recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pētera I grēda** ir viena no Pamira kalnu grēdām Tadžikistānā. Izvietojusies Pamira ziemeļrietumos, stiepjas ap 200 km garumā austrumu—rietumu virzienā starp Surhobas un tās pietekas Muksu ieleju ziemeļos un Obihingou ieleju dienvidos. Austrumos piekļaujas Zinātņu Akadēmijas grēdai vietā, kur paceļas Ismoila Somonī smaile. Grēdas vidējais augstums ap 4300 m rietumdaļā un 6000 m — austrumos. Augstākā virsotne ir Maskavas smaile (6785 m vjl).

Grēda veidota no smilšakmeņiem un konglomerātiem. Austrumu daļā daudz šļūdoņu; grēdas ziemeļaustrumu pakājē plešas 11 km garais un 0,6—1,4 km platais Pamira firna plato. Grēdā 487 ledāji ar kopējo platību ap 480 km². Grēdas zemākajā rietumdaļā nogāzēs aug kļavu meži, ko augstāk nomaina paegļu skrajmeži, krūmāji un alpīnās pļavas.

Atsauces
--------

1. ↑  «Pētera Pirmā grēda». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 565. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Topokarte J-42-35 Джиргаталь
* Topokarte J-42-36 Джайилган
* Topokarte J-42-48 Пашимгар
* Topokarte J-43-37
**Ukijo Katajama** (japāņu: 片山 右京; dzimis 1963. gada 29. maijā, Tokijā, Japānā) ir japāņu autosportists, pazīstams kā bijušais Formula 1 pilots.

Eiropas sacīkstēs viņš debitēja 1986. gadā, taču 1991. gadā atgriezās savā dzimtenē un uzvarēja Japānas F3000 čempionātā. Viņa sponsors, Cabin Club, nodrošināja Ukijo vietu Formulā 1 1992. gadā, Larrousse komandā. Bolīds bija ļoti neuzticams un lielāko daļu sacīkšu komandas pilots finišēja viens no pēdējiem. Lauvas tiesu no komandas mazajiem resursiem ieguva Bertrāns Gašo. Tomēr Katajama iespaidoja cilvēkus braucot piektajā vietā Kanādas *Grand Prix* līdz brīdim, kad viņa formulas dzinējs neizturēja. Viņa sezonas labākais rezultāts bija devītā vieta, kuru viņš spēja izcīnīt divās sacensībās. 

Cabin Club palīdzēja Ukijo mainīt komandu uz Tyrrell. Sezonas gaitā viņš bieži avarēja, ar ko ļoti pievērsa sev uzmanību. Labāko rezultātu viņš sasniedza Ungārijā - 10. vieta. 1994. gads bija viņam veiksmīgākais - Ukijo punktus izcīnīja gan Brazīlijā, gan Sanmarīno, gan Lielbritānijā. Ar pieciem punktiem kopvērtējumā viņš ierindojās 17. vietā, starp Irvainu un Bernāru. Viņš aizvadīja vēl divas neveiksmīgas sezonas Tyrrell, līdz devās uz Minardi, kur beidza savu karjeru. Viņš piedalījās arī dažādās salonautomobiļu sacīkstēs.
**Ugāles līdzenums** ir dabas apvidus Kursas zemienes ziemeļos. Aizņem Ventspils novada austrumu un dienvidaustrumu daļu, Talsu novada rietumu malu un nelielu Kuldīgas novada teritoriju tā ziemeļaustrumos. Platība ap 1650 km² (2,5% Latvijas teritorijas. Līdzenumam neregulāra ziemeļu-dienvidu virzienā izstiepta daudzstūra forma. Ziemeļu-dienvidu virzienā tas ir 40—60 km plats, rietumu-austrumu virzienā — 32—56 km. Dienvidos tā robeža ar Pieventas līdzenumu iet pa Abavas ielejas dienvidu malu, robeža ar Rietumkursas augstienes Kurmāles pauguraini — gar Valdemārpils fāzes ledāja reljefa frontālo vaļņu pakāji, rietumos un ziemeļos robeža ar Piejūras zemienes Ventavas līdzenumu — pa Baltijas ledus ezera abrāzijas kāpli un krasta akumulācijas formām. Austrumos robeža ar Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumu ir uz rietumiem no Nevejas, Sabdagām, Ģibzdes un tālāk pa Raķupi un gar Lielsalas un Zvaguļu purvu austrumu malu līdz Valdgalei, ar Vanemas pauguraini robeža iet austrumos no Pastendes un Stendes un pa Lašupīti.

Reljefs
-------

Līdzenuma reljefs pārsvarā ir lēzeni viļņots, vietām vidēji viļņots un plakans, kas radies galvenokārt Ventas ledus mēles, Ventas pieledāja sprostezera un Baltijas ledus ezera un hidrogrāfiskā tīkla attīstības rezultātā. Reljefa saposmojums parasti ir 2 līdz 10 metru. Ziemeļu daļā ir 15—40 m augsti pacēlumi, kas veidojušies ledus ezera salu vietās (Ugāles, Popes, Puzes un Ameles pacēlumi) virs abrāzijas un akumulācijas lidzenumiem. Līdzenuma ziemeļu daļā virsas absolūtais augstums ir 30—40 m, pazeminājumos un upju ielejās — 20—30 m, bijušajās ledus salās — 50—70,5 m, Spāres paugurainē — 50—78 m. Visizteiktākais reljefa saposmojums ir gar Mordangas subglaciālo iegultni. Augstākā virsotne ir Ploču kalns (83 m vjl).

