recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Golden Hammer** ir sadarbībā ar Latvijas Reklāmas asociāciju rīkots starptautisks reklāmas festivāls, kas notiek katru gadu un pulcē reklāmas profesionāļus no Baltijas un citām Eiropas valstīm. 

Tiek organizēts kopš 1994. gada, savukārt kopš 1999. gada tas ieguvis starptautisku skanējumu. 

Reklāmas un mediju aģentūras iesniedz savus darbus festivāla žūrijas vērtēšanai. Golden Hammer apbalvošanas ceremonijā starptautiska žūrija godina gada labākās reklāmas. Darbiem tiek piešķirtas Grand Prix, Zelta un Sudraba Āmura balvas. Festivāla specbalvas - Creativity Case, Media Folder, Access Key un Network of the Year tiks piešķirtas izcilākām mediju un reklāmas aģentūrām.
Festivāla ietvaros tiek organizētas arī visu iesniegto darbu izstāde, lekcijas un semināri.

2007. gada festivālā piedalījās vadošie reklāmas profesionāļi no 15 Eiropas valstīm (Baltkrievija, Čehija, Igaunija, Somija, Vācija, Ungārija, Latvija, Lietuva, Jaunzēlande, Rumānija, Krievija, Slovākija, Slovēnija, Nīderlande un Ukraina) un Golden Hammer festivālam tika iesniegti gandrīz 1000 darbi.
**Hulioripamonti** (spāņu: *Refugio Julio Ripamonti* vai *Base Hulio Ripamonti*) ir Čīles bijusī vasaras polārstacija, tagad patvērums, Antarktikā. Izvietojusies Dienvidšetlendas salu lielākās salas Karaļa Džordža salas dienvidrietumu piekrastē, nelielajā Ārdlija salā. Sastāv no divām struktūrām — Hulioripamonti I salas ziemeļu piekrastes vidusdaļā un Hulioripamonti II salas ziemeļaustrumos. Izveidota 1982. gadā kā Čīles Gaisa spēku patvērums 50 m no Argentīnas stacijas Baljve. 1986. gadā paplašināta ar vairākiem moduļiem. 1997. gadā Čīle no Vācijas Alfreda Vegenera institūta pārņēma struktūras salas ziemeļaustrumos. 2000. gada 17. februārī patvērumam piešķirts čīliešu arhitekta Hulio Ripamonti vārds; Ripamonti bija pirmo Čīles polārstaciju būvniecības vadītājs.

Stacija izvietojusies Antarktikas speciāli aizsargājamās teritorijas Nr. 150 teritorijā un tās pētniecības programma galvenokārt saistīta ar salā ligzdojošo putnu novērošanu, kā arī ģeodēzija, kartogrāfija un bioloģija.

Atsauces
--------

1. ↑  «INACH Refugio Julio Ripamonti». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 21. februārī. Skatīts: 2013. gada 12. maijā. Archived 2015. gada 21. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 150
3. ↑  LOS DERECHOS SOBERANOS E HISTÓRICOS DE CHILE EN EL TERRITORIO ANTÁRTICO

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Čīles polārstacijas  |
| --- |
|  |
| 
* *Antoniouneeusgana*
* *Arturoparodi*
* Arturoprata
* Eduardofreja
* Gabrjela Gonsalesa Videla
* Giljermomanna
* Glasjarunjona
* Henerala Bernardo O'Higinsa
* Hulioeskudero
* Hulioripamonti
* Jelčo
* Karvahala
* Luisrisopatrona
* *Presidente Pedro Agirre Serda*

 |

 |
**Mario Montičelli** (itāļu: *Mario Monticelli*; 1902. gada 16. marts Venēcija — 1995. gada 30. jūnijs Milāna) bija Itālijas starptautiskais lielmeistars šahā (1985).

Biogrāfija
----------

No 1920. gadu vidus līdz 1930. gadu beigām bijis viens no vadošajiem Itālijas šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Itālijas šaha čempionātos: 1929. gadā Florencē, 1934. gadā Milānā un 1939. gadā Romā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks. 1926. gada neoficiālās šaha olimpiādes individuālajā turnīrā Budapeštā dalījis 1.-2. vietu ar Ernstu Grīnfeldu. 1929. gadā Barselonas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 4.-5. vietu aiz uzvarētājiem Hosē Raula Kapablankas, Savelija Tartakovera un Edgarda Kolles. Divas reizes bijis pirmais starptautiskos šaha turnīros Milānā (1933, 1938 — kopā ar Erihu Eliskazesu). 1930. gadā piedalījies tā laika spēcīgāko šahistu turnīrā Sanremo, kurā uzvarējis Aleksandrs Aļehins. Lai gan Montičelli uzrādīja pieticīgu rezultātu un ierindojās 14. vietā, tomēr viņš saņēma speciālu godalgu par skaistāko partiju par savu uzvaru pret Jefimu Bogoļubovu. Šaha turnīros piedalījies līdz sirmam vecumam un 1974. gadā Venēcijā ieņēmis 4. vietu.

Pārstāvējis Itālijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (1927-1928, 1931-1935);
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

Par panākumiem 1920. un 1930. gadu turnīros FIDE 1950. gadā Montičelli kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1985. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu.

Montičelli vārdā ir nosauktas atklātņu lamatas Bogoļubova aizsardzībā:
1. d4 Zf6 2. c4 e6 3. Zf3 Lb4+ 4. Ld2 Lxd2+ 5. Dxd2 b6 6. g3 Lb7 7. Lg2 O-O 8. Zc3 Ze4 9. Dc2 Zxc3 10. Zg5, kuras viņš pirmo reizi pielietoja 1926. gada partijā pret Ladislavu Prokešu.

Atsauces
--------

1. ↑  Budapest 1926 Chess Summit
2. ↑  San Remo (1930)
3. ↑  Efim Bogoljubov vs Mario Monticelli, San Remo (Italy) 1930
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Mario Monticelli
5. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Mario Monticelli
6. ↑  Mario Monticelli vs Ladislav Prokes (1926)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19286502
* LCCN: no97049011
* ISNI: 0000 0000 5253 2755

 |

 |
**Kalju Lepiks** (igauņu: *Kalju Lepik*, 1920. gada 7. oktobris — 1999. gada 30. maijs) bija igauņu dzejnieks. Igaunijā tiek uzskatīts par vienu no pazīstamākajiem igauņu dzejniekiem trimdā.

Biogrāfija
----------

Dzimis Jervas apriņķī. No 1942. līdz 1943. gadam studējis arheoloģiju Tartu Universitātē. No 1943. gada Lepiks dienējis Igauņu leģionā. 1944. gadā izbraucis uz Zviedriju. Tur apmeties Stokholmā, kur studējis arheoloģiju un etnogrāfiju Stokholmas Universitātē.

Pirmais darbs tika iespiests 1939. gadā. Lepika pirmais lirikas krājums — Seja māju logā — iznāca 1946. gadā. Kopumā iznākuši 14 Lepika darbu krājumi. Savos darbos viņš izmantoja igauņu zemnieku dzīves, reliģiskos, tautas dziesmu motīvus. Izmantojis dažādus stilus, tostarp arī satīrisko. Sākotnēji Lepika dzeja lielākoties bija patriotiska un reizē nereti arī satīriska, tomēr jau vēlākos gados tajā pārsvaru ņēma pesimistiski toņi. Dzīves pēdējos gados savos darbos atteicās no jebkādiem politiskiem un patriotiskiem motīviem.

