recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valērijs Šarovs** (*Валерий Юрьевич Шаров*; dzimis 1953. gada 26. decembrī, miris 2014. gada 26. novembrī) bija PSRS un Krievijas žurnālists; gatavojies kā kosmonauts, bet nav lidojis kosmosā.

1976. gadā Šarovs absolvēja Gorkijas valsts universitātes bioloģijas fakultāti specialitātē "Cilvēka un dzīvnieku fizioloģija un bioķīmija". Sāka strādāt Maskavas ārstu uzlabošanas centrālajā institūtā.
1979. gadā viņš strādāja Viskrievijas aklo biedrības Speciālajā konstruktoru birojā.
No 1980. līdz 1982. gadam bija laikraksta "Maskavas universitāte" korespondents.
1982. gadā Šarovs pabeidza Maskavas valsts universitātes žurnālistikas fakultāti. Sāka strādāt Maskavas valsts universitātes Fiziskās audzināšanas un sporta katedrā par laborantu. 1984. gadā bija Maskavas valsts universitātes Fiziskās audzināšanas un sporta katedras pasniedzējs.
1984. gadā Šarovs kļuva par *Ļiteraturnaja gazeta* zinātnes nodaļas korespondentu.

1989. gadā Valērijs Šarovs piedalījās programmā "Kosmoss bērniem". 1989. gada decembrī izgāja sākotnējo medicīnisko apskati kosmonautu atlasei. 1990. gada 11. maijā viņš tika ieskaitīts kosmonautu sagatavošanas grupā. 1992. gada 7. februārī Šarovam piešķirta kvalifikācija "kosmonauts—pētnieks".
Kā stāstījis Šarovs, 1980. gadu beigās Japānas televīzijas un radio raidorganizācija *TBS* nopirka vietu PSRS kosmosa kuģī, un 1989. gadā kosmiskajam lidojumam sāka gatavoties japāņu žurnālisti Tojohiro Akijama un Rioko Kikuči. Padomju žurnālisti ar to nebija apmierināti, jo vēlējās būt pirmie žurnālisti kosmosā. No valsts vadītāja Mihaila Gorbačova tika panāks, ka atlasīja vairākus žurnālistus, to skaitā arī Valēriju Šarovu. Šī gatavošanās kosmiskajam lidojumam notika laikā, kad sagruva Padomju Savienība. Valstī notika milzīgas pārmaiņas, un kosmonautika tika atstāta novārtā. Krievu žurnālistu kosmonautu grupa tika izformēta, bet japānis Tojohiro Akijama veiksmīgi veica lidojumu kosmosā 1990. gada decembrī.

1992. gadā Šarovs kļuva par *Ļiteraturnaja gazeta* ārštata korespondentu.
No 1996. gada viņš bija sabiedriskās apvienības "Tālo Austrumu informācijas centrs".
No 1999. gada Šarovs darbojās Maskavā kā neatkrīgais žurnālists.

Miris 2014. gada 26. novembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  Космонавт-исследователь Валерий Шаров рассказал пущинцам, почему он так и не побывал в космосе Пущино-ИНФО, 2012-10-09

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija astronaut.ru (krieviski)
**Pludmales futbols** ir sporta veids, kas izveidots uz tradicionālā futbola spēles likumiem. Spēle norisinās smilšainās pludmalēs, turklāt īpaša nozīme ir bumbas pārvaldīšanas tehnikai. Pirmie mēģinājumi vienveidot noteikumus tika uzsākti 1992. gadā ar Vispasaules Pludmales Futbola Organizācijas dibinātājiem.

Mīkstās un staignās smiltis liek spēlētājiem daudz improvizēt, izmantot skaistus tehniskus paņēmienus (piemēram, sitieni kritienā caur sevi - "šķērītēs"). Kompaktie spēles laukuma izmēri (28 x 37 metri) ļauj spēlētājiem gūt vārtus praktiski no jebkāda stāvokļa, pat ar taisnu sitienu no saviem vārtiem. Attiecīgi, spēles laikā var redzēt 60 sitienus pa sāncenšu vārtiem (salīdzinājumam, lielajā futbolā var par visu spēli kopā redzēt 20 sitienus pa vārtiem un tas ir pieklājīgs rādītājs). Vidēji vārti tiek gūti 3-4 minūšu laikā, bet vidējs mača rezultāts ir aptuveni 11 iesistas bumbas spēles laikā (tradicionālajā futbolā pēdējos gados norma ir 2,5 vārti).

Vēsture
-------

Pludmales futbols radās Brazīlijā un izauga līdz starptautiska sporta veida nozīmes līmenim. Zināmu sportistu piedalīšanās sacensībās no liela futbola, tādi, kā francūzis Ēriks Kantonā, spāņi Mičels un Hulio Saninass un brazīļi Romario, Žuniors un Ziko sekmēja televīzijas translāciju paplašinājumu - pludmales futbolu sāka rādīt 170 pasaules valstīs. Tas padarīja pludmales futbolu par vienu no pašiem dinamiskāk attīstošajiem sporta veidiem pasaulē un piesaistīja lielu daudzumu reklāmu un sponsoru.

Starptautiskie turnīri
----------------------

*Pamatraksts: FIFA Pasaules kauss pludmales futbolā* 
Līdz 2005. gadam tika veikti tā saucamie neoficiālie pasaules kausi. Nospiedošs pārsvars tajos bija Brazīlijas izlasei, kura uzvarēja 9 turnīros. Tikai vienu reizi tās hegemoniju pārkāpa Portugāle. No 2005. gada uz Kopakabanas pludmales Riodežaneiro sākās oficiālie kausi. Par pirmo čempionu kļuva Francijas izlase. 2006. gadā čempionātu uzvarēja brazīlieši.

Atsauces
--------

1. ↑  Beach Soccer World Cup - Overview

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4555701-9

 |

 |
***Wolt Enterprises Oy*** (darbojas ar zīmolu ***Wolt***) ir Somijas informācijas tehnoloģiju uzņēmums, kas piedāvā ēdienu piegādes platformu. Uzņēmums ir dibināts 2014. gadā. Tā galvenais birojs atrodas Helsinkos. *Wolt Enterprises* mātes uzņēmums ir ASV uzņēmums *DoorDash, Inc.*

*Wolt* lietotnēs (*iOS* un *Android*) vai tīmekļa vietnē klienti var pasūtīt ēdienu no platformas restorānu partneriem un vai nu pašiem to paņemt vai arī izvēlēties to piegādāt platformas kurjera partneriem.

Vēsture
-------

Uzņēmumu *Wolt Enterprises Oy* 2014. gada 7. oktobrī dibināja jaunuzņēmumu pasākumu organizēšanas uzņēmuma *Slush* vadītājs Miki Kūsi. Vēlāk uz *Wolt* viens pēc otra pārgāja arī nākamie *Slush* vadītāji Riku Mekele un Marianne Vikula.

*Wolt* platforma tika palaista 2015. gadā Helsinkos, un sākumā pakalpojums darbojās kā ēdiena pasūtīšana un klientiem pašiem bija jāpaņem sagatavotais ēdiens.
2016. gadā platformā kļuva iespējams piegādāšanas pakalpojums; *Wolt* sāka darbību Zviedrijā un Igaunijā. Uzņēmums Tallinā sāka eksperimentus ar pašbraucošiem piegādes robotiem, ko izstrādāja *Starship Technologies*.
2017. gadā tika sākta darbība Dānijā, Latvijā un Lietuvā.
2018. gada janvārī *Wolt* palielināja finansējumu 30 miljonu ASV dolāru apmērā.
2018. gadā *Wolt* sāka darbību Horvātijā, Čehijā, Norvēģijā, Ungārijā, Gruzijā, Izraēlā un Polijā.
2019. gadā tika sākta darbība Serbijā, Grieķijā, Azerbaidžānā un Slovākijā.

