recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hīu** (igauņu: *Hiiu*) ir pieturas punkts Tallinas-Keilas dzelzceļa līnijā Tallinas pilsētas Nemmes rajonā un atrodas 9 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Hīu pietur lielākā daļa Pēskilas, Keilas, Paldiski, Rīsiperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošo elektrovilcienu (izņemot Keilas ekspresi).

Stacijas ēka
------------

Pirmā Hīu stacijas ēka bija vienkāršs, pasažieru vajadzībām pielāgots dzelzceļa vagons. 1929. gadā tika pabeigta monolītā degslānekļa ķieģeļu ēka ar biļešu kasi un uzgaidāmo telpu. Kopš 1998. gada biļešu tirdzniecība Hīu stacijas ēkā vairs nenotiek. 1997. gadā stacijas ēka iekļauta valsts kultūras pieminekļu sarakstā. Pašlaik stacijas ēkas telpas izīrētas komercdarbībai.

Apkārtne
--------

Uz ziemeļiem no stacijas atrodas nozīmīgs vēsturiskās infrastruktūras objekts - Pētera I jūras kara flotes noliktavas.

Satiksme
--------

Blakus Hīu stacijai atrodas autobusu pietura *Hiiu jaam*, kur iespējams veikt pārsēšanos uz sekojošiem Tallinas pilsētas autobusu maršrutiem:

| Nr. | Sākums | Beigas |
| --- | --- | --- |
| 10 | Väike-Õismäe | Vana-Pääsküla |
| 27 | Harkujärve | Laagri alevik |
| 33 | Männiku | Kopli |

Foto galerija
-------------

* Hīu stacijas ēkaHīu stacijas ēka
* Peroni un sliežu ceļiPeroni un sliežu ceļi
* Dzelzceļa pārbrauktuve pie Hīu stacijas ēkasDzelzceļa pārbrauktuve pie Hīu stacijas ēkas

Atsauces
--------

1. ↑  Muinas • Welcome!
2. ↑  «www.militaar.net • Vaata teemat - Peeter Suure merekindluse laod?». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. martā. Skatīts: 2012. gada 6. septembrī.
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 4. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 6. septembrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Keilu** |
|  Nemme |  **Hīu** | Kivimē  |
|
**Kārlis Šorns** (vācu: *Karl Schorn*; 1818. gada 17. oktobris, Diseldorfa — 1850. gada 7. oktobris, Minhene) bija Vācijas šahists un gleznotājs.

Biogrāfija
----------

Kārlis Šorns "Kāršu spēlētāji" (1837) Nacionālajā galerija Berlīne
Mācījies Diseldorfas mākslas akadēmijā, pēc tam devies uz Parīzi, kur no 1824. līdz 1827. gadam papildinājies pie vadošajiem Francijas māksliniekiem, tostarp arī pie Žana Ogista Dominika Engra. Vēlāk savas mākslinieka studijas turpinājis Minhenē, bet 1832. gadā pārcēlies uz Berlīni. Šeit gleznojis galvenokārt gleznas par vēsturisku tematiku. Pēc brauciena uz Itāliju 1840. gadā atgriezies Minhenē. 1847. gadā kļuvis par Minhenes mākslas akadēmijas profesoru.

No 1836. gada līdz 1845. gadam bijis viens no Berlīnes plejādes dalībniekiem. Šajā grupā Berlīnes vadošie šahisti nodarbojušies ar šaha teorijas attīstību. Līdz mūsdienām ir saglabājušās dažas Šorna spēlētās šaha partijas.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 62312902
* ISNI: 0000 0000 6678 1162
* GND: 116922869
* ULAN: 500017786

 |

 |
**Kārlis barons Manteifels-Cēge** (vācu: *Carl Baron Manteuffel-Szoege*, dzimis 1872. gada 20. jūlijā, miris 1948. gada 3. aprīlī) bija Kurzemes muižnieks, 14 muižu (Kazdangas u.c.) pēdējais īpašnieks, Kurzemes landtāga deputāts, Aizputes apriņķa maršals un memuāru rakstnieks.

Pēc Jelgavas ģimnāzijas absolvēšanas studēja tautsaimniecību Vācijā (Bonnā un Hallē). Daudzas Manteifela-Cēges muižas cieta 1905. gada revolūcijas laikā, bet pats Manteifels-Cēge pārcēlās uz Volīniju. Pirmā pasaules kara laikā tika deportēts uz Vjatku, no kurienes izbēga, un caur Japānu un ASV ieradās Vācijā, vēlāk piedaloties karā vācu pusē. No 1918. līdz 1920. gadam - Dzelzs divīzijā. Pēc Latvijas agrārās reformas, kad Manteifela-Cēges īpašumi tika atsavināti, palika uz dzīvi Vācijā. Publicējis memuārus *Meine Siedlungsarbeit in Kurland*.

Ārējās saites
-------------

* Meine Siedlungsarbeit in Kurland (vāciski)
* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 25361487
* LCCN: n98098380
* ISNI: 0000 0001 2374 8730
* GND: 116736054
* BNF: cb107122447 (data)

 |

 |
**Kārlis Maiets** (vācu: *Carl Mayet*; 1810. gada 11. augusts, Berlīne — 1868. gada 18. maijs, Štetina) bija Vācijas šahists un advokāts.

Biogrāfija
----------

Cēlies no senas Francijas hugenotu ģimenes. 1828. gadā beidzis skolu Berlīnē, pēc tam mācījies tiesību zinātni Berlīnes un Heidelbergas Universitātēs. Strādājis Berlīnes municipālajā tiesā par advokātu un notāru. 1840. gadā pārcelts uz Potsdamu, pēc tam uz Štetinu. 1850. gadā atgriezies Berlīnē.

Kopā ar Ludvigu Bledovu, Paulu Rūdolfu fon Bilgueru, Vilhelmu Hanšteinu un citiem bijis viens no Berlīnes plejādes dalībniekiem. No 1850. gada līdz savai nāvei 1868. gadā bieži ticies pie šaha galdiņa ar Ādolfu Andersenu un sekmīgi cīnījies ar savu slaveno pretinieku. 1851. gadā piedalījies pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā, kur gan zaudējis pirmajā kārtā. 1853. gadā zaudējis maču Žanam Difrenam ar 5:7. Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, īpaši spāņu atklātnē, un savās partijās nereti lietojis arī latviešu gambītu.

Atsauces
--------

1. ↑  London 1851

Ārējās saites
-------------

* *Chess Games* profils (angliski)
* *365Chess.com* profils (angliski)
Vedrans Smailovičs uzstājas Sarajevas daļēji iznīcinātajā Nacionālajā bibliotēkā 1992. gadā.
**Vedrans Smailovičs** (dzimis 1956. gada 11. novembrī), zināms arī kā "Sarajevas čellists", ir mūziķis no Bosnijas un Hercegovinas, bijušais Sarajevas stīgu kvarteta čellists.

Viņš spēlēja Sarajevas Operā, Sarajevas Filharmoniskajā orķestrī, Sarajevas RTV Simfoniskajā orķestrī un Sarajevas Nacionālajā teātrī.