Lepiks darbojās trimdā arī kā sabiedriskais darbinieks. 1946. gadā viņš izveidoja trimdas izdevniecību "Eesti Raamat". No 1966. gada Lepiks bija Baltijas Arhīva fonda direktors. Bijis arī Trimdas Igauņu Rakstnieku savienības (*Välismaine Eesti Kirjanike Liit*) priekšsēdētājs.

1990. un 1998. gadā Lepiku apbalvoja ar Juhana Līva dzejas balvu. Miris dzimtenē, Tallinā.

>  **Drūmas domas**  
>   
> Aizdod manim kokli, Vanemuine,  
> drūmu domu drūzma prātā:  
>   
> Kad reiz Kalevs mājās nāks  
> izdzert salda alus kausu,  
> savus bērnus pakārt sāks.
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. ↑  Estonica — *Estonian literature in two cultural spheres* Archived 2011. gada 31. decembrī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
2. ↑  "Jaunā Gaita" — Dr. Ivars Ivasks: *Igauņu dzejas attīstība trimdā un padomju Igaunijā* (1965. gads)
3. ↑  Starptautiskā konference par baltiešu arhīviem ārzemēs 2006 — *Baltijas Arhīvu fondi trimdā un šodien* [novecojusi saite]
4. ↑  Shifting Borders: East European Poetries of the Eighties By Walter Cummins, 35. lpp. (angliski)
5. ↑  "Jaunā Gaita" — *Jaunas balsis igauņu pēckara dzejā trimdā un okupētajā dzimtenē.* (1965. gads, atdzejojusi Astrīde Ivaska)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kalju Lepiks***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 79420465
* LCCN: n79134072
* ISNI: 0000 0001 1511 675X
* GND: 119349140
* SUDOC: 034936653
* BNF: cb125636289 (data)

 |

 |
Piebalgas baznīca un pilsdrupas 18. gs. (no Broces krājuma).
**Piebalga** ir viens no kultūrvēsturiskajiem novadiem Vidzemes centrālajā daļā. Mūsdienās tā teritorijā atrodas Cēsu novadā.

Vēsture
-------

Piebalgas pilsnovads (latīņu: *Prebalge*) pirmo reizi rakstos pieminēts 1224. gada Tālavas dalīšanas līgumā. 1318. gadā minēta arhibīskapa Piebalgas pils, 1340. gadā uzcēla mūra pili. 
1530. gadā Piebalgas pils minēta kā viena no arhibīskapa koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām. No 1599. gadā Piebalgas pilsmuižu pārvaldīja Pārdaugavas Livonijas hercogistes Cēsu vaivads Macejs Dembinskis (*Dembinski*). 1688. gada Zviedru Vidzemes arklu revīzijā minēts, ka pils vairs nav apdzīvota, tās zemes sadalīja divās muižās, ko sāka dēvēt par Vecpiebalgu un Jaunpiebalgu (*Neuhof*). 
Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Pēteris I 1711. gadā abas Piebalgas muižas piešķīra savam karavadonim Borisam Šeremetjevam, kura pēcnācējiem tās piederēja līdz 1920. gada agrārajai reformai.

Atsauces
--------

1. ↑  «pilis.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2014. gada 19. novembrī.
Dekarta koordinātu sistēma.
**Analītiskā ģeometrija** — matemātikas nozare, kura ar algebras palīdzību pēta ģeometrisku objektu formu un īpašības. Tā balstās uz koordinātu metodi, ar kuru var noteikt savstarpēji viennozīmīgu atbilstību starp skaitļiem un punktiem un savstarpēji viennozīmīgu atbilstību starp vienādojumiem un punktu ģeometriskām vietām (līnijām, virsmām). Koordinātu metode pirmo reizi sistemātiski lietota franču filozofa un matemātiķa Renē Dekarta darbos, un tādēļ analītiskās ģeometrijas izcelšanos saista ar viņa vārdu. Renē Dekarts un Pjērs Fermā izveidoja analītisko ģeometriju 17. gadsimtā, tādējādi sasaistot algebru ar ģeometriju. Ieviešot Dekarta koordinātu sistēmu, daudzas problēmas citās matemātikas jomās, piemēram, algebrā vai skaitļu teorijā, varēja pārveidot par ģeometrijas problēmām (un otrādi), kas bieži vienkāršoja to risinājumus. Analītiskā ģeometrija deva arī nozīmīgu impulsu bezgalīgi mazu lielumu analīzes attīstībai.

Analītiskās ģeometrijas nozīme
------------------------------

Analītiskās ģeometrijas lomu zinātnes attīstībā Frīdrihs Engelss raksturojis šādi: "Lūzuma punkts matemātikā bija Dekarta mainīgais lielums. Ar to matemātikā ienāca kustība un dialektika un šā iemesla dēļ tūlīt kļuva nepieciešami difrerenciālrēķini un integrālrēķini, kuri tūlīt arī radās un kurus visumā pabeidza, bet nevis izgudroja Ņūtons un Leibnics."

Analītiskās ģeometrijas iedalījums
----------------------------------

Analītisko ģeometriju, tāpat kā elementāro ģeometriju, iedala planimetrijā un stereometrijā, respektīvi analītiskā ģeometrija plaknē un analītiskā ģeometrija telpā.

Atsauces
--------

1. ↑  M. Vigodskis - Augstākās matemātikas rokasgrāmata, pp. 17–265 (analītiskā ģeometrija plaknē un analītiskā ģeometrija telpā)

Ārējās saites
-------------

* A. S. Smogorzhevsky. Method of Coordinates.
* Chapter about analytic geometry from a calculus textbook available on the Whitman College site
* Analytic geometry. E.G. Poznyak (originator), Encyclopedia of Mathematics. URL:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000082628
* LCCN: sh85054141
* GND: 4001867-2
* BNF: cb11938440r (data)
* NDL: 00564622
* NKC: ph114037

 |

 |
**Seškāji** (*Hexapoda*) ir seškājaini posmkāju dzīvnieki, ar pasaulē vislielāko sugu daudzveidību. Ir zināmi ap 1 mlj. seškāju sugu. Starp tām pazīstamākie ir tauriņi, vaboles, mušas, skudras un bites. Seškājus raksturo sekojošas īpašības. Tie ir sauszemes posmkāji, kuru ķermenis dalās trijos nodalījumos: galvā, krūtīs un vēderā. Trīs posmotu kāju pāri atrodas krūšu nodalījumā. Pie otrā un trešā krūšu segmenta var būt pa pārim spārnu. Tiem seškājiem, kas elpo ar visu ķermeņa virsmu, un kam ir gāzu caurlaidīga āda, izplatība ir ierobežota ar mitra klimata apstākļiem. Tie ir sastopami pārsvarā augsnē vai pūstošu organismu atliekās. Caur trahejām elpojošie seškāji, kam āda ir gāzu necaurlaidīga, var dzīvot arī sausos apstākļos. Pēc žokļu uzbūves visus seškājus dala segžokleņos un kailžokleņos jeb kukaiņos.

