās pirmsskola. 1925./26. mācību gadā pamatskolā mācījās 301 skolēns un strādāja 8 skolotāji. 
1936. gada 6. septembrī iesvētīja jaunu skolas ēku Ozolu ielā 3, kuras projektu izstrādāja arhitekts Frīdrihs Skujiņš. Tolaik Kārļa Mīlenbaha vārdā nosauktajā skolā mācījās 352 skolēni un tajā strādāja 9 skolotāji direktora Pētera Kalniņa vadībā. 

Latvijas PSR laikā 1945. gada rudenī to pārdēvēja par Kandavas vidusskolu, mācības gan latviešu, gan krievu plūsmā notika arī citās ēkās Lielā (tolaik Padomju) ielā 27, Dārza ielā 6 un Štempeļmuižā. Pusdienas gāja ēst uz Dārza ielu 3, bet fizkultūra notika Ozolu ielā. 1978. gada 1. septembrī atklāja jaunu skolas ēku Skolas ielā 10. 

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1996. gadā skolai atjaunoja Kārļa Mīlenbaha vārdu, veco skolas ēku Zīļu (Ozolu) ielā 2 kā arhitektūras pieminekli iekļāva Eiropas kultūras mantojuma aizsargājamo objektu sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  Skolas mājas lapa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tukuma novada skolas |
| --- |
|  |
| Ģimnāzijas un vidusskolas | 
* Engures vidusskola
* Irlavas vidusskola
* Jaunpils vidusskola
* Kandavas Kārļa Mīlenbaha vidusskola
* Tukuma Raiņa Valsts ģimnāzija
* Tukuma 2. vidusskola
* Tumes vidusskola
* Zemgales vidusskola

 |
|  |
| Sākumskolas un pamatskolas | 
* Cēres pamatskola
* Dzirciema internātpamatskola
* Džūkstes pamatskola
* Kandavas Reģionālā pamatskola
* Kandavas novada Zantes pamatskola
* Lapmežciema pamatskola
* Milzkalnes sākumskola
* Pūres pamatskola
* Sēmes sākumskola
* Smārdes pamatskola
* Tukuma Ernesta Birznieka-Upīša 1. pamatskola
* Tukuma 3. pamatskola
* Tukuma internātpamatskola
* Vānes sākumskola
* Zemītes pamatskola

 |

 |
Svētā Klimenta Ohridska katedrāle Skopjē
**Maķedonijas Pareizticīgā baznīca** (maķedoniešu: *Македонска православна црква*) ir vietējā pareizticīgā baznīca, kas darbojas Ziemeļmaķedonijā un maķedoniešu diasporā.

Vēsture
-------

Beidzoties Pirmajam pasaules karam, aptuveni trešdaļa bijušās Osmaņu Maķedonijas teritorijas nonāca Serbijas karalistes pārvaldībā. Pēc Bulgārijas veiktās serbu un grieķu Maķedonijas aneksijas, Maķedonijas draudzes atgriezās Bulgārijas eksarhāta jurisdikcijā. Bulgārijas iestādes izraidīja lielu daļu serbu un grieķu garīdznieku, bet pārējiem (galvenokārt maķedoniešu) priesteriem bija jāparakstās par uzticību Bulgārijas pareizticīgajai baznīcai.

Otrā pasaules kara beigās Serbijas Maķedonijas teritorija kļuva par Dienvidslāvijas Federatīvās Tautas Republikas daļu. Šajā laikā Serbijas Maķedonijā tika izveidotas trīs diecēzes, pie kurām piederēja lielākā daļa teritorijas iedzīvotāju. Pēc komunistu nākšanas pie varas vispirms tika izveidota Maķedonijas Tautas Republika, bet pēc tam varas iestādes piekrita autokefālas pareizticīgo baznīcas izveidei. 1959. gada jūnijā Serbijas Svētais sinods atzina diecēzi, rezolūcijā norādot, ka tā ir "atdalījusies par neatkarīgu baznīcu, kas tiek pārvaldīta saskaņā ar Maķedonijas Baznīcas Nacionālā koncila pieņemtajiem statūtiem". 1966. gada rudenī Maķedonijas Pareizticīgā baznīca oficiāli lūdza Serbijas patriarhātu piešķirt tai autokefālijas statusu, bet 1967. gada maijā Serbijas Pareizticīgās baznīcas bīskapu padome šo lūgumu noraidīja.

1967. gada 19. jūlijā Maķedonijas Baznīcas Svētā sinode pasludināja Maķedonijas Republikas pareizticīgo baznīcas autokefāliju. Šīs darbības atklāti atbalstīja Maķedonijas valdība, kuras locekļi bija klāt arhibīskapa iecelšanā.

2022. gada 9. maijā ar Konstantinopoles patriarhāta Svētās sinodes lēmumu Maķedonijas Pareizticīgā baznīca tika atzīta par vietējo baznīcu Ziemeļmaķedonijas teritorijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Правовой Аналитик. «МАКЕДОНСКАЯ ЦЕРКОВЬ: ОТ РАСКОЛА К ПРИЗНАНИЮ». *ПРАВОВИЙ КОНТРОЛЬ* (ru-RU), 2022-06-22. Skatīts: 2023-08-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Maķedonijas Pareizticīgā baznīca***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 132692012
* LCCN: n84052597
* ISNI: 0000 0000 9581 332X
* GND: 81870-7
* SUDOC: 027676498
* BNF: cb11966851n (data)
* NKC: ko2002106072

 |

 |
**Sakņojošais meldrs** (latīņu: *Scirpus radicans*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir nevienmērīgi izplatīta Eirāzijā. Latvijā sakņojošais meldrs ir sastopams reti un nevienmērīgi: galvenokārt Rīgas un Cēsu apkaimē un valsts dienvidaustrumu daļā, ezeru un upju palienēs.

Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts
--------

Sakņojošais meldrs ir daudzgadīgs, 40—100 cm garš lakstaugs. Augs veido ļoti skraju ceru un sakņojošos sāndzinumus. Stublājs ir stāvs, strupi trīsšķautņains, aplapots līdz ziedkopai. Lapas ir lineāras (0,6—0,8 cm platas), pelēkzaļas, tās plātnes mala gluda. Ziedkopa stublāja galā ļoti zaraina, tā veido skraju saliktu čemuru. Ziedkopas zariņi ir dažāda garuma. Vārpiņas ir lancetiskas, smailas, 0,5—0,8 cm garas, zariņa galā pa vienai. Apziedņa matiņi gludi, 2—3 reizes garāki nekā auglis (riekstiņš). Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «sakņojošais meldrs - Scirpus radicans Schkuhr - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-08-23.
Dievmāte Odigitrija, Dionisijs, 1482. g. Krievzeme
**Odigitrija** (no grieķu val. — *"Ceļa rādītāja"*) ir viens no Dievmātes galvenajiem ikonogrāfiskajiem tipiem. Saskaņā ar tradīciju, ikonu gleznojis evaņģēlists Lūka.

**Nosaukums**: Odigitrija (*Hodegetria*) Vārtusardze (*Portaitissa*) Trīsroku (*Tricheirousa*) Dvēseļu glābēja (*Psyhosostria*), Igorevskas, Kazaņas Aristokratissa.

Attēlojums
----------

Parasti "Odigitrijas" ikonās Dievmāti attēlo kā pusfigūru, retāk — pilnā augumā, gandrīz frontāli, rokās Bērns. Visbiežāk Kristus novietojas uz Marijas kreisās rokas, labā Viņas roka vērsta uz Pestītāju lūgšanas vai norādīšanas žestā (Odigitrija — "*ceļa rādītāja*", bet Kristus — "*Ceļš, Patiesība un Dzīvība*" (Jņ.14:6)). Kristus labā roka svētī, kreisajā rokā tīstoklis — kā Viņa dievišķās godības zīme, Evaņģēlija Vārds. Šis tips ir viens no striktākajiem, stingrākajiem un svinīgākajiem.

Simbolisms un vēsturiskā nozīme
-------------------------------

Tēls arī saistās ar dažādiem ciešanu un liturģiskās simbolikas aspektiem, kurus var atklāt caur Tā tēlu, Kuram lemts kļūt par pasaules pestīšanas upuri. Visticamāk, tāpēc Sinajā pastāvēja tradīcija saistīt šo tēlu ar Sinajas kalnu un Nedegošo ērkšķu krūmu. Konstantinapolē šis tēls saistījās ar Odigonas klosteri, kas kļuva slavens pateicoties aklumu dziedinošam avotam. Galvenais popularitātes iemesls bija pati "Odigitrijas — Ceļa Rādītājas" ikona, kura skaitījās Konstantinopoles pallādiums — sargātāja, impērijas drošības un labklājības pamats. Baznīcas izveidošana un ikonas novietošana tajā tiek saistīta ar imperatori Pulhēriju (5.gs.), kaut pirmās liecības par klosteri tiek datētas tikai ar 9. gadsimtu. Saskaņā ar 14.gadsimta avotiem Pulhērija ziedojusi šo tēlu baznīcai kopā ar citām relikvijām, kuras no Svētās Zemes bija atvedusi imperatore Jevdokija. Tika iedibinātas iknedēļas procesijas, kurās ikona tika iznesta Konstantinopoles ielās un pulcēja milzīgu cilvēku skaitu. Ikonas nosaukums — "Ceļa Rādītāja" — vēl tika skaidrots tā, ka cilvēks, kurš nesa ikonu, brīnumainā veidā virzījās tā, it kā ikona pati viņu vadītu.

Svētku dienas
-------------

Kazaņas: 8.jūlijā un 22.oktobrī;

Pskovas: 16 jūlijā

Igorevskas: 24.augustā

Tihvinas: 26. jūlijā

Smoļenskas: 13.oktobrī, 26.jūnijā, 28.jūlijā;

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Galina Kolpakova; Irina Jazykova. *Ikona : atlas pravoslavnoj ikony*. Moskva : Feorija, 2013. 488. lpp. ISBN 978-5-91796-022-7.
2. ↑  Alfredo Tradigo ; translated by Stephen Sartarelli. *Icons and saints of the Eastern Orthodox Church*. Los Angeles : J.P. Getty Museum, 2006. 169-171. lpp. ISBN 978-0-89236-845-7.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4713770-8

 |

 |
Dievmāte Visaķēniņiene, 17. gs. Vatopēdu klosteris, Grieķija**Panahrantos** (grieķu: *πανάχραντος* – "Visšķīstā") ir Dievmātes ikonogrāfiskais tips, kurā Viņa sēž tronī vai dažkārt stāv troņa priekšā, ar Bērnu klēpī, kuru tur ar abām rokām. Šis Dievadzemdētājas tips akcentē Dievmātes ideju – Debesu Ķēniņiene un Gudrības tronis, kurā sēž Kristus – Sofija (Dievišķā Gudrība) (Sak.9:1-11). Tronis simbolizē baznīcu. Šis tēls uzsvēra Dievmātes ķēnišķo godu, kā arī tēmas par upura priekšnojautu, tā kā ar Gudrību saistās mielasta tēmu – tas ir upura pirmtēls. Bizantijā šo attēlu novietoja apsīdā. Ikonogrāfijā šis tēls ir "Kipras", "Pečoras" un citas Dievmātes ikonas. Interesants ir "Visaķēņiņienes" tēls – Pantanassa – viens no Dievmātes epitetiem, minēts himnās, tēls sastopams Bizantijas baznīcās, kuras veltītas Dievmātes tronī ikonogrāfijai. 

* **Nosaukums**: Dievadzemdētāja (Theotokos; Meter Theou), Visšķīstā (Panahrantos), Kiriotissa, Visaķēniņiene (Pantanassa), Jaroslavļas (Pečoras)
* **Svētku dienas**: 18. (31.) augusts
* **Avoti**: Salamana Pamācības 9:1-11, Mateja Evaņģēlijs 2:11, Damaskas Jānis
* **Ikonogrāfija**: Dievadzemdētāja sēž tronī, klēpī, uz ceļiem tur Kristu un klausās lūgšanas, aiz Viņas svētie, tronis pavērsts uz labo vai kreiso pusi.