2021. gada 9. novembrī tika paziņots, ka ASV ēdienu pasūtīšanas un piegādes uzņēmums *DoorDash, Inc.* par 8,1 miljardu ASV dolāru (aptuveni 7 miljardiem eiro) iegādāsies *Wolt Enterprises Oy*. *Wolt* bija plašs investoru loks, to skaitā investīciju fondi *ICONIQ Capital*, *Highland Europe*, *83North*, *EQT Ventures*, *Inventure*, *Lifeline Ventures*; pazīstamākie cilvēki: *Nokia* bijušais padomes priekšsēdētājs Risto Sīlasmā, *Skype* izveidotājs Niklass Zennstrems un *Supercell* izpilddirektors Ilka Pānanens. Pārņemšanas darījums tika pabeigts 2022. gada 1. jūnijā.

Atsauces
--------

1. ↑  DoorDash Joins Forces with Wolt Wolt, 9 November 2021
2. ↑  «Wolt» atklāj, kas rīdziniekiem garšo vislabāk Aiga Šteinberga, KPMS, 18.10.2018

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Wolt***.
* *Wolt* vietne
**Šarls Ežēns de Kruā** (*Charles Eugène de Croÿ*, 1651–1702) bija Pētera I armijas feldmaršals.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1651. gadā Lero pilī (*Le Rœulx*) Spāņu Nīderlandes Heno grāfistē (*Comté de Hainaut*). 1675. gadā viņš iestājās Dānijas armijā un piedalījās Lundas kaujā pret Zviedrijas armiju. Lielā turku kara laikā 1682. gadā ģenerālis de Kruā sāka dienēt Austrijas armijā un piedalījās karagājienos pret Osmaņu impērijas karaspēku, piedalījās Kaujā par Vīni 1683. gadā un kaujā par Budu 1686. gadā, tāpēc 1697. gadā tika paaugstināts par feldmaršalu. 1690. un 1693. gadā viņš vadīja kaujas pie Belgradas. 1698. gadā feldmaršals de Kruā iestājās Augusta II Stiprā dienestā.

1700. gada augustā feldmaršals de Kruā ieradās Novgorodā un iestājās cara Pētera I dienestā, 30. novembrī komandēja Krievijas karaspēku Narvas kaujā un krita zviedru gūstā un nomira Tallinā 1702. gada 30. janvārī. Viņa mumificētais ķermenis gandrīz 200 gadus stāvēja Svētā Nikolaja baznīcas Rozena kapelā.

* Feldmaršals Šarls de Kruā (saliecies labajā pusē) u.c. sagūstītie Krievijas virsnieki pēc Narvas kaujasFeldmaršals Šarls de Kruā (saliecies labajā pusē) u.c. sagūstītie Krievijas virsnieki pēc Narvas kaujas

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 47984936
* ISNI: 0000 0001 1636 3752
* GND: 135686652
* SELIBR: 286624

 |

 |
**Helsinku Universitāte** (somu: *Helsingin yliopisto*, zviedru: *Helsingfors universitet*, latīņu: *Universitas Helsingiensis*) ir 1640. gadā dibināta universitāte Somijas galvaspilsētā Helsinkos. Senākā universitāte valstī.

Dibināta kā **Abo Karaliskā akadēmija** (zviedru: *Kungliga Akademien i Åbo*) Turku. Pēc 1828. gada Turku ugunsgrēka pārcelta uz Helsinkiem un nosaukta par **Impērisko Aleksandra universitāti** (krievu: *Императорский Александровский университет*). 1917. gadā ieguva mūsdienu nosaukumu.

Mācības oficiāli notiek abās Somijas valsts valodās (somu un zviedru), bet vecākos kursos bieži angliski. Mācības notiek 11 fakultātēs.

Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami rakstnieks Juhani Ako (*Juhani Aho*), folklorists Ante Ārne, politiķe Tarja Halonena, politiķis Urho Kekonens, matemātiķis Gesta Mitāgs-Leflērs (*Gösta Mittag-Leffler*), politiķis Juho Kusti Pāsikivi, politiķis Lauri Kristians Relanders (*Lauri Kristian Relander*), politiķis Olli Rēns, jurists Kārlo Juho Stolbergs (*Kaarlo Juho Ståhlberg*), politiķis Pērs Ēvinds Svīnhūvuds, programmētājs Līnuss Tūrvaldss, rakstnieks Mika Valtari (*Mika Waltari*), ķīmiķis Arturi Ilmari Virtanens, filozofs Georgs Henriks fon Vrigts (*Georg Henrik von Wright*).

Ārējās norādes
--------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Helsinku Universitāte***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 136043487
* LCCN: n80126090
* ISNI: 0000 0004 0410 2071
* GND: 37372-2
* SUDOC: 026599775
* BNF: cb118816367 (data)
* NKC: kn20020322333

 |

 |
**Šarls Ogistēns Sentbēvs** (franču: *Charles-Augustin Sainte-Beuve*; dzimis 1804. gada 23. decembrī, miris 1869. gada 13. oktobrī) bija franču literatūras kritiķis un rakstnieks.

Dzimis Buloņā, un, pārcēlies uz Parīzi, mācījās medicīnu, vēlāk strādāja slimnīcā. No 1824. gada publicējies presē, rakstīdams par literatūru. No 1827. gada pieslējās Igo un *Cénacle* pulciņam.

Aizstāvēja tolaik moderno romantisma stilu pret klasicismu. Uzskatīdams, ka, lai izprastu literāro darbu, jāstudē rakstnieka biogrāfija, radīja t.s. "biogrāfisko" literatūras kritikas metodi. Franču akadēmijas loceklis no 1844. gada. Sentbēva pazīstamākais darbs ir "Porojāla" (*Port-Royal*, 1837–1859), kurā apskatījis Porojālas klostera (*Port Royal des Champs*) un jensenisma vēsturi, aplūkojot reliģijas vēstures, vēstures filozofijas un estētikas jautājumus.

Marsels Prusts 1908. gadā sarakstīja eseju "Pret Sentbēvu" (*Contre Saint-Beuve*), kurā kritizēja biogrāfisko pieeju literatūras kritikā.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šarls Ogistēns Sentbēvs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 56616058
* LNB: 000288486
* LCCN: n79109337
* ISNI: 0000 0001 2134 0360
* GND: 118604899
* SELIBR: 198803
* SUDOC: 02711919X
* BNF: cb119234123 (data)
* BIBSYS: 90671339
* HDS: 016209
* NLA: 35472238
* NDL: 00455161
* NKC: jn19990007308
* SBN identifikators CFIV042417 nav derīgs.
* BNE: XX1104611
* CiNii: DA02496869

 |

 |
Skaties arī jēdzienu ar līdzīgu nosaukumu: Mēdema villa.
Mēdemu pils nami
Mēdemu pils jaunais nams
**Mēdemu pils** (vācu: *Palais Medem*) bija divi Mēdemu dzimtai piederoši 1783. un 1787. gadā celti nami Upes ielā 7 un 9, Jelgavā, ko projektējis arhitekts Severīns Jensens. Mākslas zinātnieks Jānis Siliņš 1787. gadā Upes un Veismaņa ielas stūrī celto namu atzinis par visizcilāko klasicisma paraugu starp Jelgavas muižnieku namiem.

Mēdemu pils jaunajā namā, esot Jelgavā, bieži uzturējās īpašnieka Johana Frīdriha fon Mēdema meita un Kurzemes hercogiene Doroteja fon Mēdema un viņas māsa, rakstniece Elīza fon der Reke, bet ēkas greznajā zālē bieži rīkotas viesības un balles. Savukārt Mēdemu pils vecajā namā 1883. gadā notika ievērojama Kurzemes kultūrvēsturiskā izstāde.

1944. gada augustā Otrā pasaules kara kaujā par Jelgavu Mēdemu pils nami tika sagrauti un nav atjaunoti. Mēdemu pils vecā nama vietā uzcelta Latvijas Lauksaimniecības universitātes Tehniskā fakultāte, bet Mēdemu pils jaunā nama vietā — fakultātes stāvlaukums.