Hidrogrāfija
------------

Upes pieder pie Ventas un Irbes lielbaseiniem, ūdensšķirtne starp kuriem iet pa Ugāles pacēlumu un gar Usmas ezera dienvidu krastu. Lielākās upes ir Rinda, Stende, Raķupe, Pāce, Engure. Dienvidu un rietumu malas atūdeņo Abava un Venta.

Ugāles līdzenumā samērā daudz ezeru, kas koncentrējušies galvenokārt tā centrālajā daļā. Lielākais ir Usmas ezers (41,4 km²), dziļākais — Puzes ezers (33,6 m).

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 5. sējums. Rīga : Preses nams. 1998.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kursas zemiene |
| --- |
|  |
| Līdzenumi | 
* Pieventas
* Ugāles

 |
|  |
| Pacēlumi | 
* Ameles pacēlums

 |

 |
**Oksihidrohinons** (1,2,4-trihidroksibenzols, С6Н3(ОН)3) pieder pie trīsvērtīgajiem fenoliem.

Oksihidrohinonam ir 2 izomēri: pirogallols un floroglucīns. Izomēri atšķiras ar hidroksilgrupu savstarpējo novietojumu molekulā.

Atrašanās dabā
--------------

Oksihidrohinona atvasinājums — **azarons** — atrodams dažādās ēteriskās eļļās, piemēram kumeļpēdu sugas *Asarum arifolium*, kā arī kalmju eļļās.

Iegūšana
--------

Iegūst, karsējot para-benzoldisulfonskābi vai hidrohinonu kopā ar sārmu.

Viegli iegūstams no hinona un acetanhidrīda koncentrētas sērskābes klātienē.

Īpašības
--------

Spēcīgs reducētājs, tāpat kā pirogallols.

Izmantošana
-----------

Lieto gāzu analīzē skābekļa saistīšanai.

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie fenoli |
| --- |
|  |
|  | 
* Fenols
* Krezoli
* Timols
	+ karvakrols
* Pirokatehīns
* Rezorcīns
* Hidrohinons
* Pirogallols
* Oksihidrohinons
* Floroglucīns
* Heksaoksibenzols
* Naftoli
* Pikrīnskābe
* Stifnīnskābe

 |

 |
**Gido Kokars** (dzimis 1921. gada 17. augustā Gulbenē, miris 2017. gada 9. martā Rīgā) bija latviešu diriģents. Viņa dvīņubrālis Imants (1921—2011) arī bija diriģents. Ir vecākie brāļi Valfrīds un Artūrs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1921. gadā Gulbenē zemnieka Aleksandra Kokara un viņa sievas Marijas ģimenē, 16. augustā dzimis viņa dvīņubrālis Imants.

Bērnību pavadīja Vecgulbenes pagastaā "Avotiņos" (tagad Gulbenes novads), mācījās Blomes (tagad Ozolkalns) pamatskolā (1929–1936). 
1941. gadā viņš beidza Cēsu mūzikas vidusskolu, 1946. gadā — Latvijas Konservatorijas kordiriģēšanas klasi. Laikā no 1951. līdz 1958. gadam bija Rīgas Pedagoģiskā institūta pedagogs, diriģēja institūta jaukto kori "Daina". Vēlāk G. Kokars diriģēja Rīgas radiorūpnīcas (RRR) vīru kori "Auseklis", tautas kori "Daile", Bauskas rajona skolotāju kori "Daina", kamerkori "Ave Sol" (esot tā direktors un kora mākslinieks). Bijis Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents astoņos Dziesmu svētkos — laikā no 1970. līdz 1998. gadam.

Gido Kokars kopā ar savu brāli Imantu Kokaru kā aktieri piedalījušies Rīgas Kinostudijas spēlfilmā "Līvsalas zēni" (1969). Gido Kokars attēlojis arī epizodisku lomu 1975. gada filmā "Motociklu vasara". Par brāļiem Kokariem pašiem uzņemtas vairākas dokumentālās filmas, tai skaitā Jura Podnieka filma "Brāļi Kokari" (1978) un Ginta Grūbes filma "Kokaru dziesmusvētki" (2008)

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1967)
* Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1977)
* Triju Zvaigžņu ordenis, ceturtā šķira (1996)
* Ministru kabineta balva (2000)

Atsauces
--------

1. ↑  Tvnet/Bns/Leta. «Miris kordiriģents Imants Kokars». Tvnet.lv. Skatīts: 2011-11-24.
2. ↑  Malda Ilgaža, Dzirkstele. «Visu mūžu tikai mūzikā - brāļi Kokari». Tvnet.lv. Skatīts: 2011-11-24.
3. ↑  «Brāļi Kokari». latfilma.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 18. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 14. martā.
4. ↑  «Filmas par brāļiem Kokariem». easyget.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 4. augustā. Skatīts: 2017. gada 14. martā.

Kopējās

* *Latvijas enciklopēdija*. 3. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2005. 416. lpp. ISBN 9984-9482-3-4.