Atsauces
--------

1. ↑  Alfredo Tradigo ; translated by Stephen Sartarelli. *Icons and saints of the Eastern Orthodox Church*. Los Angeles : J.P. Getty Museum, 2006. 166-168. lpp. ISBN 978-0-89236-845-7.
2. ↑  Galina Kolpakova; Irina Jazykova. *Ikona : atlas pravoslavnoj ikony*. Moskva : Feorija, 2013. 488. lpp. ISBN 978-5-91796-022-7.
**Sofija Matsone** (zviedru: *Sofia Magdalena Mattsson*; dzimusi 1989. gada 11. novembrī) ir zviedru sportiste, brīvā stila cīkstone, Pasaules un Eiropas čempione, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.

Biogrāfija
----------

Sofija Matsone ir dzimusi 1989. gadā Jellivārē. 2007. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu. 2008. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvēju, bet Pekinas olimpiskajās spēlēs viņa bija tikai 12. vietā. 2009. gadā viņa kļuva par pasaules čempioni. 2010. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā un ieguva bronzas medaļu Pasaules čempionātā. 2011. gadā viņa ieguva Pasaules čempionāta sudraba medaļu. 2012. gadā viņa bija otrā Eiropas čempionātā, bet tikai septītā Olimpiskajās spēlēs Londonā. 2013. gadā jau otro reizi viņa kļuva par Eiropas čempioni un pasaules čempionāta ieguva sudraba medaļu. 2014. gadā jau trešo reizi viņa kļuva par Eiropas čempioni un bija otrā vietā pasaules čempionātā. 2015. gadā viņa uzvarēja par 1. Eiropas spēlēs Baku un Pasaules čempionāta ieguva sudraba medaļu. 2016. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni jau ceturto reizi.

Kopš 2000. gada Sofija Matsone ir ieguvusi 11 zelta medaļas Zviedrijas čempionātos (6 kadetu čempionāti, 2 junioru čempionāti un 3 pieaugušo čempionāti).

Atsauces
--------

1. ↑  «Brottarna - Sofia Mattsson». GSK Wrestling. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008-05-12.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sofija Matsone*** |

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* Gällivare SK Wrestling Profile
**Lingajenas līcis** (filipīniešu: *Golpo ng Lingayen*, angļu: *Lingayen Gulf*) ir Dienvidķīnas jūras līcis Filipīnās, Lusonas salas ziemeļrietumu piekrastē. Izvietojies starp Centrālo Kordiljeru austrumos un Sambalesas kalnu ziemeļu galu. Dienvidos līcis apskalo Centrālās Lusonas zemienes krastu. Stiepjas 55 km garumā ziemeļu—dienvidu virzienā. Līcī ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Agno un Beula. Līča rietumu piekrastē daudz salu, lielākās no kurām ir Kabarrujana un Santjago. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Dagupana, Lingajena un Alaminosa. Iepretī Alaminosai izveidots gleznainais Simts salu nacionālais parks 18,44 km² platībā, kurš iekļauj 123 nelielas koraļļu izcelsmes kaļķakmens saliņas. Līcī intensīva kuģniecība un zveja. Piekrastē sāls ieguve — līča krastā esošās Pangasinanas provinces nosaukums burtiskā tulkojumā nozīmē ‘vieta, kur taisa sāli’.

Atsauces
--------

1. ↑  Hundred Islands National Park

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lingajenas līcis***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236984948
* GND: 4376998-6

 |

 |
**Polockas kņaziste** (baltkrievu: *Полацкае княства*) bija austrumslāvu viduslaiku valsts ar galvaspilsētu Polockā, kas izveidojās uz kriviču cilšu savienības bāzes 10. gadsimta otrajā pusē.

Ieņemot nozīmīgu vietu ceļā "no varjagiem uz grieķiem", kņaziste bija viena no Eiropas lielvarām 11. un 13. gadsimtā. Nozīmīgi šim laikam tiek atzīmēti sociālie un kultūras sasniegumi. Vislielākajā savas labklājības periodā Polockas kņaziste atradās mūsdienu Baltkrievijas centrālajā un ziemeļu daļā, Krievijas Smoļenskas apgabala rietumos un Pleskavas apgabala dienvidos, Daugavas baseina teritorijā Latvijā, un mūsdienu Lietuvas dienvidaustrumos.

Kņaziste bija smagi iesaistīta vairākās 11.—12. gadsimta valdnieka troņa mantošanas krīzēs un karā ar Novgorodas zemi. 13. gadsimtā tā tika iekļauta Lietuvas lielkņazistē.

Polockas valsts izveidošanās
----------------------------

Polocka veidojās uz pilskalna bāzes, kas atradās Palatas upes krastā, netālu no tās satekas ar Daugavu. Līdz 5.—6. gadsimtam pilskalna iedzīvotāji bija balti, pēc tam šeit ieradās slāvi. Blakus pilskalnam atradās apmetnes Palatas labajā un kreisajā krastā. Polockas izaugsmi veicināja tās stratēģiskā atrašanās vieta tirdzniecības ceļā "no varjagiem uz grieķiem". 8.—10. gadsimtā krivičiem bija vadonības sabiedrība, kuru vadīja kņazs-virsaitis, kas 10. gadsimta otrajā pusē pārauga agrīnā feodālā valstī.

Vēsture
-------

*Pamatraksts: Polockas vēsture*

Valdnieki
---------

*Pamatraksts: Polockas kņazi*

Skatīt arī
----------

* Polocka
* Polockas Rurikoviču dinastija

Atsauces
--------

1. ↑  «Полацкае княства ў IX—XI стст.».
Šis raksts ir par upi Filipīnās. Par pilsētu Šveicē skatīt rakstu Agno (pilsēta).