Sarajevas aplenkuma laikā viņš regulāri spēlēja savu čellu sagrautās ēkās, bieži izpildot Tomāso Albinoni *Adagio G Minorā.*Smailovičs piesaistīja uzmanību visā pasaulē. Viņam par godu komponists Deivids Vailds sarakstīja skaņdarbu čella solo, *The Cellist of Sarajevo*, kuru ierakstīja Jo-Jo Ma. Pols O'Nīls aprakstīja Smailoviča uzstāšanās kā iedvesmu Savatage un Trans-Siberian Orchestra skaņdarbam *Christmas Eve/Sarajevo 12/24*. Folkmūziķis Džons Makkačeons sarakstīja dziesmu *In the Streets of Sarajevo.*

Kanādiešu autore Elizabete Vellbērna sadarbojas ar Smailoviču, radot bērnu grāmatu *Echoes from the Square* (1998). Cits kanādiešu autors Stīvens Galovejs izmantoja Smajloviču kā tēlu savā labi pārdotajā 2008. gada romānā *The Cellist of Sarajevo*. Grāmatā vārdā nenosaukts čellists 22 dienu garumā katru dienu četros pēcpusdienā tajā pašā vietā spēlē čellu, lai godinātu 22 cilvēkus, kurus nogalinājis mīnmetēja šāviņš, kad 1992. gada 26. maijā viņi stāvēja rindā pēc maizes. Notikums, ieskaitot datumu, ir izdomāts. Smailovičs pēc grāmatas izdošanas publiski pauda savu sašutumu. Viņš teica: "Viņi nozaga manu vārdu un identitāti", sagaidot atvainošanos un kompensāciju.

Smailovičs aplenkuma laikā uzstājās arī bērēs, lai arī bieži tās bija snaiperu mērķis. 1993. gada beigās viņš aizbēga no pilsētas un kopš tā laika ir bijis iesaistīts vairākos mūzikas projektos kā izpildītājs, komponists un diriģents.

Šobrīd viņš dzīvo Vorenpointā, Ziemeļīrijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  David Sharrock. «Out of the war, into a book and in a rage». *The Australian*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 17031444
* LCCN: no2008059027
* ISNI: 0000 0000 5069 6895

 |

 |
**Kārlis Oto fon Tranzē-Rozeneks** (*Carl Otto von Transehe (Roseneck)*, 1761—1837) bija Vidzemes muižnieks, Dzelzavas muižas īpašnieks. Vidzemes landrāts un dzimtbūšanas atcelšanas komisijas loceklis (1818).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1761. gada 12. jūlijā Dzelzavas muižas (*Selsau*) īpašnieka un Cēsu apriņķa muižniecības maršala Oto fon Tranzē Oto Johana Tranzē (1721—1791) un viņa sievas Sofijas Helēnas, dzimušas Īgelštrēmas (*Igelström*, 1737—1784) ģimenē.

Studēja tieslietas Getingenes Universitātē (1779), strādāja Vidzemes guberņas augstākajā tiesā Rīgā, pēc strīda ar kolēģi 1792. gadā atstāja šo amatu. Pēc tēva nāves mantoja Dzelzavas muižu un Kroņmuižu (1792), bija Cēsu apriņķa muižniecības maršals (1795—1797), galma tiesas asistents (1797), apriņķa deputāts (1797—1818). Strādāja komisijā Tērbatas Universitātes dibināšanas sagatavošanai (1800—1802), bija guberņas tiesnesis (1803).
1806. gadā iegādājās Jaungulbenes un Augulienas muižas, ko 1808. gadā ieķīlāja.

1818. gadā viņu ievēlēja par Vidzemes landrātu un viņš darbojās dzimtbūšanas atcelšanas komisijā (1818).
Mūža nogalē darbojās kā Vidzemes muižu kredītbiedrības virsdirektors (1818—1824, 1827—1837). 1821. gadā ieguva Rožumuižu (*Rosenhof und Schönangern*).

Miris 1837. gada 5. janvārī Dzelzavas muižā.
Dzelzavas muižu mantoja viņa vecākais dēls Kārlis Frīdrihs Ēriks Tranzē (1802—1868).

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
Šis raksts ir par revidentu. Par citām jēdziena **Ozoliņš** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kārlis Ozoliņš** bija latviešu strēlnieku virsnieks, 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulka virsleitnants un Veco latviešu strēlnieku biedrības revīzijas komisijas priekšnieks. Latvijas Republikas Valsts kontroles kolēģijas loceklis, Latvijas fiziskās audzināšanas un sporta komitejas revīzijas komisijas priekšsēdētājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis 1887. gada 28. martā (16. martā pēc vecā stila) Cēsu apriņķa Drabešu pagastā Spāres-Doles skolas (tagad Amatas pagastā) skolotāja Jāņa Ozoliņa un Marijas ģimenē. Cēsīs beidzis divgadīgo Mežsaimniecības skolu. 1915. gadā iestājies armijā un beidzis Maskavas karaskolu. Dienējis 3. Kurzemes strēlnieku pulka 4. rotā. Piedalījies Ziemassvētku kaujās, ticis smagi ievainots. Latvijā atgriezies 1920. gadā. Dienējis Latvijas armijā, no kuras demobilizēts 1922. gadā. Uzsācis darbu Valsts Kontrolē (VK) par kontrolieri. No 1928. gada līdz 1940. gadam bijis VK kolēģijas loceklis. Specializējies Meža departamenta lietu revīzijās.

1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Vēlāk pārcēlies uz Austriju, pēc tam uz Jaunzēlandi. Miris 1959. gada 5. oktobrī Kraistčērčā, Jaunzēlandē.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis 4. šķira № 1126 (1931)
* Sv. Annas ordenis 4. šķira.
* Sv. Staņislava ordenis 3. škira.

Atsauces
--------

1. ↑  Āraišu ev. lut. draudze. - 1887.g. dzimušo reģistrs. - Nr.43[novecojusi saite]
2. 1 2  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 260. lpp. ISBN 9789934827051.
3. ↑  «Pa mūža taku. Laiks Nr.90 (11.11.1959), 8.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 04.12.2015.
4. ↑  Latvija. - 1959. - 14.novembris
5. ↑  «Valdības Vēstnesis Nr.95 (30.04.1931), 1. lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 06.04.2016. Skatīts: 04.12.2015.

Ārējās saites
-------------

* Vakar Brāļu kapos iedegās svētās uzgunis[novecojusi saite] "Latvijas Kareivis" nr. 4 (3191), 1931. gada 6. janvārī
**Behenskābe** (dokozānskābe, С21Н43СООН) pieder pie piesātinātajām taukskābēm. Behenskābe ir balta vai iedzeltena kristāliska (adatveida kristāli) vai pulverveida viela.

Atrašanās dabā
--------------

Glicerīda veidā atrodama rāceņu, rapšu un zemesriekstu eļļā, kā arī moringas sēklu eļļā (*ben oil* jeb *behen oil* — no tā cēlies behenskābes nosaukums). Tonnā zemesriekstu čaumalu ir 5—6 kg behenskābes. Behenskābe cilvēkam izraisa holesterīna līmeņa paaugstināšanos asinīs.

Iegūšana
--------

Iegūst no moringas koka eļļas.

Īpašības
--------

Reducējot behenskābi, var iegūt behenilspirtu.

Izmantošana
-----------

Behenskābi lieto kosmētikā matu kopšanas līdzekļos.

