recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Valmieras Sv. Sīmaņa baznīcas ērģeļu lukta.
**Lukta** jeb **kori** (gr. *χορός* — koris) ir arhitektūrā augšējā vaļējā galerija vai balkons baznīcas iekšpusē (parasti otrā stāva līmenī), parādes zālē u.c. Rietumeiropas dievnamu luktās parasti izvietoti muzikanti, dziedātāji vai ērģeles. Pareizticīgajās baznīcās tām ir daudz plašāks pielietojums. Tajās var atrasties kā kliross, tā arī pereklēsijas vai citas palīgtelpas. Luktas dievnamos izvietotas altārim pretējā pusē (parasti rietumos) vai arī apjož centrālo jomu no trim pusēm. Pēc speciālistu domām, par koru izcelsmi ir vairākas versijas. Vieni uzskata, ka sākotnēji (agrajos viduslaikos) kori bija paredzēti dižciltīgo dzimtu pārstāvjiem un augstākajiem sabiedrības slāņiem. Pēc citas versijas sievietēm un katehumeniem. Pēc trešās versijas koriem nebija speciālu funkciju, un tie bija pašpietiekami arhitektūras fenomeni. Nevajadzētu jaukt korus ar horu — telpu agrīnās kristietības un Rietumeiropas dievnamos, kas atrodas galvenās telpas līmenī.

Atsauces
--------

1. ↑  ILUSTRĒTĀ VĀRDNĪCA pasaulē un Latvijā
**Tomāšs Orals** (čehu: *Tomáš Oral*; dzimis 1977. gada 27. decembrī Olomoucā) ir Čehijas starptautiskais lielmeistars šahā (1999).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. 1991. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 1995. gadā bijis piektais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Litomišlā (1995), Šaļā (1995), Hengelo (Nīderlande, 1996), Prjevidzā (1997), Komārno (1997), Budapeštā (1998), Olomoucā (1998), Hosē Raula Kapablankas memoriālā Varadero (Kuba, 2000), Madridē (2006).

Pārstāvējis Čehijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (1998-2004);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1999-2001). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1999) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā Oralam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1999. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Tomáš Oral
2. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Tomáš Oral

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jans Šadurskis** (poļu: *Jan Szadurski herbu Ciołek*; miris 1771. gadā) bija Latgales (Inflantijas) Šadursku dzimtas muižnieks, Žečpospolitas valsts darbinieks, Pušas muižas īpašnieks, Jezuītu ordeņa darbības atbalstītājs, jezuītu filozofa Staņislava Šadurska brālis. 

Jans Šadurskis bija Inflantijas podstolija Jana Šadurska Vecākā un Jadvigas Hilzenas dēls. Šadurska mātes brāļi bija Inflantijas kastelāns Jans Augusts Hilzens un Smoļenskas bīskaps Ježijs Mikolajs Hilzens. Viņam bija brāļi Staņislavs (jezuītu filozofs), Juzefs (Inflantijas oboznijs) un Ignacs. 1755. gadā Juscijanavā (mūsdienās ciems Vjerhņadzvinskas rajonā, Baltkrievijā) apprecējās ar Inflantijas kastelāna Jana Justiniāna Ņemiroviča-Ščita meitu Dorotu. Laulībā piedzima meita Barbara (kļuva par Brestas vojevodas Mikolaja Tadeuša Lopaciņska dēla Tomasa sievu) un Konstance (kļuva par Koscjuško sacelšanās ģenerālmajora Juzefa Marikoņa sievu).

Janam Šadurskim piederēja plaši zemes īpašumi Latgalē (piederēja Jasmuižas, Mākoņkalna, Malnavas, Pušas, Pušmucovas un citas muižas), ko viņš mantoja no tēva, kā arī paplašināja savus īpašumus. Rezidēja savā Pušas īpašumā, kur miris. Bēres notika Otrā pasaules karā iznīcinātajā Daugavpils Jezuītu baznīcā.

#### Ieņemtie amati

* No 1744. līdz 1748. gadam - Inflantijas oboznijs (*oboźny*)
* No 1752. līdz 1766. gadam - Lietuvas Mazās kancelejas reģents, Inflantijas sekretārs, Inflantijas stolņiks (*stolnik*)
* No 1758. līdz 1762. gadam - Inflantijas podstolijs (*podstoli*)
* No 1759. līdz 1762. gadam - Inflantijas apakšstārasts (*podstarosta*)
* No 1766. līdz 1771. gadam - Inflantijas horunžijs (*chorąży*)
* Pārstāvēja Inflantiju 1764. gada Konvokācijas sejmā Varšavā, darbojās Inflantijas sejmikā Daugavpili.

Ārējās saites
-------------

* Jans Šadurskis *Internetowy Polski Słownik Biograficzny* (poliski)

Skat. arī
---------

* Šadurski
**Andrē Muffans** (franču: *André Muffang*; 1897. gada 25. jūlijs Senbrijē — 1989. gada 1. marts Parīze) bija Francijas starptautiskais meistars šahā (1951).

Biogrāfija
----------

Pabeidzis Parīzes Politehnisko skolu (franču: *École Polytechnique*) un ieguvis inženiertehnisko izglītību. Dzīvojis Parīzē, strādājis valsts pārvaldē. Bijis precējies, četru bērnu tēvs.

Bijis viens no Francijas spēcīgākajiem šahistiem. 1931. gadā Lillē sasniedzis savas šahista karjeras lielāko panākumu, uzvarot Francijas šaha čempionātā. 1922. gadā uzvarēja Parīzes pilsētas atklātajā šaha čempionātā. 1923. gadā kopā ar Aleksandru Aļehinu un Jefimu Bogoļubovu dalījis otro vietu nelielā starptautiskā turnīrā Kentas kūrorta pilsētā Margeitā, kurā uzvarējis Ernsts Grīnfelds.

Pārstāvējis Francijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (1927-1928, 1935, 1956). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1928) medaļu;
* Klāras Benediktas kausa izcīņās piedalījies 2 reizes (1953, 1957). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1953) medaļu.

Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1951. gadā Muffanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Tikai 1970. gadu sākumā pārstājis piedalīties šaha turnīros. Pēc savas nāves atstājis ievērojamu šaha literatūras kolekciju.

Atsauces
--------

1. ↑  Championnats de France
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: André Muffang
3. ↑  OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: André Muffang
4. ↑  Muffang

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 287279567
* ISNI: 0000 0003 9312 029X

 |

 |
**Divkājis** ir statīvs ar divām kājām, ko lieto kā atbalsta ierīci instrumentam vai ierocim. Tas ir līdzīgs vienkājim vai trijkājim, taču atšķiras gandrīz tikai ar savu kāju skaitu. Tas nodrošina zīmīgu stabilitāti pa divām kustību asīm (mala-mala un lejā-augšā). 