Sistemātika
-----------

**Āpakštips** Seškāji (*Hexapoda*)

* klase Segžokleņi (*Entognatha*)
* klase Kukaiņi (*Insecta*)


|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hexapoda*** |
Ar hroma maisījumu samitrināts keramiskais filtrs
**Hroma maisījums** ir kālija dihromāta un koncentrētas sērskābes maisījums. Tas nav vienkāršs dihromāta šķīdums sērskābē, jo šķīstot notiek arī ķīmiska reakcija, kurā veidojas hroma(VI) oksīds jeb hroma trioksīds CrO3. Hroma maisījums ir tumši brūns, biezākā slānī gandrīz melns šķidrums. To dēvē arī par **hromsērskābi**, kas nav īsti korekti, jo hromsērskābe ir sērskābes un hroma trioksīda maisījums.


Hroma maisījums ir viens no visspēcīgākajiem oksidētājiem. Tā kā tas neiedarbojas uz stiklu, to lieto laboratorijas trauku mazgāšanai.

Lai pagatavotu hroma maisījumu, koncentrētai sērskābei pievieno apmēram 5% (pēc masas) smalki saberzta kālija dihromāta pulvera un karsē porcelāna traukā ūdens vannā līdz pulvera izšķīšanai. Hroma maisījumu var gatavot arī no nātrija dihromāta, to izšķīdinot ūdenī un šķīdumam pievienojot koncentrētu sērskābi (nedrīkst liet ūdens šķīdumu sērskābē!).

Lai izmazgātu laboratorijas trauku, tā iekšpusi vispirms izskalo ar ūdeni, tad ielej nedaudz hroma maisījuma (labāk uzsildīta) un uzmanīgi samitrina visu trauka iekšpusi. Izlej hroma maisījumu atpakaļ tā glabāšanas traukā, cenšoties pārklāt ar hroma maisījumu arī trauka malas. Ļauj traukam pastāvēt dažas minūtes, tad izmazgā trauku vispirms ar siltu ūdensvada ūdeni, pēc tam ar destilētu ūdeni. Tīram traukam ūdens iekšpusi pārklāj vienmērīgi, nesavelkoties atsevišķos pilienos. Stipri netīrus traukus tur kontaktā ar hroma maisījumu ilgāk vai mazgā ar to vairākas reizes. Ar naftas produktiem piesārņotus traukus nevar izmazgāt ar hroma maisījumu; tie jāmazgā ar ūdens tvaiku vai organiskiem šķīdinātājiem. Nedrīkst mazgāt ar hroma maisījumu traukus, kas piesārņoti ar bārija sāļiem, jo tad traukos rodas nešķīstošas bārija sulfāta nogulsnes. Tādi trauki jāmazgā ar hroma maisījumu, kas gatavots no dihromāta un slāpekļskābes (šāds maisījums ir vēl efektīvāks, bet arī bīstamāks). Nedrīkst pieļaut spirtu nokļūšanu hroma maisījumā, jo tie ātri padara to nederīgu.

Izmantošanas gaitā hroma maisījums ar laiku kļūst tumši zaļš, jo sešvērtīgais hroms pāriet trīsvērtīgajā. Izlietotu hroma maisījumu nedrīkst izliet izlietnē, jo tas ir ļoti indīgs; to jānodod bīstamajos atkritumos.

Ja hroma maisījums nokļuvis uz ādas, to tūlīt jāmazgā ar lielu daudzumu ūdens, pēc tam ar sodas vai amonjaka šķīdumu.

Literatūra
----------

* П. И. Воскресенский. Техника лабораторных работ. Москва, Химия, 1973, 161. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4557366-9

 |

 |
Koordinātas: 52°1′27″N 1°50′9″W﻿ / ﻿52.02417°N 1.83583°W﻿ / 52.02417; -1.83583

Skats uz Brodvejas torni, kurš atrodas Kotsvolā, Anglijā.
Skats no malas ar ieeju.
**Brodvejas tornis** (angļu: *Broadway Tower*) ir folija, kas atrodas uz Brodvejas kalna Brodvejā, Vusteršīrā, Anglijā, Kotsvolas otrā augstākajā punktā. Tās pamats ir 312 metrus virs jūras līmeņa. Skaidrā laikā no torņa augšas var saskatīt trīspadsmit Anglijas grāfistes.

"Anglosakšu" torņa projektu izstrādāja Džeimss Viats 1794. gadā, lai radītu pils parodiju. Tās būvniecību apmaksāja lords Džordžs Koventrijs, kurš to cēla savai sievai. Tā tika uzcelta 1797. gadā. Torni uzcēla "bākas" kalnā, kur speciālos gadījumos tika iedegti ugunskuri. Lēdija Koventrija vēlējās zināt, vai bāka šajā kalnā ir redzama no viņas mājas Vusterā. Bāku varēja skaidri saskatīt.

Gadu gaitā celtne ir kalpojusi par Sera Tomasa Filipsa tipogrāfijas mājvietu, kā arī pulcēšanās vietu dažādām mākslinieciskām personām, ieskaitot Viljamu Morisu.

Tornis atrodas pie Kotsvolas ceļa. Torņa augstums ir 17 metri.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑  Zīmējumi ar datumiem Grūmkortas nekustamo īpašumu birojā, pieminējis Hauards Kolvins, *A Biographical Dictionary of British Architects 1600-1840*, 3. izdevums (Jeila Universitātes izdevniecība) 1995.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Brodvejas tornis*** |

* Brodvejas torņa skati vecās pastkartēs
* Augstākā mazā pils Kostvolā
**Biļibinas rajons** (krievu: *Билибинский район*, čukču: *Билибинкэн район*) ir Krievijas Čukotkas autonomā apvidus administratīvais rajons tā rietumos, Austrumsibīrijas jūras krastā. Administratīvais centrs ir Biļibinas pilsēta.

Ģeogrāfija
----------

Rajons izvietojies Čukotkas autonomā apvidus rietumos. Austrumos robežojas ar Čaunas rajonu un Anadiras rajonu, dienvidos — ar Kamčatkas novadu, dienvidrietumos — ar Magadanas apgabalu, bet rietumos — ar Sahas Republiku. Ziemeļos rajonam ir izeja pie Austrumsibīrijas jūras, krasta līnijas garums ap 200 km. Rajona reljefs lielākoties kalnains, centrālo daļu aizņem Aņujas grēda, dienvidos — Olojas grēda ar rajona augstāko virsotni Sņežnajas kalnu (1787 m) un Ušurekčens. Rietumos rajona teritorijā iestiepjas Kolimas zemiene, ziemeļos gar jūras krastu — Čaunas zemiene. Lielākās rajona upes ir Kolimas pietekas Boļšojaņuja, Malijaņuja un Omolona ar pietekām.

Lielākā daļa rajona teritorijas atrodas aiz polārā loka, tā ainavu veido mežatundra un tundra. Valda mūžīgais sasalums. Gada vidējā temperatūra svārstās no -4 −5 °С piekrastē līdz -12 −14 °С kontinentālajā daļā.

Rajona teritorijā bagātīgas derīgo izrakteņu atradnes — zelts, sudrabs, platīns, varš, volframs, alva, cinks u.c.