Skatīt arī
----------

* Mēdema villa

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «TOLAIK UN TAGAD. Medemu pils». *Zemgales Ziņas*. 2010. gada 14. augusts. Skatīts: 2023. gada 21. janvārī.
2. ↑  Jānis Siliņš. *Latvijas māksla, 1800-1914*. Stokholma : Daugava, 1979. 99. lpp. Starp Jelgavas muižnieku namiem pats izcilākais bija grāfa Mēdema pils, pabeigta 1787. g. Čakstes bulvāra (Upes ielas) un Katrīnas (Veismaņa) ielas stūrī, ar ieeju un galveno fasādi Čakstes bulvārī (Upes ielā, sk. 91. att.). Apakšējā stāvā ēkai rusticētas lizēnas, virs tām pilastri ar klasisko antablementu. Līdzsvaroti samēri, skaidrība formu izveidojumā, klasicisma elementiem saistoties ar barokāliem. lekštelpās — galvenā zāle veidota klasicisma gaumē (sk. 92. att.). Nav zināms šīs skaistās ēkas cēlējs. A. Millere-Ešebacha domā, ka to būvējis Jensens.
**Helmuts Oto Ludvigs Veidlings** (vācu: *Helmuth Otto Ludwig Weidling*; dzimis 1891. gada 2. novembrī, miris 1955. gada 17. novembrī) bija vācu ģenerālis, pazīstams kā pēdējais Berlīnes garnizona komandieris Otrā pasaules kara pēdējās dienās.

Dzimis Halberštatē. 1911. gadā iestājās armijā. Pirmā pasaules kara laikā piedalījās kaujās Rietumu frontē. 1938. gadā ieguva pulkveža dienesta pakāpi.

Otrā pasaules kara laikā komandēja dažādus tanku korpusus. Piedalījās Polijas kampaņā, cīņās Austrumu frontē. 1945. gada 23. aprīlī Ādolfs Hitlers iecēla Veidlingu par Berlīnes aizsardzības zonas komandieri, un viņš vadīja cīņu pilsētā pret uzbrūkošo Sarkano armiju. 30. aprīlī, Hitlera pašnāvības dienā, tikās ar viņu Reihskancelejas bunkurā. 1945. gada 2. maijā Veidlings kā Berlīnes garnizona komandieris padevās padomju ģenerālim Vasilijam Čuikovam. Miris 1955. gadā ieslodzījumā PSRS.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Helmuts Veidlings***.
* Lexikon der Wehrmacht (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 15837766
* ISNI: 0000 0003 7315 664X
* GND: 12903598X

 |

 |
**Neriņa** (arī **Neriņš**) ir Babītes ezera pieteka, kas tek Mārupes novadā. Sākas no novadgrāvju sistēmas Bieriņu un Medemu purvu apvidū. No dienvidrietumiem uzņem ūdeņus no Cenas tīreļa austrumu malas. Tek galvenokārt ziemeļrietumu virzienā. Ietek Babītes ezera austrumu galā, kur tek gar Babītes poldera dienvidu dambi. 1958. gadā, rekonstruējot polderi, Neriņas lejtece novirzīta aptuveni 1 km uz rietumiem līdz bijušajai Dzilnupes ietekai ezerā un gar ezera austrumu galu pa apvadkanālu uz Varkaļu kanālu. Neriņas gultne visā garumā regulēta, lejpus Piņķiem izrakta jauna taisna līdz 15 m plata gultne. Uz upes izveidoti vairāki dīķi. Lielākās pietekas ir Dzilnupe (pirms poldera izbūves ietecēja Babītes ezerā) un Beberbeķu strauts. Upē ir sastopamas līdakas, asari, raudas un citas zivis.

Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Jaunmārupe, Skulte, Brīvkalni, Piņķi, Vīkuļi. Upi trīs reizes šķērso autoceļš A5.

Attēli
------

* Neriņas tilts pie Vīkuļiem
* Neriņa Jaunmārupē

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
2. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
**Leo Forgāčs** (ungāru: *Forgács Leó*; 1881. gada 5. oktobris Budapešta — 1930. gada 17. augusts Beretpūjfalu) bija Ungārijas šahists. Līdz 1908. gadam šaha turnīros piedalījies kā **Leo Fleišmans** (ungāru: *Fleissmann Leó*).

Biogrāfija
----------

20. gadsimta sākumā bijis viens no Ungārijas vadošajiem šahistiem. 1902. gadā uzvarējis Hanoveras šaha turnīrā. 1905. gadā uzvarējis Barmenas šaha festivāla blakussturnīrā. 1906. gadā Nirnbergā Vācijas šaha savienības 15. kongresā dalījis 3.-4. vieta ar Kārli Šlehteru (uzvarējis Frenks Māršals). 1907. gadā uzvarējis 2. Ungārijas šaha čempionātā. 1911. gadā Sanremo ieņēmis 3. vietu starptautiskajā šaha turnīrā. 1913. gadā Budapeštā bijis 3. vietā Ungārijas un Austrijas šaha meistaru turnīrā.

Pēc Pirmā pasaules kara pārstājis piedalīties šaha turnīros, taču līdz mūža beigām bijis pazīstams kā šaha žurnālists un literāts.

Atsauces
--------

1. ↑  Barmen Meisterturnier B (1905)
2. ↑  15th DSB Kongress (Nuremberg) (1906)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Hosta grīslis** (latīņu: *Carex hostiana*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā. Latviju šķērso sugas izplatības areāla ziemeļaustruma robeža, tādēļ suga ir bieži sastopama gandrīz visā valstī, atskaitot valsts dienvidaustrumu daļu. Augs sastopams mitrās pļavās, krūmājos, zāļu purvos, it īpaši kaļķainās augsnēs.

Apraksts
--------

Hosta grīslis ir daudzgadīgs, 25—45 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.

Auga cers ir skrajš un augam ir saknenis ar īsiem dzinumiem. Stublājs ir stāvs un gluds. Lapas ir 0,2—0,4 cm platas, 2—3 reizes īsākas nekā stublājs. Ziedkopā ir 3—5 vārpiņas. Stublāja galotnē ir viena vīrišķā vārpiņa, zem tās ir aptuveni 1 cm garas sievišķās vārpiņas. Augšējās vārpiņas vienmērīgi satuvinātas, apakšējā nereti attālāk, ar 2—5 cm garu kātiņu, kātiņš ieslēgts seglapas makstī. Apakšējā seglapa nesasniedz vīrišķo vārpiņu. Augļa pūslītis ir plakans, trīsšķautņains, zaļš ar dzeltenīgu dzīslojumu. Segplēksne tumšbrūna, ar gaišu vidusdaļu, īsāka nekā pūslītis. Zied maijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Hosta grīslis - Carex hostiana DC. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-15.
***SERT-1*** (***Space Electric Rocket Test 1***) bija ASV kosmiskais aparāts, ar kuru pirmoreiz kosmosā izmēģināts jonu dzinējs. To izstrādāja un izgatavoja NASA Lūisa pētniecības centrs.

Kosmiskais aparātā bija uzstādīti divi elektriskās vilces dzinēji. Viens no tiem bija 10 cm diametra dzīvsudraba elektronu bombardēšanas jonu dzinējs (Kaufmana jonu dzineklis). Otrs bija 8 cm diametra cēzija kontakta jonu dzinējs.

*SERT-1* tika palaists 1964. gada 20. jūlijā 10:53 UTC ar nesējraķeti *Scout X-4* no Vollopsas lidojumu kompleksa starta laukuma *LA-3A*. Derīgā krava sasniedza 4002 km augstumu. Pirmo mēģināja iedarbināt cēzija dzinēju, bet to neizdevās augstsprieguma ķēde īssavienojuma dēļ. 14. minūtē pēc starta tika iedarbināts dzīvsudraba dzinējs. Tas darbojās 31 minūti 16 sekundes 53 ciklu režīmā. Katrs cikls ilga dažas sekundes. Kosmiskā aparāta vilde tika fiksēta ar neatkarīgām mērīšanas metodēm (akselerometru un saules sensoriem).