Vairumam automātisko ieroču ir divkājis, lai palielinātu precizitāti automātiskajā režīmā

Izmantošana
-----------

Divkāji parasti tiek lietoti pie snaiperšautenēm, lai samazinātu to kustību un ļautu šaut precīzāk. Pastāv dažāda veida stiprinājumi pie ieroča. Tie ir redzēti arī uz citiem gara stobra ieročiem, īpaši uz vieglajiem ložmetējiem vai policijas automātiskajiem ieročiem (*SAW*). Ložmetēji ir spējīgi uz ilgstošām šaušanas kārtām, bet tas panākts uz palielināta atsitiena rēķina (kas samazina precizitāti) un palielinātu svaru (ložmetēji ir smagāki, lai labāk reducētu ilgstošās pilnīgi automātiskā režīma kustības). Divkājis atļauj ieroča operatoram atbalstīt ieroci uz zemes, piezemētas sienas vai cita objekta, samazinot operatora nogurumu un ļaujot gūt lielāku precizitāti. Tas ir vienkārši lietojams un arī labi izskatās kopā ar ieroci. Bieži vien divkāji var piestiprināt dažādās ieroča vietās: piestiprinot to stobra galā, tiek gūta lielāka stabilitāte; piestiprinot to smaguma centrā, var gūt lielāku apšaudāmo lauku.
**Olga Tauska-Toda** (*Olga Taussky-Todd*; dzimusi 1906. gada 30. augustā Olomoucā, Morāvijā, mirusi 1995. gada 7. oktobrī Pasadīnā, Kalifornijā) bija Austrijas un vēlāk ASV matemātiķe.

Olga Tauska dzimusi ebreju ģimenē, viņas tēvs Jūliuss Dāvids Tauskis nodarbojās ar industriālo ķīmiju un māte Ida Pollaha bija mājsaimniece. Olga matemātisko darbību sāka ar algebrisko skaitļu teoriju, iegūstot doktores grādu Vīnes Universitātē Filipa Furtvenglera vadībā. Šajā laikā viņa apmeklēja arī Vīnes apļa tikšanās.

Saskaņā ar Džankarlo Rotas aprakstīto Olgu Tausku kā jaunu matemātiķi noalgoja vācu matemātiķu grupa, lai atrastu un izlabotu daudzās matemātiskās kļūdas Dāvida Hilberta darbos, lai tos varētu iesiet un pasniegt viņam kā dzimšanas dienas dāvanu. Bija tikai viena publikācija par kontinuuma hipotēzi, kurā viņa nespēja atrast kļūdu.

Vēlāk, Otrā pasaules kara laikā strādājot Apvienotās Karalistes Nacionālajā fizikas laboratorijā, viņa sāka izmantot matricas, lai analizētu vibrācijas lidmašīnās. Viņas devums matricu teorijā bija fundamentāls.

1935. gadā viņa pārcēlās uz Angliju un kļuva Kembridžas Universitātes Girtonas koledžas aspiranti. 1938. gadā viņa apprecējās ar britu matemātiķi Džonu Todu (1911—2007), kas bija viņas kolēģis Londonas Universitātē.

1945. gadā Todi emigrēja uz ASV un vēlāk strādāja Nacionālajā standartu birojā. 1957. gadā viņi pievienojās Kalifornijas Tehnoloģiju institūtam (*Caltech*) Pasadīnā, Kalifornijā.

Olga Tauska-Toda tika uzņemta AAAS organizācijā, bija otrā *Noether Lecturer* balvas saņēmēja, kā arī saņēmusi Austrijas valsts apbalvojumu zinātnē un mākslā (1978). Viņa bija arī pirmās sievietes, kas *Caltech* saņēmusi doktora grādu matemātikā Lorēnas Fosteres zinātniskā vadītāja.

Atsauces
--------

1. ↑  "Olga Taussky-Todd", Biographies of Women Mathematicians, *Agnes Scott College*
2. ↑  Olga Tauska-Toda, matemātikas ģenealoģijas projekts (angliski)
3. ↑  Rota, Gian-Carlo (2008), Indiscrete Thoughts, Modern Birkhäuser Classics, Springer, p. 201, ISBN 9780817647803.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 32063646
* LCCN: n82074270
* ISNI: 0000 0001 0884 9955
* GND: 117726095
* SUDOC: 031926258
* BNF: cb12305127g (data)
* BIBSYS: 90057928
* MGP: 11912
* BNE: XX1266856
* CiNii: DA01934406

 |

 |
***Olidata*** ir Itālijas informācijas tehnoloģiju un elektronikas uzņēmums. Uzņēmums tika dibināts 1982. gadā Čezēnā, to dibināja Karlo Rosi un Adolfo Savīni.

*Olidata* bija viens no lielākajiem datoru aparatūras ražotājiem Itālijā. Tas arī izstrādāja lietojumprogrammatūru. Uzņēmuma grāmatvedības un administratīvās programmatūras nodaļas tika pārdotas *Olivetti*.

*Olidata* ražoja LCD televizorus. 2008. gada aprīlī uzņēmums paziņoja, ka tiks uzsākta *JumPc* ražošana, kas ir *Intel* ražotā *Classmate PC* mainīta versija.

2009. gadā *Acer* iegādājās 29,9 % *Olidata* kapitāldaļu.

2016. gadā *Olidata* uzsāka likvidācijas procesu, tas tika pārtraukts 2018. gadā. *Olidata* sadarbosies ar Vācijas uzņēmumu *Medion AG*, kas turpmāk drīkstēs izmantot *Olidata* zīmolu elektronikas precēm Itālijā, Eiropā un Dienvidamerikā. *Olidata* turpmāk izstrādās ierīces lietu internetam sadarbībā ar *Medion AG*.

Atsauces
--------

1. ↑  di Mario Cianflone. «Acer acquista il 30% di Olidata». *www.ilsole24ore.com* (itāļu), 2009. gada 31. jūlijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 13. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 13. jūnijā.
2. 1 2  «Press Release - New Commercial Agreement».  (angļu). 2018. gada 13. jūnijā. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 13. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 13. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa (angļu)
Abu Sicīliju lielais ģerbonis
Karalistes teritorija
**Abu Sicīliju karaliste** pastāvēja no 1816. līdz 1861. gadam un bija lielākā valsts Apenīnu pussalā pirms Itālijas karalistes izveidošanas. Abu Sicīliju karaliste bija Sicīlijas karalistes mantiniece, kas 1282. gadā bija sadalījusies Sicīlijas salā un Neapoles karalistē.

Lai arī jau kopš 1735. gada Sicīlijā un Neapolē valdīja Burbonu dinastijas karalis, abas karalistes legāli turpināja pastāvēt atsevišķi. Arī pēc apvienotās karalistes izveidošanas valstī saglabājās divas galvaspilsētas - Neapole un Palermo.

Pēc tam, kad no Neapoles troņa 1815. gadā tika gāzts Napoleona I ieceltais karalis, Francijas maršals Mirats, iepriekšējais Burbonu karalis Ferdinands, kurš Sicīlijā valdīja kā Ferdinands III un Neapolē kā Ferdinands IV, atgriezās no Sicīlijas Neapolē, likvidēja konstitucionālo monarhiju abās karalistēs un 1816. gada 12. decembrī izveidoja apvienoto karalisti, kurā kā Ferdinands I ieviesa absolūtisma režīmu, kas pastāvēja Austrijas Impērijas ietekmē un aizsardzībā.

1820. gada jūlijā sākās militāra sacelšanās, un Ferdinandam I nācās pieņemt konstitūciju, taču Austrijas Impērijas armija 1821. gadā ieņēma Neapoli, apspieda liberāļus un atjaunoja absolūtisma režīmu. Karalis Francisks I turpināja konservatīvo kursu, taču panāca, ka 1827. gadā no valsts tika izvests austriešu karaspēks. Karaļa Ferdinanda II varas gadi bija salīdzinoši progresīvi līdz 1837. gadam, kad tika apspiesti protesti, kas pieprasīja konstitūciju. 1848. gada 12. janvārī Palermo sākās revolūcija, kas drīz pārmetās uz Itāliju un 29. janvārī karalis bija spiests izsludināt konstitūciju. Jaunais parlaments tika atlaists 1849. gada 13. martā un atjaunota absolūtā monarhija. Dumpis Sicīlijā tika apspiests 1849. gada 15. maijā un jebkāds liberālisms turpmākajos gados netika pieļauts.