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skudrskābe
* Etiķskābe
* Propionskābe
* Sviestskābe
* Baldriānskābe
* Kapronskābe
* Enantskābe
* Kaprilskābe
* Pelargonskābe
* Kaprīnskābe
* Laurīnskābe
* Miristīnskābe
* Palmitīnskābe
* Margarīnskābe
* Stearīnskābe
* Arahīnskābe
* Eikozānkarbonskābe
* Behenskābe
* Lignocerīnskābe
* Cerotīnskābe
* Montānskābe
* Melisīnskābe
* Tritriakontānskābe

 |

 |
Šis raksts ir par padomju politiķi. Par citām jēdziena **Ozoliņš** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Kārlis Ozoliņš** (1905. gada 31. augusts [v.s. 18. augusts] — 1987. gada 15. augusts) bija latviešu politiķis un žurnālists, ilggadējs avīzes "Cīņa" galvenais redaktors (1940–1951).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1905. gada 31. augustā (18. augustā pēc vecā stila) Madlienas pagastā laukstrādnieka ģimenē. 
1926. gadā iestājās LKP, darbojās pagrīdes organizācijās. divreiz apcietināts, ilgstoši bija ieslodzījumā (1927–1930, 1931–1937).

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par LKP CK locekli, 1951. gadā par Latvijas PSR AP prezidija priekšsēdētāja vietnieku, bet 1952. gada 10. martā par AP priekšsēdētāju. Tajā pašā laikā pildīja PSRS AP Prezidija priekšsēdētāja vietnieka pienākumus. Nacionālkomunistu vajāšanu laikā 1959. gada 27. novembrī zaudēja abus amatus, vēlāk no 1960. līdz 1961. gadam atkal bija LPSR AP priekšsēdētāja vietnieks. Ozoliņš bija PSKP 20. (1956) un 21. (1959) kongresā delegāts, kā arī PSRS Augstākās padomes 3. 4. un 5. sasaukuma deputāts.

Apbalvojumi
-----------

Apbalvots ar 3 Ļeņina ordeņiem. Miris 1987. gada 15. augustā.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Lielā padomju enciklopēdija, 18. sējums*. 324. lpp.. lpp.
2. ↑  «ОЗОЛИНЬ (Ozolins) (Озолиньш) Карл (Карлис) Мартынович (1905-87)». navoprosotveta.net. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 25. jūlijā. Skatīts: 2009. gada 26. jūnijā. Archived 2008. gada 25. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Латвия». proekt-wms.narod.ru.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Augusts Kirhenšteins**  |  **LPSR AP Prezidija priekšsēdētājs** 1952. gada 10. marts — 1959. gada 27. novembris | Pēctecis: **Jānis Kalnbērziņš**  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Latvijas PSR Augstākās padomes prezidija priekšsēdētāji |
| --- |
|  |
| 
* Kirhenšteins
* Ozoliņš
* Kalnbērziņš
* Rubenis
* Strautmanis
* Vagris
* Gorbunovs

 |

 |
**Hī kvadrāta kritērijs** ir biežāk izmantotais no neparametriskās statistikas rādītājiem. Ar tā palīdzību ir iespējams noteikt, vai rezultāti kādā mērījumā ir atbilstoši kādam teorētiskam sadalījumam vai nē. Hī kvadrātu izmanto gadījumos, ja visiem rezultātiem būtu jāsadalās vienlīdzīgi visā mērījumu skalā, bet ir aizdomas, ka tā varētu nenotikt. Piemērs ir spēļu metamā kauliņa pārbaude. Teorētiski, metot kauliņu 300 reizes, katram ciparam būtu jāizkrīt līdzīgu skaitu reižu (šinī gadījumā aptuveni 50). Ja kauliņš šķiet neprecīzs, piemēram, ir aizdomas, ka sešinieks izkrīt pārāk bieži, tad, izmantojot **Hī kvadrāta kritēriju**, to ir iespējams noskaidrot. Protams, tāpat kā visās citās statistikas metodēs, jo mērījumu skaits ir lielāks, jo metode sniegs precīzāku atbildi.

Hī-kvadrāta (x2) kritēriju izmanto, lai pārbaudītu, vai:

~ Empīriskais sadalījums atbilst teorētiskajam sadalījumam (piemēram, normālajam, binomiālajam, Puasona, vienmērīgajam.);

~ Divas statistiskās pazīmes ir neatkarīgas viena no otras.
**Andis Surgunts** (dzimis 1984. gada 27. novembrī Preiļos, miris 2018. gada 2. septembrī Garciemā) ir latviešu dzejnieks un teologs.

Biogrāfija
----------

A. Surgunts uzaudzis Preiļos, beidzis Preiļu Valsts ģimnāziju un studējis Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāti, kur ieguvis bakalaura bakalaura diplomu Humanitāro zinātņu un reliģijas zinātnē. (2010). Studiju laikā saņēmis Nordelbijas mācītāju apvienības atbalsta stipendiju.

2006. gadā apmeklējis "Literārās akadēmijas" dzejas meistardarbnīcu.
Pirmā publikācija — dzejoļu kopa žurnālā "Karogs" 2007. gada 6. numurā. Dzeja publicēta arī laikrakstā "Kultūras Forums" un interneta žurnālā "Punctum". Kopā ar Māri Melderi publicējis dzejas ciklu "20 veidi kā pārplēst urīnpūsli" ("Satori", 2007, 29. augustā), bet kopā ar dzejnieku Eināru Pelšu — ciklu "52 nedēļas" ("Domuzīme", 2017, Nr. 3). No 2003. līdz 2013. gadam sarakstītos dzejoļus apkopojis privāti izplatītā e-grāmatā "Skaistākā no aizmiršanās hipotēzēm" (2013). Bijis E. Pelša grāmatas "Mīļākais tētis pasaulē" (2016) redaktors. A. Surgunta dzeja publicēta arī E. Pelša grāmatā "Condom" (2017).

Gājis bojā noslīkstot 2018. gada 2. septembrī Garciemā, apglabāts Preiļu jaunajos kapos, kur savus pēdējos mūža gadus pavadījis Preiļos. 2019. gadā pēc A. Surgunta nāves viņa manuskripts tiek izdots izdevniecībā "Orbīta", tam pievienoti arī citi dzejoļi, kas sarakstīti no 2003. līdz 2018. gadam.
2020. gadā cikls "52 nedēļas" izdots kāršu komplekta formātā.
2021. gadā Valtera Dakšas apgādā 500 eksemplāros iznāk dzejas grāmata "Es nekad nebiju redzējis dzejoli, kuram nosaukums ir Andis Surgunts''.

Bibliogrāfija
-------------

* *Skaistākā no aizmiršanās hipotēzēm*. Rīga: Orbīta, 2020.
* *52 nedēļas* [kopā ar E. Pelšu]. Rīga: Valters Dakša, 2020.
* *Es nekad nebiju redzējis dzejoli, kuram nosaukums ir Andis Surgunts*. Rīga: Valters Dakša, 2021.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Persona: Andis Surgunts». *literatura.lv*. Skatīts: 2023-01-23.
2. ↑  «Andis Surgunts». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2023-02-09.
3. ↑  «33 gadu vecumā mūžībā devies pazīstams Latvijas dzejnieks». *tautaruna.nra.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-02-09.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 639146936774513782151

 |

 |
Šis raksts ir par psiholoģisko efektu kopumu. Par citām jēdziena **paģiras** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Abstinences**, **atņemšanas** jeb **paģiru sindroms** ir psiholoģiski un fiziski veselības traucējumi, kas rodas pēc alkohola un citu narkotisku vielu lietošanas lielā apjomā vai ilgstoši. Biežākās izpausmes ir disforija, depresija, miegainība, nelabums, jutīgums pret gaismu un troksni, galvassāpes, muskuļu sāpes un ēstgribas traucējumi.