Vēsture
-------

Rajons pirmoreiz izveidots 1930. gada 10. decembrī kā **Austrumu tundras rajons** jaundibinātā Čukotkas nacionālā apvidus sastāvā. Pirmais rajona centrs bija Ostrovnojes ciems Malijaņujas krastā. 1952. gadā centru pārcēla uz Aņujskas ciemu rajona rietumos. 1961. gadā centru pārcēla uz Biļibinas pilsētciematu un rajonu pārdēvēja par Biļibinas rajonu.

Iedzīvotāji
-----------

Līdz 1955. gadam, kad pie topošās Biļibinas atklāja zelta iegulas, tā teritorijā dzīvoja galvenokārt čukči, kā arī eveni un jukagiri. Rajona iedzīvotāju skaits izauga no 3634 cilvēkiem 1959. gadā līdz 27 754 1989. gadā. Pēc kalnrūpniecības sabrukuma 1990. gados un iebraucēju aizceļošanas sākās strauja iedzīvotāju skaita samazināšanās un līdz 2020. gadam tas ir sarucis gandrīz četras reizes, bet stabilizējies. Lielākā daļa no rajona iedzīvotājiem ir ieceļotāji, apmēram 25 % — pamattautas čukči, eveni, kā arī jukagiri un korjaki. Vienīgās pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Biļibinas pilsēta (5582 iedzīvotāji; 74 % rajona iedzīvotāju), kā arī Omolonas (785), Aņujskas (396), Ostrovnojes (376) un Ilirnejas (252) ciemi. Biļibinas apkārtnē bijušie kalnraču ciemati pamesti. Austrumsibīrijas jūras krastā Raučuas upes grīvā darbojas Raučuas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  БИЛИБИНСКИЙ РАЙОН. ИСТОРИЯ БИЛИБИНСКОГО РАЙОНА

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 260993307
* LCCN: n2012043371

 |

 |
**Sveins Tafts** (angļu: *Svein Tuft*; dzimis 1977. gada 9. maijā) ir bijušais Kanādas šosejas riteņbraucējs, uzvarējis 2006.—2007. gada UCI Amerikas tūres kopvērtējumā. Tafts ir divkārtējs Kanādas čempions grupas braucienā un vienpadsmitkārtējs čempions individuālajā braucienā.

Personīgā dzīve
---------------

S. Tafts dzimis Lenglijā, Britu Kolumbijā, Kanādā. Viņa vectēvs Arne Tafts pārstāvēja Norvēģiju Olimpiskajās spēlēs distanču slēpošanā.

Tafts 15 gadu vecumā pameta skolu, lai ceļotu apkārt kopā ar savu suni. Vairākus nākamos gadus viņš pavadīja, kāpjot kalnos un veicot garus ceļojumus ar velosipēdu, to skaitā 4000 jūdžu ceļojumā uz Aļasku.

Pārstāvot *Symmetrics* riteņbraukšanas komandu, Tafts dzīvoja treilerī pie komandas īpašnieka Kevina Kaningema mājas Lenglijā. Blakus treilerī dzīvoja Tafta komandas biedrs Kristians Meiers. Komandas biedri viņus sauca par treileru parka puišiem, atsaucoties uz līdzību ar populāru kanādiešu televīzijas seriālu *Trailer Park Boys*.

Sportista karjera
-----------------

Tafts pirmoreiz sacensībās startēja 1999. gadā Britu Kolumbijas provinces čempionātā. Labs rezultāts viņam ļāva iekļūt *Broadmark Capital* komandā, kam sekoja īsi periodi *Mercury* un *Prime Alliance* komandās. Pirmos lielākos panākumus Tafts guva, pārstāvot Kanādas komandu *Symmetrics*, kas 2005.—2008. gadā bija augsta līmeņa komanda Ziemeļamerikā. 2004. gadā viņš pirmoreiz kļuva par Kanādas čempionu individuālajā braucienā.

Tafts tika iekļauts Kanādas sastāvā 2008. gada Olimpiskajām spēlēm Pekinā grupas un individuālajam braucienam. Ilgstoši turoties pirmajā vietā individuālajā braucienā, gala rezultātā Tafts bija 7. vietā.

Viņa augstvērtīgākais rezultāts ir otrā vieta 2008. gada Pasaules čempionātā individuālajā braucienā. Varēzē, Itālijā, notiekošajās sacensībās Tafts pēdējos piecos kilometros piedzīvoja tehnisku neveiksmi, sadurot velosipēda riepu.

2011. gadā Taftam bija jāstartē *Pegasus Cycling* sastāvā, bet komandai neizdevās piesaistīt plānotos sponsorus. Tafts tika piesaistīts Kanādas *Pro-Continental* komandai *SpiderTech-C10*. Tafts uzvarēja Kanādas čempionātā grupas un individuālajā braucienā. Augustā tika paziņots, ka nākamajā sezonā Tafts pievienosies Austrālijas komandai *GreenEDGE*.

Tafts karjeru noslēdza 2019. gadā *Rally UHC Cycling* komandā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Jane Aubrey. «Tuft heads back to the WorldTour with GreenEdge». *Cycling News* (Future Publishing Limited), 2011. gada 24. augusts. Skatīts: 2012. gada 1. janvāris.
2. ↑  Juliet Macur. «Canadian Rider Makes Unorthodox Climb to Pinnacle». *The New York Times*, 2009. gada 8. februāris. Skatīts: 2009. gada 8. februāris.
3. ↑  Les Clarke. «Pegasus Sports owner pulls plug on team». *CyclingNews* (Future Publishing Limited), 2010. gada 13. decembris. Skatīts: 2011. gada 1. novembris.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sveins Tafts***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *The Sport.org* profils (angliski)
* *ProCyclingStats* profils (angliski)
* *Cycling Archives* profils (angliski)
* *Cycling Quotient* profils (angliski)
* *CycleDatabase* profils (angliski)
**1223. gada Igauņu un krievu karagājiens uz Senlatviju** notika 1223. gada martā un bija kā atriebības karagājiens pēc letu karagājiena uz Ugauniju, ko vadīja Ramēķis un Varigerbs un krustnešu, līvu un letu karagājiena uz Sakalu tā paša gada sākumā. Tajā piedalījās sakaliešu un ugauņu karaspēki, kuriem piebiedrojās krievu garnizoni, ko igauņi bija uzaicinājuši pie sevis sacelšanās laikā. Viņi izpostīja Imeras, Trikātas, Rozulas, Metsepoles un Turaidas novadus un nodedzināja visus šo letu un līvu novadu ciemus un katoļu baznīcas. Iebrucēji sapulcējās Lēdurgas ciemā un devās ar kara laupījumu mājup, tomēr viņus panāca letu karavadonis Ramēķis un kaujā nogalināja Vīlandes krievu garnizona vadoni Varemāru.

Arī krustneši nolēma no Rīgas doties vajāt igauņu iebrucējus. Viņiem piebiedrojās Zobenbrāļu ordeņa brāļi no Siguldas un Cēsīm un liels skaits līvu un letu karavīru. Pa Gaujas labā krasta ceļu viņi panāca igauņu karaspēku pie Imeras tilta (pāri Jumaras upei) un smagā kaujā uzvarēja tos.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  Indriķa hronika XXVII. 1.[novecojusi saite]
Šis raksts ir par tautu Dagestānā, Krievijā. Par seno Eiropas klejotāju tautu skatīt rakstu Avāri (senie).