Ārējās saites
-------------

* Imants un Gido Kokari enciklopēdijā "Latvijas ļaudis"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 81771981
* LNB: 000039343
* LCCN: n83301200
* ISNI: 0000 0000 7884 6912
* GND: 137601565

 |

 |
**Georga Augusta Getingenes Universitāte** (vācu: *Georg-August-Universität Göttingen*) ir sabiedriski finansēta universitāte Getingenē, Vācijā. Universitāti 1734. gadā dibinājis tālaika Hannoveres kūrfirsts un Lielbritānijas karalis Džordžs II. Tā ir vecākā universitāte Lejassaksijā, kā arī lielākā universitāte studentu skaita ziņā (ap 26 000 studentu).

Getingenes Universitātē mācījušies vai strādājuši daudzi slaveni zinātnieki, ar to saistīti ap 40 Nobela prēmijas laureāti, tai skaitā Makss Planks, Verners Heizenbergs, Makss Borns, Oto Hāns, Enriko Fermi, Makss fon Laue, Volfgangs Pauli, Marija Geperte-Maiere. Universitātes dēļ Getingene tiek dēvēta par zinātnes pilsētu.

Kopš 1951. gada Getingenes Universitātē darbojas Baltijas Vēstures komisija (*Die Baltische Historische Kommission, BHK*), kurā ir apmērām 60 īstenie un 40 korespondētājlocekļi pamatā no Baltijas valstīm.

Ar Latviju saistītie profesori un studenti
------------------------------------------

Johans Kristofs Bērenss, Bernhards Frīdrihs Bērenss, Herbords Kārlis Frīdrihs Bīnemans fon Bīnenštamms, Teodors Celms (profesors), Georgs Frīdrihs fon Felkerzāms, Nikolajs Hartmanis (profesors), Nikolauss fon Himzels, Oto fon Hūns, Heinrihs Johans fon Jannavs, Ādolfs Teodors Kupfers, Augusts Lēbers, Nikolajs Loskis, Kristians Panders, Johans Frīdrihs fon Reke, Kārlis Frīdrihs Vatsons, Johans Nikolajs Tīlings, Kārlis Kristiāns Ulmanis, Valdemārs Zemītis un citi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Göttingen». www.goettingen-tourismus.de.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Getingenes Universitāte***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Getingenes universitātes mājaslapa (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 154205442
* LCCN: n80126141
* ISNI: 0000 0001 2364 4210
* GND: 2024315-7
* SUDOC: 026581698
* BNF: cb11880172g (data)
* NKC: ko2003182746
* CiNii: DA02707691

 |

 |
**Semantiskā integrācija** ir process, kurā tiek salīdzināti divi vai vairāki modeļi, un tajos esošie semantiski saistītie jēdzieni tiek saskaņoti, tos savstarpēji kartējot. Tā funkcija ir savienot neviendabīgus datu avotus un organizēt tajos esošo informāciju, vienlaikus novēršot konfliktus, kas var rasties dažādu struktūru, kā arī semantiskā konteksta vai nozīmes pretrunu dēļ.

Pielietojumi
------------

Semantiskā integrācija var atvieglot vai pat automatizēt saziņu starp datorsistēmām (piemēram, uzņēmuma lietojumprogrammu sasaistīšanas procesā), publicējot to metadatus. Metadatu publicēšana ļauj arī automātiski sasaistīt sistēmu ontoloģijas. Tas iespējams, vai nu nosakot semantisko attālumu jeb nozīmes līdzību (piemēram, tīmekļa ontoloģijas valodā OWL), vai izmantojot leksiskās metodes, vai arī izmantojot ontoloģisko struktūru īpašības.

Atsauces
--------

1. ↑  Carroll, Ray; van der Meer, Sven (2008-07). "Semantic Integration of User Data - Models and Processes Enabling Seamless Mobility". *2008 32nd Annual IEEE International Computer Software and Applications Conference*: 1103–1109. doi:10.1109/COMPSAC.2008.220.
**Kladno** (čehu: *Kladno*) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā. Tā ir lielākā pilsēta apgabalā un atrodas vien 25 kilometru attālumā no valsts galvaspilsētas Prāgas. Pilsētā dzīvo aptuveni 70 000 iedzīvotāju. Ievērojams rūpniecīubas centrs.

Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā. 1561. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Ilgu laiku tā atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. 19. gadsimta vidū kļuva par Bohēmijas rūpniecības centru. Tā kā apkaimē tika atklātas ogļu iegulas, Kladno tika uzbūvēts liels metalurģiskais kombināts, citi mašīnbūves uzņēmumi. Rezultātā pilsēta kļuva par sociāldemokrātiskās un komunistiskās kustības centru. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā. Sabrūkot sociālismam, sašaurināja darbību metalurģiskais kombināts, tomēr Kladno un apkārtnē mūsdienās darbojas vairāku starptautisku uzņēmumu, to skaitā *Lego*, *Sagem*, *Dr. Oetker*, *Showa Aluminium* un citu uzņēmumu ražotnes.

Pilsētā bāzēta 1924. gadā dibinātā Čehijas Ekstralīgas hokeja komanda HC Kladno.