Veidi
-----

Starptautiskā statistiskā slimību un veselības problēmu klasifikācijas (ICD-10) izdala šādus paģiru veidus:

* F10.1: alkohola paģiras,
* F11.1: opioīdu paģiras,
* F12.1: marihuānas paģiras,
* F13.1: benzodiazepīnu paģiras,
* F14.1: kokaīna paģiras,
* F15.1: kofeīna paģiras,
* F17.1: nikotīna paģiras.

F16.1 kods ir piešķirts halucinogēnu paģirām, kas gan pagaidām nav medicīniski atzīti veselības traucējumi. Dažkārt pie paģirām tiek pieskaitīti arī antidepresantu lietošanas pārtraukšanas izraisītie veselības traucējumi.

Paģiras
-------

**Alkohola abstinences sindromu** dēvē vienkārši par **paģirām**.

Alkohola izraisītas paģiras tiek saistītas ar dažādiem simptomiem, visbiežāk ķermeņa atūdeņošanos, nogurumu, galvassāpēm, sliktu dūšu, vemšanu, caureju, vājumu, paaugstinātu ķermeņa temperatūru, koncentrēšanās grūtībām, vieglu aizkaitināmību, siekalošanos, satraukumu, aizkaitināmību, jutīgumu pret gaismu un troksni, kustību traucējumiem un miega traucējumiem. Daudziem cilvēkiem paģiru laikā parādās nepatika, domājot par alkoholu vai garšojot to. Simptomi atsevišķos gadījumos var atšķirties un parasti sākas vairākas stundas pēc alkohola lietošanas.

Atsauces
--------

1. ↑  SSK 10 klasifikators Archived 2011. gada 29. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. Nacionālās veselības centrs. Atjaunots: 2012. gada 3. janvārī.
2. ↑  Robert E. Hales, Stuart C. Yudofsky, Glen O. Gabbard. *The American Psychiatric Publishing textbook of psychiatry*. American Psychiatric Pub, 2008. 393–. lpp. ISBN 9781585622573. Skatīts: 2010. gada 24. aprīlī. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* «*Populārās medicīnas enciklopēdijas* informācija (1984)» (latviski). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 10. decembrī. Skatīts: 2012. gada 3. janvārī.
**Abruka** (igauņu: *Abruka*), agrāk — **Abro** (zviedru: *Abrö*, vācu: *Abro*), ir sala Rīgas līcī, Igaunijā, Monzunda arhipelāgā, netālu no Sāmsalas dienvidaustrumu krasta.Viens no tālākajiem platlapu koku izplatītajiem rajoniem Eiropas ziemeļu daļā,atrodas valsts aizsardzībā.

No Sāmsalas atrodas 6 km attālumā. 1931. gadā salā uzcelta 36 metrus augsta betona bāka, šeit ir arī otra - metāla konstrukciju - bāka. Salu var sasniegt ar laivu no 6 km attālās Romasāres ostas.

Vēsture
-------

Pirmās ziņas par salu ir no viduslaikiem, kad Sāmsalas bīskaps salā izveidoja zirgu fermu. Tikai 18. gadsimtā salā uz dzīvi apmetās pastāvīgi iedzīvotāji, maksimālais iedzīvotāju skaits uz salas ir bijis 180.

1878.—1880. gados salā tika izveidots briežu dārzs, taču līdz mūsdienām salā nav izdzīvojis neviens briedis.

Dabas un kultūras vērtības
--------------------------

Uz salas atrodas 92 ha liels botāniskais un zooloģiskais liegums. Sala ir neparasta ar to, ka to klāj platlapju koku mežs, kur ozoli, liepas, gobas un oši paceļas līdz 30 metru augstumā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Abruka***.
* Abrukas muzejs
* Abrukas tūrisma ceļvedis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 306372428

 |

 |
**Francijas Marija Terēze Šarlote** (dzimusi 1778. gada 19. decembrī, mirusi 1851. gada 19. oktobrī) bija Francijas karaļa Luija XVI un Marijas Antuanetes vecākā meita, princese no Burbonu dinastijas.

Biogrāfija
----------

Marija Terēze piedzima Versaļas pilī 1778. gada 19. decembrī. Viņas tēvs bija Francijas karalis Luijs XVI (1754—1793), māte — Austrijas erchercogiene, Francijas karaliene Marija Antuanete (1755—1793). Vēlāk karaļpārim piedzima vēl trīs bērni, bet tie nomira bērnībā.

1789. gada oktobrī, sākoties Franču revolūcijai, Luiju XVI kopā ar ģimeni piespieda mitināties Tilerī pilī Parīzē, bet karaļa brāļiem izdevās aizbēgt no valsts. Arī Luijs XVI ar savu ģimeni, tostarp trīspadsmitgadīgo Mariju Terēzi, 1791. gada jūnijā centās bēgt, tomēr nesekmīgi. 1792. gada septembrī Francijā atcēla monarhiju, un karalisko ģimeni ievietoja Tempļa cietumā. 1793. gadā karaļpāri sodīja ar nāvi. Marija Terēze cietumā palika līdz 1795. gada decembrim, kad viņas mātes dzimtene Austrija apmainīja revolucionāru Nikolasu Marī Kvinetu pret Mariju Terēzi. Turpmākos gadus Marija Terēze dzīvoja Austrijā, bet 1799. gadā, sava tēvabrāļa Luija XVIII aicināta, sāka dzīvot Jelgavas pilī, kur Luijs XVIII uzturējās kā Krievijas imperatora Pāvila I viesis. 19. jūnijā Marija Terēze apprecējās ar savu brālēnu, tēva otrā brāļa Šarla X dēlu Luiju Antuānu, Angulēmas hercogu.

Turpmākos gadus princese pavadīja dažādās Eiropas valstīs, līdz 1814. gadā Napoleons tika sakauts un tronī kāpa Marijas Terēzes tēva brālis Luijs XVIII, kurš ar ģimeni atgriezās Francijā. 1815. gadā Napoleons atgriezās un atguva varu Francijā, bet Marija Terēze nocietinājās Bordo pilsētā un atteicās padoties imperatoram. Napoleons pilsētu ieņēma un Mariju Terēzi arestēja, taču ļāva viņai pamest Franciju. 1815. gada jūnijā Napoleons tika sakauts pie Vaterlo un Luijs XVIII ar ģimeni atgriezās Francijā. Luijs XVIII mira 1824. gadā, un tā kā viņam nebija bērnu, tronī kāpa jaunākais brālis Šarls X, Marijas Terēzes tēva brālis un arī vīratēvs. 1830. gadā Jūlija revolūcijas rezultātā Burbonus gāza, un karaliskā ģimene devās trimdā vispirms uz Lielbritāniju, bet 1832. gadā uz Austriju.

