recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šis raksts ir par rakstnieku. Par citām jēdziena **Bārs** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Hermanis Bārs** (vācu: *Hermann Bahr*, dzimis 1863. gada 19. jūlijā Lincā, miris 1934. gada 15. janvārī Minhenē) bija Austrijas rakstnieks, lugu autors, teātra režisors un kritiķis.

Piedzima un uzauga Lincā. Studēja tieslietas, filozofiju, ekonomiku un filoloģiju Vīnē, Černivcos un Berlīnē.

19. gadsimta beigu Vīnē bija viens no rakstnieku grupas *Jung-Wien* (Stefans Cveigs, Hugo fon Hofmanstāls, Karls Krauss, Artūrs Šniclers, Fēlikss Zaltens) pārstāvjiem. Ieviesa jēdzienu modernisms, kā arī bija viens no pirmajiem ekspresionisma definētājiem. 

Līdz Pirmajam pasaules karam (1906-1907) strādāja kopā ar Maksu Reinhardu Berlīnes *Deutsches Theater*, bet no 1918. gada Vīnes *Burgtheater*.

Sarakstījis apmēram 40 lugas un 10 romānus.

Miris 1934. gadā. Bija precējies ar austriešu operdziedātāju Annu fon Mildenburgu. Abi ar sievu ir apglabāti Zalcburgas kapsētā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hermanis Bārs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36939191
* LNB: 000289473
* LCCN: n80149588
* ISNI: 0000 0001 2278 3657
* GND: 118505955
* SELIBR: 176587
* SUDOC: 028826914
* BNF: cb12058263v (data)
* BIBSYS: 90223421
* ULAN: 500313759
* NLA: 35816749
* NDL: 00766234
* NKC: ola2002150758
* SBN identifikators RAVV027346 nav derīgs.
* CiNii: DA02383421

 |

 |
**ITF-14** ir GS1 Interleaved 2 of 5 (ITF) svītrkoda ieviešana, Globālā Tirdzniecības Vienības Numura kodēšanai. ITF-14 simboli parasti tiek izmantoti produkta iepakojumu līmeņu kodēšanai, piemēram, kastīte, kurā ir 24 zupas kārbas. ITF-14 vienmēr tiek iekodēti 14 cipari.

Lai atrastu konkrēto uzņēmumu pēc GTVN-14, kas ir iekodēts ITF-14 simbolā, var izmantot GS1 rīku GEPIR.

Biezo melno apmali ap simbolu sauc par "nesošo rami". "Nesošā rāmja" mērķis ir izlīdzināt drukas plates radīto spiedienu visā simbola virsmā un uzlabot nolasīšanas uzticamību, palīdzot samazināt nepareizas nolasīšanas iespējamību, kas var rasties, ja svītrkodu skenē pārāk lielā leņķī, skenēšanas staru kūlim nevis skenējot visas svītras, bet šķērsojot svītrkoda augšējo un/vai apakšējo malu, ko sauc par "īso skenēšanu". Tomēr ITF-14 gadījumā "nesošā rāmja" mala īsa skenējuma noteikšanai īsti nemaz nav nepieciešama. Tā kā ITF-14 svītrkoda datu garums vienmēr ir 14 cipari, pat tad, ja šķiet, ka īsā skenēšana nolasa derīgus datus, kļūdu var viegli atklāt, jo nolasīto datu apjoms ir īsāks par 14 cipariem; tad, kļūdas labošanai, svītrkoda skenēšanu var atkārtot. ITF-14 "nesošā rāmja" galvenā vērtība ir uzlabot pirmās skenēšanas veiksmīgas nolasīšanas rādītājus, uzlabojot drukas spiediena viendabīgumu un svītras malas noteikšanu, jo īpaši tajos gadījumos, kad ITF-14 svītrkodi tiek drukāti uz gofrētā kartona, kas ir plaši izplatīts.

Skatīt arī
----------

* Globālās tirdzniecības vienības numurs (GTVN)
* Globālais elektroniskais pušu informācijas reģistrs (GEPIR)
* Seriālā kravas konteinera kods (SSCC)

Ārējās saites
-------------

* GS1 mājas lapa
* GS1 identifikācijas atslēgas (ID atslēgas)
* GEPIR: Globālais elektroniskais pušu informācijas reģistrs Arhivēts 2008. gada 23. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
* ITF-14 bezmaksas ģenerators Arhivēts 2021. gada 17. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
**9x17 mm** (apzīmējums ASV — **.380 ACP**) — pistoļu unitārā patrona ar centrālo uzliesmojuma kapseli, kuru izstrādāja Džons Braunings 1908. gadā pēc ieroču ražotāja Colt pasūtījuma, par pamatu ņemot patronu 9 mm Browning Long.

Apraksts
--------

Čaula izgatavota no tērauda, vara vai misiņa. Pilnapvalka lode ar svina serdeni. Lodes apvalks izgatavots no tompaka
9x17 mm patronas jauda nav liela, tā pietiek tikai lai ievainotu cilvēku precīzā tēmējumā pa neaizsargātām ķermeņa vietām. Taču nelielā jauda ir uzskatāma arī par patronas priekšrocību. Tās rezultātā patrona nerada stipru atsitienu, rada mazu ložu izkliedi, samazina rikošeta iespējamību, ļauj izmantot vieglas un kompaktas pistoles.

Pielietojums
------------

Patrona ieguva popularitāti Eiropā un Amerikā, kā munīcija policijas un civilajiem ieročiem. No 1996. gada to ražo "Tulas patronu rūpnīca" ar apzīmējumu *9x17 mm K*. Tā tiek lietota kā dienesta ieroča munīcija (piemēram, pistolei IŽ-71).

Citi apzīmējumi
---------------

* 9 mm Browning Court;
* 9 mm Browning Short;
* 9 mm Browning Kurz;
* 9 mm Browning Corto;
* 9 mm Short;
* 9mm Kratak;
* 9 mm k;
* 9mm Scurt;
* 9 mm m.34;
* 9 mm Beretta m.1934;
* 9 mm Selbstladepistole (.380);
* .380 Auto;
* .380 Auto Pistol;
* .380 °C.A.P.H.;
* .380 Colt Auto Pistol Hammerless;
* DWM 540.
**Teperis** (arī **Tepera ūdenskrātuve**, **Ēmura ezers**) ir ūdenskrātuve Abula upē Smiltenes novada Smiltenes pilsētā, uz robežas ar Launkalnes pagastu un Smiltenes pagastu. Ezera maksimālais dziļums ir 5,5 metri, bet vidējais dziļums ir 2,4 metri. Ezers ir viens no tūristu un vietējo iedzīvotāju iecienītajām atpūtas vietām. Ezera kompleksā atrodas futbola laukums, volejbola laukumi, hokeja laukums, kā arī sporta komplekss „Teperis" ar autokrosa trasi un kartingtrasi.

Ezera izveidošanās
------------------

Ezera sākums ir meklējams laikā, kad tika aizsprostota Abula upe tādējādi veidojot Tepera ezeru. Pirmais ezera nosaukums bija Kalnezers, vēlāk ezeru pārdēvēja par Ēmuru. Pēdējais šo ezeru iegādājās Tepfers, kura vārdu lieto līdz šodienai - Teperis.