**Avāri** (pašnosaukums: *аварал, магIарулал*) ir viena no Ziemeļkaukāza tautām, lielākais no Dagestānas etnosiem. Apdzīvo kalnaino Dagestānas dienvidrietumu daļu. Neliela avāru daļa dzīvo pierobežas apgabalos Gruzijā (ap 12 000) un Azerbaidžānā (ap 50 000), kā arī ievērojama daļa diasporā Turcijā, kur to skaits tiek lēsts no 50 000 līdz 200 000. PSRS laikā avāriem pieskaitīja tiem līdzās dzīvojošās andocezu tautas. Runā avāru valodā, oficiālajā saziņā plaši izmanto krievu valodu. Ticīgie musulmaņi sunnīti.

Vēsture
-------

Vieni no avāru senčiem bija antīkajā lakmetā mūsdienu Dagestānas teritorijā dzīvojušie silvi un andaki, uz ko norāda vairāki toponīmi un avāru dzimtu nosaukumi. 4. gadsimtā caur Ziemeļkaukāzu Eiropā iebruka protomongoļu tauta, ko mūsdienās arī dēvē par avāriem. Daļa no tiem apmetās Kaukāzā un bija vieni no kristiešu Sarīras valsts (6.—11. gadsimts) pamatlicējiem, vienu no kuras vēlākajiem valdniekiem saukuši par Avāru *(Auhar)*.

1404. gadā dominikāņu diplomāta un ceļotāja Johanna de Galonifontibusa *(Johannes de Galonifontibus)* rakstos pirmoreiz dokumentāli minēta Kalnu Dagestānas tauta avāri. Vēlākajos gadsimtos gan uz ziemeļiem, gan dienvidiem no Lielā Kaukāza grēdas zināmas vairākas avāru valstis: Avāru haniste, Džaras republika, Andalala, Gidatla u.c. 16.—18. gadsimtā avāru valsts ievērojami paplašinājās, iekļaujot arī bagvalu, čamalu un tindu zemes. 1803. gadā daļu Avāru hanistes iekļāva Krievijas Impērijā, bet Persija atteicās no savām vēsturiskajām tiesībām uz šo zemi pēc Gulistānas līguma parakstīšanas 1813. gadā. Drīz pēc tam sākās pret Krieviju vērstais Kaukāza karš, ko vadīja avāru militārais un garīgais līderis Šamils. Pēc sacelšanās apspiešanas 1864. gadā Avāru haniste tika likvidēta.

Ievērojami laki
---------------

* Hadži Murats bija viens no Dagestānas un Čečenijas kalniešu līderiem cīņās pret minēto reģiona iekļaušanu Krievijas Impērijā.
* Imams Šamils
* Gazi Mulla
* Hamzat-beks

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 74. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Avāri***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 7582513-2

 |

 |
Ukrainas Konstitūcija
**Ukrainas Konstitūcija** (ukraiņu: *Конституція України*) ir Ukrainas augstākais tiesību akts.

Mūsdienu Ukrainas Konstitūciju 1996. gada 28. jūnijā pieņēma Ukrainas Augstākā Rada.

Kopš 1996. gada Ukrainas prezidenti (Leonīds Kučma, Viktors Juščenko, Viktors Janukovičs) ir uzsākuši piecus procesus, lai veiktu grozījumus Ukrainas konstitūcijā. Divas no šīm kampaņām (2000. un 2009. gadā) cieta neveiksmi, pārējās divas (2004. un 2010. gadā) noveda pie būtiskām izmaiņām Ukrainas politiskajā iekārtā. Pēdējo, piekto kampaņu iniciēja Viktors Janukovičs 2011. gadā, tās rezultāti saglabājās līdz pat varas maiņai 2014. gadā.

Ukrainas Augstākā Rada 2014. gada 21. februārī nobalsoja par 2004. gada konstitūcijas atjaunošanu.

Ukrainas konstitūcijai veltīta pastmarka
2018. gada septembrī prezidents Porošenko iesniedza Augstākajai Radai valsts konstitūcijas grozījumu projektu, lai tājā nostiprinātu Ukrainas eiropeisko un eiroatlantisko kursu. 2019. gada 7. februārī Augstākā Rada pieņēma šo likumprojektu. Tādējādi Konstitūcijas preambulā ir iekļauts formulējums par "Ukrainas tautas eiropeisko identitāti un Ukrainas Eiropas un eiroatlantiskā kursa neatgriezeniskumu".

1996. gada Konstitūcijas struktūra
----------------------------------

Tajā ir 15 sadaļas un 161 raksts:

1. sadaļa. Pamatnoteikumi.

2. iedaļa. Personas un pilsoņa tiesības, brīvības un pienākumi.

3. nodaļa. Vēlēšanas. Referendums.

4. nodaļa. Ukrainas Augstākā padome.

5. nodaļa. Ukrainas prezidents.

6. nodaļa. Ukrainas Ministru kabinets. Citas izpildvaras iestādes.

7. nodaļa. Prokuratūra.

8. nodaļa. Tieslietas.

9. nodaļa. Ukrainas teritoriālā organizācija

10. nodaļa. Krimas Autonomā Republika.

11. nodaļa. Vietējā pašpārvalde.

12. nodaļa. Ukrainas Konstitucionālā tiesa.

13. nodaļa. Konstitūcijas grozījumu ieviešana.

14. nodaļa. Nobeiguma noteikumi.

15. nodaļa. Pārejas noteikumi.

Atsauces
--------

1. ↑   Конституція України.
2. ↑  «Порошенко внес в Раду поправки к Конституции о вступлении в НАТО и ЕС». *Радио Свобода* (krievu). 2018-09-03. Skatīts: 2023-04-29.
3. ↑  «Вступление в НАТО и ЕС закрепили в Конституции. Что это означает?». *BBC News Україна* (ru-UA). Skatīts: 2023-04-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ukrainas Konstitūcija***.
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
**Mārtiņš Egle** (dzimis 1980. gada 9. janvārī) ir Latvijas smagā svara MMA cīkstonis, kurš startē zem dažādākajām Eiropas MMA federācijām. Egle ir aizvadījis deviņpadsmit cīņas, no kurām desmit guvis uzvaras, astoņās zaudējis, bet vienā cīnījies neizšķirti.

Biogrāfija
----------

Mārtiņš Egle uzaudzis Kandavā, kur arī uzsācis skolas gaitas. Ar sportu Egle sāka nodarboties 1999. gadā Jelgavā pie latviešu MMA meistara Edmunda Ķirša. Divus gadus Mārtiņš trenējās Nīderlandē kopā ar atlētiem Pīteru Aertu, Remiju Boņaski un Ašvinu Balraku.

Karjera
-------

Egles debija profesionālajā MMA notika 2002. gadā Nīderlandē pret bijušo UFC cīkstoni francūzi Dāvidu Baronu. Savā debijas mačā tukumnieks cieta sakāvi. Mārtiņš Egle ir Latvijas WFCA smagā svara reitingu līderis un viņam pieder Baltijas čempiona tituls pussmagajā svarā. Egle brīvajā laikā spēlē futbolu FK Tukuma Brāļi.