Marija Terēze nomira 1851. gadā, septiņus gadus pēc sava vīra. Viņa nomira Frohsdorfa pilī, Lancenkirhenā, Lejasaustrijā. Apglabāta franciskāņu klostera baznīcas kapenēs Nova Goricā (mūsdienu Slovēnijā). Marijai Terēzei un viņas vīram nebija bērnu, bet vīra brāļa Šarla Ferdinanda, Berijas hercoga, vienīgais dēls Anrī, Šamboras grāfs, nomira bez bērniem 1883. gadā, izbeidzot Francijas Burbonu dinastiju.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Francijas Marija Terēze***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59105273
* LCCN: n50082074
* ISNI: 0000 0001 0905 3852
* GND: 119064332
* SELIBR: 242662
* SUDOC: 03141477X
* BNF: cb12066691x (data)
* ULAN: 500354458
* NLA: 47753760
* NDL: 00894069
* NKC: ola2013740021
* SBN identifikators SBLV152090 nav derīgs.
* BNE: XX832778

 |

 |
**Hiromantija** (grieķu: *cheir* — 'roka', *manteia* — 'zīlēšana', 'pareģošana') ir zīlēšanas sistēma, kura izmanto cilvēka rokas (delnas) līnijas. Šajā sistēmā tiek iekļauta nākotnes pareģošana, pētot līnijas un zīmes, kuras atrodas cilvēka plaukstās. Tā bija pazīstama jau senos laikos hindu tautām, ebrejiem, grieķiem, romiešiem un ķīniešiem. Hiromantijas ziedu laiki bija XVI—XVII gs. kad to mācīja pat Eiropas universitātēs.

Cilvēka plaukstas
Hiromantiju dažreiz jauc ar zinātnes nozari — dermatoglifiku, kas pēta cilvēka papilārās līnijas. Hiromantija pārsvarā izmanto nevis papilārās līnijas, bet gan delnas fleksorās līnijas, kas veidojas ādā, plaukstai tiekot locītai.

Hiromantijas vēsture
--------------------

Cilvēkus viņu plaukstas ir interesējušas jau kopš seniem laikiem, kad Āfrikā akmens laikmetā cilvēki atstāja savus plaukstu nospiedumus uz alu sienām. Pirmie rakstiskie vēstures avoti par hiromantiju ir atrasti Indijā. Šajos darbos bija rakstīts par mistiskām zīmēm cilvēka plaukstās un par to rašanos. Tajos laikos hiromanti, astrologi un citi pareģi bija uzskaitīti pie konkrētās zemes vadoņiem. Tika radītas slēgta tipa skolas, kurās tika mācīta hiromantija.

### Hiromantija Eiropā

Maķedonijas Aleksandra skolotājs, filozofs Aristotelis, ceļojot pa Ēģipti atradis senus rakstus par plaukstas pauguru nozīmi. Šie raksti viņu ļoti ieinteresējuši, un viņš pavēlējis nosūtīt šo pergamenta rulli Maķedonijas Aleksandram. Pēc Aleksandra pavēles, šis teksts ticis pārtulkots grieķu valodā un par godu savam skolotājam, nosaucis darbu par „Chiromancia Aristoteles". Mūsdienās šī grāmata glabājas Londonas Nacionālajā bibliotēkā.

Svarīgākās līnijas
------------------

### Pamatlīnijas

Lai paredzētu cilvēka nākotni, ir nepieciešams izprast zīmju un līniju kopumu. Cilvēka plaukstās ir 3 galvenās līnijas — dzīves, sirds un prāta. Šīs līnijas ir atrodamas pilnīgi visu cilvēku plaukstās.

### Palīglīnijas

Papildus pamatlīnijām, cilvēka plaukstās atrodas dažādas palīglīnijas, kuras cilvēka dzīves laikā spēj mainīt savu formu, garumu un pat atrašanās vietu. Dažas no svarīgākajām palīglīnijām: veselības, likteņa, laulību, bērnu u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 15. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 5. jūlijā.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 19. oktobrī.
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 13. jūlijā. Skatīts: 2016. gada 5. jūlijā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85097242
* GND: 4072291-0
* BNF: cb11959096x (data)
* NDL: 00572908
* NKC: ph114239

 |

 |
**Neatgremotāju apakškārta** jeb **cūku apakškārta** (*Nonruminantia*) ir viena no pārnadžu kārtas (*Artiodactyla*) apakškārtām. Rietumos zinātniskais nosaukums *Nonruminantia* netiek lietots, šo apakškārtu biežāk sauc par ***Suina***.

Anatomija
---------

Meža cūkas pēda
Neatgremotāju apakškārtas dzīvnieku anatomija ir atšķirīga no pārējiem pārnadžiem. Priekšzobi ir gan augšžoklī, gan apakšžoklī, piemēram, kazām un briežiem priekšzobi ir tikai apakšžoklī. Lielākajai daļai pārnadžu ir 4 kambaru kuņģis, toties neatgremotāju apakškārtas dzīvniekiem kuņģis ir vienkāršs, un tie ir visēdāji.

Lai gan šīs apakškārtas dzīvnieki balstās uz 2 vidējiem pirkstiem, pēdām ir 4 gandrīz vienādi attīstīti pirksti. Kopumā šie dzīvnieki ir kompakti būvēti, lielām galvām un proporcionāli īsām kājām.

Klasifikācija
-------------

Neatgremotāju apakškārtā ir 2 dzimtas: cūku dzimta un pekaru dzimta. Vēl nesenā pagātnē šajā apakškārtā tika sistematizēta arī nīlzirgu dzimta (*Hippopotamidae*). Kopš 2009. gada, balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, nīlzirgu dzimta tiek sistematizēta vaļu un nīlzirgu apakškārtā (*Whippomorpha*).

* **Neatgremotāju apakškārta** (*Nonruminantia* jeb *Suina*)
	+ Cūku dzimta (*Suidae*)
	+ Pekaru dzimta (*Tayassuidae*)

Atsauces
--------

1. ↑  Relationships of Cetacea (Artiodactyla) Among Mammals
2. ↑  The position of Hippopotamidae within Cetartiodactyla
*COROT* integrācijas laikā 2006. gadā
***CoRoT*** (franču: ***CO**nvection **RO**tation et **T**ransits planétaires* — "Konvencijas rotācija un planetārais tranzīts") bija Francijas kosmosa aģentūras CNES orbitālā observatorija, kas paredzēta citplanētu meklēšanai, kā arī astroseismoloģijas veikšanai. Tā palaista Zemes orbītā 2006. gada decembrī.

Zinātniskie pētījumi sākti 2007. gada februārī. Ar *CoRoT* palīdzību līdz 2013. gada janvārim bija atklātas 34 jaunas citplanētas. Vēl 200 citplanētu kandidātu dati tiek analizēti.
2012. gada novembrī no kosmiskā aparāta pārtrūka pienākt zinātniskie dati.
2014. gada jūnijā uz *CoRoT* nosūtīta pēdējā komanda.

75 % pojekta finansējuma deva *CNES*, bet pārējos 25 % — Austrija, Beļģija, Vācija, Spānija, Brazīlija un ESA.

Uzbūve
------

Kosmiskais aparāts izgatavots Thales Alenia Space nodaļā *Centre spatial de Cannes Mandelieu*. Tā pamatā ir Proteus platforma.

Galvenais zinātniskais instruments ir 27 cm diametra afokāls teleskops ar diviem paraboliskiem spoguļiem un sešām dioptriskām lēcām, dodot 1,1 m fokusa garumu. Skata lauks ir 2,7 × 3.05°°, no kura pusi izmanto astroseismoloģijas misijai, bet otru — citplanētu meklēšanai. Fokusa kastē iemontētas četras lādiņsaites matricas

Lidojuma gaita
--------------

*CoRoT* palaists 2006. gada 27. decembrī 14:24:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz 2.1b/Fregat no Baikonuras kosmodroma Kazahstānā.