Nākamo jonu dzinēju izmēģinājumu kosmosā *NASA* veica 1970. gadā, kad orbītā tika ievadīts pavadonis *SERT-II*.

Ārējās saites
-------------

* SPACE ELECTRIC ROCKET TEST I (SERT I) Glen Research Center
**Edgars Ozoliņš** (dzimis 1985. gada 21. jūnijā, miris 2008. gada 11. augustā) bija latviešu dižkareivis, viens no Afganistānas kara upuriem. Viestura ordeņa lielkrusta komandieris (2010).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1985. gada 21. jūnijā Jēkabpilī.

2005. gada februārī sāka obligāto militāro dienestu Latvijas NBS Alūksnes Mobilo strēlnieku bataljonā. Tā paša gada novembrī viņš saņēma dižkareivja dienesta pakāpi. 2007. gada sākumā viņš kļuva par Nacionālo bruņoto spēku profesionālā dienesta karavīru Sauszemes spēku 1. kājnieku bataljonā (LATBAT), pildot vecākā ložmetējnieka pienākumus.
Par teicamu dienestu Ozoliņu apbalvoja ar goda zīmi "Par centību militārajā dienestā".

2008. gada jūnijā dižkareivis Ozoliņš Latvijas NBS kontingenta sastāvā ieradās Afganistānā. 
Gājis bojā 2008. gada 11. augustā no mīnas sprādzienā gūtajiem ievainojumiem. Nemiernieku uzstādītā spridzekļa sprādzienā ievainojumus guva arī trīs Nacionālo bruņoto spēku (NBS) kontingenta karavīri. Negadījums notika Meimenas pilsētā, Latvijas karavīriem veicot preses pārstāvju eskortu.

Apbalvojums
-----------

2010. gada 13. oktobrī par sevišķiem nopelniem Edgaru Ozoliņu pēc nāves apbalvoja ar  Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri.

Piemiņas vieta
--------------

2016. gada 11.novembrī Ādažu bāzē atklāja Nacionālo bruņoto spēku kritušo karavīru piemiņas vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  Edgars Ozoliņš, dižkareivis Tēvijas sargs nr. 8. 2008. gada augusts
2. ↑  Izsakot līdzjūtību dižkareivja Edgara Ozoliņa tuviniekiem Latvijas Vēstnesis Nr. 124, 13.08.2008
3. ↑  timenote.info
4. ↑  Zaudēti 7 dienesta biedri: Ādažos ierīko NBS kritušo karavīru piemiņas vietu LA.LV 2016. gada 9. novembrī
**Grigorijs Levenfišs** (krievu: *Григорий Яковлевич Левенфиш*; 1889. gada 9. marts, Pjotrkova Tribunalska — 1961. gada 9. februāris, Maskava) bija Krievijas un PSRS starptautiskais lielmeistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Piedzimis ebreju ģimenē tagadējās Polijas teritorijā. Sešu gadu vecumā sācis spēlēt šahu. Jaunību pavadījis Sanktpēterburgā, kur 1909. gadā pirmo reizi uzvarējis pilsētas šaha čempionātā. 1911. gadā piedalījies starptautiskajā šaha turnīrā Karlsbādē, kur ieņēmis 14. vietu. 1913. gadā uzvarējis šaha turnīrā Sanktpēterburgā. Pēc Pirmā pasaules kara kļuvis par vienu spēcīgākajiem Krievijas šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātos (1922, 1924, 1925). Vairākkārt piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, kuros dalījis pirmo vietu 1935. gadā un kļuvis par vienīgo uzvarētāju 1937. gadā. Kā PSRS čempionam Levenfišam bija jāpiedalās 1938. gada *AVRO* turnīrā, kurā bija paredzēts noskaidrot Pasaules šaha čempiona nosaukuma pretendentu. Tomēr tā laika PSRS labākajam šahistam Mihailam Botviņņikam bija atšķirīgs viedoklis šajā jautājumā, un viņš izaicināja Levenfišu uz maču par PSRS šaha čempiona nosaukumu. Lai gan 1937. gadā Levenfišs mačā pret Botviņņiku nosargāja savu PSRS čempiona titulu, nospēlējot neizšķirti 6½:6½ (+5, -5, =3), tomēr uz turnīru Nīderlandē aizbrauca Botviņņiks, kas nozīmēja Levenfiša cerību sabrukumu.

Par panākumiem šahā 1937. gadā Levenfišam piešķirts PSRS šaha lielmeistara nosaukums, bet 1947. gadā - PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara nosaukums. 1950. gadā FIDE Levenfišam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Bijis pazīstams kā šaha teorētiķis un literāts. Daudzkārt tika izdotas Levenfiša šaha mācību grāmatas iesācējiem. Atstājis arī pētījumus šaha galotnēs un 
šaha atklātņu teorijā. Levenfiša vārdā ir nosaukti varianti Grīnfelda aizsardzībā, krievu aizsardzībā un sicīliešu aizsardzībā.

Beidzis Sanktpēterbugas tehnoloģisko institūtu un strādājis ķīmijas rūpniecībā, veidojot stikla rūpnīcu projektus.

Atsauces
--------

1. ↑  Karlsbad (1911)
2. ↑  2 Championship of Leningrad - 1922
3. ↑  «3 Championship of Leningrad - 1924». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2015. gada 9. oktobrī.
4. ↑  4 Championship of Leningrad - 1925
5. ↑  USSR Championship 1934/35
6. ↑  10 Championship of USSR Tbilisi 12.4-14.5.1937
7. ↑  Botvinnik - Levenfish (1937)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 21212941
* LNB: 000175444
* LCCN: n87923545
* ISNI: 0000 0000 6303 5412
* GND: 1089439881
* BNF: cb170044993 (data)
* BIBSYS: 90337028
* NLA: 35130371
* NKC: jx20081025006
* SBN identifikators CFIV127804 nav derīgs.
* BNE: XX999841

 |

 |
**Edgars Pēteris Klāvs** (dzimis 1913. gada 20. jūlijā, miris 1983. gada 28. augustā) bija latviešu hokejists, hokeja treneris un tiesnesis, Latvijas hokeja izlases dalībnieks.

Spēlētāja karjera
-----------------

Laika posmā no 1933. līdz 1940. gadam Klāvs spēlēja Rīgas US sastāvā, 1937. un 1940. gadā kļūstot par Latvijas čempionu. Klāvs bija viens no komandas vadošajiem uzbrucējiem.

1946. gadā pirms pirmā PSRS čempionāta sākuma kopā ar Hariju Vītoliņu un Aleksandru Rehtšpreheru devās uz Maskavu, lai mācītu krievu hokejistus kanādiešu hokeja spēlē. Klāvs bija viens no aktīvākajiem padomju hokeja skolotājiem. No 1946. līdz 1952. gadam spēlēja PSRS čempionāta komandā Rīgas "Dinamo", daļu laika bija komandas spēlējošais treneris.

Latvijas hokeja izlases sastāvā laika posmā no 1935. līdz 1940. gadam piedalījās trīs pasaules čempionātos, kā arī rezervista statusā devās uz 1936. gada olimpisko spēļu turnīru, kur gan laukumā nedevās. 1938. gada čempionātā Klāvs bija komandas pirmās maiņas uzbrucējs un aizvadīja visas četras turnīra spēles. Kopumā izlases sastāvā 20 spēlēs guvis sešus vārtus.