Jaunais karalis Francisks II 1859. gadā neizmantoja Sardīnijas Karalistes piedāvājumu kopīgi sadalīt centrālo Itāliju. 1860. gada maijā Garibaldi sāka karagājienu, lai gāztu Burbonus un apvienotu Itāliju. Sākoties armijas un valdības sabrukumam, Francisks II 1860. gada 6. septembrī pameta Neapoli un karalistē no ziemeļiem iebruka arī Sardīnijas Karalistes karaspēks. Pēc pēdējās pretošanās sagrāves, 1861. gada 13. februārī Francisks II bēga uz Romu un 20. martā karaliste beidza pastāvēt.

Karaļu saraksts
---------------

* Ferdinands I, 1816-25.
* Francisks I, 1825-30.
* Ferdinands II, 1830-59.
* Francisks II, 1859-61.
**Olita Rause** (dzimusi 1962. gada 21. novembrī Latvijā) ir Latvijas šahiste, starptautiskā lielmeistare sievietēm (1993), starptautiskā meistare (1995), korespondencšaha lielmeistare (1999).

Šahistes karjera
----------------

Olita Rause ir izcīnījusi trīs sudraba medaļas Latvijas sieviešu šaha čempionātos: 1981. gadā (turnīrā uzvarēja Astra Goldmane), 1984. gadā (turnīrā uzvarēja Anda Šafranska) un 1994. gadā (zaudēja papildmačā Andai Šafranskai ar 1,5:2,5). 1986. gadā Olita Rause pārstāvēja Latviju PSRS sieviešu komandu šaha čempionātā Minskā pie otrā galdiņa. Olita Rause ir pārstāvējusi Latvijas sieviešu izlasi 31. šaha olimpiādē Maskavā pie 2. galdiņa (+4, =3, -4).
Olita Rause bija viena no spēcīgākajām korespondencšaha spēlētājām pasaulē. Viņa ir uzvarējusi ICCF VI Pasaules kausa izcīņā. 2019. gadā pēc 15 gadu pārtraukuma piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātā, kurā ierindojusies 9. vietā.

Starptautiskās Korespondencšaha federācijas 2023.gada janvāra reitinga sarakstā ierindojas pirmajā vietā pasaulē ar reitingu 2684.

Personīgā dzīve
---------------

Olita Rause ir beigusi Latvijas Universitāti ar filoloģijas maģistres grādu. No 2001. gada decembra līdz 2017. gada februārim bijusi "Jāņa Rozes" apgāda galvenā redaktore. Bija precējusies ar lielmeistaru Igoru Rausi.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Soviet Women's Team Chess Championship :: Olita Rause
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Olita Rause
3. ↑  «Wcup-06 Final». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 8. februārī. Skatīts: 2011. gada 22. decembrī.
4. ↑  Olita Rause: "Šahs ir mainījies. Kļuvis ātrāks un dinamiskāks"
5. ↑  Latvijas 2019. gada čempionāts šahā sievietēm[novecojusi saite]
6. ↑  «ICCF Ratings». *www.iccf.com*. Skatīts: 2023-01-15.

Ārējās saites
-------------

* Olita Rause šahista profils vietnē FIDE.com
* Olita Rause šahista profils vietnē chessgames.com
* Olita Rause. Atjaunināts: 2011. gada 22. decembrī šahista profils vietnē 365chess.com
* Olita Rause[novecojusi saite] šahista profils vietnē chesstempo.com
* Olita Rause. Atjaunināts: 2011. gada 22. decembrī šahista profils Latvijas Korespondencšaha federācijas vietnē
**Abuls Alā Maudūdī** (urdu: ابو الاعلی مودودی, dzimis 1903. gada 25. septembrī, miris 1979. gada 22. septembrī) bija islāma garīdznieks, ideologs, filozofs, jurists, vēsturnieks, žurnālists un akadēmiķis Britu Indijā un pēc tam Pakistānā.

Maudūdī kaps Pakistānā
Maudūdī izstrādāja teorijas un koncepcijas, kas ļauj islāmistu ideoloģijai adaptēties jauniem politiskiem apstākļiem, tas ir, nacionālo valstu izveidošanai. Viņš lika pamatus islāma valsts teorijai kā pretstatu musulmaņu nacionālismam, uz kura pamata 1947. gadā izveidojās Pakistāna. Maudūdī sākotnēji nodarbojās ar Ziemeļindijas musulmaņu rakstvalodas attīstību- urdu valodu un savu pirmo grāmatu *Džihāds islāmā* nopublicēja 20. gadu beigās, laikā, kad Hasans al Banna veidoja Musulmaņu brālību Ēģiptē, Maudūdī bija naidīga attieksme pret projektu izveidot musulmaņu valsti ierobežotā teritorijā, kurā vara pārietu nacionālistu elites rokās. Viņš bija pret tiem nacionālistiem, kas, ietekmējoties no rietumiem, gribēja izveidot Pakistānas nacionālo valsti pēc Eiropas nacionālo valstu parauga. Viņš arī bija pret Pakistānas ulāmām, kas sadarbojās ar nemusulmaņu valdību, kas kopš 1857. gada sadarbojās ar britu kolonizatoriem.

Maudūdī aizstāvēja islamizāciju „no augšas" ar pašas valsts centieniem Dieva suvererinātes (*hakimiyyah*) vārdā. Maudūdī apgalvoja, ka politika ir organiska un neatņemama islāma ticības daļa, un islāma valsts ir risinājums visām problēmām. Viņš uzskatīja, ka islāma pieci pilāri ir tikai sagatavošanas stadijas džihādam, cīņai pret tiem, kas uzurpēja Dieva suverenitāti. Maudūdī padarīja reliģiju par politiskās cīņas ideoloģiju. Lai uzsāktu savu revolūciju, Maudūdī izveidoja islāma revolūcijas priekšpulku, nodibinot 1941. gadā partiju Jamaat-e-Islami. Partija sekoja pirmo musulmaņu piemēram, kad tie 622. gadā kopā ar Muhamedu veica hidžru, bēga no Mekas uz Medīnu, lai dibinātu islāma valsti. Maudūdī dibinātā partija pildīja to pašu funkciju. Tā legāli eksistēja vispirms Britu Indijā un pēc tam Pakistānā. Kaut gan partijai nebija daudz sekotāju, Pakistānas politikā tā kļuva ļoti ietekmīga.

Atsauces
--------

1. ↑  Zebiri, Kate (1998). "Review of Maududi and the making of Islamic fundamentalism.". *Bulletin of the School of Oriental and African Studies* 61(1): 167-168.
2. ↑  Seyyed Vali Reza Nasr. *Mawdudi and the Making of Islamic Revivalism*. Oxford University Press, 1996-01-04. ISBN 978-0-19-535711-0.
3. ↑  Husain Haqqani. *Pakistan between mosque and military*. India : Penguin Group, 2016. ISBN 9780670088560.
4. ↑  Malise Ruthven. *Islam in the World (2nd ed.)*. Penguin, 2000. 332–333. lpp.
Kurzemes Provinces muzeja ēka Jelgavā.
**Kurzemes Provinces muzejs** (vācu: *Kurlädisches Provinzial-Museum und Atheneum*) bija Kurzemes Literatūras un mākslas biedrības 1818. gadā dibināts muzejs ar bibliotēku tālaika Kurzemes guberņas galvaspilsētā Jelgavā. Tā tradīcijas mūsdienās turpina Ģ. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs.