Ārējās saites
-------------

* Mārtiņš Egle: "Tā ir cīņa. Tas nav aiz naida."
* Egle cīnīsies par Eiropas čempiona jostu
* Egle spēkosies ar UFC pieredzi uzkrājušo Mario Neto
**Mārtiņš Gīze** (vācu: *Martin Giese*, ap 1560–1589) bija Rīgas jurists, viens no galvenajiem namnieku opozīcijas vadītājiem Kalendāra nemieru laikā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgas pilsoņa ģimenē, studēja Kēnigsbergas, Vitenbergas un Helmštates universitātēs. 
Kalendāra nemieru laikā 1584. gada rudenī advokāts Mārtiņš Gīze un vīndaris Hanss Brinkens kļuva par nemierinieku līderiem.
Rīgas namnieki ieguva pilnīgu varu pār pilsētu, bet sākās cīņa par ietekmi starp Lielo ģildi un Mazo ģildi.

1586. gadā pie Bukultu pils ieradās Polijas-Lietuvas karaspēks Jirgena Fārensbaha vadībā, kas pārcēlās pāri Daugavai uz Spilvi un sāka būvēt nocietinājumus. Mārtiņš Gīze devās uz Stokholmu lūgt Zviedrijas karaļa aizbildniecību pār Rīgu, taču saņēma atteikumu. 1586. gada 9. decembrī nomira Stefans Batorijs un namnieki starpvaras periodu izmantoja, lai ieņemtu nocietinājumus Spilvē.

1589. gadā ieradās jaunā Polijas-Lietuvas valdnieka Sigismunda III sūtniecība, kas apmierināja vairākas namnieku prasības, taču rīdziniekiem nācās apcietināt Gīzi un Brinkenu, kurus pēc spīdzināšanas kā dumpiniekus 1589. gada 2. augustā sodīja ar nāvi.

Literatūra
----------

* Rutku Tēvs. Dumpīgā Rīga (1930)
* Jānis Poruks. Martin Giese. Rīga: 1941. — 72 lpp.

Atsauces
--------
**Asafa Pauels** (angļu: *Asafa Powell*; dzimis 1982. gada 23. novembrī) ir Jamaikas sprinteris. Viņam ir piederējis pasaules rekords 100 metru distancē - 9,74 sekundes. Taču viņa personiskais rekords ir 9,72 s. Pirmās lielās sacīkstes, kurās Pauels piedalījās, bija 2003. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā, bet tajā viņš tika diskvalificēts par pāragru startu. Uz 2004. gada olimpiskajās spēlēm viņš ieradās jau kā viens no favorītiem, finālā paliekot tikai 5. vietā. 200 metru distancē viņš finišēja 4. vietā pusfinālā, bet finālā neskrēja. Pirmo reizi pasaules rekordu - tobrīd 9,77 sekundes viņš sasniedza 2005. gada 14. jūnijā, pārspējot 2002. gadā uzstādīto Tima Montgomerija rekordu - 9,78 sekundes. 2006. gada 12. maijā Getlins teorētiski pārspēja Pauela rekordu, 100 metrus noskrienot 9,7660 sekundēs, bet pēc IAAF noteikumiem, rezultāts bija jānoapaļo uz 9,77 sekundēm. Vēlāk gan Getlins tika pieķerts dopinga lietošanā, tādēļ viņa rekords tiek izskatīts IAAF. 2006. gada 11. jūnijā Pauels veica 9,77 sekundes ātru skrējienu otro reizi. 2007. gada 9. septembrī Itālijas pilsētā Rjeti Pauels sasniedza jaunu pasaules rekordu 9,74 sekundes.

Asafa Pauels ir skrējis ātrāk par 10 sekundēm 29 reizes, bet vairāk reižu (52) tas izdevies vienīgi Morisam Grīnam. Tiesa, Pauels ir vienīgais sprinteris, kas 100 metrus ir skrējis ātrāk par 9,8 sekundēm veselas četras reizes. Savu pirmo sasniegumu viņš sasniedza vienīgi 2007. gada Pasaules čempionātā, kurā izcīnīja bronzas medaļu 100 metru distancē.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* IAAF profils (angliski)
* *Trach and Field* vieglatlēta profils (angliski)
* IAAF Dimanta līgas profils (angliski)
**Mārtiņš Bunkus** (dzimis 1980. gada 21. februārī, miris 2018. gada 30. maijā) bija zvērināts advokāts un maksātnespējas administrators, Nodokļu un finanšu jautājumu risināšanas komisijas loceklis Latvijas Zvērinātu advokātu padomē.

Bunkus par maksātnespējas administratoru strādāja kopš 2007. gada un savas karjeras laikā administrēja 48 uzņēmumus. 
Bunkus bija viens no juristiem-palīgiem, ko "Trasta Komercbankas" likvidators Armands Rasa bija piesaistījis likvidācijas procesam.

Viņa vārds izplatījās medijos saistībā ar uzņēmuma *Rego Trade* maksātnespējas procesu, kurā Bunkus bija administrators un vērsās tiesā, lūdzot atzīt uzņēmuma īpašnieka izsniegtos aizdevumus par neatbilstošiem likuma normām, vienlaikus pats Bunkus tika apsūdzēts par savas radniecības izmantošanu savā praksē (VID strādāja brālis). 

Noslepkavots 2018. gada 30. maijā. Pēc Mārtiņa Bunkus slepkavības Mārtiņa Bunkus ģimene izsludināja 500 000 eiro atlīdzību par slepkavības atklāšanu, savukārt kompānija SIA "Mono" izsludināja miljona eiro atlīdzību par slepkavības lietas atklāšanu, jo tās līdzīpašniekam Mihailam Uļmanam tiesa slepkavības lietā piemēroja apcietinājumu.

2022. gada 28. novembrī kļuva zināms, ka Valsts policija bija pabeigusi izmeklēšanu Bunkus slepkavības lietā un lūdza prokuratūru sākt kriminālvajāšanu pret Mihailu Uļmanu, Aleksandru Babenko, Arkādiju Judinu un Krievijas pilsoni Viktoru Krivošeju par slepkavību sevišķi pastiprinošos apstākļos organizētā grupā, par šaujamieroča, šaujamieroča būtisko sastāvdaļu, munīcijas nelikumīgu apriti un par pirmstiesas kriminālprocesā iegūto ziņu izpaušanu bez izmeklētāja vai prokurora atļaujas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Mārtiņš Bunkus». *timenote.info* (latviešu). Skatīts: 2022-05-27.
2. ↑  «Bunkus dienu pirms nāves atsaucis divas izsoles par 400 000 eiro prasījumiem». *nra.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-05-27.
3. ↑  «"Mono" izsludinājusi miljona eiro atlīdzību par Mārtiņa Bunkus slepkavības atklāšanu». *tv3.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-11-28.
4. ↑  «Bunkus slepkavības lietā kriminālvajāšanu lūdz sākt pret četrām personām». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2022-11-28.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 269153409686841580975

 |

 |
**Mārtiņš Celms** bija latviešu pedagogs, Rīgas pilsētas I iecirkņa tautskolu inspektors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1888. gada 1. aprīlī Burtnieku pagasta Eiķenu muižā lauksaimnieka Teņa Celma un Annas (dzim. Puriņas) ģimenē. Beidzis Valmieras pilsētas skolu. Strādājis par skolotāju Valmierā, Rubenē, Rūjienā, Ķoņos, Limbažos. 1917. gadā bēgļu gaitās Petrogradā nokārtojis ģimnāzijas eksāmenu. Studējis Baltijas Tehniskajā augstskolā (1918-1919). 1919. gadā iestājies Latvijas armijā, piedalījies kaujās pret bermontiešiem, vienlaicīgi studējis Latvijas Augstskolas Inženierzinātņu fakultātē. Pēc tam bijis matemātikas skolotājs Rīgas skolās, Viļa Olava Rīgas komercskolā (1924-1934), Rīgas pilsētas 1. iecirkņa tautskolu inspektors. Vācu okupācijas laikā turpina darbu kā tautskolu inspektors Rīgā.