Cilvēki
-------

Kladno ir hokejistu Mihaela Frolīka (*Michael Frolík*, 1988), Radko Gudasa (*Radko Gudas*, 1990), Jaromīra Jāgra (*Jaromír Jágr*, 1972), Františeka Kaberles (*František Kaberle*, 1973), Ondržeja Paveleca (*Ondřej Pavelec*, 1987), Tomāša Plekaneca (*Tomáš Plekanec*, 1982), Jirži Sekāča (*Jiří Sekáč*, 1992) un Jakuba Vorāčeka (*Jakub Voráček*, 1989). Pilsētā dzimuši arī politiķis Jirži Dīnstbīrs (*Jiří Dienstbier*, 1937 – 2011), šahists Vlastimils Horts (*Vlastimil Hort*, 1944) un multiplikators Zdeneks Milers (*Zdeněk Miler*, 1921 – 2011). Pēc kara Kladno metalurģiskajā rūpnīcā strādāja rakstnieks Bohumils Hrabals (*Bohumil Hrabal*, 1914 – 1997).

Atsauces
--------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits kopienās 2022. gada 1. janvārī; pārbaudes datums: 2 maijs 2022.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kladno***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pilsētas mājaslapa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 130195947
* LCCN: n81079008
* ISNI: 0000 0004 0503 156X
* GND: 4322787-9
* NKC: ge129576

 |

 |
**Ēkas automatizācija** ir ēkas automātisko iekārtu un sistēmu kopums, ko kontrolē ēkas vadības sistēma (ĒVS), darbojoties pēc dalītās vadības sistēmas principiem. Piemēram, tajā var būt iekļautas siltuma, ventilācijas un gaisa kondicionēšanas, apgaismojuma, ugunsaizsardzības, drošības, elektroenerģijas kontroles un citas sistēmas. Ēkas automatizācijas mērķis ir uzlabot iemītnieku ērtības un drošību, kā arī, efektīvāk izmantojot resursus, samazināt ēkas uzturēšanas izmaksas.

Ar ĒVS aprīkotas ēkas bieži sauc par "viedajām ēkām" vai (ja tā ir dzīvojamā māja) "viedajām mājām" (arī "gudrajām mājām" vai "inteliģentajām mājām").

Dzīvoklis ar automatizācijas tīklu

Ēkas automatizācijas sistēma
----------------------------

Ēku automatizācijā pielietotās sistēmas atšķiras rūpniecības objektiem, sabiedriskām ēkām, biroju kompleksiem, viesnīcām, daudzdzīvokļu ēkām, vienģimenes mājām u.c. Vienotā sistēmā var apvienot arī vairākas ēkas un ārpus ēkām esošus objektus.

ĒVS sastāv no viena vai vairākiem kontrolieriem, sensoriem un izpildaparātiem. Visas šīs ierīces savieno laukmaģistrāle (kopne). Atkarībā no izvēlētā standarta, kopne var būt vadi, bezvadu tīkls, optiskās šķiedras kabeļi u.c. Sarežģītākās sistēmās var būt vairākas kopnes vairākos līmeņos. ĒVS bieži ir ar pieslēgumu internetam un iespēju novērot un kontrolēt procesus attālināti.

Ieviešanas process
------------------

Ar "ēkas automatizāciju" arī saprot šīs sistēmas ieviešanas procesu. Ierīkošanas galvenās stadijas:[1]

* pirmsprojekta plānošana, konsultācijas un rekomendāciju sniegšana;
* ēkas automatizācijas sistēmu projektēšana;
* iekārtu komplektēšana, montāža un ieregulēšana;
* sistēmu apkalpošana un uzturēšana.

Pielietošanas sfēras
--------------------

Ēku automatizāciju pielieto šādās jomās:[2]

* apgaismojuma kontrole
* siltuma, ventilācijas un gaisa kondicionēšanas,
* ūdensvadu un kanalizācijas sistēma
* elektroenerģijas kontrole (patēriņa kontrole, nepārtrauktas barošanas nodrošināšana)
* lifti, eskalatori
* drošības automatizācija un videonovērošana
* piekļuves kontrole
* ugunsaizsardzības
* publiskās apziņošanas un brīdināšanas sistēmas
* citas inženiersistēmas

Ieguvumi
--------

Ieguvumi no ēku automatizācijas var būt:

* iespēja individuāli kontrolēt telpas;
* efektīvi novērot enerģijas izlietojumu;
* palielināt darbinieku darba atdevi;
* samazināt būves nolietošanos un uzlabot ilglaicību;
* efektīvi reaģēt uz sistēmu kļūmēm;
* apkalpošanas laikā ietaupīt laiku un naudu.

Trūkumi
-------

Ēku automatizācijas trūkumi:

* ĒAS ierīkošanas izmaksas var būt lielākas par autonomu sistēmu ierīkošanu;
* vadības sistēmas kļūmes gadījumā var tikt traucēta visa ēkas automātika;
* nesankcionētas piekļuves gadījumā ļaunprātis iegūst kontroli par visām ēkas sistēmām.