Vēsture
-------

Muzejs dibināts 1818. gada 6. augustā kā Kurzemes Provinces muzejs ar priekšlasījumu klubu *Ateneum*.
Priekšlasījumi sākumā notika Jelgavas ģimnāzijas telpās, pēc 1820. gada Štefenhāgenu drukātavas nama otrajā stāvā Kannulējēju (tagad J. Mātera) ielā, kur izveidoja pirmo muzeja kolekciju. 

Rīgas arhitekts Vilhelms Neimanis izstrādāja projektu jaunai muzeja ēkai, kuru uzcēla nojauktās Jelgavas teātra ēkas vietā bijušajā Staļļplacī (pie tagadējā Jāņa Čakstes bulvāra) un atklāja 1898. gada 26. novembrī. Nama ieejas portālu rotāja uzraksts latīņu valodā *Zinātnei un Mākslai*. 1916. gadā muzeja zālē tika nodibināta Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos".
1935. gadā Latvijas valdība konfiscēja muzeja krājumus un nodeva Valsts arhīvam biedrības un muzeja arhīvu kolekcijas.
Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gada 4. novembrī Latvijas Sabiedrisko lietu ministrs A. Bērziņš izdeva pavēli par Kurzemes literatūras un mākslas biedrības likvidēšanu. No biedrības īpašumā esošajām vērtībām izvest atļāva tikai muzeja zālē esošos portretus, izņemot Johana Reinholda Patkula portretu un vienu Jaņa Rozentāla gleznotu darbu, kā arī vācu autoru gleznas, *Academia Petrina* un vēlākās ģimnāzijas profesoru portretus, mācītāju portretus, vara grebumus un pamatā visu bibliotēku. Latvijā bija jāpaliek visai arheoloģijas nodaļai, etnogrāfiskajām kolekcijām, dabaszinātņu nodaļai, Kurzemes hercogu portretiem. Muzeja kolekcijas nodeva Valsts Vēsturiskā muzeja īpašumā.

Pēc Latvijas okupācijas likvidētās biedrības un Kurzemes provinces muzeja ēku 1940. gada rudenī nodeva Latvijas PSR Izglītības Tautas komisariāta rīcībā. Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1944. gada vasarā muzeja ēka gāja bojā. Daļa fondu pirms tam tika izvesta uz Vāciju, daļa pazuda vai gāja bojā.

Mūsdienās šajā vietā uzcelts Uzvaras ielas dzīvojamo namu siltummezgls un citas ēkas. Līdz mūsdienām nonākušās senlietas no Kurzemes provinces muzeja fondiem glabājas Ģ. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejā.

* Kurzemes Provinces muzeja sēžu zāleKurzemes Provinces muzeja sēžu zāle
* Hercogu zāleHercogu zāle

Ārējās saites
-------------

* Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzeja vēsture

Atsauces
--------

1. ↑  Pirmais muzejs ārpus Rīgas – Kurzemes Provinces muzejs[novecojusi saite] jelgavasvestnesis.lv 2015. gada 26. aprīlī
2. ↑  zudusilatvija.lv
**Elzasieši** ir Francijas Elzasas vēsturiskā apgabala (Lejas un Augšreinas departamenti) pamatiedzīvotāji. Pieder pie lielās eiropeīdās rases, Viduseiropas tipa. Runā vācu valodas alemaņu dialektā (lotringieši runā vācu valodas franku izloksnēs).

Senāko elzasiešu un lotringiešu etnisko pamatu ir veidojušas ķeltu ciltis: rauraki, sekvani, tulingi un mediomatriki. 4. gadsimta otrajā pusē ģermāņu ciltis alemaņi asimilēja vietējos Elzasas iedzīvotājus, bet franki - Lotringas. No 16. gadsimta sāka izplatīties franču valoda, kam par iemeslu bija franču-hugenotu emigrācija uz Elzasu un Lotringu. Pēc Trīsdesmitgadu kara 1648. gadā Elzasa tika pievienota Francijai. Pēc Francijas sakāves Francijas—Prūsijas karā, Elzasa un Lotringa nonāca Vācijas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara Elzasa un Lotringa atkal nonāca Francijas sastāvā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Elzasieši un lotringieši». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 199. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Elzasieši***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85003852
* GND: 4092534-1
* BNF: cb13318401p (data)
* NKC: ph314826

 |

 |
**Mosona jūra** ir Dienvidu okeānam piederīga malas jūra Antarktīdas piekrastē. Jūra plešas Antarktīdas piekrastē no 95°45'A garuma (Vizē rags) līdz 113°12'A garumam (Poinseta rags). Rietumos atrodas Deivisa jūra, austrumos — D'Irvila jūra. Tuvākā sauszeme ziemeļu virzienā — Sumatras un Javas salas Indonēzijā.

Jūras krastā atrodas šādi ģeogrāfiski objekti (no rietumiem uz austrumiem):

* Šekltona šelfa ledājs;
* Bangera oāze;
* Noksa krasts;
* Vinsensas līcis;
* Grirsona oāze;
* Bada krasts;
* Poinseta rags.

Krasta līnijas garums — vairāk kā 800 km. Lielākā daļa jūras atrodas virs kontinentālā šelfa, lielākais dziļums nedaudz pārsniedz 1000 m. Lielāko daļu gada klāj dreifējošs ledus, daudz lielu aisbergu.

Antarktīdas piekrasti šajā apvidū 1930. gadā pētīja austrāliešu polārpētnieka Daglasa Mosona ekspedīcija un akvatoriju gar Noksa krastu nosauca par **Makenzija jūru**. 1962. gadā kā atsevišķu jūru to izdalīja padomju antarktiskā ekspedīcija un nosauca atklājēja Mosona vārdā.

1956.—1958. gados jūras krastā, Vinsensas līcī, darbojās padomju (vēlāk poļu) antarktiskā stacija Oazisa, tagad šeit darbojas Austrālijas stacija Keisi (izveidota 1957./1958. gadu mijā).

Atsauces
--------

1. ↑  peoples.ru Дуглас Моусон

Ārējās saites
-------------

* Keisi stacijas tīkla kamera, laika apstākļi

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dienvidu okeāna jūras |
| --- |
|  |
| 
* Amundsena jūra
* Belinshauzena jūra
* Deivisa jūra
* D'Irvila jūra
* Hokona VII jūra
* Kosmonautu jūra
* Lazareva jūra
* Mosona jūra
* Rīsera-Larsena jūra
* Rosa jūra
* Sadraudzības jūra
* Skotijas jūra
* Somova jūra
* Vedela jūra

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Indijas okeāna jūras |
| --- |
|  |
| 
* Andamanu jūra
* Arābijas jūra
* Bengālijas līcis
* Lakšadvīpu jūra
* Persijas līcis
* Sarkanā jūra
* Timoras jūra

 |
|  |
| Antarktīdas piekraste | 
* Deivisa jūra
* Kosmonautu jūra
* Mosona jūra
* Sadraudzības jūra

 |

 |
**Sumatras kūdras purvu zivtiņa** (*Paedocypris progenetica*) ir kūdras purvu zivtiņu dzimtas (*Paedocyprididae*) vismazākā zivs pasaulē, kas ir arī viens no mazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē. Tā ir endēma Sumatras zivju suga, kas mājo izteikti skābos tropu kūdras purvos un lēni plūstošās purvūdeņu tērcēs.