1901. gadā Smiltenes muižas īpašnieks – firsts Pauls Līvens uz Tepera ezera uzcēla pirmo ūdens elektrospēkstaciju Baltijā. Ūdeni turbīnai pievadīja pa 800 m garu pievadkanālu un tā kritums bija 12 m. 60 kW jaudas turbīna darbināja 40 kW jaudas līdzstrāvas ģeneratoru, bet elektrostacija nedeva gaidītos rezultātus. 1913. gada pavasarī, ar firsta Līvena līdzdalību, sāka un rudenī pabeidza Smiltenes jaunās hidroelektrostacijas būvi, kas bija viena no modernākajām HES tā laika Eiropā. Jaunuzceltajā spēkstacijā, kuras kritums bija 15 m, uzstādīja 80 kW jaudas Frensisa turbīnu un 60 kW maiņstrāvas ģeneratoru. Elektrostaciju slēdza 1961. gadā.

Rekonstrukcija
--------------

Ezera rekonstrukcijas darbi tika uzsākti 2014. gadā. Iemesls rekonstrukcijas uzsākšanai bija dambja nolietošanās statuss. Dambis bija jau tādā stadijā, ka drīzumā varēja arī sabrukt, tādējādi appludinot lejpus ezera esošo dzīvojamo māju. Rekonstrukcijas finansējums sadalījās divās daļās: pusi sedza Eiropas Savienības fonds, bet otru pusi pilsētas aizņēmums no Latvijas valsts fonda. Šobrīd apskatāms ir novietotais vecais ventilis no iepriekšējā dambja, kuru var apskatīt Tepera krastā, blakus volejbola laukumiem.

Vecais spēkstacijas slūžu ventilis

Audiovizuālās norādes
---------------------

* Tepera ezers

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
2. ↑  ezeri.lv
3. ↑  Tepera ezers

Ārējās saites
-------------

* Smiltenes pilsētas mājaslapa
* Sporta komplekss "Teperis"
**Žozē Teodors** (franču: *José Théodore*; dzimis 1976. gada 13. septembrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā aizvadījis 17 sezonas un 648 spēles Nacionālajā hokeja līgā. 2002. gadā tika atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju, kā arī ieguva labākā vārtsarga balvu.

Spēlētāja karjera
-----------------

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Teodors uzsāka 1995.—96. sezonā, kad aizvadīja debijas spēli NHL kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā, pārējo sezonu spēlējot QMJHL junioru līgā. Nākamās trīs sezonas Žozē savu laiku nācās dalīt starp spēlēšanu NHL un AHL klubā Frederiktonas "Canadiens", taču tad, 1999.—00. sezonā, Teodors kļuva par Monreālas kluba pamatvārtsargu.

2001.—02. sezonā Teodoram izdevās demonstrētu sniegumu, kā rezultātā vārtsargs ieguva līgas vērtīgākajam spēlētājam piešķirto Harta balvu, kā arī labākā vārtsarga Vezinas balvu.

2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā Teodors spēlēja Zviedrijas Elitsērijas kluba HC Djurgarden sastāvā. 2005.—06. sezonā Žozē atgriezās "Canadiens" sastāvā, taču februārī tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche". 2008. gada vasarā kā brīvais aģents spēlētājs pievienojās Vašingtonas "Capitals" rindām, taču divus gadus vēlāk parakstīja līgumu ar Minesotas "Wild". 

2011. gada vasarā Teodors parakstīja divu gadu līgumu ar Floridas "Panthers" vienību. 2012.—13. gada sezonā gan komandas sastāvā Teodors aizvadīja vien 15 spēles - mazāk par Jākobu Markstremu un Skotu Klemensenu. 2013.—14. gada sezonā hokejists tā arī nenoslēdza līgumu ar nevienu klubu.

Kanādas izlases rindās spēlējis 2000. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2004. gada Pasaules kausa izcīņā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)
**Činkotīgas ponijs** ir neliela auguma, izturīga savvaļas poniju šķirne, kas attīstījusies Asatīgas salā, kas atrodas Atlantijas okeānā netālu no ASV krastiem. Turpat netālu atrodas otra sala - Činkotīga, kas nozīmē "skaistā zeme pāri ūdenim". Poniji ir savvaļā atgriezušies dzīvnieki, kurus aizsargā Činkotīgas Nacionālais parks. Poniju skaits katru gadu tiek regulēts, dzīvniekus pārdodot un iegūtos līdzekļus izmantojot Nacionālā parka vajadzībām. Ponijus parasti iegādājas privātpersonas. Lai arī dzimuši brīvībā, nokļuvuši atpakaļ pie cilvēkiem, tie ātri atkal kļūst par mājas zirgiem. Činkotīgas ponijus parasti izmanto jāšanai.

Raksturs
--------

Tā kā šķirnei netiek veikta cilvēku kontrolēta selekcija, tad poniju fiziskās kvalitātes var būt ļoti dažādas. Tomēr kā galvenās Činkotīgas ponija kvalitātes tiek atzīmētas ponija pieticība barības izvēlē un veselīgie nagi. Vietējie mēdz teikt, ka Činkotīgas ponijs var palikt resns, stāvot uz betona. Lielākā daļa poniju ir izmērā starp 120 - 140 cm skaustā, bet, atgriežoties pie cilvēka un saņemot pilnvērtīgāku uzturu, ponijiem dzimst lielāki bērni, kas var izaugt pat līdz 160 cm skaustā. Činkotīgas poniju krāsas ir ļoti dažādas, bet vispopulārākā krāsa ir raibie (dārki) poniji.

Vēsture
-------

Pastāv divas teorijas, kā uz Asatīgas salas sāka dzīvot poniji savvaļā. Pirmā leģenda ir tāda, ka pie salas krastiem 16. gadsimtā ir avarējusi spāņu galera un poniji, kas ir atradušies uz kuģa, izpeldējuši krastā. Tomēr vairāk ticama teorija ir tā, ka 17. gadsimta sākumā spāņu kolonisti ir palaiduši ponijus uz salas ganīties savā vaļā, lai nebūtu jāmaksā mājdzīvnieku nodoklis. Par mājdzīvniekiem tika uzskatīti tādi dzīvnieki, kas ganās iežogotos aplokos. Lai arī nav zināms, kā dzīvnieki sāka dzīvot uz salas, tomēr ir zināms, ka tie tur dzīvo jau vairākus simtus gadu.

Činkotīgas poniji mūsdienās
---------------------------

Činkotīgas poniji pārpeld jūras šaurumu
Visi Činkotīgas poniji mūsdienās pieder Činkotīgas brīvprātīgo ugunsdzēsēju nodaļai. Valdība atļauj uz salas turēt līdz 150 pieaugušiem dzīvniekiem.

Kopš 1925. gada pēdējā jūlija trešdienā un ceturtdienā poniji tiek dzīti no Asatīgas salas uz Činkotīgas salas aplokiem, kuros atlasa jaunos dzīvniekus un pārdod. Piektdienā poniji dodas atpakaļ uz Asatīgas salu. Abas salas vienu no otras atdala neliels jūras šaurums, kuru poniji pārpeld. To sabrauc vērot tūkstošiem skatītāju. Tā kā poniji tiek pirkti Činkotīgas salā, tad cilvēki mēdz saukt šos ponijus šīs salas vārdā, lai arī tie piedzimst Asatīgas salā. Tomēr ir valodas, kurās šos ponijus sauc par Asatīgas ponijiem, piemēram, vācu valoda.