Trenera karjera
---------------

Pēc sportista karjeras beigām 1950. 1960. gados strādājis par treneri. Par viņa audzēkni uzskatāms Helmuts Balderis. Lielāko daļu laika perioda no 1952. līdz 1960. gadam bijis Rīgas "Dinamo" galvenais treneris. No 1969. līdz 1973. gadam bija komandas administrators. Tāpat tiesājis hokeja spēles, kā arī futbolu, vairākas reizes bijis iekļauts PSRS piecu labāko futbola tiesnešu sarakstā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Ainis Ulmanis. *Melnās ripas bruņinieki*. Latvijas Hokeja federācija, 1998. ISBN 9789984190174.
2. ↑  Andris Zeļenkovs. *Latvijas hokeja izlase. Sākums. 1932-1940.*, 2017. ISBN 9789934147456.
3. ↑  Anatolijs Kreipāns. «Skolotāji Vītoliņi». sportacentrs.com, 2014. gada 29. maijā. Skatīts: 2021. gada 4. jūlijā.
4. ↑  Andris Zeļenkovs. «Latvijas sporta vēsture: Izcilajam hokejistam Edgaram Klāvam – 105». delfi.lv, 2018. gada 20. jūlijā. Skatīts: 2021. gada 9. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
**Maitri** (angļu: *Maitri Station*, hindi: मैत्री) ir Indijas vissezonas polārstacija Antarktīdā. Izvietota Širmahera oāzē Princeses Astridas krastā ap 85 km no Lazareva jūras piekrastes. Tuvākā stacija ir 3,5 km uz austrumiem izvietotā Krievijas polārstacija Novolazarevska. Stacija izbūvēta 1988.-1989. gadu polārajā vasarā, lai aizvietotu pirmo Indijas polārstaciju Dakšingangotri, kas atradās uz Nivlisena šelfa ledāja un darbības laikā tika dziļi ieputināta sniegā. Nosaukta par godu budistu mīlestības un labvēlības bodisatvam Maitrejam.

Stacija izbūvēta antarktiskajā oāzē no ledus brīvā apvidū. Galvenā ēka izbūvēta uz tērauda balstiem un ir piepacelta virs grunts. Pētniecības programmas iekļauj bioloģiju, glacioloģiju, meteoroloģiju, cilvēka fizioloģiu un medicīnu, ģeoloģiju, ģeomorfoloģiju u.c. Maitri tiek izmantota kā bāzes stacija pētniecības ekspedīcijām plašā apvidū Karalienes Modas Zemē.

Atsauces
--------

1. ↑  «Laboratory Facility at Maitri Station». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 19. jūnijā. Skatīts: 2010. gada 26. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* NCAOR
**Vilhelms Šreiners** (1864—1936) bija vācbaltiešu ķīmiķis un diplomāts. Latvijas brīvības cīņu laikā bija pirmais Latvijas sūtnis Berlīnē un Prāgā (1919—1920).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1864. gada 25. decembrī.
Studēja Rīgas Politehniskās augstskolas Ķīmijas nodaļā, 1890. gadā iegūstot ķīmijas inženiera grādu. Līdz Pirmajam pasaules karam strādāja vairākos rūpniecības uzņēmumos, bija fabrikas direktors.
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 18. novembrī Latvijas Pagaidu valdība īpašu uzmanību pievērsa attiecību noregulēšanai ar Vāciju, kurai piederēja faktiskā vara Latvijas teritorijā. 25. novembrī K. Ulmanis saņēma no Vācijas ģenerālpilnvarotā Augusta Vinniga paziņojumu: "Pagodinos prezidenta kungam paziņot, ka vācu valdība ir ar mieru provizoriski atzīt Latvijas tautas padomi par patstāvīgu varu un pagaidu valdību par tās izpildu komisiju (*Vollzugausschuss*) līdz tam laikam, kamēr miera konference izšķirsies par Latvijas nākotni saskaņā ar tautu pašnoteikšanās tiesībām."

Pēc 1919. gada Aprīļa puča 12. maijā noturētajā Tautas padomes sēdē Šreiners bija tas, kas domubiedru vārdā prasīja, lai atgriežas darbā Tautas padomes ieceltā Ulmaņa valdība.
Latvijas pagaidu valdība viņu sūtīja uz Berlīni kā Latvijas pirmo pārstāvi; tam sekoja viņa iecelšana tādā pat amatā Prāgā. 1919. gada vasarā Šreiners ieradās Berlīnē un enerģiski un sekmīgi aizstāvēja Latvijas intereses, turēdamies pie pārliecības, ka Latvijas valsts ir arī vācbaltiešu tēvija, kura jāaizstāv ar visiem līdzekļiem pret katru ienaidnieku.

Viņš iekārtoja Latvijas pārstāvniecību un 1919. gada 18. novembrī sarīkoja pirmās Latvijas valsts dibināšanas svinības Berlīnē.
Pēc tam, kad pēc Latvijas brīvības cīņu beigām Latvijas valdība 1920. gada 15. jūlijā parakstīja līgumu par diplomātisko sakaru atjaunošanu starp Latviju un Vāciju, 1920. gada 22. oktobrī par Latvijas diplomātisko priekšstāvi Vācijā apstiprināja Dr. Oskaru Voitu, bet 1921. gada 18. aprīlī viņu iecēla par ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru ar rezidenci Berlīnē.
Pēc atvaļināšanās no diplomātiskā dienesta Šreiners atgriezās Rīgā. Viņa vienīgā meita apprecējās ar Aviācijas skolas novērotāju nodaļas priekšnieku pulkvedi-leitnantu Frīdrihu Zute-Zuti (1886—1959).
Mūža nogalē Vilhelms Šreiners dzīvoja gluži privāti, ieņemdams Latvijas bankas pārstāvja vietu Slokas celulozes fabrikā. Viņa dzīves vieta bija Bāžciems pie Slokas, kur viņš ar savu kundzi mita pie savas precētās meitas.

1933. gadā Šreiners kopā ar Oto Nonācu publicēja memuārus «Pēc 18. novembra», kuros viņš vēstīja par savām diplomāta gaitām Berlīnē.

Miris 1936. gada 15. jūnijā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira.

Darbi
-----

* Pēc 18. novembra. Tautas Padomes locekļu memuāri. Valters un Rapa, 1933. — 199 lpp. (kopā ar Oto Nonācu)

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **—**  |  **Latvijas valdības pārstāvis Berlīnē un Prāgā** 1919—1920 | Pēctecis: **Oskars Voits**  |
Dāņu ķēniņš Haralds Brovallas kaujā (19. gs. zīmējums).
**Brovallas kauja** (norvēģu: *Slaget ved Bråvalla*) ir vikingu sāgās aprakstīta teiksmaina 8. gadsimta vidus tautu kauja Baltijas jūras krastā tagadējās Zviedrijas pilsētas Noršēpingas apkārtnē starp dāņu ķēniņa Haralda (*Harald Hildetand*) un zviedru ķēniņa Zigurda (*Sigurd Hring*) karaspēkiem. 

Kaujā piedalījušies karavīri no visām Ziemeļeiropas zemēm. Zviedru ķēniņa pusē kopā ar rietumgētiem un norvēģiem cīnījās arī kurši un igauņi, bet dāņu ķēniņa pusē kopā ar austrumgētiem, frīziem, sakšiem un slāviem arī līvi sava karavadoņa Gēra (*Ger Livicus*) vadībā. Dāņu ķēniņš tika nogalināts un kauja beidzās ar zviedru ķēniņa Zigurda uzvaru, kurš ieguva varu pār visu Zviedriju un Dāniju.