Izskats
-------

Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir ļoti maziņa. Tās garums ir 7,9—10,3 mm. No mugurkaulniekiem par to mazāka ir tikai Papua-Jaungvinejā dzīvojošā Amau vardīte (*Paedophryne amauensis*), kuras ķermeņa garums ir 7—8 mm. Pieaugusi Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir apmēram vienāda ar lielu odu.

Sumatras kūdras purvu zivtiņa ir slaida un tās ķermenis ir caurspīdīgs, kuram cauri var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus. Šai sugai ir raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņam pirms vēdera spurām atrodas keratīna spilventiņš, kas izskatās kā mezgliņš. Turklāt tēviņa vēdera spuras anatomiski piemērotas tam, lai satvertu un cieši noturētu mātīti nārsta laikā. Vēdera spurām ir spēcīgi muskuļi, kas spēj aptvert matītes ķermeni. Ir arī alternatīvs skaidrojums šādam vēdera spuru satvērienam — tēviņš ar spuru palīdzību manipulē ar ikriem, kamēr tos apaugļo. Mātītei vēdera spuras samazinātas vai to nav vispār, kā arī pirms anālās spuras atrodas neliela kabatiņa, ieloce.

Abiem dzimumiem uz vēdera, ādas dziļākajos slāņos, ir nelielas hromatoforas, kas izskatās kā smalku, melnu punktiņu rindas (3—5). Tās sākas pie rīkles un beidzas pie anālās atveres, šķērsojot arī tēviņa keratīna mezgliņu. Uz lūpām ir daži pigmentēti laukumi. Zivtiņa ir tika maziņa, ka tai nav attīstīti vairāki mugurkaulniekiem raksturīgi orgāni, piemēram, galvas smadzenes neaizsargā kaulaudu galvaskauss.

Uzvedība un barība
------------------

Sumatras kūdras purvu zivtiņa mājo skābos (pH 3) un tumšos, sarkanbrūnos kūdras purva ūdeņos, kur uz tilpnes gultnes guļ vairākus metrus biezs, mīksts kūdras slānis. Tā kā zivtiņa ir tik maziņa, tā spēj pārdzīvot ilgstošus sausuma periodus, patveroties pat ļoti seklās, nelielās peļķēs. Tā barojas ar planktonu, uzturoties gultnes tuvumā. Mātīte spēj iznēsāt tikai dažus ikrus, un, iespējams, tēviņa keratīna mezgliņš palīdz apaugļot katru ikru atsevišķi.

Apdraudējums
------------

Mūsdienās Sumatras kūdras purvu zivtiņas apdraud cilvēks, nosusinot purvus un ierīkojot palmu audzes palmu eļļas iegūšanai. Iespējams, mazo zivtiņu nesenā atklāšana tās ir paglābusi no iznīcības.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Daviddarling: Paedocypris
2. 1 2  Ecological Guild Evolution and the Discovery of the World's Smallest Vertebrate
3. ↑  World’s smallest vertebrate has a big secret
4. 1 2  FishBase: Paedocypris progenetica Kottelat, Britz, Tan & Witte, 2006
5. ↑  Paedocypris carbunculus, a new species of miniature fish from Borneo (Teleostei: Cypriniformes: Cyprinidae)
6. 1 2 3 4 5  BBC: Scientists find 'smallest fish'

Ārējās saites
-------------

* Atklāta pasaulē mazākā zivs
* The Worlds Smallest Fish - Paedocypris progenetica[novecojusi saite]
* Paedocypris progenetica - smallest fish
**Sultāne Humašaha** (osmaņu turku: هماشاہ سلطان) bija osmaņu princese, Prinča Mehmeda (1521—1543) meita un Osmaņu impērijas sultāna Suleimana un viņa iecienītākās dzīvesbiedres un likumīgās sievas Sultānes Hirremas mazmeita.

Dzīve
-----

Humašaha ir dzimusi Manisā, kur viņas tēvs bija sandžakbejs. Viņa bija Prinča Mehmeda vienīgais bērns. Viņas māte bija Mehmeda konkubīne Aja Hatuna. Pēc viņa nāves 1543. gadā viņas audzināšanu pārņēma vecmāmiņa un Humašaha pārcēlās uz Stambulu. Humašahas māte apprecējās ar vezīru Pertevu Pašā. Viņu mazmeita Aiše-Hatuna kļuva par pirmo Osmana II likumīgo sievu.

Tiek ziņots, ka Humašahu tāpat kā viņas māsīcu Aiši-Humašahu ļoti mīlēja viņu vectēvs Suleimans, un viņi bieži korespondēja. Humašaha, viņas māsīca Aiše-Humašaha un tante Sultāne Mihrimaha atdarināja komunikācijas stilu, kuru ieviesa viņas vecmāmiņa Hirrema, kuras vēstules sultānam izcēlās ar krāšņumu un šarmu.

Vēsturnieks Uludžajs viņu uzskata par vienu no ietekmīgākajām sievietēm Suleimana valdīšanas laikā. Tieši viņa 1563. gadā savam brālēnam Princim Muradam (topošais Sultāns Murads III) uzdāvināja konkubīni, kas nākotnē kļuva par Sultāni Safiji.

1566. gadā Sultāne Humašaha apprecējās ar Ferhadu Pašā, kad viņš kalpoja kā trešais vezīrs. 1553. gadā viņš kļuva par janičāru Agu. 1557.—1558. gadā viņš tika iecelts par Kastamonu Sandžaka gubernatoru, bet 1564. gadā — par trešo vezīru, pirms apprecējās ar Humašahu.

Viņu pils atradās Vecās pils teritorijā. Pēc viņa nāves 1575. gada 6. februārī viņa kļuva par atraitni.

Sešus mēnešus pēc Ferhada Pašā nāves Humašaha apprecējās ar Lalu Karu Mustafu Pašā. Pēc viņa nāves 1580. gada 7. augustā viņa atkal palika par atraitni. Pēc viņa nāves Humašaha apprecējās ar Šahrizoras gubernatoru Mehmedu Pašā, Lielvezīra Damada Ibrahima Pašā brāli. Viņš nomira 1592. gada augustā.

Nāve
----

Humašaha nomira Stambulā. Pēc nāves viņa tika apglabāta līdzās tēvam un tēvocim, Princim Džihangiram, Troņmantnieka mošejā.

Bērni
-----

Sultānei ar Ferhadu Pašā bija četri dēli un divas meitas:

* Sultanzade Hasana Bejs;
* Sultāne Fatma (1567. — 1588.gada 29. jūnijs);
* Sultanzade Mustafa Pasha (1569—1593);
* Sultanzade Osmana Bejs (1571—1626);
* Sultanzade Ibrahima Pašā(? — miris 1601/02. gadā);
* Sultāne Hatidža;

Kopā ar Lala Karu Mustafa Pašā viņai bija viens dēls:

* Sultanzade Abdulbaki Bejs;
**Ilgvars Pauls** (1957) ir latviešu alpīnists. Pirmais latvietis, kurš uzkāpis visu kontinentu augstākajās vietās (7 virsotņu programmā).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1957. gada 24. septembrī Jelgavā, kopš 13 gadu vecuma dzīvoja Cēsīs. Mācījās Priekuļu lauksaimniecības tehnikuma automehāniķu nodaļā. Studēja celtniecību Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā. 1978. un 1979. gadā piedalījās studentu ekspedīcijās Hibīnos un Rietumkaukāzā.