Iegūtie līdzekļi tiek izmantoti Nacionālā parka un Ugunsdzēsēju nodaļas vajadzībām. Poniji tiek dzīti uz Činkotīgas salu vēl otro reizi gadā, lai tos pārbaudītu veterinārārsts, kā arī tiek uzskaitīti jaundzimušie vasaras kumeļi.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the World"
2. ↑  Assateague Island National Seashore

Ārējās saites
-------------
**Jitka Landova** (čehu: *Jitka Landová*; dzimusi 1990. gada 20. jūlijā Jablonecā pie Nisas) ir čehu bijusī biatloniste, 2014. gada ziemas olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja stafetē.

Karjera
-------

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2012. gada 2. februārī Holmenkollenē ar 70. vietu sprintā. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2012. gadā Rūpoldingā.

Guvusi panākumus ziemas universiādēs. 2013. gadā izcīnīja zelta medaļu masu startā un divas bronzas (individuālajā distancē un jauktajā stafetē). 2015. gadā vēlreiz ieguva zeltu masu startā un bronzu sprintā.

Piedalījās 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos. Individuāli labāko rezultātu ieguva sprintā, ieņemot 49. vietu. Startēja arī iedzīšanā (51. vieta) un 15 km individuālajā distancē (59. vieta). Sieviešu stafetē kopā ar Evu Puskarčīkovu, Gabrielu Koukalovu un Veroniku Vītkovu sākotnēji ieņēma 4. vietu, bet pēc Krievijas komandas diskvalifikācijas par dopinga noteikumu pārkāpumu, Čehijai tika piešķirta bronzas medaļa. Medaļu saņēma tikai pēc deviņiem gadiem — 2023. gada 4. martā Pasaules kausa posmā Nove Mesto.

2014.—2015. gada sezonā vairākkārt ieguva vietas uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos stafetē. Individuāli augstāko rezultātu Pasaules kausa posmos sasniedza 2015. gada 16. janvārī Rūpoldingā, ieņemot 10. vietu sprintā. No 2015.—2016. gada sezonas vidus viņa pārstāja piedalīties Pasaules kausa sacensībās un izlaida visu 2016.—2017. gada sezonu. Iemesls bija hroniskā noguruma sindroms. 2017. gada maijā paziņoja, ka slimības dēļ beidz savu biatlona karjeru.

Karjeras rezultāti
------------------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Valsts karogs: Krievija Soči | 59. | 49. | 51. | — | **3.** | — |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Valsts karogs: Vācija Rūpoldinga | 82. | 73. | — | — | 10. | — |
| 2013 | Valsts karogs: Čehija Nove Mesto | 61. | 47. | 42. | — | 10. | — |
| 2015 | Valsts karogs: Somija Kontiolahti | 75. | 65. | — | — | 7. | — |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2012.—2013. | 97. |
| 2013.—2014. | 74. |
| 2014.—2015. | 47. |
| 2015.—2016. | 77. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Sochi Olympic medals 9 years later. „I knew it," Soukalová said». *biathlonnmnm.cz* (angļu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 8. martā. Skatīts: 2023. gada 9. martā.
2. ↑  «Ovace vestoje. Biatlonistka Landová kvůli zdraví ukončila kariéru». *ceskatelevize.cz* (čehu). 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2023. gada 9. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jitka Landova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *The Sport.org* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (krieviski)
**Dartmūras ponijs** ir poniju šķirne, kas dzīvo Anglijas dienvidu daļā, ganoties Devonas tīreļos arī kā savvaļas zirgi. Dartmūras ponijs ir dzīvojis Anglijas dienvidos gadsimtiem ilgi. Par šo šķirni ir saglabājušās rakstiskas liecības no 11. gadsimta, bet liecību par šķirnes izveidi nav daudz. Gadsimtu laikā poniji nav daudz mainījušies savā izskatā. Tiem ir mierīgs, draudzīgs raksturs, un tie ir viegli apmācāmi, tādēļ tos iesaka kā bērnu pirmos zirgus. Anglijā bērni ar Dartmūras ponijiem startē visās zirgu sporta diciplīnās.

Gadsimtiem dartmūras ponijs ir lietots lauksaimniecības darbos, un pateicoties tīreļu skarbajam klimatam, poniji ir ļoti pieticīgi, izturīgi un spēcīgi. Tos plaši izmantoja kā kravu nesējus alvas raktuvēs un akmeņu lauztuvēs. Lai gan 1930.
gados bija reģistrēti 28 000 Dartmūras poniji, mūsdienās Dartmūras ponijs tiek pieskaitīts pie retajām šķirnēm, poniju skaits šodien ir apmēram 5000. Lai veicinātu šķirnes izdzīvošanu, 1980.
gados tika izveidots Dartmūras Nacionālais parks Devonā. Kopš tā laika poniju skaits lēnām pieaug.

Izskats
-------

Dartmūras poniji savvaļā
Dartmūras ponijam ir neliela galva ar tālu novietotām acīm un ausīm. Dartmūras ponijam ir spēcīgi krusti, īsas kājas ar izturīgiem nagiem un vidēji blīvi kauli. Tiem ir biezas un garas krēpes un astes. Ponijiem ir mīkstas gaitas, brīvām plūstošām kustībām. Dartmūras poniju augums skaustā ir 1,16—1,27 m. Apspalvojuma krāsa pēc šķirnes standartiem drīkst būt bēra, sirma, tumši ruda, ruda, salna un dārka. Mēdz būt arī dābolaini sirmi poniji, bet tie tiek izbrāķēti. Dārkajiem zirgiem nedrīkst būt pārāk lieli baltie laukumi. Dartmūras poniju baltie laukumi savstarpēji parasti ir līdzīga rakstura. Dartmūras ponijam ir maigs raksturs, tie ir draudzīgi, mierīgi un uzticami. Tie ir inteliģenti un ātri mācās.

Vēsture un mūsdienas
--------------------

Dartmūras poniji tika plaši pielietoti raktuvju darbos. Kad raktuves tika slēgtas, daļu poniju turpināja lietot zemnieku saimniecības, bet lielākā daļa tika palaista tīreļos brīvībā. Ponijus 1900.
gados lietoja cietumu apsargi, pārvadājot cietumniekus. Tas tika darīts līdz pat 1960.
gadiem. 1924. gadā tika izveidota Dartmūras poniju apvienība un izveidota ciltsgrāmata. 1922. gadā Dartmūras ponijs tika sakrustots ar arābu zirgu, arābu ērzeļi tika izmantoti vairākās paaudzēs. Dartmūras ponijs ir krustots arī ar Velsas poniju un fella poniju.

Grūti laiki ponijiem bija abi pasaules kari, gan Pirmais, gan Otrais pasaules karš. Vietējie cilvēki šajā laikā izglāba šķirni, darbojoties neatkarīgi no oficiālās apvienības. Dartmūras poniji tiek audzēti ne tikai Lielbritānijā, tos audzē arī Eiropas kontinentā un Ziemeļamerikā. Tos parasti lieto kā jājamzirgus bērniem, bet ar tiem var jāt arī pieauguši cilvēki, un tos var lietot arī iejūgā.