**Agno** (*Agno*), agrāk arī **Pangasinana** (*Río Grande de Pangasinán*), ir upe Filipīnās, Lusonas salas ziemeļrietumos, valsts piektā garākā upe, bet lielākā pēc ūdens caurteces. Sākas Centrālajā Kordiljerā Datas kalna dienvidu nogāzē. Augštecē plūst kalnainā apvidū pa šauru ieleju dienvidu virzienā; uz tās uzbūvētas trīs hidroelektrostaciju ūdenskrātuves (Ambuklao, Bingo un Sanroke). Nokļūstot Centrālās Lusonas zemienē, upe pagriežas uz dienvidrietumiem, bet pēc lielākās pietekas Tarlakas uzņemšanas — uz ziemeļrietumiem. Ietek Dienvidķīnas jūras Lingajenas līcī pie Lingajenas. Upes ielejā dzīvo ap 2 miljoniem cilvēku. Zemiene upes lejtecē bieži cieš no vērienīgiem plūdiem; gada nokrišņu kopējais apjoms ir no 2000 mm pie Tarlakas līdz 4000 mm augštecē. Upes augštecē 1966. gadā izveidots Agno augšējā baseina resursu rezervāts 776 km² platībā, bet pirms noteces uz zemieni 1983. gadā izveidots Agno apakšējās ūdensšķirtnes mežu rezervāts 393 km² platībā.

Atsauces
--------

1. ↑  Upper Agno River Basin Resource Reserve
2. ↑  Lower Agno Watershed Forest Reserve

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Agno***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 7719629-6

 |

 |
**Noels Viljams Hinnerss** (*Noel William Hinners*; dzimis 1935. gada 25. decembrī, miris 2014. gada 5. septembrī) bija ASV ģeologs un ģeoķīmiķis. Plašāk pazīstams pēc darbības NASA, kur no 1963. līdz 1989. gadam veicis dažādus zinātniskus un administratīvus darbus.

Noels Hinnerss dzimis Bruklinā apdrošināšanas aģenta Viljama Hinnersa un mājsaimnieces Heizelas Hinnersas septiņu bērnu ģimenē.
Bakalaura grādu augkopības zinātnēs ieguvis Ratgerza Universitātē (1958. gadā), maģistra grādu ģeoloģijā — Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā, doktora grādu ģeoķīmijā — Prinstonas Universitātē (1963. gadā).

1963. gadā Hinnerss *AT&T* filiālē *Bellcomm* sāka strādāt darbu, kas bija cieši saistīts ar NASA. *Apollo* programmas ietvaros darbojās zinātnes plānā, piedalījās nolaišanās vietu izvēlē. 
1972. gadā viņš kļuva par NASA Mēness programmas direktoru. 1974. gadā Hinnerss kļuva par NASA administratora vietnieku kosmosa zinātnes jomā.

1979. gadā Hinnerss atstāja NASA un kļuva par Nacionālā gaisa un kosmosa muzeja Smitsona institūta direktoru. 1982. gadā viņš atstāja šo amatu, lai kļūtu par NASA Godarda Kosmosa lidojumu centra direktoru. 1987. gadā Hinnerss kļuva par NASA Galveno zinātnieku un NASA administratora asociēto vietnieku.

1989. gadā Hinnerss pārgāja darbā uz *Lockheed Martin* kā lidojumu sistēmu viceprezidents. Viņa darbs bija cieši saistīts ar NASA projektiem *Mars Global Surveyor*, *Mars Surveyor Program*, *Mars Reconnaissance Orbiter*, *Stardust*, *Genesis*, kā arī kosmiskajām kodolenerģētikas sistēmām. *Lockheed Martin* viņš atstāja 2002. gadā

Ārējās saites
-------------

* Dr. Noel W. Hinners Arhivēts 2014. gada 10. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. NASA
* Noel Hinners, a top NASA official, dies at 78 Martin Weil, Washington Post, 2014-09-09
**Numulītu virsdzimta** (*Nummulitoidea*) ir foraminīferu virsdzimta rotaliīdu kārtā. Virsdzimtu 1827. gadā izveidoja franču zoologs Anrī Blenvils. Ģeohronoloģiski numulīti ir zināmi no paleocēna līdz mūsdienām. Šajā grupā ir sastpamas lielākās foraminīferu formas, kas diametrā var sasniegt 16 centimetrus. Numulītu ziedu laiki bija paleogēnā, bet līdz mūsdienām ir izdzīvojušas dažas sugas.

Apraksts
--------

Čaula ir daudzkameru, planispirāla vai cikliska, divpusēji izliekta. Kameras veido septulas un septas. Spirāliskā apmales korda un spirālisko kanālu sistēma ir tikai agrīnajās formās, bet vēlākajās formās izmainās un nomainas ar intraseptālajiem kanāliem.

Sistemātika
-----------

Numulītu virsdzimtas dalījums apaklasēs un kārtās::

* virsdzimta: Nummulitoidea Blainville, 1827

* dzimta: † Asterocyclinidae Brönnimann, 1951
* dzimta: † Discocyclinidae Galloway, 1928
* dzimta: Nummulitidae Blainville, 1827
* dzimta: † Pellatispiridae Hanzawa, 1937

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  World Foraminifera Database
Kijivas spoka attēls
Fotogrāfija, ko 2022. gada februārī *Twitter* izplatīja Ukrainas bijušais prezidents Petro Porošenko, apgalvojot, ka tas esot Kijivas spoks
**Kijivas spoks** (ukraiņu: *Привид Києва*) ir mūsdienu teika par Ukrainas asu, kurš ar iznīcinātāju MiG-29 Krievijas iebrukuma pirmajās 30 stundās esot notriecis sešas Krievijas Bruņoto spēku lidmašīnas. Kijivas spoka tēlu 2022. gada februāra beigās plaši pieminēja Ukrainas plašsaziņas līdzekļos.

Ukrainas Gaisa spēku vadība 2022. gada 30. aprīlī noliedza baumas, ka Kijivas spoks ir 13. martā bojā gājušais pilots Stepans Tarabalka, paziņojot, ka Kijivas spoks ir ukraiņu radīta supervaroņa teika. Domājams, ka tas ir Kijivas aizsargājošās Gaisa spēku taktiskās aviācijas 40. brigādes pilotu apvienojošs tēls.