Atsauces
--------

1. ↑  Ēku vadība un automatizācija Archived 2017. gada 5. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Navitas RP
2. ↑  KMC Controls. «Understanding Building Automation and Control Systems». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 19. maijā. Skatīts: 2013. gada 27. marts.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mājas automatizācija*** |
**Ēkstrema šelfa ledājs** (zviedru: *Ekström-shelfisen*, angļu: *Ekström Ice Shelf*) ir šelfa ledājs Princeses Martas krastā Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Izvietojies starp Sērosena grēdu rietumos un Halvfarrigena grēdu austrumos. Ledājs ir ap 120 km garš, 35-85 km plats, tā fronte ir ap 110 km gara, kopējā platība ap 8700 km². Ledāju pirmie nokartēja norvēģu-zviedru-britu antarktiskā ekspedīcija 1949.-1952. gadā. Nosaukts par godu šīs ekspedīcijas dalībniekam mehāniķim zviedram Bertilam Ēkstremam (*Bertil Ekström*), kurš gāja bojā vadot traktoru un pārkrītot pār Kvara šelfa ledāja malu 1951. gada 24 februārī.[1]

Ledāja ziemeļaustrumos pie Atkas līča kopš 1980./1981. gada vasaras darbojas Vācijas vissezonas polārstacija. Pirmā stacija Georgfonneimaijere tika nosaukta par godu vācu ģeofiziķim un polārpētniekam Georgam fon Neimaijeram (*Georg von Neumayer*). Sākotnējā stacija 1993. gadā tika aizstāta ar staciju Neimaijere II, savukārt kuru 2008. gadā aizstāja ar pašlaik funkcionējošo Neimaijeri III.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Ēkstrema šelfa ledājs
2. ↑  «Neumayer-Station. Geschichte». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. februārī. Skatīts: 2012. gada 18. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Satelītkarte mērogā 1:1 000 000[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 245049918
* LCCN: sh93007811
* GND: 4213408-0

 |

 |
**Bisakanti** (*Byssacanthus*) ir izmirusi antiarhu bruņuzivju ģints no Baltijas vidusdevona nogulumiem. Tās pārstāvjus raksturo augsts ķermenis ar slīpu dzelksni ķermeņa bruņas muguras daļā. Ģinti pirmo reizi aprakstīja un nosaukumu deva amerikāņu dabas pētnieks Luijs Agasi 1845. gadā. Bez Baltijas ģints ir izplatīta arī Ļeņingradas apgabalā un Donbasā. Ģints vienīgā zināmā suga ir *Byssacanthus dilatatus*.

Pētījumu vēsture
----------------

1844. gadā Kārlis Eihvalds ļoti īsi aprakstīja bisakantu muguras dzelkšņus no Slavjankas upes narvas svītas nogulumiem ar nosaukumu "Onchus dilatatus", uzskatot tos par ihtiodorulītiem. Nekādus attēlus jaunajai aprakstītajai formai viņš nedeva, un tāpēc skaidrs, ka nākamajā gadā Agasi identificētos dzelkšņus nosauca par *Byssacanthus laevis*. Vēlāk šīs ģints fosilos kaulus no Baltijas un Ļeņingradas apgabala vidusdevona nogulumiem aprakstīja Eihvalds (1845, 1846, 1860), angļu paleontologs Arturs Vudvards (1891, 1895), Dmitrijs Obručevs (1931, 1933), Valters Gross (1933, 1940), Valentīna Karatajūte (1958) ar dažādiem nosaukumiem: *Byssacanthus crenulatus* Ag. *B. laevis* Ag. *Onchus dilatatus* Eichw. *Byssacanthus dilatatus* (Eichw.), *Asterolepis concatenata* Eichw. *Pterychthys concatenatus* Eichw. *Byssacanthus cuspidatus* Gross, daļēji *Asterolepis estonica* Gross.

Bisakantu ģintij ilgu laiku attiecināja tikai muguras dzelkšņus un uzskatīja tos par ihtiodorulītiem. Šīs ģints sugu veidošanu pamatoja ar dzelkšņu dažādajiem izmēriem un ornamentējuma īpatnībām. Pieņēmumu, ka bisakantu dzelkšņi varētu piederēt antiarhiem, 1895. gadā izteica Vudvards, taču šāds viedoklis netika atbalstīts. Piemēram, 1937. gadā Gross uzskatīja, ka bisakantu dzelkšņi ir veidojumi, kas tuvi fillolepju (*Phyllolepis*) *anterior laterale* + *spineale*, un sliecās bisakantus pieskaitīt augšdevona fillolepjiem. Attiecīgi, tādā gadījumā bisakanti pēc savas uzbūves vajadzētu būt līdzīgiem akantaspidām. Tikai pēc tam, kad Gross 1940. gadā aprakstīja divus priekšējos vidējos muguras kaulus (*AMD*) ar dzelkšņiem, bisakantu ģints tika pieskaitīta antiarhiem un *Ceraspidae* (Gross) dzimtai.

Karatajūte savā 1960. gada publikācijā bisakantus ievietoja asterolepidīdu dzimtā un *Pterichthyodinae* apakšdzimtā kopā ar tiem radniecīgajām ģintīm *Pterichthyodes* un *Gerdalepis*. Pie tam visas fosilijas, kas Baltijas vidusdevonā pirms tam tika pieskaitīti pterihtiem, viņa tās pieskaitīja bisakantiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Каратаюте-Талимаа, *Byssacanthus dilatatus* (Eichw.) из среднего девона СССР, Институт Геологии АН Литовской ССР, 1960. 300-301. lpp.
**Bulunas uluss** (krievu: *Булунский улус*, jakutu: *Булуҥ улууһа*) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļu daļā Ļenas lejtecē. Administratīvais centrs ir Tiksi pilsētciemats Laptevu jūras krastā. Nosaukums aizgūts no kādreizējā Bulunas apriņķa centra, 1957. gadā likvidētā Bulunas ciema.