1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Bijis skolotājs bēgļu nometnē, iecelts par bēgļu skolu inspektoru Bavārijā. 1949. gadā izceļojis uz ASV. Strādāja par saimniecības pārzini advokāta ģimenē. Akadēmiskās vienības *Austrums* aktīvs dalībnieks. No 1951. līdz 1961. gadam vadījis Amerikas Latviešu Apvienības Kultūras biroja Izglītības sekciju. 

Miris 1972. gada 21. novembrī Ņujorkā, ASV. 1973. gadā pārapbedīts Rīgā, Meža kapos.

1996. gadā atklāta piemiņas plāksne Burtnieku pagastā pie dzimtajām mājām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Londonas Avīze - 1972.gada 22.decembris». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 4. martā.
2. ↑  LVVA LU studentu datubāze[novecojusi saite]
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 286-287. lpp. ISBN 9789934827051.
5. ↑  «Laiks. - 1958. - 5.aprīlis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 21. martā.
6. ↑  «Laiks. - 1972. - 2.decembris». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 21. martā.
**Severomuiskas tunelis** (*Северомуйский тоннель*) ir dzelzceļa tunelis Baikāla Amūras maģistrālē (BAM), kas šķērso Ziemeļmujas kalnu grēdu. Atrodas Burjatijas Republikas ziemeļrietumos Krievijas Federācijā.

Severomuiskas tunelis 15 343 m garumā ir garākais tunelis Krievijas Federācijā (izņemot metro līnijas). Tas darbību sāka 2003. gada 5. decembrī (pieņemts ekspluatācijā 2003. gada 30. novembrī), tadējādi pabeidzot BAM būvi.

Tuneļa būves sagatavošanās darbi sākās 1975. gadā, kalnrakšanas darbi sākās 1977. gadā. Tuneļa būve bija ļoti sarežģīta, ko pavadīja četri lieli nobrukumi un liela gruntsūdens pieplūde, vietām līdz 35 atmosfēru spiedienam. Kad kļuva skaidrs, ka būvi nepabeigs laikā, tika uzbūvēts pagaidu ceļš 28 km pāri kalniem (pabeigts 1987. gadā). Tam bija 4% slīpums, ātrums ierobežots līdz 15 km/h, un pasažieru satiksme nebija atļauta. Otru apvedceļu 54 km garumā ar mazāku slīpumu pabeidza 1989. gadā. Tas bija drošs pasažieru vilcieniem. Pirmais vilciens caur tuneli izbrauca 2001. gadā.

Tunelis ir uzbūvēts ar vienu sliežu ceļu. Vidū ir paaugstinājums, ar slīpumu uz abam pusēm. Blakus galvenajam tunelim ir izrakts mazāka diametra tunelis, ko izmanto ūdens atsūknēšanai, inženiersistēmu izvietošanai un apkalpojošā personāla pārvietošanai. Lai uzturētu noteiktu mikroklimatu, tuneļa abos galos atrodas īpaši vārti, kurus atver tikai vilciena ielaišanai.

Atsauces
--------

1. ↑  Подписан акт о вводе в эксплуатацию Северомуйского тоннеля babr.ru 2003-12-02
**Mārtiņsala** (vācu: *Martinsholm*), senāk **Baznīcas sala** (vācu: *Kirchholm*) jeb **Holma** ir bijusī sala Daugavas lejtecē, senās ārējās deltas rajonā, augšpus Doles salai, kur sazarojās Ceļa Daugava un Sausā Daugava. Pēc Rīgas HES aizsprosta uzbūvēšanas 1974. gadā tā atrodas ūdenskrātuves dzelmē. Uz tās atradās 12.—13. gadsimta senvietu komplekss ar Salaspils veco pili (latīņu: *castrum Holme*), baznīcu, ciemu un senkapiem, kuros no 1966. līdz 1974. gadam notika arheoloģiskie izrakumi Ēvalda Mugurēviča vadībā.

Vēsture
-------

Mārtiņsala (*Martinsholm*), Andrejsala (*Andreasholm*) un Doles sala (*Insel Dahlen*) 19./20. gadsimta mijā.
12. gadsimta beigās — 13. gadsimta sākumā Daugavassala Holma (latīniski rakstītajos tekstos: *Holme*) bija ievērojams Daugavas līvu centrs. Nosaukuma pamatā ir sens vikingu dots vārds, ko viņi atkārtoti lietojuši uz salām izvietotu apmetņu apzīmēšanai (sal. *Holm gård* — Novgoroda, *Stock holm* — Stokholma, arī *Холм* — Holmas pilsēta Krievijā). 

1186. gadā tirgotāju kuģu priesteris, vēlāk bīskaps Meinards ar Gotlandes mūrnieku palīdzību Salā uzcēla mūra pili un baznīcu. Te norisinājās "Indriķa hronikā" aprakstītie notikumi — vietējo lībiešu kristīšana un pakāpeniska pakļaušana.
1206. gadā Salas lībiešu vadonis Ako, "kas bija uzkūdījis Polockas kņazu uz karu pret rīdziniekiem, kas bija savācis lietuvjus, sasaucis turaidiešus un visu Līvzemi cīņai", organizēja neveiksmīgu sacelšanos pret krustnešiem (kauja pie Salaspils (1206)). Kritušā Ako galvu bīskaps Alberts Rīgā saņēma kā uzvaras zīmi pār Salas lībiešiem.

1255. gadā pils nonāca Rīgas arhibīskapa īpašumā, pēc baznīcas uzcelšanas sala tika dēvēta par Baznīcas salu (*Kirchholm*). 1298. gadā tā stipri cieta arhibīskapa un Livonijas ordeņa savstarpējās cīņās.

Atsauces
--------

1. ↑  Caune, Andris; Ose, Ieva. Latvijas viduslaiku mūra baznīcas. 12. gs. beigas — 16. gs. sākums. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2010. ISBN 9789984824178 378. lpp.
2. ↑  Caune, Andris; Ose, Ieva. Latvijas viduslaiku pilis IV. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2004. ISBN 9984601072 444. lpp.
*Lankavatara* sūtra
**Sūtra** senindiešu literatūrā ir īss izteiciens jeb aforisms; arī senindiešu literatūras žanrs — šādu tēžu un pamācību krājums. Budismā vārds "sūtra" ietver svarīgus rakstus un paša Budas runas un dialogus.

Etimoloģija
-----------

Sūtra sanskritu valodā ir pavediens un senindiešu rakstos iegaumējama tēze un literatūras žanrs.