Fragmenti no teiksmām
---------------------

>  Hervora sāga, 15. nodaļa:  
>   
> 
> 
> 
> "Ívarr inn víðfaðmi kom með her sinn í Svíaveldi, sem segir í konunga sögum, en Ingjaldr konungr inn illráði hræddist her hans ok brenndi sik sjálfr inni með allri hirð sinni á þeim bæ, er á Ræningi heitir. Ívarr inn víðfaðmi lagði þá undir sik allt Svíaveldi. Hann vann ok Danaveldi ok **Kúrland**, Saxland ok Eistland ok öll austrríki allt til Garðaríkis. Hann réð ok vestra Saxlandi ok vann hlut Englands; þat er kallat Norðumbraland".[1]
> 
> 
> 

>  Gesta Danorum 8. grāmatas 1. daļa:  
>   
> 
> 
> 
> 8.3.13.: "Ceterum alas globosque maxime *Curetum* Estonumque consertior turma texuerat." (Turklāt [karaspēka] malas veidoja ciešas kuršu un igauņu vienības.) [..] 
> 8.4.1.: "Nam Sclavi ac *Livi* Saxonumque septem millia classem auxerant."([Dāņu] kuģus papildināja slāvi, līvi un 7000 sakši.) 
> 8.8.9.: "[..] obtrivi *Kurios* vel quas alit Estia gentes, et populos, Semgalla, tuos." (.. es sakāvu kuršus un visas igauņu ciltis un tavu tautu, Zemgale, arī.) 
> [2]
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. ↑  «Hervora sāga, 15. nodaļa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 7. augustā. Skatīts: 2011. gada 25. augustā.
2. ↑  «Gesta Danorum 8. grāmatas 1. daļa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 27. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 7. oktobrī.
**"Labu vakar!"** ir grupas Pērkons albums, kas ierakstīts 1988.-1989. gadā, tajā apkopotas ap 1987. gadu sacerētās dziesmas.

Vēsture
-------

Šajā albumā atrodami daži no lielākajiem "Pērkona" hitiem ar Māra Melgalva un Klāva Elsberga tekstiem. Kompozīcija "Gandrīz tautasdziesma" ieņēma 2. vietu "Mikrofona" aptaujā 1987. gadā, savukārt "Zaļā dziesma" 1988. gadā ierindojās "Mikrofona" aptaujas 9. vietā. 

1988. gadā jaunais TV aktualitāšu raidījums "Labvakar, Latvija!" izmantoja šī albuma tituldziesmas pirmās taktis raidījuma sākuma video.

Dziesma "Neatvadīsimies" tapusi neilgi pēc Elsberga nāves, tā tika atskaņota dzejnieka bērēs. "Baletomānija" ir pirmā "Pērkona" dziesma, kuru iedziedājis pats Kulakovs.

Dziesmas "No naktssargu būšanām" koncertieraksts iekļauts skaņuplatē "Liepājas dzintars '87", savukārt "Zaļā dziesma" iekļauta skaņuplatē "Mikrofons '88". 

Pirmoreiz albums oficiāli izdots 1989. gadā kasetē "Pērkons '85 - '87" ASV latviešu mūzikas izdevniecībā "Plate Records" un tika tirgots grupas koncerttūres laikā. Šajā izdevumā nav iekļauta kompozīcija "Neatvadīsimies". Viss albums 1996. gadā izdots kasetē, visas tā dziesmas iekļautas diskā "Dziesmu izlase #2".

Dziesmu saraksts
----------------

* 1. Labu vakar (Māra Melgalva teksts) - 3:40
* 2. Zaļā dziesma (M. Melgalva teksts) - 4:21
* 3. Baletomānija (Klāva Elsberga teksts) - 4:55
* 4. Lampas un zvaigznes (K. Elsberga teksts) - 5:32
* 5. Neatvadīsimies (K. Elsberga teksts) - 4:22
* 6. Satiksmes traucējums (M. Melgalva teksts) - 6:01
* 7. No naktssargu būšanām (K. Elsberga teksts) - 4:50
* 8. Slidotava (Kārļa Krūzas teksts) - 2:44
* 9. Gandrīz tautasdziesma (M. Melgalva teksts) - 4:41

Atsauces
--------

1. ↑  Pērkons ‎– '85 Pērkons '87
**Vilhelms Vilis Jānis Treijs** (dzimis 1892. gada 24. aprīlī, miršanas datums nav zināms) bija latviešu tēlnieks un sabiedriskais darbinieks. Pārsvarā darbojies memoriālajā tēlniecībā. Veidojis tēlniecības darbus ne tikai Latvijā, bet strādājis arī Igaunijā (Tallinā un Tartu) un Šauļos, Lietuvā.

Dzīvesgājums
------------

Vilhelms Treijs dzimis Rīgā. Četru gadu vecumā saslimis ar šarlaku un zaudējis dzirdi, tāpēc mācījies Rīgas nedzirdīgo skolā. Pēc tam mākslinieka izglītību ieguvis Blūma mākslas skolā un Latvijas Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļā.  
Strādājis Augusta Folca uzņēmumā par tēlnieku, bet pēc īpašnieka nāves pārņēmis šīs firmas vadību. 1936. gada 5. februārī kopā Kārli—Jāni Stārku dibina uzņēmumu «Skulptūras darbnīca — V. Treijs un K. Stārks". Piedalījies tēlniecības konkursos, ieskaitot Brīvības pieminekļa konkursu Rīgā, kur ieguvis 3. vietu. 

Neatkarīgo mākslinieku savienības biedrs no 1924. gada. Latvijas Nedzirdīgo savienības pirmais priekšsēdētājs no 1933. līdz 1937. gadam. 

Pārsvarā V. Treijs darbojies memoriālajā tēlniecībā, tomēr veidojis arī Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas Tiesu pils Senāta zāles skulptūras un veicis tēlnieka darbus Armijas Ekonomiskajā veikalā (1938). Tēlnieks veidojis daudzus kapu pieminekļus, to vidū pieminekli Augustam Dombrovskim.

Izceļojis uz Vāciju.

Ievērojamākie darbi
-------------------

* Brīvības piemineklis JēkabpilīBrīvības piemineklis JēkabpilīJēkabpils Brīvības piemineklis (pēc arhitekta Aleksandra Birzenieka meta; atklāts 1925. gada 27. septembrī; nopostīts 20. gs. 40. — 50. gados; no jauna atklāts 1992. gada 18. novembrī);

* Valmieras piemineklis Pirmajā pasaules karā un Latvijas atbrīvošanas cīņās kritušo karavīru piemiņai (kalis akmeņkalis E. Konča; atklāts 1923. gada 22. jūnijā);
* Vīlipa Švēdes piemineklis Valmierā (atklāts 1934. gadā);
* Viesītes Brīvības piemineklis (atklāts 1935. gada 11. augustā);
* "Senlatviešu karavīrs" — piemineklis 1919. gada brīvības cīņās kritušajiem Valkā (kopā ar Emīlu Melderi; atklāts 1922. gada 1. oktobrī).

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5  «Vilhelms Vilis Jānis Treijs». *TIMENOTE*. Skatīts: 2018. gada 10. jūlijā.
2. ↑  «"Senlatviešu karavīrs" - piemineklis 1919.gada brīvības cīņās kritušajiem». *VISIT.VALKA.LV*. Skatīts: 2018-07-11.
Svaiga asfalta slimības izpausme (pa kreisi) un no tās palikusī rēta pēc gada (pa labi)
**Asfalta slimība** ir sarunvalodā izmantots apzīmējums ādas un kaulu savainojumam, kas radies nobrāzuma rezultātā pret ceļa virsmu, visbiežāk kā sekas riteņbraukšanas vai motobraukšanas negadījumiem. Apzīmējumu var izmantot gan svaigam savainojumam, gan rētaudiem, kas palikuši no veca savainojuma. Reizēm to izmanto, lai apzīmētu arī skeitborda un skrituļslidošanas nobrāzumu savainojumus, īpaši tos, kuri radušies lielākā ātrumā.

Motociklisti var samazināt risku, valkājot atbilstošu aizsardzības ekipējumu, kā pilnas sejas ķiveri, aizsargapģērbu, cimdus un zābakus. Velosportisti parasti valkā tikai ķiveri un cimdus.