Atsauces
--------

1. ↑  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"

Ārējās saites
-------------

* Dartmoor Pony Society
* Fighting for the Survival of the Dartmoor Pony
* Welcome to Devon Ponies
Šis raksts ir par ciemu. Par citām jēdziena **Rumbula** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Rumbula** ir Rīgai piegulošs ciems austrumos no galvaspilsētas, Ropažu novada Stopiņu pagastā. Skrajciems izvietojies starp autoceļu Rīga—Saurieši un galveno autoceļu A6. Cauri Rumbulai iet dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils (uz tās pieturas punkts Rumbula). Attālums līdz novada centram Ulbrokai pa autoceļiem ir 13 km, līdz Rīgas centram — arī aptuveni 13 km.

Ģeogrāfija
----------

Rumbula atrodas Stopiņu pagasta dienvidu stūrī, no rietumu puses tā robežojas ar Rīgas pilsētas administratīvo teritoriju, bet no austrumu puses — ar Salaspils novadu. Dienvidos — Rīgas pilsētas daļa Rumbula.

Lielākā daļa Rumbulas iedzīvotāju strādā Rīgā, apbūvē dominē privātmājas un viensētas. Ciemam ir skraja apdzīvotības struktūra, var izdalīt dažādos laikos vēsturiski veidojušās daļas Gaismu, Rubeņu kalnu un Šķeltus. Ciema ziemeļu perifērijā, gar Granīta ielu un Getliņu ielu atrodas rūpniecības uzņēmumi, mazākā mērā tas raksturīgs arī dienvidu perifērijai gar Rīgas Latgales ielu, kur atrodas arī ēdināšanas un degvielas uzpildes uzņēmumi. Ciema dienvidaustrumos ir arī mazdārziņi.

### Getliņu atkritumu poligons

Kaijas Getliņu izgāztuvē
Getliņu purva malā, pie robežas ar Salaspils novadu ir izvietots ievērojamākais objekts Rumbulā: Getliņu atkritumu poligons — uzņēmums SIA "Getliņi EKO" apsaimnieko lielāko cieto sadzīves atkritumu poligonu Baltijas valstīs – „Getliņus". Atkritumu kalns ir ievērojami augstāks par apkārtējo Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumu, sasniedzot aptuveni 50 m vjl. augstumu.

Šī ir lielākā atklātā atkritumu izgāztuve Baltijā un Ziemeļeiropā, viegli pieejamā barība piesaista arī lielu kaijveidīgo putnu daudzumu. Izgāztuvē vienlaicīgi esošo kaiju skaits ir mērāms vairākos tūkstošos, to vidū sastapti arī Latvijā retu sugu putni, piemēram, tieši šeit vienīgās divas reizes novērota Vidusjūras kaija un vienīgo reizi — Kamčatkas kaija.

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 118 | —     |
| 1979 | 246 | +108.5% |
| 1989 | 160 | −35.0% |
| 2000 | 274 | +71.2% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 282 | +2.9% |
| 2011 | 343 | +21.6% |
| 2015 | 374 | +9.0% |
| 2021 | 430 | +15.0% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Rumbulu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  Getliņu sadzīves atkritumu poligona vēsture Arhivēts 2011. gada 14. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. Getliņi EKO
3. ↑  Vidusjūras kaija Arhivēts 2009. gada 26. augustā, *Wayback Machine* vietnē. Putni.lv
4. ↑  OSP

Ārējās saites
-------------

* Getliņi EKO

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Stopiņu pagasta ciemi Stopiņu pagasta ģerbonis |
| --- |
|  |
| 
* Cekule
* Dreiliņi
* Dzidriņas
* Līči
* Rumbula
* Saurieši
* **Ulbroka**
* Upeslejas
* Vālodzes

 |

 |
Šis raksts ir par salu Filipīnās. Par provinci skatīt rakstu Bilirana (province).

**Bilirana** (varaju: *Biliran*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, administratīvi ietilpst Austrumu Visaju reģionā, kur kopā ar Maripipi, Higatanganas, Sambavanas un citām mazākām saliņām veido Biliranas provinci. Apdzīvo galvenokārt varaji un sebuāņi. Lielākā apdzīvotā vieta ir provinces centrs Navala ar 54 692 iedzīvotājiem municipalitātes robežās.

Ģeogrāfija
----------

Izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumos Visaju salu grupā. Tās krastus apskalo Samaras jūra. 800 m platais Biliranas šaurums dienvidrietumos to atdala no Leites salas; šaurumu šķērso tilts. rietumos un Leites līcis dienvidos. Krasta līnija mēreni izrobota, rietumu piekrastē vairākas nelielas saliņas. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina, augstākais kalns ir Nalitavans 1346 m vjl salas ziemeļdaļā. Salā joprojām novērojamas vulkāniskās aktivitātes; pēdējais freatiskais izvirdums (pelnu un tvaika izmeši) novērots 1939. gada 26. septembrī. Valda subekvatoriāls musonu klimats; augstienēs — vēsāks kalnu klimats.

Atsauces
--------

1. ↑  ISLAND DIRECTORY. Islands of Philippines

Ārējās saites
-------------
**Zirņveida dedestiņa**  (*Lathyrus pisiformis*) ir daudzgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs. Suga ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā, Baltkrievijas, Lietuvas un Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā, Polijas Apdraudēto sugu sarakstā.

Apraksts
--------

Augam ir īss, resns saknenis, no kura izaug vairāki 50—100 cm gari stublāji. Stublājs stāvs, dažreiz kāpelējošs, šauri spārnains. Plūksnaini saliktas lapas ar 3—6 pāriem eliptisku lapiņu (ga 2—4 cm, pl 0.7—1.5 cm). To virspusē ir zilganzaļa, bet apakšpuse — pelēkzaļa. Lapa beidzas ar sazarotu vītni. Pielapes gandrīz tikpat lielas kā lapiņas.

Augšējo lapu žāklēs izveidojas ķekari ar 5—14 sārtiem ziediem, kas vēlāk kļūst blāvāki. Ziedēšanas sākumā vainaglapu ārpuse ir zaļgana. Zied jūnijā. Auglis — iegarena (ga 3—6 cm), tumšbrūna pāksts ar vidēji 8 gludām, apaļām sēklām.

Izplatība un biotopi
--------------------

Zirņveida dedestiņa sastopama Austrumeiropā līdz pat Urālu un Kaukāza kalniem. Aiz Urāliem izplatība turpinās Rietumsibīrijā līdz Baikāla ezeram gar Kazahstānas, Ķīnas un Mongolijas ziemeļu malām. Austrumeiropā lielākajā daļā valstu tas ir rets augs un tiek aizsargāts ar likumu Čehijā, Slovākijā, Ungārijā un Polijā. Čehijā tā ir viena no retākajām dedestiņu sugām, zināmas tikai pāris atradnes, kur augiem ir ierobežotas vairošanās spējas, jo regulāri zied tikai daži īpatņi.

Latvijā zirņveida dedestiņa uzskatāma par kritiski apdraudētu sugu, jo tai ir tikai dažas atradnes, kuras kļūdaina saimnieciskā darbība var viegli iznīcināt. Viena no augšanas vietām atrodas dabas parkā Daugavas loki.