Strādāja par būvdarbu vadīju apvienībā "Agroķīmija", 1988. gadā uzkāpa Ļeņina smailē.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas strādāja SIA "Cēsu būvnieks". No 1993. gada piedalījās Himalaju ekspedīcijās, 1993. gada 10. oktobrī viņš kopā ar Teodoru Ķirsi un Imantu Zaulu uzkāpa 8167 metrus augstajā Dhaulāgiri virsotnē, kā arī Čooju (8201 m), Everestā (8848 m), Lodzē (8516 m), Šišabanmā (8012 m), Gašerbrumā (8035 m).

Strādāja grāmatu izdevniecībā "AGB" par redaktoru. Sadarbībā ar Kalnu fondu vadījis ceļojumus uz Nepālu, Vidusāfriku, Islandi, Venecuēlu.

Augstāko virsotņu programma
---------------------------

Secība, kādā I. Pauls ar Kalnu fonda atbalstu uzkāpa visu kontinentu/pasaules daļu augstākajās virsotnēs:

* 1995. gada 20. janvārī: Akonkagva (6962 m, Dienvidamerika);
* 1996. gada 29. maijā: Makkinlija kalns (6194 m, Ziemeļamerika);
* 1997. gada 27. maijā: Everests (8848 m, Āzija);
* 1997. gada 28. jūlijā: Elbruss (5642 m, Eiropa);
* 1998. gada 6. decembrI: Kilimandžāro (5895 m, Āfrika);
* 1999. gada 14. jūlijā: Džaja/Karstensa kalns (4884 m, Okeānija);
* 1999. gada 6. decembrī: Vinsons (4897 m, Antarktīda);
* 1999. gada 18. decembrī: Koscjuško kalns (2228 m, Austrālija).

Atsauces
--------

1. ↑  «Noslēpumainais Lielais Melnais». Sporto.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 1. decembrī. Skatīts: 2012. gada 10. aprīlī. Archived 2016. gada 1. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Cēsu Centrālā Bibliotēka

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 65941042
* LNB: 000106056
* LCCN: n2008024446
* ISNI: 0000 0000 3663 7186

 |

 |
**Bēla Maģari** (ungāru: *Magyari Béla*; dzimis 1949. gada 6. augustā, miris 2018. gada 23. aprīlī) bija Ungārijas gaisa spēku lidotājs, pulkvedis. 1980. gadā viņš bija Ungārijas pirmā kosmonauta Bertalana Farkaša dublieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1949. gadā Kiškunfēleģhāzā Bāčas-Kiškunas meģē. 1967. gadā viņš iestājās Augstākajā lidotāju tehniskajā skolā. No 1969. līdz 1972. gadam mācījās Padomju Savienībā Krasnodaras augstākajā kara lidotāju skolā.
1972. gadā sāka dienēt Ungārijas pretgaisa aizsardzības iznīcinātāju aviācijā.

1978. gada janvārī Bēla Maģari kopā ar Bertalanu Farkašu tika izvēlēts par kosmonauta kandidātu. Martā sāka gatavoties kosmiskajam lidojumam Kosmonautu sagatavošanas centrā PSRS. 1980. gada 11. maijā Bertalans Farkašs oficiāli tika apstiprināts kosmosa kuģa *Sojuz-36* pamatapkalpē, bet Bēla Maģari — dublieru apkalpē.

1987. gadā Maģari pabeidza studijas Budapeštas Tehniskajā universitātē Transporta mašīnbūves fakultātē. Pēc tam viņš Tehniskajā universitātē veica zinātniskos pētījumus kosmonautikas nozarē.

No 1991. gada strādāja Aizsardzības ministrijā dažādos amatos.
1994. gadā Bēla Maģari ieguva doktora grādu kosmiskās tehnikas jomā.
2001. gadā atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem.
No 2003. līdz 2006. gadam strādāja Ungārijas kosmisko pētījumu institūtā.
Bija Ungārijas astronautikas biedrības priekšsēdētājs.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija astronaut.ru (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 121376830
* ISNI: 0000 0000 7954 5687

 |

 |
**Salacgrīvas jahtu osta** ir Salacgrīvas ostas teritorija, kas atrodas Salacgrīvā, Salacas upes labajā krastā. Osta ir izvietota tā, ka jahtu ienākšana un iziešana no tās ir vienkārša un netraucē Salacgrīvas ostas komerckuģu kustībai un to apkalpošanai. Ostā ir divas peldošās piestātnes, katra 36 m gara, ar 40 jahtu vietām. Piestātnes aprīkotas ar ūdens un elektrības pieslēgumiem. Pie jahtu piestātnes var pienākt jahtas ar iegrimēm līdz 2,5 m. Jahtu ostā atrodas Salacgrīvas ostas pārvaldes administratīvā ēka, kurā ir pieejami viss nepieciešamās labierīcības jahtotājiem. Ostas administrācijas ēkā atrodas Salacgrīvas tūrisma informācijas punkts.

Jahtu ostas atrašanās Salacgrīvas pilsētas centrā dod iespēju viesiem ērti piekļūt visiem pilsētas servisiem — veikaliem, pastam, dažādiem tūrisma objektiem, bankai un bankomātiem, medpunktam, kafejnīcām.

Salacgrīvas jahtu osta darbojas no 1.maija līdz 30.septembrim.

Ārējās saites
-------------

* Salacgrīvas ostas pārvalde

Koordinātas: 57°45′21″N 24°21′28″E﻿ / ﻿57.75583°N 24.35778°E﻿ / 57.75583; 24.35778
**Rūtiņu kļava** ir lielākā parastā kļava (*Accer platanoides*) Latvijā un visā Baltijā (nav arī ziņu, ka kādā Austrumeiropas valstī būtu vēl kāda ar lielāku stumbra apkārtmēru). Aug Valmieras novada Trikātas pagastā, 1,2 km uz dienvidrietumiem no Trikātas, 130 m uz ziemeļiem no Trikātas - Dutkas ceļa (V233), Rūtiņu māju dārza malā. Tās apkārtmērs ir 6,15 metri un ir atzīta par apmērā visapjomīgāko kļavu. Rūtiņu kļavas augstums ir 24 metri, bet garāko zaru garums stiepjas līdz pat 11 metriem, taču tā kopējā vainaga projekcija ir 240 m². Kļavas vecums nu jau ir pārsniedzis 150 gadus. 

2009. gada 10. novembrī DnB NORD vides glābšanas komanda sakopa Rūtiņu kļavu. Vides glābšanas komandas arboristi ar trosēm nostiprināja kļavas galotnes. Tai draudēja nolūšana, jo koka divgalotņu stumbrs sašķēlies divās daļās un viena no tām ir bīstami sasvērusies. Tika attīrīts Rūtiņu kļavas vainags un uzstādīta īpaša atsaišu sistēma, kas palīdzēs kļavai turēties stalti arī stiprajā vējā un nepieļaus stumbra tālāku šķelšanos, lai tas saglabātu sava kuplā vainaga krāšņumu vēl daudzus gadus. Tā kā stumbrā laika gaitā izveidojies liels, tukšs dobums, to aizdarīja ar aizsargbarjeru, kas savas funkcijas pilda galvenokārt ziemā, neļaujot dobumā sasnigt sniegam.