Kijivas spoka tēls tika atzīts par vienu no faktoriem, kas Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā stiprināja ukraiņu morāli.

Atsauces
--------

1. ↑  «Привид Києва. Як народилась легенда, яка підняла дух українців». *BBC News Україна* (ukraiņu). Skatīts: 2023-04-28.
2. ↑  «Ukrainas armija noliedz "Kijivas spoka" bojāeju - tā ir ukraiņu radīta supervaroņa leģenda». *jauns.lv*.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kijivas spoks***.
*Fallout* sērijas logo
***Fallout*** ir postapokaliptisku RPG datorspēļu sērija, ko izveidoja *Interplay Entertainment*. Sērijas darbība risinās 21. 22. un 23. gadsimtā. Spēļu atompanka retrofutūristiskais stils ņem iedvesmu no 50-to gadu ASV pēckara kultūras ar tās inovatīvajām tehnoloģijām un konstantu satraukumu par tuvojošos atomkaru. Par *Fallout* priekšteci ir uzskatāms *Wasteland* — 1988. gada datorspēle, ko izstrādāja *Interplay Productions*.

Sērijas pirmo spēli *Fallout* izstrādāja un izlaida Black Isle Studios 1997. gadā, bet tā turpinājumu *Fallout 2* izlaida gadu vēlāk. *Fallout Tactics: Brotherhood of Steel* izstrāde tika nodota *Micro Forté* un *14 Degrees East*. 2004. gadā Interplay slēdza *Black Isle Studios* un turpināja ražot *Fallout: Brotherhood of Steel*, action spēli ar RPG elementiem priekš *PlayStation 2* un *Xbox* konsolēm. *Fallout 3* izlaida *Bethesda Softworks*, un tam sekoja *Fallout: New Vegas*, ko izstrādāja Obsidian Entertainment. *Fallout 4* tika izlaists 2015. gadā, un *Fallout 76* tika izlaists 2018. gada 14. novembrī.

Spēles
------

| Gads | Nosaukums | Izstrādātājs | Platforma/-s |
| --- | --- | --- | --- |
| Pamata spēles |
| 1997 | *Fallout* | Interplay | Microsoft Windows | Mac OS X |  |
| 1998 | *Fallout 2* | Black Isle |  |
| 2008 | *Fallout 3* | Bethesda | PlayStation 3 | Xbox 360 |  |
| 2015 | *Fallout 4* | PlayStation 4 | Xbox One |  |
| Citas spēles |
| 2001 | *Fallout Tactics: Brotherhood of Steel* | Micro Forté | Microsoft Windows |  |
| 2004 | *Fallout: Brotherhood of Steel* | Interplay | Xbox | PlayStation 2 |  |
| 2010 | *Fallout: New Vegas* | Obsidian | Microsoft Windows | PlayStation 3 | Xbox 360 |  |
| 2015 | *Fallout Shelter* | Bethesda | PlayStation 4 | Xbox One | Nintendo Switch | iOS | Android |
| 2018 | *Fallout 76* |  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Q&A: Feargus Urquhart, Part One». GameSpot.com. 2008. gada 28. oktobris. Skatīts: 2013. gada 8. septembris.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
* Fallout wiki
***IGOR*** ir amerikāņu repera un producenta *Tyler, The Creator* piektais studijas albums. Tas tika izdots 2019. gada 17. maijā, izmantojot *Columbia Records*. Albumu pilnībā producējis pats Tailers, un tajā ir viesmākslinieki *Playboi Carti*, *Lil Uzi Vert*, *Solange*, *Kanye West* un *Jerrod Carmichael*. Pēc albuma *Flower Boy* (2017) izdošanas albums galvenokārt tika ierakstīts Kalifornijā, un ierakstu sesijas notika arī Komo ezerā, Itālijā un Atlantā no 2017. līdz 2019. gadam.

Mūzikas žurnālisti atzīmējuši, ka *IGOR* turpina balstīties uz *Flower Boy* iedibināto *hip-hop* un *neo soul* skanējumu, vienlaikus iekļaujot arī *R&B* un fanka ietekmi. Kritiķi atzīmējuši, ka albumā ir izmantoti sintezatori un vāji sajaukts vokāls. Tematiski, *IGOR* seko stāstam par mīlas trīsstūri starp titulēto varoni un viņa vīrieša mīlestības interesi. Albums izmanto "Igora" literāro arhetipu, lai izpētītu tēmas, kas saistītas ar mīlestību, piemēram, sirds sāpes, zaudējumi un greizsirdība.

Lai palīdzētu pārdot albumu, *Tyler, The Creator* izdeva singlu "Earfquake", kas sasniedza 13. vietu ASV *Billboard* Hot 100, kļūstot par viņa visaugstāko singlu. Pirmajā izdošanas nedēļā *IGOR* debitēja ASV *Billboard* 200 pirmajā vietā, pārvietojot 165 000 albumiem līdzvērtīgu vienību un kļūstot par *Tyler, The Creator* pirmo ASV albumu pirmajā vietā. Tas guva plašus panākumus, jo tas tika nosaukts starp 2019. gada labākajiem albumiem daudzu publikāciju gada beigu sarakstos un ieguva 2020. gada *Grammy* balvu kategorijā Labākais repa albums.

Fons un ierakstīšana
--------------------

Darbs pie albuma sākās 2017. gadā, Taileram sākotnēji sarakstot dziesmu "Earfquake" kanādiešu dziedātājam Džastinam Bīberam un Barbadosas dziedātājai Riannai, kuri abi noraidīja šo dziesmu. Dziesma "I Think" tika ierakstīta Komo ezerā, Itālijā ar amerikāņu dziedātājas Solanžas palīdzību. Tailers uzrakstīja "Running Out of Time", atpūšoties ierakstu sesijā ar amerikāņu reperi *ASAP Ferg*, jutoties pārliecināts pēc tam, kad Kendriks Lamārs teica Taileram, ka novērtē viņa dziedāšanu. Tailers producēja bītu dziesmai "Gone, Gone" 2013. gadā, dodoties turnejā savam otrajam studijas albumam *Wolf*, izvēloties dzēst dziesmu gan no *Cherry Bomb*, gan no *Flower Boy*, jo viņš neuzskatīja, ka tā būtu piemērota nevienam no šiem albumiem.