Augs sastopams priežu vai ozolu mežos un mežmalās sausās augtenēs, retāk krūmājos. Āzijā to var atrast upju palienēs, stepju pļavās un zemās kalnu nogāzēs.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Latvijas Sarkanā grāmata* 3.sēj. *Vaskulārie augi*. Rīga: LU Bioloģijas institūts, 2003. 182. lpp. ISBN 9984-559-08-4
2. 1 2 3  Lathyrus pisiformis L. – hrachor hrachovitý. Botany.cz. Skatīts: 2024.02.24.
3. 1 2  Zirņveida dedestiņa Lathyrus pisiformis L. Sugu enciklopēdija Latvijas daba. Skatīts: 2024.02.24.
Apcietinātā Jāņa Vēvera foto (1983).
**Jānis Vēveris** (1954) ir latviešu disidents, viens no organizācijas Helsinki-86 aktīvistiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1954. gada 30. decembrī Rīgā strādnieka Friča Vēvera un viņa sievas Mirdzas ģimenē. Vecāki bija baptistu draudzes locekļi. Dzīvoja Laboratorijas ielā Grīziņkalnā. Mācījās Anrī Barbisa Rīgas 11. vidusskolā, kur represētā skolotāja Ieva Lase viņam mācīja tehnisko tulkošanu. Kopš 1970. gada nodarbojās ar akadēmisko airēšanu. Strādāja par dežurantu ūdensvada un kanalizācijas pārvaldē, celtnieku brigādē, kā arī Latvijas PSR Oktobra revolūcijas un sociālisma celtniecības arhīvā.

Baptistu draudzē iepazinās ar disidentiem Jāni Rožkalnu un Edmundu Cirveli, "Gaismas akcijas" ietvaros kopēja un izplatīja trimdas latviešu preses izdevumus un grāmatas. 1983. gada 5. un 6. janvāra akcijas laikā VDK viņu apcietināja un līdz tiesai veselu gadu turēja apcietinājumā Stūra mājā. Viņu tiesāja kopā ar Jāni Rožkalnu un vienā laikā ar Gunāru Astru, piespriežot trīs gadu ieslodzījumu labošanas Permas apgabala darbu nometnē, kurā tolaik atradās arī Žanis Skudra, Ints Cālītis un citi latviešu politieslodzītie.
1985. gada decembrī viņu pārveda uz Rīgu un pēc mēneša atbrīvoja.

1986. gadā Jānis Vēveris iesaistījās Helsinki-86 grupā, pēc 1988. gada jūlija LNNK.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas strādāja Latvijas Republikas Muitas pārvaldē.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, 2. šķira (1998)

Atsauces
--------

1. ↑  Ordeņa lielvirsnieks Jānis Vēveris "Latvijas Vēstnesis", Nr. 264/267 20.08.1999.
**Heneralsantosa** (filipīniešu: *Lungsod ng General Santos*, angļu: *City of General Santos*, sebuāņu: *Dakbayan sa General Santos*) ir neatkarīga augsti urbanizēta pilsēta Filipīnās, Soksksarhenas reģionā. Dažkārt ģeogrāfiski un statistisk tiek pieskaitīta Dienvidkotabato provincei, bet ir no tās politiski un administratīvi neatkarīga. Atrodas Mindanao salas dienvidos Sarangani līča ziemeļu krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir sebuāņi un ilongi. Nozīmīgs pārtikas rūpniecības un zvejniecības centrs.

Vēsture
-------

Līdz Mindanao dienviddaļas plānveida kolonizēšanai tagadējās pilsētas vietā atradās blaanu apmetne **Dadiangasa** (*Dadiangas*). 1939. gadā ieradās pirmie 200 pārceļotāji no Lusonas Filipīnu armijas ģenerāļa Paulino Santosa vadībā, lai dibinātu Koronadalas koloniju. Vēlākos gados ieceļoja tūkstošiem kolonistu no Lusonas un Visajām. 1939. gada martā tika dibināta Alagao apmetne Buajanas municipālā distrikta sastāvā. Kolonija strauji attīstījās un 1947. gadā **Buajana** (*Buayan*) kļuva par patstāvīgu municipalitāti ar centru Dadiangasā. 1954. gadā municipalitāte tika pārdēvēta par godu pirmo kolonistu vadonim ģenerālim Santosam. 1968. gadā Heneralsantosai tik piešķirts pilsētas statuss, bet 1988. gadā — no provinces neatkarīgas augsti urbanizētas pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Heneralsantosa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Filipīnu lielpilsētas Valsts karogs: Filipīnas |
| --- |
|  |
| 
* Anhelesa
* Bagio
* Bakoloda
* Butuana
* Dagupana
* Davao
* Heneralsantosa
* Iligana
* Iloilo
* Kagajana de Oro
* Kalookana
* Kesonsitija
* Kotabato
* Lapulapu
* Laspiņasa
* Lusena
* Makati
* Malabona
* Mandalujonga
* Mandaue
* Manila
* Marikina
* Muntinlupa
* Naga
* Navotasa
* Olongapo
* Ormoka
* Paraņake
* Pasaja
* Pasiga
* Puertoprinsesa
* Sanhuana
* Santjago
* Sebu
* Tagiga
* Taklobana
* Valensuela
* Zamboanga

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 141970338

 |

 |
**Rosalīnas** (*Rosalina*) ir foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā. Ģinti 1826. gadā izveidoja franču naturālists Alsids Orbiņī. Ģints tipiskā suga ir *Rosalina globularis* d'Orbigny, 1826. Ģeohronoloģiski rosalīnas ir zināmas no eocēna līdz mūsdienām.

Apraksts
--------

Čaula trohospirāliska, plakani izliekta, brīva vai pieaugoša ar umbilikālo virsmu. Visas strauji paplašinošās kameras ir redzamas no izliektās spirāliskās puses, bet umbilikālajā pusē ir redzamas tikai pēdējā vijuma kameras, kuras iegūst trīsstūrveida vai sektorveida formu un stipri pārklājas. Turklāt, pēdējā kamera aizņem ap trešdaļu no kopējā čaulas perimetra. Šuves spirāliskajā pusē ir iespiestas un slīpas, un pie ārējās malas atliecas atpakaļ. Umbiliks ir vaļējs, daļēji piesegts ar trīsstūrveida umbilikālajiem atlokiem, kas atiet no katras pēdējā vijuma kameras. Kameras iekšpusē ir vienkāršas un nesadalītas. Čaulas sieniņas ir no kalcīta ar organika slāņa klājumu un izteikti perforētas. Atveri veido zems starpmagināls loks umbilikālajā pusē ar šauru lūpu ap to.