Sirds sūtra
-----------

Pražņāparamitā sirds sūtra ir pazīstama visiem budistiem visās zemēs un budistu mūki to skaita savā ikdienas praksē. Pastāv vairāki latviešu tulkojumi. Profesora Aleksandra Berzina 2009. gada Sirds sūtras skaidrojuma ieraksts arī tulkots latviski. 2011. gadā japāņu valodas tulkotājs Uģis Nastevičs atdzejoja Sirds sūtru latviski, saglabājot senķīniešu/senjapāņu budistu tekstā lietoto sākotnējo zilbju skaitu, kas ļauj sūtru deklamēt ritmā.

Tulkošanas grūtības
-------------------

Rietumu zinātnieki un lietpratēji bieži nekonsekventi šķiro pa kategorijām dažādas sūtras un vairākus budistu rakstus. Pretrunas rodas arī, lietojot neprecīzi atbilstošus Rietumu terminus kā, piemēram: budistu kanons, budisma svētie raksti, budistu bībele.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pražņāpāramitā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2012. gada 21. martā.
2. ↑  «Audio ieraksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 31. janvārī. Skatīts: 2012. gada 21. martā.
3. ↑  «Uģis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2015. gada 6. septembrī.
4. ↑  Sirds sūtras tulkojums latviešu valodā (grāmata)
5. ↑  A Buddhist Bible, edited by Dwight Goddard, ISBN 978-0-8070-5911-1

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sūtra***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NDL: 00567294
* NKC: ph126405

 |

 |
**Kirils Georgijevs** (bulgāru: *Кирил Георгиев*; dzimis 1965. gada 28. novembrī, Petričā, Bulgārijā) ir Bulgārijas starptautiskais lielmeistars šahā (GM, 1985). No 2002. līdz 2005. gadam un kopš 2018. gada pārstāv Maķedoniju.

Biogrāfija
----------

Savu pirmo panākumu šahā izcīnījis 1983. gadā, kad kļuvis par Pasaules junioru čempionu un FIDE starptautisko meistaru (IM). 1984. gadā pirmo reizi kļuvis par Bulgārijas čempionu šahā. Šo panākumu izdevies atkārtot vēl 3 reizes (1986, 1989, 2013). 1985. gadā kļuvis par FIDE starptautisko lielmeistaru (GM).

Vēlākajos gados daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā 2006. un 2013. gadā uzvarējis vienā no lielākajiem šaha turnīriem Latvijā - «Liepājas rokāde».

Bulgārijas un Maķedonijas izlašu sastāvos no 1984. līdz 2012. gadam 15 reizes piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs, bet no 1983. līdz 2011. gadam 8 reizes piedalījies Eiropas komandu šaha čempionātos, kur ieguvis 3 individuālās medaļas: zelta (1999) un 2 sudraba (1983, 2003).

2009. gadā uzstādījis Pasaules rekordu simultānspēles seansā, vienlaicīgi spēlējot ar 360 pretiniekiem. Seanss ilga 14 stundas, un Georgijevs uzvarēja 280 partijās, 74 partijas beidza neizšķirti, un tikai 6 partijas zaudēja. Sasniegtais rezultāts pārsniedza 80% no iespējamajiem punktiem, kas ļāva rekordu apstiprināt.

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 101. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  Transfers in 2018
2. ↑  «Šaha festivālā "Liepājas rokāde" uzvaru svin bulgārs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 7. augustā. Skatīts: 2013. gada 8. novembrī.
3. ↑  «Kiril Georgiev receives the certificate from Guiness». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 24. septembrī. Skatīts: 2013. gada 8. novembrī. Archived 2013. gada 24. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 284084519
* ISNI: 0000 0003 9047 800X
* GND: 126928274
* NKC: mzk20221140232

 |

 |
**Mariona sala** (angļu: *Marion Island*) ir vulkāniska sala Indijas okeāna dienvidrietumos, lielākā no Prinča Edvarda salu grupas salām. Administratīvi pieder Dienvidāfrikai un ietilpst Rietumkāpas provincē. Salas augstākā virsotne Maskarēna smaile (1242 m vjl) ir aktīvs vulkāns, pēdējās aktivitātes novērotas 2004. gadā. Salā nav patstāvīgo iedzīvotāju, kopš 1947. gada tiek uzturēta Marionailendas pētniecības stacija.

Salu 1663. gada 4. martā atklāja holandiešu jūrasbraucējs Barends Barendsons Lams un nosauca par **Mersevēna salu** *(Maerseveen-eiland)* par godu savam kuģim *Maerseveen*. Lams salas atrašanās vietu atzīmēja diezgan neprecīzi un 1772. gada 13. janvārī to no jauna atklāja franču jūrasbraucējs Marks Žozefs Marions di Frens un nosauca to par **Esperansu** *(Ile de l'Esperance)*, bet vēlāk tā tika pārdevēta viņa vārdā.

1908. gada oktobrī salas ziemeļu krastā 70 norvēģu roņu mednieku kuģa *Solglimt* avārijā cietušie izveidoja ciematiņu, par būvmateriāliem izmantojot no grimstošā kuģa izglābtos kokmateriālus un krastā izskalotos kokus. Pēc diviem mēnešiem jūrnieki tika izglābti un nogādāti Dienvidāfrikā. 1912.—1913. gadā šis ciemats vēlreiz kalpoja par pavērumu kuģa katastrofā cietušajiem, šoreiz no Keiptaunas kuģa *Seabird*. 1948. gadā salas ziemeļaustrumos tika izveidota Dienvidāfrikas pētniecības stacija Marionailenda.

Atsauces
--------

1. ↑  Elwyn Jenkins. Falling Into Place: The Story of Modern South African Place Names
2. ↑  NO PATHWAY HERE by John H Marsh
3. ↑  «SANAP Marion Island History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 24. jūlijā. Skatīts: 2014. gada 13. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4115006-5

 |

 |
Policijas norobežotā Universitātes ēkas ieeja nākamajā rītā pēc apšaudes
Policijas auto pie Ziemeļilinoisas Universitātes
**Ziemeļilinoisas Universitātes apšaude** notika 2008. gada 14. februārī De Kalbā, Čikāgas piepilsētā, Ilinoisas štatā, ASV. Apšaude notika 15:05 pēc vietējā laika. Presē šī apšaude nodēvēta par "Valentīndienas slaktiņu".

Apšaude
-------

Apšaudes organizators un izpildītājs bijis kāds Stefans Filips Kazmirčaks (angļu: *Stephen Phillip Kazmierczak*) Uzbrucējs bijis kādas citas universitātes students, taču Ziemeļilinoisas Universitātē jaunietis iepriekš apguva maģistra studijas socioloģijā. Šajā laikā auditorijā tika lasīta lekcija priekšmetā "Ievads okeāna zinātnē" un telpā atradās vairāk nekā 150 studentu.

Kopumā tika sašauti 22 cilvēki, 6 mirušie, ieskaitot pašu šāvēju, kurš izdarīja pašnāvību pirms policijas ierašanās. Policija notikuma vietā ieradās aptuveni 2 minūtes pēc slepkavībām.

Atsauces
--------

1. ↑  www.apollo.lv[novecojusi saite]
2. ↑  "Suspect in Campus Attack Is Identified," The New York Times, Susan Saulny and Monica Davey, February 15, 2008
3. ↑  «www.tvnet.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 18. februārī. Skatīts: 2008. gada 15. februārī.