Ģeogrāfija
----------

Robežojas ar Ustjanas un Verhojanskas ulusiem austrumos, Evenu Bitantajas un Žiganskas ulusiem dienvidos un Oļeņokas un Anabaras ulusiem rietumos. Ziemeļos ulusa teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Laptevu jūra. Ulusam pieder Jaunsibīrijas salas.

Ulusa teritorija izvietojusies Ļenas, Oļeņokas un Omolojas upju lejtecē. Ulusa rietumu daļa Ļenas kreisajā krastā izvietojusies Ziemeļsibīrijas zemienē, kur paceļas Čehanovska un Prončiščeva skrausti. Austrumu daļā Ļenas labajā krastā dominē Verhojanskas grēdāja kalni. Ulusa ziemeļu daļu aizņem plašā Ļenas delta. Deltā un Laptevu jūras piekrastē dominē arktiskās tundras ainava, bet vairāk uz dienvidiem — taigas skrajmeži.

Rajona teritorijā izvietojies Ustjļenas dabas rezervāts, kā arī dabas liegums «Jaunsibīrijas salas».

Vēsture
-------

Uluss izveidots 1930. gada 10. decembrī, likvidējot Bulunas apriņķi un izveidojot četrus nacionālos rajonus. Ulusa centrs sākotnēji bija Kjusjuras ciemā Ļenas krastā iepretī vēsturiskajai Bulunai, bet 1957. gadā centru pārcēla uz Tiksi.

Iedzīvotāji
-----------

2020. gadā ulusā dzīvo 8513 iedzīvotāji, no kuriem 53 % ulusa centrā Tiksi. Pēc nacionālā satāva 36% ir krievi, 24% evenki, 23% jakuti, 7% ukraiņi, 6% eveni. Administratīvi uluss iedalās Tiksi pilsētciematā un sešos naslegos (pagastos), no kuriem trīs ir evenku nacionālie naslegi, bet viens — evenu nacionālais naslegs.

Rajona lielākā apdzīvotā vieta ir tā centrs Tiksi ar 4793 iedzīvotājiem. Citas lielākās apdzīvotās vietas ir bijušais centrs Kjusjura (1345), Taimilira (757), Bikovska (527), Nami (503), Naiba (469), Siktjaha (289) un Ustjoļeņoka (27).

Atsauces
--------

1. ↑  «Государственный природный заповедник "Усть-Ленский"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 28. februārī. Skatīts: 2021. gada 20. februārī.
2. ↑  «"Новосибирские острова" - государственный природный заказник федерального значения». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 26. janvārī. Skatīts: 2021. gada 20. februārī.
3. ↑  «Муниципальный район "Булунский улус (район)". Визитная карточка». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 13. decembrī. Skatīts: 2021. gada 20. februārī.
|  |
| --- |
| 

 |

**Bleka krasts** (angļu: *Black Coast*) ir Antarktīdas pussalas piekrastes daļa Pālmera Zemes austrumos. Stiepjas no Makintoša raga Kempa pussalas ziemeļu galā līdz Bogsa ragam Eielsona pussalas austrumos. Kopējais piekrastes garums ap 270 km. Dienvidos robežojas ar Lesitera krastu, ziemeļos — ar Vilkinsa krastu. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču, piekrastes lielāko daļu klāj šaurs šelfa ledājs.

Krastu 1940. gada 30. decembrī nofotografēja un aptuveni uzmērīja ASV Antarktikas dienesta ekspedīcija (USAS). Sākotnēji nosaukts par **Ričarda Bleka krastu** *(Richard Black Coast)* par godu USAS ekspedīcijas Īstbeisas bāzes stacijas vadītājam, vēlākajam admirālim Ričardam Blekam *(Richard Blackburn Black)*.[1] Dažādos laikos par Bleka krastu saukts apgabals no Koljēra raga ziemeļos līdz pat Nantaketas līcim dienvidos.[2]

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Bleka krasts
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer

Koordinātas: 71°45′S 62°00′W﻿ / ﻿71.750°S 62.000°W﻿ / -71.750; -62.000
**Taņa Belamariča** (horvātu: *Tanja Belamarić*; dzimusi 1946. gada 16. jūlijā) ir Horvātijas starptautiskā meistare šahā (1967).

Biogrāfija
----------

No 1970. gadu sākuma līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Horvātijas šahistēm. 1967. gadā FIDE viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Piedalījusies 1971. gada starpzonu turnīrā Ohridā, kurā dalījusi 11.-12. vietu ar Ružicu Jovanoviču (uzvarējusi Nana Aleksandrija).

Pēc Horvātijas neatkarības pasludināšanas divas reizes pārstāvējusi Horvātiju sieviešu šaha olimpiādēs (1992, 1994). 1992. gadā Debrecenā Horvātijas izlases sastāvā piedalījusies 1. Eiropas komandu šaha čempionātā sievietēm.

Atsauces
--------

1. ↑  «1971 Ohrid Interzonal Tournament : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
2. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Tanja Belamarić». *www.olimpbase.org*.
3. ↑  Wojciech Bartelski. «OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Tanja Belamarić». *www.olimpbase.org*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Tea Lančava** (nīderlandiešu: *Tea Lanchava*; dzimusi 1974. gada 11. septembrī Kutaisi, arī **Tea Bosboma-Lančava** (nīderlandiešu: *Tea Bosboom-Lanchava*)) ir Gruzijā dzimusi Nīderlandes starptautiskā lielmeistare šahā (2001).