Intervijā izdevumam *Fantastic Man*, viņu 2018. gada rudens un ziemas izdevumam Taileram jautāja, vai viņš kādreiz ir bijis iemīlējies, uz ko viņš atbildēja: "Es nevēlos par to runāt. Hm, tas ir nākamais ieraksts." 2018. gada oktobrī Tailers priekšskatīja dziesmu "Running Out of Time" intervijai ar *Fast Company*.
**Alberts Salamonskis** (vācu: *Albert Salamonsky*, 1839—1913) bija ebreju izcelsmes Krievijas Impērijas cirka mākslinieks un uzņēmējs. Rīgas cirka dibinātājs un pirmais direktors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1939. gada 18. jūnijā Itālijā ceļojoša cirka mākslinieka Vilhelma Salamonska un viņa sievas Jūlijas Karē ģimenē. 1857. gadā viņš kā zirgu dresētājs *Zircus Carré* trupā kopā ar māsām Adelheidu un Amāliju apceļoja Eiropu. 1862. gadā viņš debitēja Renca cirkā Berlīnē, 1868. gadā apprecējās ar cirka mākslinieci Līnu Švarcu un nodibināja savu cirka trupu. 1873. gadā viņš iznomāja Berlīnes tirgus halli, ko pārveidoja par *Friedrichstadtpalast* cirku 5000 skatītājiem. 
Viņš piedalījās cirka izrādēs kā jāšanas akrobāts un aktieris.

1878. gadā viņš nopirka zemesgabalu Lielā Parka ielā Rīgā, vasarās Alberta Salamonska cirks uzstājās Dubultos. 
1879. gadā Salamonskis uzcēla Odesas cirka ēku, 1880. gadā Maskavas cirka ēku Cvetnojas bulvārī, bet 1888. gadā cirka ēku Marķīza Pauluči (tagad Merķeļa) ielā Rīgā. 1890. gados viņš cirka vadību nodeva savai sievai.

Miris 1913. gada 22. jūnijā Maskavā.
Pēc nāves visu savu īpašumu viņš novēlēja kalponei Vilhemīnei Straupei.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Indriķis Jurko**, arī **Heinrihs Jurko** (1893—1971) bija latviešu virsnieks. Karoja Pirmajā pasaules karā, Latvijas brīvības cīņās un Otrajā pasaules karā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 10. septembrī Pāles pagasta Ārciemā Gustava Jurko ģimenē. Mācījās Rīgas biržas komercskolā. 
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gada oktobrī viņu iesauca Krievijas impērijas armijā, dienēja 1. rezerves artilērijas brigādē, paaugstināts līdz poručika dienesta pakāpei. 
1918. gada decembrī iestājās Latvijas armijā, bija Latvijas neatkarības rotas virsleitnants. 1919. gada 16. janvārī kaujā pie Lielauces muižas atsita Padomju Latvijas armijas uzbrukumu, par ko 1925. gadā apbalvots ar Lāčplēša ordeni.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņam izdevās izvairīties no represijām. Vācu okupācijas laikā bija tulks Rīgas prefektūrā, pēc tam Jātnieku policijas priekšnieks pulkvežleitnanta pakāpē. 1944. gada vasarā Vaiņodē saformēja artilērijas vienību un piedalījās Jelgavas aizstāvēšanā. Kara beigās 1945. gadā krita čehu gūstā, izdots PSRS, aizvadīja gūstā piecus gadus, pēc atbrīvošanas dzīvoja VFR.

Miris 1971. gada 8. aprīlī Ķelnē, apbedīts *Köln-Bocklemind West* kapsētā.

Atsauces
--------

1. ↑  nekropole.info
**Asinssārtā gandrene** (*Geranium sanguineum*) ir gandreņu suga, kas ir izplatīta Eiropā, tostarp nereti visā Latvijas teritorijā. Augs veido grupas sausos mežos, meža laucēs un pļavās, atklātās nogāzēs, izcirtumos, upju krastu terasēs, ceļmalās un dzelzceļu uzbērumos.

Apraksts
--------

Asinssārtā gandrene ir daudzgadīgs, 15—50 cm garš lakstaugs, kurš ir klāts ar atstāvošiem matiņiem. Stublājs ir pacils vai gulošs, iesārts, tas bagātīgi zaro, tādējādi veidojot kupolveidīgu ceru. Lapas ir pretēji izvietotas, 4—8 cm platas, dziļi dalītas 5—7 šaurās plūksnās. Plūksnas šķeltas. Tuvojoties rudenim, stublājs un lapas iegūst sārtu nokrāsu. Ziedi ir lieli, 1,5—2 cm gari, pa vienam garos ziednešos lapu žāklēs, purpursārti, vainags apmēram divreiz garāks nekā kauss. Vainaglapas nereti ar jomu. Auglis ir riekstiņu skaldauglis ar apmatotām vārsnēm. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «asinssārtā gandrene - Geranium sanguineum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-12-09.
Kopā ar sievu Šarloti.
**Alberts Voldemārs Holanders** (*Albert Woldemar Hollander*, 1796—1868) bija vācbaltiešu pedagogs. Bērzaines ģimnāzijas dibinātājs un pirmais vadītājs (1826—1861). Jēnas Universitātes goda doktors (1850).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1796. gada 22. septembrī bagātu Rīgas patriciešu Holanderu ģimenē. Mācījās Berlīnes Pelēkā klostera ģimnāzijā (*Gymnasium zum Grauen Kloster*), atgriezās Rīgā un pabeidza Vidzemes guberņas ģimnāziju. Studēja teoloģiju un filoloģiju Tērbatas, Jēnas un Berlīnes Universitātē (1815—1819). Stipri ietekmējās no Šveices pedagoga Johana Heinriha Pestaloci institūta apmeklējuma Iverdonas pilī (*Yverdon-les-Bains*).