Ārējās saites
-------------

* Vasaras asfalta slimība jeb Kā pareizi kopt sīkas brūces un nobrāzumus. Delfi
* Abrasions and Road rash Archived 2016. gada 3. martā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
* Road rash - abrasion treatment (angliski)
* After the Injury - Children's Hospital Of Philadelphia (angliski)
Koordinātas: 56°56′37″N 24°05′28″E﻿ / ﻿56.94361°N 24.09111°E﻿ / 56.94361; 24.09111

Klīversala (Rīga)KlīversalaKlīversalaKlīversalas atrašanās vieta Rīgā
**Klīversala** (vācu: *Klüversholm*) ir bijusī sala Daugavas lejtecē pie upes kreisā pamatkrasta tagadējā Āgenskalna apkaimē. Tā pastāvēja no 13. līdz 19. gadsimtam un aizņēma teritoriju starp tagadējo Āgenskalna līci un Kīleveina grāvi aiz dzelzceļa uzbēruma. Tās garums bija 0,9 km, platums 0,4 km, augstums 2,5 m.

Tagad seno Daugavas pamatkrastu pie Klīversalas iezīmē Raņķa dambis.

Vēsture
-------

Lielā Klīversala 1876. gada Rīgas kartē
Lielās Klīversalas krasts ar Nindeļa namu un ortodokso Sv. Trīsvienības baznīcu (JK Broce, 1797)
Klīversala kā atsevišķa sala starp Ķīpsalu un Mūkusalu zināma no 1248. gada, kad tā piederēja Rīgas domkapitulam. 16. gadsimtā daļa salas atradās cisterciešu sieviešu klostera īpašumā.
Tai iepretī Daugavas pamatkrastā 17. gadsimtā tika izbūvēta Kobrona skansts. Zviedru Vidzemes laikā salu iznomāja tirgonim D. Klīveram kokmateriālu noliktavas ierīkošanai, no kā cēlies salas nosaukums. 17. gadsimtā uzsērējumi Klīversalas tuvumā radīja Mazo Klīversalu un Kārķu salu, kas 18. gadsimtā saplūda ar Klīversalu un izveidoja Lielo Klīversalu.
1764. gadā caur Lielo Klīversalu uzbūvēja jaunu lielceļu uz Kurzemes hercogistes galvaspilsētu Jelgavu. 1773. gadā skolotājs K. Mancelis Klīversalā atvēra skolu. Salā darbojās mastu šķirotāji, strūgu īpašnieki un strūdzinieki, ar Daugavas labo krastu to savienoja plosta tilts.

Inženieris Gustavs Emanuēls fon Veismanis 1764.—1782. gadā vadīja Daugavas dambja būvēšanu, vienā virknē tika savienotas sešas salas: Bieķensala, Mūkusala, Lielā Klīversala, Burkānu sala, Mazā Klīversala un Ķīpsala. 1785. vai 1786. gada pavasara palos Daugava pārrāva salas savienojošo dambi starp Lielo Klīversalu un Burkānu salu, izveidojot Āgenskalna līci.

19. gadsimta vidū tika uzbūvēts Raņķa dambis un aizbērtas attekas, kas salu norobežoja no purvainajām pļavām tagadējā Uzvaras parkā. 1883. gadā uzcēla Rīgas jūrskolas ēku, ko 1920.—1944. gadā sauca par K. Valdemāra Rīgas jūrskolu. Latvijas PSR laikā Āgenskalna līča krastā uzcēla eksperimentālo kuģu mehānisko rūpnīcu, pedagoģijas skolu un viesnīcu "Daugava".

Atsauces
--------

1. ↑   Enciklopēdija "Rīga". Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1988.
2. ↑  «citariga.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 7. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 11. jūlijā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas salas |
| --- |
|  |
| Pastāvošās salas | 
* Kazas sēklis
* Krūmiņsala
* Kundziņsala
* Ķīpsala
* Lucavsala
* Mīlestības saliņa
* Sniķera sala
* Sudrabsaliņa
* Zaķusala
* Žurku sala

 |
|  |
| Bijušās salas | 
* Andrejsala
* Bieķensala
* Butoviča sala
* Daudersala
* Gulbju sala
* Jumpravsala
* Kojusala
* Krievu sala
* Kurpnieksala
* Lakstīgalu sala
* Lībiešu sala
* Mangaļsala
* Mazā Vējzaķsala
* Muižas sala
* Mūkusala
* Pētersala
* Putnu sala
* Rutku sala
* Sūnu sala
* Šlotmakera sala
* Vējzaķsala
* Vīberta sala
* Zirgu sala
* Zvirgzdu sala

 |

 |
**Asine** (sengr. *Ἀσίνη*) ir sena pilsēta augstā kraujā Argolīdas līča ziemeļu piekrastē, Grieķijā. Atrodas mazāk par kilometru uz austrumiem no Tolo ciemata (10 km uz dienvidaustrumiem no Nauplijas). Līdz mūsdienām ir saglabājušās dažādu laika periodu drupas, no bronzas laikmeta līdz viduslaikiem.

Pirmās apmetnes pilsētas apkārtnē ir attiecināmas uz 2600—1900 gadiem pr.Kr. Pilsētu piemin sengrieķu autori Strabons un Pausānijs, aprakstot Peloponēsu. Pēc Pausānija teiktā senie Asines iedzīvotāji sauca sevi par driopiem, jo uzskatīja, ka ir cēlušies no Driopa (pēc viņu domām Apollona dēla). Iepriekš tie dzīvoja netālu no Parnasa, taču pēc tam, kad zaudēja cīņu ar Heraklu, pārcēlās ar kuģiem uz Peloponēsu un vērsās pēc palīdzības pie valdnieka Eirisfeja. Viņš, kā cilvēks, kurš neieredzēja Hēraklu, deva tiem iespēju dzīvot Asinē Argolīdā.

Mikēnu uzplaukuma laikā Asine bija ostas pilsēta. Šī perioda kameru kapeņu kapi, kas tika atrasti Barbuna paugura austrumu nogāzē, liecina, ka šeit tika apglabāti augstas kārtas pārstāvji.

Pausānijs un Strabons atsaucas uz Asines pieminēšanu Iliādā, pilsētu sarakstā, kas deva kuģus Trojas karam.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Varenais Ajaks Telamonijs divpadsmit Salaminas kuģus
Paņēma līdzi un nostājās, kur stāvēja atēniešu falangas.
Argosā dzīvojošos vīrus, biezsienu Tirintu apdzīvojošus
Un Hermionu ar Asini, kas atradās dziļajā līcī ...
Homērs. Iliāda. | "|

8. gadsimta pr.Kr. sākumā Asine pievienojās spartiešu valdnieka Nikandra karagājienam uz Argolīdu. Kopā ar to viņi izpostīja Argosas zemes. Pēc tam, kad spartieši atgriezās mājās, argosieši kopā ar savu valdnieku Eratu aplenca Asini. Asines iedzīvotāji vīrišķīgi aizstāvējās, taču tad, kad argosieši ieņēma cietokšņa mūri, tie iesēdināja sievas un bērnus kuģos un pameta pilsētu, dodoties spartiešu zemju virzienā.

Spartieši piešķīra izraidītajiem dzīvošanai zemi Mesēnijā. Tur tika dibināta jauna pilsēta ar tādu pašu nosaukumu — Asine (mūsdienās Koroni).

Taču argosieši, izpostot līdz pamatiem Asini un viņu zemes pievienojot savējai, atstāja neskartu vienīgi Apolona Pifaeja templi. Pamestā pilsēta stāvēja tukša apmēram 400 gadus (līdz 300 gadam pr.Kr.). Hellēniskajā periodā pilsēta atkal tika apdzīvota un sasniedza ziedu laikus.

2. gadsimta otrajā pusē pilsētu atkal pameta tās iedzīvotāji, atstājot drupas, starp kurām redzams saglabājies Apolona templis, par ko liecina Pausānijs.

Nocietinājumus apkārt pilsētai uzcēla bizantieši 6.—7. gadsimtā un venēcieši (1690—1715 gados).