Atsauces
--------

1. ↑  «Latvijas dabas pieminekļi. Rūtiņu kļava». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 19. jūlijā. Skatīts: 2013. gada 30. novembrī.
2. ↑  «Izglābta Baltijā lielākā kļava». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 21. novembrī. Skatīts: 2013. gada 30. novembrī.
**Roņsalas iela** ir neliela iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Ķīpsalā. Tā sākas krustojumā ar Matrožu ielu, virzās Ķīpsalas rietumu virzienā, iela beidzas kā strupceļš blakus ēkai ar numuru Roņsalas iela 1. Braucot tālāk pa zemes ceļu, ir iespējams nokļūt līdz Ģipša un Enkura ielai. Kopējais ielas garums - 110 metri, visā garumā tā ir ļoti šaura un klāta ar grants segumu. Eksistē tikai divas adreses - Roņsalas iela 1 un Roņsalas iela 1a. Iela nosaukta Roņu salas — Rīgas līcī esošas Igaunijai piederošas salas — vārdā.

Ielas raksturojums
------------------

Roņsalas iela ir 110 metrus gara ieliņa Ķīpsalas apkaimes ziemeļu daļā. Tā sākas krustojumā ar Matrožu ielu un virzās rietumu virzienā kā šaurs grantēts ceļš, kas pieved pie vairākām privātmājām. Roņsalas iela beidzas kā strupceļš blakus ēkai Roņsalas ielā 1. Braucot tālāk pa zemes ceļu, ir iespējams nokļūt līdz Ģipša un Enkura ielai.

Vēsture
-------

1902. gadā šķērsielai bez nosaukuma, kas no Matrožu ielas ved Zunda virzienā, piešķīra nosaukumu Rūniešu iela (*Runöer Strasse*; nosaukums atvasināts no Roņu salas senā nosaukuma zviedru valodā *Runö*), 1923. gadā pārdēvēta par Roņsalas ielu. Vācu okupācijas laikā ielas nosaukums bija *Runöer Strasse* (Roņusalas iela).

20. gadsimta 20. un 30. gados vienīgais apbūvētais gruntsgabals šajā ielā (nr. 1) piederēja kuģu būves darbnīcas īpašniekam Jānim Krumoldam /Krumuldam/. 30. gadu beigās šajā gruntsgabalā darbojās T. Šulta ūdens transporta uzņēmums, kas piedāvāja kravas transporta pakalpojumus ar velkoņiem un liellaivām.

Ielu savienojumi
----------------

Roņsalas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Matrožu iela (T veida krustojums)
* pa zemes ceļu ir iespējams nokļūt Ģipša un Enkura ielā

Skatīt arī
----------

* Ķīpsala


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu R |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| R | 
* Rāceņu
* Radio
* Radžu
* Ragatu
* Raicenes
* Raiņa bulvāris
* Raiskuma
* Rājumsila
* Raktes
* Rāmuļu
* Randu
* Rankas
* Raņķa dambis
* Rasas
* Ratnieku
* Rātslaukums
* Rātsupītes
* Raudas
* Raunas
* Raušu
* Rāvas
* Reformācijas laukums
* Reinvaldu
* Reimersa
* Rembates
* Remīnes
* Remtes
* Rencēnu
* Rendas
* Reņģes
* Republikas laukums
* Rēzeknes
* Rēznas
* Rīdzenes
* Riekstu
* Riepnieku
* Rigondas gatve
* Riharda Vāgnera
* Rijas
* Rikšotāju
* Rindzeles
* Rinkuļu
* Rīnūžu
* Riņķa
* Rītabuļļi
* Rītabuļļu
* Rītausmas
* Rītupes
* Rīvas
* Roberta Feldmaņa
* Roberta Hirša
* Robežu
* Rododendru
* Rojas
* Roņsalas
* Roņu
* Ropažu
* Rostokas
* Rotkalnu
* Rozena
* Rožlapu
* Rožu
* Rožupes
* Rubas
* Rubeņkalna
* Rubeņu
* Rubīna
* Rucavas
* Rūdas
* Rudbāržu
* Rudens
* Rūdolfa
* Ruduļu
* Rudzu
* Rūjienas
* Rumbulas
* Rundāles
* Rūpnīcas
* Rūpniecības
* Ruses
* Rūsiņa
* Rusova
* Rustēnu
* Rušonu

 |

 |
**Rūta Haringa** (angļu: *Ruth Haring*; dzimusi kā **Rūta Ortona** (angļu: *Ruth Orton*), 1955. gada 23. janvāris Barnsteibla — 2018. gada 29. novembris Čiko) bija ASV starptautiskā meistare šahā (1977).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu sākuma līdz 1980. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām ASV šahistēm. Piecas reizes pārstāvējusi ASV sieviešu šaha olimpiādēs (1974, 1976, 1978, 1980, 1982) un 1976. gadā izcīnījusi individuālo bronzas medaļu. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Rozendālā, kurā ieņēmusi 11. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Pazīstama kā ASV šaha dzīves organizatore un vadītāja. Kopš 2009. gada darbojusies ASV šaha federācijas valdē un bijusi federācijas viceprezidente, bet no 2011. līdz 2016. gadam bijusi ASV šaha federācijas prezidente.

Atsauces
--------

1. ↑  Mike Klein. «WIM Ruth Haring, 1955-2018». *Chess.com* (en-US). Skatīts: 2018-11-30.
2. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Ruth Orton». *www.olimpbase.org*.
3. ↑  «1976 Roosendaal Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 15. augustā. Skatīts: 2018. gada 1. oktobrī.
4. ↑  «Ruth Haring Elected New USCF President». *Chessdom.com*. 2011. gada 17. septembris.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Dabiski citrīna oļi
**Citrīns** (no latīņu: *citrus* — 'citrons') ir dzeltenas krāsas caurspīdīgs kvarcs. Lieli labas kvalitātes kristāli ir dārgakmeņi. Citrīna krāsu nosaka divi faktori: viens no tiem ir submikroskopisku dzelzs daļiņu piejaukums kvarcam — šo daļiņu izmērs ir tāds, ka tās absorbē gaismas viļņus violetajā-zilajā spektra daļā. Otrs citrīna iekrāsošanās iemesls ir kvarca paveidi, kas satur alumīnija, litija vai ūdeņraža ieslēgumus, radioaktīvā apstarojuma ietekmē var iegūt zaļgandzeltenu krāsu. Dabā šāds citrīns ir atrodams atradnēs, kur sastopams radioaktīvais kālija izotops, urāns vai torijs.

Dabisks citrīns ir reti atrodams un tas pārsvarā ir bāli dzeltens ar vāji izteiktu pleohroismu. Gandrīz viss dārglietu veikalos nopērkamais citrīns ir mākslīgi radīts, līdz 300—560 °C temperatūrā karsējot dažus ametistu vai dūmu kvarca veidus. Nereti šādus mākslīgus citrīnus tirgotāji dēvē par topāziem vai zelta topāziem. Dabiska citrīna krāsa var būt no dzeltenzaļas līdz oranžai un brūni oranžai. Īpaši augstu tiek vērtētas dzidri dzintarkrāsas akmeņi. Citrīns veido daļu no unikālā dārgakmens — **ametrīna**, kuru atrod Bolīvijā.

Slīpēts citrīna kristāls
Visskaistākie dabiska citrīna kristāli atrodami Brazīlijā, Riugrandi du Sulas štatā. Vēl citrīnu iegūst arī Argentīnā, Birmā, citos Brazīlijas štatos (Minasžeraisa, Gojasa), Francijā (Dofina), Madagaskarā, Krievijā (Urāli), Spānijā (Salamanka, Kordova), ASV.

Senos laikos citrīnu uzskatīja par talismanu, kas pasargā no indes un ļaunām domām. Citrīnu dziedniecībā izmanto, lai jūtīgiem cilvēkiem dotu iekšējo spēku, vielmaiņas problēmu risināšanai. Citrīns ir arī viens no diviem novembra horoskopa akmeņiem.