Sistemātika
-----------

Rosalīnu ģintī ir 114 recentās sugas, bet ar izmirušajām kopā ir 228 sugas. Dažas no tām ir šādas:

* ģints: ***Rosalina*** d'Orbigny, 1826

* suga: *Rosalina augur* Hornibrook, 1961
* suga: *Rosalina bradyi* (Cushman, 1915)
* suga: *Rosalina depressa* d'Orbigny, 1850 †
* suga: *Rosalina floridensis* (Cushman, 1930)
* suga: *Rosalina globularis* d'Orbigny, 1826
* suga: *Rosalina horrida* Egger, 1857 †
* suga: *Rosalina paupereques* Vella, 1957
* suga: *Rosalina quadrata* Terquem, 1882 †
* suga: *Rosalina vitrizea* Hornibrook, 1961

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Loeblich, A. R.; Tappan, H. (1987). Foraminiferal Genera and their Classification. Van Nostrand Reinhold Company, New York. 561 lpp. ISBN 0-442-25937-9
2. ↑  World Foraminifera Database
***Rosalina globularis*** ir foraminīferu suga rotaliīdu kārtā un rosalinīdu dzimtā. Sugu 1826. gadā aprakstīja franču naturālists Alsids Orbiņī kā *Rosalina bulloides*. *Rosalina globularis* ir rosalīnu ģints tipiskā suga. Tā ir izplatīta Vidusjūrā, Melnās jūras dienvidu daļā, Atlantijas okeānā, Meksikas līcī un ap Kubu, Indijas okeānā, Persijas līcī, Javas jūrā, Natunas jūrā un Dienvidķīnas jūras dienvidu daļā, kā arī Klusajā okeānā, pie Japānas u.c.

Apraksts
--------

Čaula ovāla, ļoti iespiesta, no augšas viegli izliekta, no apakšas umbilikālajā pusē nedaudz ieliekta, perforēta. Čaulas malās poras var būt izvietotas šķērseniskās rindās, atgādinot raustītas līnijas. Spirālisko pusi veido trīs vijumi, kuri krasi atdalīti ar šuvēm. Katrā vijumā ir ap četrām kamerām, un tās ir izliektas un izlocītas virspusē un gandrīz stūrainas apakšpusē, kuru stūrainā daļa apsedz pārējās kameras umbilikālās puses centrālajā apgabalā. Atvere umbilikālajā pusē aizņem katras kameras operkulārās daļas visu apakšējo malu. Čaulas diametrs ir ap ⅓ mm un tās krāsojums ir vienkrāsaini balts.

Atsauces
--------

1. ↑  WoRMS, World Register of Marine Species.
2. ↑  Orbigny, A. D. d'. (1839). Foraminifères, in de la Sagra R. Histoire physique, politique et naturelle de l'ile de Cuba. A. Bertrand. 1-224. 95. lpp.
**Skarbā dedestiņa**  (*Lathyrus hirsutus*) ir viengadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs. Latvijā konstatēta 20. gadsimta otrajā pusē uz dzelzceļa.

Apraksts
--------

Skarbās dedestiņas augļi
Augam ir 30—100 cm garš, kāpelējošs, sazarots, stublājs. Lapa sastāv no kāta ar šaurām pielapēm un viena lancetisku lapiņu pāra (ga 3—6 cm, pl 0,5—1,5 cm). Lapas galā gara, žuburaina vītne. Gan stublājs, gan lapas kāts ir spārnains.

Lapu žāklēs gari ziedneši ar 1—3 zili violetiem ziediem. Karogs parasti spilgtāks nekā pārējās vainaga daļas. Auglis ir 3—5 cm gara pāksts, klāta ar gariem, gaišiem matiņiem, kas atrodas uz sīkiem pauguriem. Auglim nogatavojoties, matiņi nokrīt, bet ir labi jūtama pāksts raupjā virsma. Pākstī atrodas 5—6 tumši brūnas, raupjas sēklas. Zied jūnijā, jūlijā.

Izplatība un ekoloģija
----------------------

Skarbā dedestiņa sastopama Eiropā, Āzijas dienvidrietumos un Ziemeļāfrikā. Lielākajā daļā Centrāleiropas apgabalu tā ievesta pēc 1830. gada kopā ar graudaugu un vīķu sēklām un izplatīta nevienmērīgi.

Savvaļā aug krūmājos, mežmalās, kalnu nogāzēs, kaļķainās un barības vielām ne pārāk nabadzīgās smilšainās vai smilšmāla augsnēs. Sastopama arī kā nezāle labības laukos un lauku malās. Ēncietīgs, siltumu mīlošs augs.

Izmantošana
-----------

Kopš 17. gadsimta Nīderlandē skarbo dedestiņu izmanto erozijas novēršanai, zaļmēslojumam un kā dekoratīvo augu. Lopbarībai var izmantot pirms augļu izveidošanās, jo sēklas ir indīgas.

Atsauces
--------

1. ↑  N. Priedītis *Enciklopēdija Latvijas augi*. Rīga : Gandrs, 2014. 328. lpp. ISBN 978-9934-8015-2-5
2. 1 2   Erich Oberdorfer: *Pflanzensoziologische Exkursionsflora für Deutschland und angrenzende Gebiete*. Stuttgart (Hohenheim) 2001, S. 619. ISBN 3-8001-3131-5
3. ↑  Lathyrus hirsutus L. Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Skatīts: 2024.02.29.
4. ↑  Lathyrus hirsutus L. Rauhaarige-Platterbse In: Info Flora, dem nationalen Daten- und Informationszentrum der Schweizer Flora. Skatīts: 2024.03.01.
5. ↑  Ruige lathyrus In: FLORON Verspreidingsatlas Vaatplanten. Skatīts: 2024.03.01.
**Serbijas dinārs** (serbu: *српски динар*) ir Serbijas naudas vienība. ISO 4217 kods ir ***RSD***, skaitliskais kods **941**. Oficiāli dinārs sastāv no mazākām vienībām **para** (serbu: *пара*; 1 dinārs = 100 paras), bet mūsdienās tās ir izņemtas no apgrozības.

Vēsture
-------

Pirmoreiz Serbijas dinārs datēts 1214. gadā Stefana Nemanjiča valdīšanas laikā.

Osmaņu impērijas laikā dināram ieviesta apakšvienība para (no persiešu valodas پاره *pāra* — "monēta").

Pēc Serbu, horvātu un slovēņu karalistes izveidošanas Serbijas dinārs 1920. gadā tika nomainīts ar Dienvidslāvijas dināru.
Otrajā pasaules kara laikā Vācija okupētajā Serbijā 1941. gadā atjaunoja Serbijas dināru. Pēc Vācijas spēku atkāpšanās 1944. gadā tika ieviests Dienvidslāvijas dinārs.

Kad 2003. gadā Dienvidslāvijas Federālā Republika tika pārveidota par Serbiju un Melnkalni, Dienvidslāvijas dinārs tika nomainīts ar Serbijas dināru.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nauda Serbijā*** |

* Serbijas Tautas banka

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 103719540X

 |

 |
**Osakas "Gamba"** (japāņu: ガンバ大阪, *Gamba Ōsaka*) ir profesionāls Japānas futbola klubs, šobrīd spēlē Japānas futbola čempionāta augstākajā līgā. Komandas nosaukums *Gamba* nāk no itāļu vārda "gamba", kas nozīmē "kāja", un arī japāņu valodas vārds "ganbaru" (japāņu: 頑張る), kas nozīmē "rādīt savu labāko sniegumu" vai "stāvēt stingri". Kluba bāze atrodas Osakas prefektūras pilsētā Suitā, tās mājas spēļu stadions ir Suitas pilsētas stadions.