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Daudzsološo talantu pamanījusi Pasaules šaha eksčempione Nona Gaprindašvili, kura trenējusi Lančavu savā šaha skolā Tbilisi. 1988. gadā Timišoarā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. Gadu vēlāk Puertoriko izcīnījusi 2. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 1990. gadā Singapūrā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā.

1995. gadā pārcēlusies uz dzīvi Nīderlandē, vēl pēc gada apprecējusies. Kopš 1997. gada šaha turnīros pārstāv Nīderlandi. Vairākkārt piedalījusies Nīderlandes sieviešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi zelta (2012), piecas sudraba (1998, 1999, 2000, 2002, 2003) un četras bronzas (2001, 2006, 2008, 2013) medaļas. 2006. gadā Turcijā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas individuālajā sieviešu šaha čempionātā.

Pārstāvējusi Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 9 reizes (1998-2006, 2010-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 8 reizes (1999-2007, 2011-2015).

Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Lančavai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2001. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2005. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).

Atsauces
--------

1. ↑  «Individual Women's Chess Championship 2006». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. augustā. Skatīts: 2017. gada 15. martā.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Tea Lanchava
3. ↑  OlimpBase :: European Women's Team Chess Championship :: Tea Lanchava

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
**Hatangas līcis** (krievu: *Хатангский залив*, jakutu: *Хатанга хомото*) ir Laptevu jūras līcis Taimiras pussalas dienvidaustrumu piekrastē, faktiski Hatangas upes estuārs. Administratīvi lielākā daļa ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā, bet ziemeļaustrumu daļa — Jakutijā. Līcis ir ap 240 km garš un platākajā vietā ap 50 km plats. Tajā ietek vairākas upes, lielākās no kurām ir Hatanga, Boļšaja Balahņa, Novaja un Sangajurjaha. Līča austrumu krasts stipri izrobots, atzarojas Koževņikova līcis un Nordvikas līcis. Lielā Begičeva sala pie līča ieejas sadala to divos šaurumos — galvenāis 13 km platais Ziemeļu šaurums un 8 km platais Austrumu šaurums. Līcis lielāko gada daļu klāts ar ledu.

Līča piekraste faktiski neapdzīvota, vienīgā apdzīvotā vieta ir dolganu apdzīvotais Sindasko ciemats ar 530 iedzīvotājiem. Līča šelfa daļā atklātas ievērojamas naftas iegulas.

Atsauces
--------

1. ↑  Большая Советская Энциклопедия (БСЭ). Хатангский залив
2. ↑  «Лукойл» приобрел первое месторождение в Восточной Сибири

Ārējās saites
-------------


  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 5766151595780505470002

 |

 |
**Karvedilols** (latīņu: *Carvedilol*) ir famakoloģiska viela, alfa un bēta adrenoblokators. 

Karvedilols ir racēmisks savienojums no diviem enantiomēriem, kurā bēta1 un bēta2 bloķējoša aktivitāte ir S(-)-enantiomēram, bet alfa1 bloķējoša iedarbība ir R(+) un S(-)-enantiomēram vienādā pakāpē. Karvedilols ir balts vai gandrīz balts kristālisks pulveris. Viegli šķīstošs dimetilsulfoksīdā, šķīstošs metilēnhlorīdā un metanolā, grūti šķīstošs 95% etanolā un izopropanolā, nenozīmīgi šķīstošs dietilēterī un gandrīz nešķīstošs ūdenī. Molmasa 406,5 (g/mol).

Farmakoloģiskā darbība
----------------------

Vielai ir hipotenzīva, antiangināla, antiaritmiska, pretglaukomas iedarbība. Neselektīvi bloķē alfa un bēta adrenoreceptorus. Pieder pie II klases antiaritmiskiem līdzekļiem. Paplašina asinsvadus, pazemina vispārējo perifērisko asinsvadu pretestību, samazina sirds izsviedi. Pilinot konjunktivālā maisā, samazinās intraokulārais spiediens (samazinās acs iekšējā šķidruma apjoms). Intraokulārais spiediens sāk pazemināties 15 minūtes pēc iepilināšanas un sasniedz maksimumu pēc 4—6 stundām.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Карведилол (Carvedilol): инструкция, применение и формула. rlsnet.ru
**Eiženijas iela** ir iela Kurzemes rajona Dzirciema apkaimē Rīgā. 
Eiženijas iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas krustojumā ar Dzirciema ielu (šis savienojums izbūvēts 2019. gadā). Tā sastāv no divām braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ielas kopējais garums ir 590 metri. Eiženijas ielā ir pārsvarā savrupmāju apbūve, bet tuvāk Dzirciema ielai daudzstāvu dzīvojamās ēkas. Šajā ielā atrodas 157. pirmsskolas izglītības iestāde "Pasaciņa" (Eiženijas ielā 8).

Vēsture
-------

Eiženijas iela ir izveidota ap 1882. gadu ar savu tagadējo nosaukumu (vācu: *Eugenienstrasse*, krievu: *Евгенинская улица*), kas laika gaitā nav mainījies.