Pēc atgriešanās dzimtenē Holanders 1825. gadā Vecbrenguļos nodibināja savu privāto skolu. 1826. gadā viņš nopirka Bērzaines muižu pie Cēsīm un skolu pārcēla uz turieni. 1837. gadā skolā atvēra visas ģimnāzijas klases un tā ieguva Bērzaines ģimnāzijas nosaukumu. Mācību valoda bija vācu valoda, un tā tika uzskatīta par vienu no labākajām Baltijas ģimnāzijām. 1861. gadā nodeva ģimnāzijas vadīšanu savam sekotājam Martinam Lofleram.

Miris 1868. gada 18. martā Bērzainē pie Cēsīm, pēc tam, kad bija saaukstējies, ziemā glābjot kāda zemnieka sievu.

Literatūra
----------

* Eckardt. *Hollander, Albert Woldemar*, in: Allgemeine Deutsche Biographie, 12 (1880) - S. 749

Atsauces
--------

1. ↑  Hollander, Albert Woldemar no www.deutsche-biographie

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 37681015
* LNB: 000186429
* ISNI: 0000 0000 1384 6831
* GND: 116962852

 |

 |
Šis raksts ir par salu Klusajā okeānā. Par provinci Filipīnās skatīt rakstu Isabela (province).
Isabelas sala
**Isabela** (spāņu: *Isla Isabela*, izruna: [isaˈβela]) ir vulkāniska sala Galapagu salās. Tās platība ir 4640 km2, bet garums 100 km. Sala ir gandrīz četras reizes lielāka par Santakrusas salu un ir lielākā sala arhipelāgā. Tā nosaukta Spānijas karalienes Isabellas vārdā. Sākotnēji sala bija nosaukta par **Albemarli** par godu Albemarles hercogam.

Ģeoloģija
---------

Kā viena no jaunākajām salām, Isabela atrodas arhipelāga rietumu daļā, netālu no Galapagas karsta punkta. Sala izveidojās pirms gandrīz miljons gadiem, apvienojoties sešiem vulkānu vairogiem — *Alcedo, Cerro Azul, Darwin, Ecuador, Sierra Negra* un *Wolf*. Visi šie vulkāni, izņemot *Ecuador*, mūsdienās ir aktīvi, tāpēc Isabela ir viena no pasaulē aktīvākajām vulkānu darbības vietām. *Ecuador* un *Wolf* vulkāns (salas augstākais punkts ar augstumu 1707 m) atrodas tieši uz ekvatora.

Daba
----

Flora
Isabelas salā ir novērojama arī interesanta flora un fauna. Vulkāniskā, jaunā sala neatbilst citu arhipelāga salu augāju zonām. Uz salīdzinoši jaunajiem lavas laukiem izveidojušās augsnes sastāvā nav nepieciešamās barības vielas, lai Isabelas salā spētu rasties citām arhipelāga salām līdzīgs augājs. Vēl viena acīmredzama atšķirība rodas vulkānos *Wolf* un *Cerro Azul*, kas veido citādākus vides apstākļus.

Isabelas salā ir liela dzīvnieku, putnu un jūras dzīvnieku daudzveidība. Isabela ir mājvieta vairākām savvaļas bruņurupuču sugām. Salas lielā izmēra dēļ ir dabiski šķēršļi lēni pārvietojošiem bruņurupučiem — šie dzīvnieki nespēj šķērsot lavas straumes un citus šķēršļus, tādā veidā radušās dažādas bruņurupuču pasugas.

Salā bija ievestas kazas, kuru skaits sasniedza vairāk nekā 100 000, nopietni ietekmējot salas floru. Taču tās tika izskaustas ar Galapagu Nacionālā parka dienesta un Čārlza Darvina fonda pūliņiem 2006.—2007. gadā. Kopš tā laika augu valsts salā ir ievērojami atjaunojusies.

Jūras lauvas
Citas atzīmējamas dzivnieku grupas ir pingvīni, jūras kraukļi, jūras iguānas, pelikāni, *Sally Lightfoot* krabji, Galapagu zemes iguānas, Darvina žubītes, Galapagu vanagi, Galapagu baloži. Tāpat ievērojams ir arī salas savdabīgais augājs. Isabelas rietumu krasts pie Bolīvas šauruma ir labākā vieta, kur apskatīt vaļus un delfīnus.

Apdzīvotās vietas
-----------------

*Puerto Villamil* un *Santo Tomás* apdzīvotās vietas ir dibinātas jau 1893. gadā. Līdz 1905. gadam iedzīvotāju skaits uz salas bija aptuveni 200.

La Casa de Marita, Isabelas sala
Puerto Villamil, kas atrodas salas dienvidaustrumu galā, ir trešā lielākā Galapagu arhipelāga apdzīvotā vieta.

Citi interesanti veidojumi
--------------------------

*El Muro de las Lágrimas* — siena, ko ieslodzītie uzcēla laikā, kad Isabelas sala bija noziedznieku izsūtījuma vieta, kā arī Flamingo lagūna. Abi objekti atrodas salas dienvidu daļā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Galapagos Conservancy Blog». *www.galapagos.org* (en-US). Skatīts: 2017-12-02.
2. ↑  *"History and Achievements". Charles Darwin Foundation*.
**Augstākie primāti** (*Simiiformes*) ir viena no divām sausdeguna pērtiķu apakškārtas (*Haplorrhini*) primātu infrakārtām, kas apvieno Vecās pasaules un Jaunās pasaules pērtiķus, cilvēkus ieskaitot. Otra infrakārta ir tarsiju infrakārta (*Tarsiiformes*).