Osakas "Gamba" šobrīd ir viens no panākumiem bagātākajiem Japānas klubiem. Tas trīs reizes uzvarējis nacionālajā čempionātā, divas reizes ieguvis līgas kausu, četras reizes Japānas Imperatora kausu un uzvarējis arī 2008. gada Āzijas Čempionu līgā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Osakas "Gamba"***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 260041277
* NDL: 01077429

 |

 |
***Globulina gibba*** ir foraminīferu suga polimorfinīdu kārtā un polimorfinīžu dzimtā. Sugu 1832. gadā kā *Polymorphina gibba* aprakstīja franču naturālists Alsids Orbiņī, taču pirmo reizi bez apraksta viņš to pieminēja vēl 1826. gadā. Nosaukums "*gibba*" latīniski nozīmē kupris vai kuprainis. *Globulina gibba* ir globulīnu ģints tipiskā suga. Suga ir izplatīta Vidusjūrā, Egejas jūrā, Atlantijas okeānā, Meksikas līcī un pie Kubas, Biskajas līcī, Ķeltu jūrā, Baltijas jūrā, Klusajā okeānā, pie Ķīnas un Japānas u.c. Ģeohronoloģiski suga ir zināma no eocēna līdz mūsdienām.

Apraksts
--------

Čaulas forma ir no lodveidīgas līdz tuvu lodveidīgai, šķērsgriezumā gandrīz apaļa. Kameras ir mazskaitlīgas, uzpūstas, apaļīgas, izvietotas gandrīz triseriāli. Šuves nav iespiestas, bet kopumā krasas. Sieniņa ir gluda, puscaurspīdīga, bieži vien klāta ar fistulozām caurulītēm, īpaši atveres galā. Atvere ir radiāla.

Garums 0,45—1,10 mm; platums 0,40—0,90 mm; biezums 0,40—0,90 mm. Orbiņī oriģinālais eksemplārs ir nozaudēts. *Globulina gibba* sugai ir konkrētas kopīgas īpašības, un tomēr eksistē vairākas atšķirīgas varietātes, un dažādi autori piešķir daudz dažādu sugu un varietāšu nosaukumu formām, kas būtībā ir tipiskās sugas variācijas. Orbiņī modelim ir lodveida forma ar nedaudz izvirzītu virsotni. Eggera *Polymorphina gibba var. pyrula* variācijai forma ir ar ļoti attīstītu virsotni. Gimbela *Globulina subgibba* variācijai ir sfēriska forma, savukārt, Karrera *Polymorphina gibba var. orbicularis* ir sferoidāla čaula, kuras garums ir mazāks par platumu. Ir dažādi īpatņi, kuriem kameras vai nu nevienmērīgi pārklājas, vai arī ne pārāk vienmērīgi sakļaujas. Eksistē daudz dažādas fistulu formas, no kurām dažas ir ļoti sarežģītas un tām tika piešķirti dažādi nosaukumi, kuriem tomēr pamatā ir *Globulina gibba* čaula.

Atsauces
--------

1. ↑  WoRMS, World Register of Marine Species.
2. ↑  Cushman, J. A.; Ozawa, Y. (1930). A Monograph of the Foraminiferal Family Polymorphinidae, Recent; Fossil. Proceedings of the United States National Museum. 77: 1-185. 61. lpp
**Alfreda Hauznere** (vācu: *Alfreda Hausner*; dzimusi 1927. gada 27. decembrī Volfsbergā) ir Austrijas šahiste.

Biogrāfija
----------

Dzimusi Karintijā, bet 1938. gadā kopā ar vecākiem pārvākusies uz Vīni, kur nodzīvojusi visu savu mūžu. Ar šahu nopietni sākusi nodarboties pēc Otrā pasaules kara. Divas reizes uzvarējusi Austrijas sieviešu šaha čempionātos (1953, 1976). Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru dalībniece. Vīnes šaha kluba *Sz Favoriten Wien* biedre. Pārstāvējusi Austrijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 8 reizes (1957, 1966, 1972-1976, 1980-1984). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (1974) medaļu.
Sekmīgi piedalījusies arī senioru šaha turnīros. 1987. gadā Bavārijas pilsētā Bādsvērishofenē izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules čempionātā seniorēm S60 vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  International women’s tournament, Opatija 15-09-1953 > 05-10-1953
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Alfreda Hausner
3. ↑  Alfreda Hausner | Frau Schach

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Krievijas un Baltkrievijas Apvienotā valsts,** oficiāli **Apvienotā valsts** (krievu: *Союзное государство*) ir pārnacionāla Krievijas un Baltkrievijas savienība ar vienotu politisko, ekonomisko, militāro, muitas, valūtas, tiesisko, humanitāro, tirgus un kultūras telpu. 

Jau 1991. gadā PSRS prezidents Mihails Gorbačovs Novoogareva procesa laikā ierosināja izveidot Suverēnu valstu savienību kā konfederālu valsti, kas arī netika īstenota.

Baltkrievijas Republikas un Krievijas Federācijas tuvināšanās pēc 5 gadiem par prioritāro mērķi izvirzīja padomju laikā pastāvošo ekonomisko sakaru atjaunošanu, kad lielie BPSR uzņēmumi, kas orientēti uz eksportu, nodarbojās ar produkcijas montāžu no visā PSRS ražotām sastāvdaļām, un Krievija bija ne tikai Baltkrievijas rūpniecības sastāvdaļu un izejvielu avots, bet arī galvenais noieta tirgus. Lozungu par tuvināšanos ar Krieviju izvirzīja Aleksandrs Lukašenko savas prezidenta vēlēšanu kampaņas laikā 1994. gada jūlijā. Pēc kļūšanas par valsts vadītāju viņš izmantoja šo tēmu, lai iegūtu politiskās un ekonomiskās priekšrocības no Krievijas. Vienlaikus savienības valsts veidošanos 90. gados kavēja politiskie un ekonomiskie procesi abu valstu iekšienē.

1995. gada 6. janvārī tika parakstīts līgums par muitas savienību, bet 1995. gada 21. februārī tika parakstīts līgums par draudzību, labām kaimiņattiecībām un sadarbību uz 10 gadiem. Integrācijas virzība sākās pēc 1995. gada. 90. gadu otrajā pusē tika parakstīti starpvalstu dokumenti:

* 1996. gads — "Līgums par Baltkrievijas un Krievijas kopienas izveidi";
* 1997. gadā — "Līgums par Baltkrievijas un Krievijas savienību";
* 1998. gadā — "Deklarācija par Baltkrievijas Republikas un Krievijas Federācijas turpmāku vienotību";
* 1999. gads — "Līgums par savienības valsts izveidošanu". Līgums stājās spēkā 2000. gada 26. janvārī, kad to ratificēja abu valstu parlamenti.

Ārējās saites
-------------
**Arvīds Egle** (dzimis 1905. gada 3. aprīlī Sesavas pagastā, miris 1977. gada 20. novembrī Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, viens no spilgtākajiem mazpilsētas ainavu un sadzīves žanra gleznotājiem 20. gadsimta 30. gados un viens no iezīmīgākajiem sociālistiskā reālisma metodes īstenotājiem latviešu glezniecībā. Rēzeknes mākslinieku kopas organizētājs un biedrs.