Citāti
------

1. ↑  Starptautiskās krāsu dārgakmeņu asociācijas lapa par citrīnu (angliski)  Archived 2006. gada 23. augustā, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Minerālu galerijas — par citrīnu (angliski)
**Dubīsa** (lietuviešu: *Dubysa*, žemaišu: *Dobīsa*), arī **Dubisa**, ir upe, kas tek caur Žemaitijas augstieni Lietuvas centrālajā daļā. Upe ir 131 km gara, tās izteka atrodas netālu no Šauļiem. Ietek Nemunas upē pie Seredžas (*Seredžius*) pilsētas. Mūsdienās Dubīsas upes baseinu uzskata par Žemaitijas etnogrāfiskā reģiona austrumu robežu.

Vēsture
-------

13. gadsimtā Dubīsas upes lejtecē atradās Karšuvas un Gaižuva zemes, bet augštecē Saules zeme. 1253. gadā Romas pāvests Inocents IV apstiprināja Livonijas ordenim zemes pie Dubīsas upes, ko sakarā ar savu kronēšanu tam dāvinājis Lietuvas karalis Mindaugs - pusi no Raseiņiem (*Rasseyene*), Laukuvas (*Lukowe*), Betigalas (*Betegalle*), Arjogalas (*Eregalle*) un Dainavas (*Deynowe*), bet visu Kuleni, Karšuvu, Kraži (*Crase*), Nadravu (*Nederowe*), Veizi (*Weyze, aliud Weyse*) un Vangu (*Wange*).
Lietuvas krusta karu laikā 1383. gadā Lietuvas dižkungs Vītauts Dižais apsolīja Vācu ordenim kā vasaļa lēni visas Žemaitijas zemes uz rietumiem no Nevēžas upes. Pēc 1422. gada Melnas līguma Dubīsas baseins ietilpa Lietuvai pakļautās Žemaitijas kunigaitijas sastāvā.

1825. gadā sāka rakt 15 km garo Ventas-Dubīsas kanālu (*Виндавский канал*), kuram pāri 1830. gadā uzbūvēja tiltu pēc Staņislava Kerbedža projekta.

Atsauces
--------

1. ↑  Līguma latīniskais teksts Archived 2019. gada 20. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.: ...*Nomina autem terrarum sunt hec: Rasseyene medietatem, Lukowe medietatem, Betegalle medietatem, Eregalle medietatem, Deynowe medietatem, Kulene totum, Karsowe totum, Crase totum, Nederowe totum, Weyze totom, aliud Weyse totum, Wange totum*. (Datum in Lettowia in curia nostra anno domini MCCLIII mense Julio).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dubīsa***.
Ķemeru kūrorta galvenais korpuss
**Kūrorts** (no vācu: *Kurort* — ‘ārstniecības vieta’) ir ainavisks apvidus ar dabiskiem dziedniecības faktoriem un kur uzceltas ārstniecības iestādes. Kūrortos radīta iespēja daudzveidīgai atpūtai, rekreācijai, izklaidei, ārstniecībai, rehabilitācijai un dažādu saslimšanu profilaksei.

Klasifikācija
-------------

Mariānske Lāzņe balneoloģiskais kūrorts Čehijā
Atkarībā no atrašanās vietas, dziednieciskām funkcijām, atpūtas veida un tūrisma sezonas kūrortus iedala:

* dziednieciskie kūrorti,
	+ balneoloģiskie,
	+ ārstniecisko dūņu,
	+ klimatiskie,
* piejūras vai pludmales kūrorti,
	+ talasoterapijas,
	+ niršanas,
* kalnu kūrorti, kalnu slēpošanas kūrorti,
* vasaras kūrorti, ziemas kūrorti utt.

Kūrortus iedala arī pēc lieluma (lieli, vidēji, mazi), nozīmes (reģiona, valsts, vietējas nozīmes), administratīvās piederības (pilsētas, lauku), atpūtnieku vecuma (pieaugušo, bērnu) u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  Tezaurs. Kūrorts
2. ↑  Tūrisma un viesmīlības terminu skaidrojošā vārdnīca. R.: LR Ekonomikas ministrija, 2008. Kūrorts
3. ↑  Tūrisma un viesmīlības terminu skaidrojošā vārdnīca. R.: LR Ekonomikas ministrija, 2008. Kūrortu klasifikācija un tipoloģija

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kūrorts***.
Neapstrādāts, masīvs rožu kvarcs.
**Rožu kvarcs** (angļu: *rose quartz*) — maigs sārts kvarca paveids. Rožu kvarca krāsa var būt no bāli sārtas līdz sarkanīgi rozā. Visbiežāk rožu kvarcu atrod masīvā veidā — no ļoti sīkiem kristāliņiem sastāvošu — tāpēc tas ir daļēji caurspīdīgs. Visbiežāk atrod pegmatītos.

Rožu kvarca krāsa ir unikāla, jo nevienam citam minerālam šāda toņa krāsas nav. Rožu kvarca krāsu saista ar titāna, dzelzs, mangāna piejaukumiem. Dažreiz rožu kvarcs satur rutila adatveida kristāliņu piejaukumu, kas piešķir akmenim asterisma efektu. Neseni pētījumi rāda, ka rožu kvarca krāsu izraisa arī mikroskopiski citu minerālu (piemēram, djumortjerīta) ieslēgumi.

1959. gadā Brazīlijā, Minasžeraisas štatā, Sapukaijas pegmatītā tika atklāts lielāks daudzums caurspīdīgu rožu krāsas kvarca kristālu — ilgāku laiku mineralogi uzskatīja šos akmeņus par viltojumiem. Jau agrāk šādi kristāli tika atrasti ASV, Meinas štatā, Ramsfordā. Šo unikālo kristālu krāsu visdrīzāk rada fosfātu vai alumīnija piejaukumi. Gaismas ietekmē šo kristālu skaistā krāsa pamazām zūd. Arī citu rožu kvarca paraugu krāsa var zust saules gaismā, visi rožu kvarci zaudē krāsu, tos karsējot.

Skaistā rožu kvarca krāsa padara šo akmeni piemērotu juvelierizstrādājumiem. Visbiežāk un tūkstošiem gadu ilgi no rožu kvarca tiek darināti piekariņi, pērlītes. Šķautņainus akmeņus no rožu kvarca neizgatavo — tas nav caurspīdīgs un bieži tam ir ieslēgumi vai plaisas.

Atradnes
--------

* ASV — Dienviddakota (štata minerāls — simbols), Kalifornija, Meina, Montāna
* Austrija
* Brazīlija
* Francija
* Indija
* Japāna
* Krievija
* Madagaskara
* Namībija
* Polija
* Šveice
* Vācija

un citur

Ticējumi
--------

Rožu kvarcu (acīmredzot krāsu simbolikas dēļ) uzskata par mīlestības un auglības simbolu un līdzekli, kas ārstē jūtu vēsumu un seksualitātes problēmas. Citi ezotērikas piekritēji tic, ka rožu kvarcs pasargā no starojuma (piem. ūdens āderes, datoru starojums) kaitīgās ietekmes.

Ar ezotēriku saistīti rožu kvarca izstrādājumi (piem. "kristāla" bumbas) ir viena no izplatītākajām formām, kādā šo akmeni pārdod.

Ārējās saites
-------------

* Minerālu galerijas (angliski)
* Dienviddakotas rožu kvarca izcelsmes un ieguves apraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4804414-3

 |

 |