2012. gada 2. novembrī pārtrūka pienākt dati no teleskopa kameras uz galveno datoru. Inženieri domā, ka sekundāro (un pēdējo) datu apstrādes ierīci sabojājusi radiācija. Primārā datu apstrādes ierīce sabojājās 2009. gada maijā analoģiskā veidā, kad *CoRoT* virzījās cauri Dienvidatlantijas anomālijai — reģionam, kurš ievirzās iekšējās Van Allena radiācijas joslās un enerģētiskie protoni ietekmē pavadoņus. Līdz 2013. gada janvārim visi mēģinājumi atjaunot instrumenta darbību bija neveiksmīgi.
Tika pieņemts lēmums izbeigt *CoRoT* misiju. 2013. gada decembrī sākās orbītas pazemināšanas manevri. 2014. gada 17. jūnijā kosmiskajam aparātam nosūtīta pēdējā komanda.

Atklājumi
---------

2009. gadā *CoRoT* atklāja pirmo cietas virsmas planētu ārpus Saules sistēmas. To nosauca par COROT-7b.

Skatīt arī
----------

* COROT-7
* COROT-7b
* COROT-3b

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Scientists losing hope of reviving French telescope STEPHEN CLARK, SPACEFLIGHT NOW, 2013-01-04 (angliski)
2. 1 2  Last telecommand sent to CoRoT satellite CNES, 2014-06-17

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***CoRoT***.
* CoRoT misija CNES vietnē (angliski)
**Anita Leiškalne** (dzimusi 1958. gadā) ir latviešu politiķe un uzņēmumu pārstāve sabiedrisko attiecību jomā. Strādājusi SIA Lattelecom un Rīgas brīvostas pārvaldē, precējusies ar politiķi, bijušo Saeimas deputātu Kārli Leiškalnu.

Biogrāfija
----------

Anita Leiškalne dzimusi 1958. gadā Jūrmalā. 1976. gada Ziemassvētku vakarā apprecējusies ar Kārli Leiškalnu, viņiem ir četri bērni un seši mazbērni. 

1994. gadā strādājusi SIA Lattelecom par sabiedrisko attiecību vadītāju. 2006. gadā sāka strādāt Rīgas brīvostas pārvaldē.

Politiskā darbība
-----------------

Anita Leiškalne kandidējusi 1997. gada pašvaldību vēlēšanās no savienības "Latvijas ceļš" Rīgas saraksta.

2017. gadā kandidēja Rīgas pašvaldības vēlēšanās no partiju Latvijas Reģionu apvienība un "Latvijas attīstībai" apvienotā saraksta, taču saņēma daudz vēlētāju svītrojumu un, tāpat kā iepriekšējā reizē, netika ievēlēta Rīgas domē.

Atsauces
--------

1. 1 2  Kārlis Leiškalns pensijā, bet sieva saņem bezdarbnieka pabalstu NRA.lv. Skatīts: 2017. gada 24. maijā.
2. 1 2 3  Republikas pilsētu domju vēlēšanām reģistrētie kandidāti. Latvijas Vēstnesis. Skatīts: 2017. gada 24. maijā.
3. ↑  Leiškalns meklē smokingu, lai vestu meitu pie altāra NRA.lv. Skatīts: 2017. gada 24. maijā
4. ↑  Padziļinot ostu, Krievu salā tomēr apbērta putnu ligzdošanas vieta. Delfi.lv. 2007. gada 2. jūlijs. Skatīts: 2017. gada 24. maijā.
5. ↑  Rīgas domes deputāta amata kandidāti Archived 2017. gada 6. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. 2017. gada 18. aprīlis. Skatīts: 2017. gada 24. maijā.
***Coccosteus cuspidatus*** ir kokkosteīdu artrodiru suga. Tās pārstāvji dzīvoja vidusdevonā, eifela laikmetā (narvas svīta). Sugu 1841. gadā pirmo reizi aprakstīja skotu ģeologs Hags Millers. Sugas lektotips ir vidējais muguras kauls (*MD*), kas tika atrasts Skotijā pie Kromertas pilsētas vidējos senajos sarkanajos smilšakmeņos (*Middle Old Red Sandstone*). Nosaukums *Coccosteus cuspidatus* nozīmē smailais kokkostejs (no vidējā muguras kaula smailā aizmugurējā gala). Suga bija izplatīta Skotijā un Orkneju salās vidējo seno sarkano smilšakmeņu nogulumos, kā arī Igaunijā Gorodenkas upes krastos un Verskas urbumā narvas svītas nogulumos.

Apraksts
--------

Sugu pārstāv vidēja izmēra zivis. Pieaugušie īpatņi sasniedz 40 cm garumu. Mugurpusē galvas vairogs sastāda 18% no kopējā garuma; vidējais muguras kauls (*MD*) 21% no kopējā garuma. Bruņu ornamentējumu veido pauguriņi, kas caurmērā vienmērīgi izkaisīti pa galvas vairoga un vidukļa bruņām, taču tam ir izteikta tendence koncentrēties galvas vairoga kaulu augšanas centros. Uz galvas vairoga pauguriņi parasti ir mazāki šajos centros, nekā gar malām, kur tie var būt izteikti reti vai pat atsevišķiem īpatņiem to vispār var nebūt. Ļoti lieli un kanālu atveru iekļauti pauguriņi ir uz rostrālo un preorbitālo kaulu lejupejošajām laminām, uz aizdeguna kaula un uz starpdeguna kaula priekšējās apakšējās laminas. Ļoti mazi pauguriņi klāj aizdeguna kaula deguna iedobju virsmas un starpdeguna kaula starpdeguna izaugumu. Priekšējās sānu plātnes priekšējā augšupejošā lamina ir ar lieliem, saplacinātiem zobiņiem, kas vērsti uz leju un uz āru, un sānos klāti ar sekundāriem pauguriņiem. No bruņām brīvā aizmugurējā ķermeņa daļa priekšpusē ir klāta ar sīkām zvīņām.

Atsauces
--------

1. ↑  T. Stanley. Miles, R, S. And Westoll, The Placoderm Fish Coccosteus cuspidatus Miller Ex Agassiz from the Middle Old Red Sandstone of Scotland. Part 1: Descriptive Morphology Hardcover – 1 Jan. 1968. 464-465. lpp.
**Kolhīdas zemiene** (gruzīnu: კოლხეთის დაბლობი) ir aluviāls līdzenums Gruzijas rietumos, Rioni upes lejtecē. Izvietojusies Melnās jūras austrumu piekrastē; no ziemeļiem to norobežo Lielais Kaukāzs, no dienvidiem — Mazais Kaukāzs. Līdzenumam trīsstūrveida forma; garums rietumu—austrumu virzienā un platums piekrastē ap 100 km. Mitrs subtropu klimats, vidējā temperatūra janvārī 4,5—6 °C, jūlijā — 23—24 °C. Nokrišņi līdz 2000 mm gadā, augsta purvainība. Attīstīta lauksaimniecība, audzē subtropu kultūras: citrusi, tēja. Naftas un gāzes atradnes, minerālūdeņi. Lielākās upes ir Rioni, Khodora, Inguri, Supsa. Lielākās pilsētas ir Kutaisi, Poti, Zugdidi.

Kolhīdas zemienē 6. gadsimtā p.m.ē. radās grieķu kolonijas, vēlāk izveidojās Kolhīdas valsts, kas pastāvēja līdz 2. gadsimtam p.m.ē. Mūsdienās ietilpst Gurijas, Imeretijas un Megrelijas-Augšsvanetijas mharēs, bet ziemeļrietumu daļa — pašpasludinātajā, bet starptautiski neatzītajā Abhāzijā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 366. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Šis raksts ir par Asvejas ezeru Baltkrievijā. Par ezeru Lietuvā skatīt rakstu Asveja (ezers).