Biogrāfija
----------

Arvīds Egle dzimis 1905. gada 3. aprīlī Sesavas pagasta Lielsesavā strādnieku ģimenē. Māksliniecisko izglītību ieguva Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1932. gadā beidzis Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcu Vilhelma Purvīša vadībā ar diplomdarbu "Latgales mazpilsēta". Bijis zīmēšanas skolotājs Rēzeknes 1. un 2. pamatskolā (1923-1941), Mākslas vēstures un zīmēšanas pedagogs Rēzeknes skolotāju institūtā (1941-1944), bijis ilgstošs Latvijas Mākslas akadēmijas pasniedzējs — Glezniecības katedras pedagogs (1945-1950), Zīmēšanas katedras vadītāja vietnieks (1950-1952), vadītājs (1952-1966), docents (1952), profesors no 1966. gada. 
1945. gadā kļuvis Mākslinieku savienības biedrs. Veicis daudzus sabiedrisku pienākumus — bijis gleznotāju sekcijas biroja loceklis, Mākslinieku savienības valdes loceklis (1958-1960). Bijis viens no Rēzeknes mākslinieku kopas organizētājiem un dalībniekiem (1934-1944). Ieguvis Romas fonda stipendijas (1935), Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1965). Miris 1977. gada 20. novembrī Rīgā, apbedīts Slokas kapos.

Mākslinieciskā darbība
----------------------

Apdāvināts kolorists, kura darbiem ir raksturīgs dzidri pelēcīgs vai dūmakains tonāls gleznojums. Darbojies monumentālajā glezniecībā, stājglezniecībā, akvareļa glezniecībā, plakātu mākslā, grāmatu grafikā. Bijis viens no spilgtākajiem mazpilsētas ainavu un sadzīves žanra gleznotājiem 1930. gados un viens no iezīmīgākajiem sociālistiskā reālisma metodes īstenotājiem latviešu glezniecībā 1940.-1950. gados. Gleznojis ainavas, klusās dabas, portretus, sadzīves žanra darbus.

Izstādes
--------

Izstādēs sācis piedalīties 1933. gadā. Personālizstādes un piemiņas izstādes noritējušas: Rēzeknē (1932, 1976, 1977), Daugavpilī (1978), Rīgā (1980, 1985).

Izmantotā literatūra
--------------------

* Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Red. Vilsons, A. *Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 141. lpp.
2. ↑  «www.pvg.edu.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2011. gada 22. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija un māksl. darbība[novecojusi saite]
* Biogrāfija

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 58245749
* LNB: 000158784
* LCCN: n90701496
* ISNI: 0000 0000 6707 438X
* GND: 1036332977
* ULAN: 500121456

 |

 |
**Ukrainība** (ukraiņu: *українство*) bija viens no dienvidrietumu Krievijas Impērijas austrumslāvu iedzīvotāju nacionālās identitātes veidošanās variantiem, kas attīstījās 19. un 20. gadsimtu mijā. Tā aizstāvēja autonomiju, vēlāk pilnīgu neatkarību, neatkarīgas valsts veidošanu un politisko orientāciju uz Rietumiem, pretnostatot sevi tobrīd galvenajai mazkrievu identitātei.

Vēsture
-------

1906. gadā vēsturnieks un viens no ukraiņu nacionālās kustības līderiem Mihailo Hruševskis Pēterburgā publicēja sava darba "Ukrainība Krievijā, tās prasības un vajadzības" (*Украинство в России, его запросы и нужд*ы) atsevišķu izdevumu, kas bija viena no viņa darba "Ukraiņu tautas vēstures skice" nodaļām, kurā kā ukrainības galveno mērķi noteica vēsturisko nepieciešamību izlīdzināt ukraiņu tautas tiesības ar lielkrieviem. 1912. gadā Hruševskis jaunizveidotajā Maskavas literārajā žurnālā "Ukrainas dzīve" publicēja rakstu "Ukraina un ukrainība" (*Украина и украинство*), kurā asi kritizēja tos idejas pārstāvjus, kuri uzskatīja, ka "ukraiņu cilts" nav spējīga uz patstāvīgu valsts dzīvi.

Pēc Krievijas revolūcijas un pilsoņu kara, kas beidzās ar Ukrainas PSR izveidošanu un padomju varas nostiprināšanos lielākajā Ukrainas daļā, kā arī Rietumukrainas iekļaušanu Polijas, Čehoslovākijas un Rumānijas Karalistes sastāvā, PSRS un Austrumeiropas valstīs ukrainības fenomens praktiski netika zinātniski pētīts. Pēckara laikā trimdā krievu vēsturnieks un rakstnieks Nikolajs Uļjanovs publicēja pētījumu "Ukraiņu separātisma pirmsākumi" (1966). Tajā Uļjanovs detalizēti aplūko Ukrainas autonomijas un neatkarības kustības attīstību, ukraiņu nacionālās idejas izcelsmi un attīstību no Zaporižjes kazaku laika līdz 20. gadsimtam. Atšķirībā no citiem konservatīvās ievirzes krievu pētniekiem Uļjanovs Ukrainas separātisma pirmsākumus saskata nevis Polijas ietekmē, bet gan Zaporižjes kazaku fenomenā.

Līdz ar PSRS sabrukumu un Ukrainas neatkarības pasludināšanu 1991. gadā notika jauna ukraiņu kustību izpētes aktualizācija.

Ārējās saites
-------------
Šis raksts ir par pilsētas daļu. Par citām jēdziena **Ozoliņi** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ozoliņi** ir individuālo privātmāju mikrorajons Tukuma pilsētas daļas ziemeļos, kas kalpo par galējo robežu starp Tukuma pilsētas administratīvo teritoriju un Smārdes un Tumes pagastu.

Ozoliņi robežojas ar Tukuma dārzniecības laukiem dienvidos un Liepkalnu un Zaķu apdzīvotajām vietām Tumes pagastā rietumos. Uz austrumiem no mikrorajona atrodas mežs, caur kuru ved ceļš uz tuvējo Melnezeru Smārdes pagastā. Savukārt ziemeļos mikrorajons robežojas ar Ozoliņu kapiem, gar kuriem blakus esošā Raudas ielas šoseja tālāk ved Engures un Sēmes virzienā.

Mikrorajons mūsdienu izskatu galvenokārt ir ieguvis pēdējo 30—40 gadu laikā, kad norisinājās samērā aktīva individuālo māju būvniecība toreizējās Tukuma dārzniecības un kokapstrādes rūpnīcas "Vulkāns" apkārtnē. Mūsdienās Ozoliņos atsevišķas mājas ir gandrīz pat 100 gadu vecas.

Ozoliņos atrodas Tukuma ebreju kapi, Tukuma Lauksargu dendroloģiskie stādījumi, veikals, kā arī Ozoliņu pludmales volejbola laukums, kas ir salīdzinoši iecienīta vieta aktīvākajiem Tukuma iedzīvotājiem.

Skatīt arī
----------

* Tukums

Atsauces
--------

1. ↑  «Ozoliņi». *lv.geoview.info*. geoview.info. Skatīts: 2018. gada 13. augusts.
2. 1 2  «Velomaršruti Tukuma pilsētā». Tukuma novada dome. 2011. Skatīts: 2018. gada 12. augusts.[novecojusi saite]

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Tukuma pilsētas daļas |
| --- |
|  |
| 
* Centrs
* Dārzniecības lauki
* Durbe
* Jauntukums
* Lauktehnika
* Ozoliņi
* Veļķi

 |

 |