Izrakumi
--------

1922-1930. gados Zviedrijas Arheolģijas institūts veica pirmos izrakumus pilsētas teritorijā. Pie hellēnisma perioda atradumiem pieskaita namu paliekas, olīvu spiedes, kas atrastas gan akropolē (augšējā pilsētā), gan pilsētas apakšējā daļā. No romiešu laikiem ir palikušas termas apakšējā pilsētā (5.—7. gadsimts).

Asine mūsdienu literatūrā
-------------------------

Asines pilsētai un tās valdniekam ir veltīts viens no pazīstamākajiem grieķu dzejnieka Jorga Seferisa dzejoļiem "Asines valdnieks".

Atsauces
--------

1. ↑  Елси Спафари, Коринфия-Арголида, издания ЕСПЕРОС, Афины, 2010. 160. lpp.
***Lophogaster*** ir lofogastrīdu kārtas un Lophogastridae dzimtas augstāko vēžu ģints. Lophogaster ģintī ir zināma 21 recentā suga, kā arī viena izmirusi suga (*Lophogaster voultensis*) no Francijas juras nogulumiem. Tie ir sīki jūru iemītnieki, kas apdzīvo šelfa zonu.

Apraksts
--------

Karapakss ir skaidri ornamentēts. Tas priekšpusē veido platu tridentālu pieres plātni, bet aizmugurējā malā vidū ir dziļš izgriezums, atsedzot galvkrūšu pēdējā segmenta virspusi, bet sānos veidojot smailu izvirzījumu. Antenulu pamatne ir ļoti īsa un resna. Antenulu iekšējais zars ir mazs, bet ārējais ir nesamērīgi attīstīts un garš. Antenas eksopodītam ir sirdsveida forma. Ārējā mala tam ir zobota, bet iekšējā bārkstaina. Acis ir lodveidīgas, daļēji pārsegtas ar pieres plātni. Augšžokļu (mandibulas) pirmais pāris ir bez taustekļa (palpas). Otrais pāris ir tikai ar divām gremojamajām daivām; tausteklis salīdzinoši neliels. Pirmais krūšu kāju (gnatopodu) pāris ar terminālo locītavu ir strupi noapaļots un cieši savērpts. Pārējās kājas ir samērā attīstītas un ar spēcīgu nagu (dactylus). Žaunas trīsdaļīgas, žaunu sānzari spalvveidīgi. Katram zariņam ir uz abām pusēm vērstas žaunu lapiņas.

Vēdera segmenti ar attīstītiem plevrāliem izaugumiem. Pēdējais segments ir pārdalīts ar šķērsenisku šuvi. Telsons ir izstiepts un ar samērā lieliem gala dzelkšņiem. Uropoda eksopodīts nesegmentēts, ārējā mala taisna un galā noslēdzas ar nelielu, asi izvirzītu stūri.

Sistemātika
-----------

Lophogaster ģintī ir zināma 21 recentā suga, kā arī 1 izmirusi suga.

* Lophogaster M. Sars, 1857

* *Lophogaster affinis* Colosi, 1930
* *Lophogaster americanus* W. Tattersall, 1951
* *Lophogaster anoplos* Casanova, 1997
* *Lophogaster challengeri* Fage, 1942
* *Lophogaster erythraeus* Colosi, 1930
* *Lophogaster eurylepis* Bamber & Clark, 2004
* *Lophogaster inermis* Casanova, 1996
* *Lophogaster intermedius* Hansen, 1910
* *Lophogaster japonicus* W. Tattersall, 1951
* *Lophogaster longirostris* Faxon, 1896
* *Lophogaster manilae* Bacescu, 1985
* *Lophogaster multispinosus* Fage, 1940
* *Lophogaster muranoi* Fukuoka, Hoffmeyer & Vinas, 1997
* *Lophogaster musorstomi* Bacescu, 1991
* *Lophogaster neocaladonensis* Casanova, 1993
* *Lophogaster pacificus* Fage, 1940
* *Lophogaster rotundatus* Illig, 1930
* *Lophogaster schmidti* Fage, 1940
* *Lophogaster spinosus* Ortmann, 1906
* *Lophogaster subglaber* Hansen, 1927
* *Lophogaster typicus* M. Sars, 1857
* † *Lophogaster voultensis*  Secrtan & Riou, 1986

(†) — izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Sars, G.O. (1883) Preliminary notices on the Schizopoda of H.M.S. Challenger Expedition. Forhandlinger i Videnskabsselskabet i Kristiania, 7, 14. lpp.
Parastā bērzubeka griezumā
Lāču samtbekas stobriņi iespiedumu viet;as aktīvi zilē
Piena grābeklenes himenofors ir sacietējuši stobriņi, kas līdzinās adatiņām
Melnās zvīņbekas stobriņu atveres 
**Sēnes stobriņi** ir stobriņu sēnes augļķermeņa daļa jeb himenofors, kas sastāv no daudziem sīkiem lejup vērstiem stobriņiem ar sporu veidojošo slāni himēniju uz tiem. Stobriņi, tāpat kā gandrīz viss sēnes augļķermenis, sastāv no hifu pinuma. Saskaņā ar novecojušo sistemātiku, kurā sēnes tika iedalītas pēc to izskata, cepurīšu sēnes ar stobriņiem un mīkstu augļķermeni tika iedalītas atsevišķā beku grupā, kamēr sēnes ar stobriņiem, bet sīkstu augļķermeni tika ieskaitītas piepēs, taču mūsdienās šis dalījums tiek uzskatīts par novecojušu un sēnes gan ar stobriņiem, gan lapiņām un adatiņām tiek iekļautas vienās rindās ar citām, piemēram, lapiņu sēņu mieteņu dzimta tagad ietilpst beku rindā. 
Mikoloģijā pēc molekulārās ģenētikas pētījumiem pēdējos 20 gados tiek uzskatīts, ka stobriņi vairākām sēņu dzimtām atlases ceļā izveidojušies neatkarīgi cits no cita, tāpat kā citi himenofora veidi.

Stobriņu atšķirības
-------------------

Stobriņi var dažādām sēnēm var atšķirties ar krāsu (kura reizēm mainās līdz ar sēnes vecumu un sporu veidošanos, kuras nokrāso himēniju savā krāsā), izmēriem un formu, atveru (poru) platumu, visiem vienādu vai dažādu garumu, cietību un vieglumu tos atdalīt no cepurītes. Stobriņu atšķirībām ir liela nozīme sēnes sugas noteikšanā.
Reizēm stobriņu forma ir tāda, ka vizuāli tos grūti uztvert kā stobriņus, tā, parastajai ozolpiepei (*Daedalea quercina*) stobriņu galiņi izkārtoti garās radiālās labirinta veida plāksnītēs, kas no skata līdzīgas sazarotām lapiņām. Arī bekām sastopams jauktas formas himenofors, kas var tikt uzskatīts par lapiņu un stobriņu starpformu, kā melnajai zvīņbekai.
Beku un citu mīksto sēņu stobriņi pastāv tikpat īslaicīgi kā to augļķermeņi, taču cietajām sēnēm augļķermeņi bieži ir daudzgadīgi, un šādos gadījumos uz vecā himenofora slāņa ik gadus uzaug jauns, veidojot gadu riņķus.

Atsauces
--------

1. ↑  H.Doerfelt, H.Goerner, "Die Welt der Pilze", Urania-Verlag, Leipzig/Jena/Berlin, 1989, ISBN 3-332-00276-7.
2. ↑  T.Lesoe, "Sēnes", Zvaigzne ABC, 1998. 226. lpp. ISBN 9984-22-283-7.
3. ↑  V.Lūkins, "Bekas", Liesma, 1978. 9. lpp.
4. ↑  A.Piterāns, E.Vimba, "Zemāko augu sistemātikas praktikums", Zvaigzne, 1987. 145. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Sēnes.lv:Piepes un sīkpiepes
* Sēnes.lv:Visas bekas