Asvejas ezers
**Asvejas ezers** (baltkrievu: *Асвейскае возера*) vai **Osvejas ezers** (krievu: *Освейское озеро*) ir ezers Baltkrievijas ziemeļu daļā, Vitebskas apgabalā, netālu no Latvijas un Krievijas robežām. Pēc platības otrs lielākais ezers Baltkrievijā.

Ezerā lielas sapropeļa iegulas. Ezera krasts dūņains, purvains. Rietumos no ezera atrodas Asvejas purvs. Palu laikā ezers var pārpludināt pat 1,3 km platu piekrastes joslu. Aizauguši ap 40% no ezera.

Vides pārveidojumi ezera baseinā (galvenokārt purvu nosusināšana) noveduši pie ezera degradācijas, kuras rezultātā samazinās nozveja un bioloģiskā daudzveidība.

2000. gadā ezers tika iekļauts Osvejas ainavu lieguma teritorijā, bet 2002. gadā ezers ar apkārtējo teritoriju tika iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Asvejas ezers***.
**Astrīda Petaško** ir Daugavpils Valsts ģimnāzijas pedagoģe, skolas muzeja dibinātāja, novadpētniece, Atmodas notikumu aktīva dalībniece, Triju Zvaigžņu ordeņa Goda zīmes laureāte un Goda daugavpiliete.

Dzīvesgājums
------------

A. Petaško ir dzimusi 1927. gada 18. septembrī Daugavpilī skolotājas Annas Švirksts un sekretāra, valdes priekšsēdētāja, apriņķa vecākā un Daugavpils pilsētas valdes priekšsēdētāja Andreja Švirksta ģimenē. Absolvējusi Daugavpils Valsts ģimnāziju, kurā mācījusies no 1942. līdz 1948. gadam un pēc tam piecdesmit gadus strādājusi tur kā logopēde. Izglītības iestādē sapazinusies arī ar savu dzīvesbiedru Leonu Petaško. Daugavpils Valsts ģimnāzijā mācījušies arī abi Astrīdas dēli. Pēc Daugavpils 1. vidusskolas (Daugavpils pilsētas 1. ģimnāzijas) absolvēšanas, mācījusies arī Latvijas Valsts universitātes Vēstures fakultātē un Maskavas Pedagoģiskā institūta Defektoloģijas fakultātē.
A. Petaško aktīvi interesējusies par Daugavpils un Daugavpils Valsts ģimnāzijas vēsturi, un izveidojusi skolas vēstures muzeju. Par iestādes vēsturi sarakstījusi arī divas grāmatas. Astrīdas Petaško nopelns nav tikai materiālu krāšana, bet arī tas, ka viņa pulcē bijušos skolas audzēkņus un skolotājus, kurus no Daugavpils un Latvijas šķīris karš. Viņa palīdzējusi nodibināt kontaktus starp bijušajiem skolasbiedriem.

Apbalvojumi
-----------

* 2000. gadā A. Petaško tika apbalvota ar Daugavpils Jubilejas Goda zīmi par ieguldījumu Daugavpils attīstībā.
* 2002. gadā 4. maijā skolotāja tika pagodināta ar Triju Zvaigžņu ordeņa Zelta goda zīmi.
* Viņa ir arī Daugavpils Goda pilsoņu sarakstā.
* 2005. gadā skolotāja iegūst titulu „Nozīmīgākais latvietis Daugavpilī".

Mirusi 2013. gada 10. augustā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latgales laiks».
2. 1 2 3  «Latgales Centrālā bibliotēka». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 29. martā. Skatīts: 2018. gada 25. aprīlī.
3. 1 2  «Orthodox».[novecojusi saite]
Šis raksts ir par pilsētu. Par uzņēmumu skatīt rakstu Nokia.

**Nokia** ir pilsēta un pašvaldība Somijas dienvidrietumos, Pirkanmā, 15 km attālumā no Tamperes. Nokiā dzīvo 32 402 iedzīvotāji (2013. gada 28. februārī).
Pašvaldībā 98,8 % iedzīvotāju runā somu valodā.

Vēsture
-------

Pirmais zināmais Nokias pieminējums dokumentos bijis 1505. gadā saistībā ar Nokias muižu.

Nokiā 1596. gadā notika Rungu karš, kad zemnieki sacēlās pret zviedru feodāļiem. Zemnieki, apbruņojušies ar rungām un citiem vienkāršiem ieročiem, Nokias muižā uzvarēja vairākās sadursmēs pret feodāļu kavalēriju, bet 1597. gada 1. un 2. janvārī tos sakāva Klāsa Fleminga (*Klaus Fleming*) vadītie spēki. Tūkstošiem sacelšanās dalībnieku tika sodīti ar nāvi. Rungu karš bija pirmā lielākā zemnieku sacelšanās Somijas teritorijā.

Pilsoņu kara laikā 1918. gadā Nokia, kā visa Tamperes apkārtne, bija sociālistu atbalsta punkts, un šeit notika vairākas kaujas.

1922. gadā *Suur-Pirkkala* (Lielā Pirkala) tika sadalīta Ziemeļu un Dienvidu Pirkalā. Ziemeļu Pirkala (*Pohjois-Pirkkala*) 1938. gadā pārdēvēta par Nokiu, bet Dienvidu Pirkala (*Eteläis-Pirkkala*) atguva tās agrāko nosaukumu Pirkala.
Pilsētas statusu Nokia ieguva 1977. gadā.

Ekonomika
---------

1868. gadā Nokianvirtas upes krastā uzņēmējs Fredriks Idestams uzcēla celulozes fabriku, un 1871. gadā dibināts uzņēmums *Nokia*. 1904. gadā gumijas izstrādājumu uzņēmums *Suomen Gummitehdas* Nokiā atvēra savu ražotni. Šie divi uzņēmumi kopā ar *Suomen Kaapelitehdas* 1967. gadā apvienojās, apvienotajam uzņēmumam paturot nosaukumu *Nokia*. Vēlāk *Nokia* vairāk pievērsās elektroniskajām ierīcēm un pārcēlās uz Espo, bet pārējās nozares tika atdalītas atsevišķos uzņēmumos. Riepu bizness turpina darboties kā *Nokian Renkaat*. Papīra izgatavošana turpinās *Essity* piederošajā Nokias papīrfabrikā, kur ar divām papīra mašīnām ražo higiēnas papīru.

Uz Nokianvirtas upes atrodas Melo HES (*Melon voimalaitos*), kas ražo 230 GWh gadā. To 1971. gadā uzcēla uzņēmums *Nokia*, bet 1988. gadā pārdots enerģētikas uzņēmumam *Pohjolan Voima*.
Nokiā atrodas arī gāzes elektrostacija, kas kurināma ar dabasgāzi un uzcelta 1997. gadā.

Ievērojamas personas
--------------------

Nokiā dzimis somu hokejists Ansi Salmela (*Anssi Salmela*).