Sistemātikas vēsture
--------------------

Vecās pasaules pērtiķu evolūcija noirisa paralēli un neatkarīgi no Jaunās pasaules pērtiķiem, attēlā baltroku gibons (*Hylobates lar*)
Vecākajās klasifikācijās augstākie primāti jeb īstie pērtiķi tika sistematizēti *Simiae* jeb *Anthropoidea* apakškārtā, bet tarsiji un slapjdeguna pērtiķi apakškārtā - *Prosimii*. Mūsdienās šis iedalījums ir novecojis, lai gan daudzos informācijas avotos tas joprojām ir sastopams. Jaunākajās sistemātikās tarsiji kopā ar augstākajiem primātiem tiek iedalīti sausdeguna pērtiķu apakškārtā (*Haplorrhini*), bet slapjdeguna pērtiķi slapjdeguna pērtiķu apakškārtā (*Strepsirrhini*).

Saskaņā ar principu, ka sistemātikā parasti tiek izmantots vecākais no dotajiem zinātniskajiem vārdiem, vārdam *Simii* (van der Hoeven, 1833) ir priekšroka, salīdzinot ar vārdu *Anthropoidea* (Mivart, 1864). Tomēr mūsdienās lieto vārdu *Simiiformes* (Haeckel, 1866), kas īsti neatbilst vispārpieņemtajiem princiem.

Evolūcija
---------

Vecās pasaules pērtiķu un Jaunās pasaules pērtiķu attīstība notika paralēli, neatkarīgi vienai no otras. Jaunās pasaules pērtiķi no pārējiem augstākajiem primātiem atdalījās pirms 40 miljoniem gadu, apdzīvojot tikai Amerikas kontinentus. Toties Vecajā pasaulē attīstījās Vecās pasaules pērtiķi, kas pirms 25 miljoniem gadu sadalījās zemākajos šaurdeguna pērtiķos (*Cercopithecoidea*) un augstākajos šaurdeguna pērtiķos (*Hominoidea*).

Sistemātika
-----------

* **Augstāko primātu infrakārta** (*Simiiformes*)
	+ sīkkārta Jaunās pasaules pērtiķi (*Platyrrhini*)
		- dzimta Bezausu pērtiķi (*Aotidae*)
		- dzimta Kalitriksi (*Callitrichidae*)
		- dzimta Kapucīni (*Cebidae*)
		- dzimta Saki (*Pitheciidae*)
		- dzimta Zirnekļpērtiķi (*Atelidae*)
	+ sīkkārta Vecās pasaules pērtiķi un cilvēks (*Catarrhini*)
		- virsdzimta Augstākie šaurdeguna pērtiķi un cilvēks (*Hominoidea*)
			* dzimta Cilvēkpērtiķi un cilvēks (*Hominidae*)
			* dzimta Giboni (*Hylobatidae*)
		- virsdzimta Zemākie šaurdeguna pērtiķi (*Cercopithecoidea*)
			* dzimta Mērkaķi (*Cercopithecidae*)

Atsauces
--------

1. ↑  Simiiformes
2. ↑   Cartmill, M.; Smith, F. H (2011). The Human Lineage. John Wiley & Sons. ISBN 978-1-118-21145-8.
3. ↑  Richard Swann Lull (1921). "Seventy Seven". Organic Evolution (in English). Newyork: The Macmillan Company. pp. 641–677.

Ārējās saites
-------------

* Par primātu latvisko nosaukumu
* ADW: Simiiformes
* Gene conversion and purifying selection of a placenta-specific ERV-V envelope gene during simian evolution
* Taxonomy Browser: Simiiformes
* Late middle Eocene epoch of Libya yields earliest known radiation of African anthropoids
**Liedes kalni** ir nelielu deviņu pakalnu rinda Liedes upes krastā, Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Pakalni novietojušies līdzenā apvidū, Liedes ielejā. No tilta, kur Jaungulbenes lielceļš krusto Liedes upi, ziemeļaustrumu virzienā atrodas 9 pakalni taisnā rindā ar nelielām atstarpēm. Skaitot no tilta pār Liedes upi, otrais ir pilskalns, bet trešais ir Māras kalns — kulta vieta. Abi pakalni ir apmēram 10—12 m augsti, stāvās nogāzes pakājē lēzenas. Liedes kalni ir Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Fotogrāfija no Sveķu internātpamatskolas (Aduliena, Jaungulbenes pagasts) albuma, uzņemta ap 20. gs. 60. gadiem
Pilskalnā (sauktā arī par Zvana kalnu) un Māras kalnā ir melna mītņu kārta ap 0,5 m. biezumā. Tā satur lauskas, oglītes. Taujājot pēc atradumiem, stāstīja, ka tēvu tēvi piekājē arot esot atraduši krelles un dažādus metāla nieciņus. Tomēr, drošas šās ziņas nevar būt. Aprakstāmiem kalniem nav ne grāvju, ne uzbedumu. Pēc formas un lieluma spriežot, jādomā, ka šeit atrodas visai senas ļaužu mītnes.

### Teika par Liedes kalniem

Starp Jaungulbeni un Dzelzavu pie Liedes upes izveidojusies kalnu grupa, kurus sauc par Liedes kalniem. Šājā kalnu grupā katram kalnam ir savs nosaukums. Par katru kalnu ir kāds nostāsts. Zvana kalns atrodas vistuvāk ceļam. Šis kalns radies tā, ka šajā kalnā atradusies baznīca. Pašlaik noticis pusdienas dievkalpojums. Sagājuši ļoti daudz apkārtējie zemnieki, un viens zemnieks pēkšņi iesaucies: «Lai Velns parauj baznīcu!» Un pēkšņi baznīca nogrimusi ar visiem cilvēkiem. Vēl tagad pusnaktī esot dzirdamas zvana skaņas, – tur notiekot dievkalpojums.
*1980, 2627. V. Krusta Madonas Jaungulbenē, 47 g. v.; pfef. Dz. Krusta 1967.*

Atsauces
--------

1. ↑  «Liedeskalni - Gulbenes novada bibliotēka». *www.gulbenesbiblioteka.lv*. Skatīts: 2022-09-16.
2. ↑  «Mantojums». *mantojums.lv*. Skatīts: 2022-09-16.
3. ↑  «Liedes kalni» (latviešu). 2018-10-17. Skatīts: 2023-12-19.
4. ↑  teikas. «Zvana kalns». *Teikas* (en-US), 2022-04-05. Skatīts: 2023-12-19.