Atsauces
--------

1. ↑  «Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot». Q11894857. Skatīts: 15 februāris 2019.
2. ↑  VÄESTÖTIETOJÄRJESTELMÄ REKISTERITILANNE 28.02.2013 Archived 01.08.2013, *Wayback Machine* vietnē. Somijas iedzīvotāju reģistrs

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nokia*** |

* Pilsētas oficiālā mājaslapa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 158343066
* LCCN: n85178226
* ISNI: 0000 0004 0632 5084
* GND: 4333139-7

 |

 |
**Nenoapaļots augsta mēles pacēluma pakaļējās rindas patskanis** ir patskanis, kas sastopams vairākās valodās. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā tā atspoguļošanai izmanto zīmi [ɯ]. Tā noapaļotā versija ir patskanis [u]. Nenoapaļotu augsta mēles pacēluma pakaļējās rindas patskani var realizēt izrunājot skaņu [u] un saplacinot lūpas.

Turku valoda
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
Vārda *aralık* [ara'lɯk] izruna turku valodā

 |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šī faila atskaņošanā.* |

[ɯ] un [i] apzīmējošie burti turku valodā.
Turku valodā, lai pierakstītu skaņas [ɯ] un [i] izmanto burtus i ar un bez punkta, pirmās skaņas apzīmēšanai izmanto i bez punkta gan mazajai, gan lielajai burta versijai, otrās skaņas apzīmēšanai izmanto i ar punktu gan mazajai, gan lielajai burta versijai. Skaņa [ɯ] ir sastopama arī daudzās citās tjurku valodās.

Korejiešu valoda
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
Korejiešu valodas patskaņi, [ɯ] tiek izrunāts priekšpēdējais

 |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šī faila atskaņošanā.* |

[ɯ] (hangilā: ㅡ) ir viens no korejiešu valodas patskaņiem. Atkarībā no izmantotās romanizācijas sistēmas, tas var tikt pierakstīts ar burtu kopu ⟨eu⟩, piemēram, vārdā *hang**eu**l* [haːn.gɯl] ("hangils").

Lībiešu valoda
--------------

Lībiešu valodas burta ⟨õ⟩ vērtība uzsvērtā zilbē ir nenoapaļots augsta mēles pacēluma pakaļējās rindas patskanis. Vītso piemin, ka tas esot līdzīgs igauņu un vepsu ⟨õ⟩, bet augstāks. Igauņu ⟨õ⟩ skaņa /ɤ/ ir tās pašas rindas un noapaļotības kā /ɯ/, bet zemāka, kas saskan ar Vītso definīciju.

Japāņu valoda
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | 
Japāņu fonēmas /u/ izruna [ɯᵝ]

---

福島第一 (*Fukushima Daiichi*) [ɸɯᵝkɯᵝɕima dai.itɕi]

 |
| 

---

*Palīdzība, ja ir problēmas šo failu atskaņošanā.* |

Japāņu valodā tiek izmantots **saspiests** (angļu: *compressed*) augsta mēles pacēluma pakaļējās rindas patskanis, atšķirībā no [u] lūpas neveido apaļu formu, taču atšķirībā no [ɯ] lūpu kaktiņi saskaras. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā to pieraksta kā [ɯᵝ], kur [◌ᵝ] apzīmē lūpu kompresiju. Japāņu valodas romanizācijā to vienmēr ataino kā ⟨u⟩.

Atsauces
--------

1. ↑  Renāte Blumberga, Tapio Mäkeläinen, Karl Pajusalu (**2013**), *Lībieši: vēsture, valoda un kultūra*, Rīga: Līvõ Kultūr sidām, ISBN 978-9984-49-730-3
**Pelēkcekula zīlīte** (*Lophophanes dichrous*) ir neliels zīlīšu dzimtas (*Paridae*) dziedātājputns, kas sastopams Āzijas centrālās daļas dienvidos. Izdala 4 pasugas.

Nesenā pagātnē pelēkcekula zīlīte tika sistematizēta zīlīšu ģintī (*Parus*), tomēr pēdējo gadu DNS pētījumi zīlīšu dzimtas sistemātikā ir ieviesuši izmaiņas.

Izplatība
---------

Pelēkcekula zīlīte ir vidēja auguma zīlīte ar stāvu cekuliņu

Pelēkcekula zīlīte izplatīta Himalaju piekalnēs (Nepālā, Butānā, Tibetā, Indijas ziemeļos, Mjanmas ziemeļaustrumos) un Ķīnas centrālās daļas dienvidos.

Izskats
-------

Pelēkcekula zīlīte ir vidēja auguma zīlīte ar garu, stāvu cekulu. Ķermeņa garums 11,5—12,5 cm, svars 11—14 g.

Apspalvojums mugurpusē pelēks vai pelēkbrūns, pavēderē gaiši oranžīgi brūns. Galva un cekuls pelēki, pelēkos vaigus ieskauj balta vai gaiši pelēka josla, kas aizmugurē savienojas un izveido apkakli, pazode pelēkbrūna. Aste pelēka, knābis pelēks, acis sarkanbrūnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunajiem putniem cekuls ir īsāks nekā pieaugušajiem.

Uzvedība un barība
------------------

Pelēkcekula zīlīte ir nometnieks, mājo mērenās joslas mežos un subtropu un tropu mitrajos kalnu mežos. Uzturas gan atklātos, gan biezos platlapu, skujkoku un jauktu koku mežos, ozolu un rodedendru mežus ieskaitot. Sastopama līdz 4270 m virs jūras līmeņa. Ziemas periodā no augstkalniem pārvietojas zemāk.

Pelēkcekula zīlīte ir ļoti veikla un akrobātiska. Barību meklē koku apakšējos un vidējos zaros, reizēm uz zemes. Parasti uzturas pa pāriem vai nelielās grupās, reizēm jauktu sugu baros. Galvenokārt barojas ar bezmugurkaulniekiem un to kāpuriem.

Ligzdošana
----------

Par pelēkcekula zīlītes ligzdošanas ieradumiem zināmi ļoti maz faktu. Ligzda tiek iekārtota trupējoša koka dobumā, to izklājot ar sūnām un dzīvnieku vilnu. Dējumā apmēram 5 baltas olas ar kastaņbrūniem raibumiņiem.

Sistemātika
-----------

Pelēkcekula zīlītei ir 4 pasugas:

* *Lophophanes dichrous dichrous* — nominālpasuga, sastopama Hamalaju centrālajā daļā un austrumos līdz Ķīnas dienvidrietumiem;
* *Lophophanes dichrous dichroides* — sastopama Ķīnas centrālajā daļā;
* *Lophophanes dichrous kangrae* — sastopama Himalaju ziemeļrietumos;
* *Lophophanes dichrous wellsi* — sastopama Ķīnas dienvidos un Mjanmas ziemeļaustrumos.

Atsauces
--------

1. 1 2  IUCN: Lophophanes dichrous
2. 1 2 3  World Bird List: Waxwings and their allies, tits & penduline tits, 2018
3. ↑  del Hoyo, J. Elliot, A. & Christie D. (eds). (2007). Handbook of the Birds of the World. Volume 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions. ISBN 978-84-96553-42-2
4. 1 2 3 4  Alive: Grey-crested Tit (Lophophanes dichrous)
5. 1 2 3  Birds of Nepal
6. 1 2 3  A Photographic Field Guide to the Birds of India, Pakistan, Nepal, Bhutan

Ārējās saites
-------------

* Xeno-Canto: Grey Crested Tit Lophophanes dichrous (Blyth, 1845)
* Avibase: Grey-crested Tit Lophophanes dichrous (Blyth, 1845)
* iNaturalist: Grey-crested Tit Lophophanes dichrous)
* IBC: Grey-crested Tit Lophophanes dichrous