Ielu savienojumi
----------------

Eiženijas iela ir savienota ar šādām ielām:

* Slokas iela (T veida krustojums)
* Ķiršu iela (T veida krustojums)
* Dzirciema iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Dzirciems

Atsauces
--------

1. ↑  Dzirciema ielu katalogs (A - L) Archived 2019. gada 8. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. Cita Rīga

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas ielas, kuru nosaukumi sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Ēbelmuižas
* Ebreju
* Eduarda Smiļģa
* Eduarda Šmita
* Edžiņa gatve
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Eksporta
* Elejas
* Elijas
* Elizabetes
* Elkšņu
* Elku
* Elvīras
* Embūtes
* Emīla Dārziņa
* Emiļa Melngaiļa
* Emmas
* Ēnas
* Engures
* Enkura
* Ērgļu
* Ērģeļu
* Ērkšķu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernestīnes
* Ernsta Bergmaņa
* Esplanādes
* Etnas
* Ēvalda Valtera
* Ēveles
* Ezera
* Ezermalas
* Ezernieku
* Ežu
* Ežupes

 |

 |

Koordinātas: 56°57′24″N 24°03′28″E﻿ / ﻿56.9567°N 24.0577°E﻿ / 56.9567; 24.0577
**Panamas Nacionālā banka** (spāņu: *Banco Nacional de Panamá*, **BNP**) ir Panamas galvenā banka.
Tā ir viena no divām valstij piederošajām bankām. Otra banka ir *Caja de Ahorros*.

Panamas Nacionālā banka nav centrālā banka klasiskajā izpratnē, jo tai nav papīra naudas emisijas funkciju (valstī izmanto ASV dolāru banknotes), un tā nepārvalda banku sistēmu. Savukārt saskaņā ar likumdošanu un starptautiskajām vienošanām tā veic dažas darbības, kas raksturīgas centrālajai bankai. Bez šīm funkcijām Nacionālā banka veic plašas privātās bankas darbības.

Vēsture
-------

Drīz pēc Panamas neatkarības iegūšanas pieņemts lēmums par centrālās bankas izveidi.
1904. gada 12. septembrī darbu sāka valstij piederošā "Republikas hipotēku un ķīlu banka", kuras sākuma kapitāls bija 500 00 peso. Tā sākotnēji izsniedza aizdevumus un pieņēma noguldījumus.
1911. gada janvārī ta pārdēvēta par "Nacionālo banku".

1941. gada 30. septembrī dibināta Panamas Republikas Centrālā emisijas banka, kurai bija tiesības emitēt naudu. Banka paspēja izlaist apgrozībā nelielu daudzumu banknošu, bet oktobrī notika ASV atbalstīts valsts apvērsums, un 1941. gada 30. decembrī pieņemts likums par balboa banknošu izņemšanu no apgrozības un to iznīcināšanu.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā vietne Archived 2019. gada 12. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 135468025
* LCCN: n50077749
* ISNI: 0000 0001 2162 8487
* SUDOC: 02771778X
* BNF: cb118832505 (data)

 |

 |
**Jānis Rudzītis** (dzimis 1909. gada 24. martā Bērzaunes pagastā, miris 1970. gada 25. maijā Stokholmā) bija latviešu literatūrkritiķis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Pazīstams kā galvenais latviešu grāmatu vērtētājs trimdā 20. gadsimta 40.-60. gados.

Biogrāfija
----------

Jānis Rudzītis dzimis Bērzaunes pagasta "Susurēnos" lauksaimnieka ģimenē, beidza Madonas ģimnāziju (1928), LU Filoloģijas un filozofijas fakultātē studēja baltu filoloģiju (1929 - 1936). No 1933. gada periodikā publicēja rakstus un recenzijas.

Otrā pasaules kara laikā 1942.-1944. gadā strādāja žurnālā "Latvju Mēnešraksts". 1944. gadā emigrēja uz Vāciju, tur bija skolotājs Lībekas un Neištates latviešu ģimnāzijā. 1950. gadā pārcēlās uz Zviedriju, dzīvoja Upsālā. No 1952. gada strādāja laikrakstā "Latvija", bija ražīgs grāmatu recenzents. 
Sastādīja un rediģēja vairāk nekā 20 grāmatu, to vidū Veronikas Strēlertes dzejas izlasi "Sudraba ūdeņi" (1949) un Erika Ādamsona "Rakstus" divos sējumos (1960). Pētīja dzejas formālos aspektus. Lielākā un nozīmīgākā Rudzīša rakstu daļa pēc viņa nāves apkopota grāmatās "Starp provinci un Eiropu" un "Raksti". Saņēmis Raiņa un Aspazijas fonda prēmiju par grāmatu "Raiņa ritmi".

Miris 1970. gada 25. maijā Stokholmā.

Bibliogrāfija
-------------

* *Paši savā valstī*. Rīga, 1938
* *Spīdola Nāves salā*. 1948
* *Raiņa ritmi*. 1958
* *Starp provinci un Eiropu*. Vesterosa, 1971
* *Tālos ceļos, savos ļaudīs*. Vesterosa, 1973
* *Raksti*. Vesterosa, 1977

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 183. lpp. ISBN 9789934827051.
3. ↑  «Austrālijas Latvietis. - 1970. - 5. jūnijs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 22. janvārī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 8853503
* LNB: 000017144
* LCCN: n85814264
* ISNI: 0000 0000 2809 4724
* GND: 1034193740
* SELIBR: 88345

 |

 |
|  |
| --- |
| 
Eitsa krasta atrašanās vieta.
 |

**Eitsa krasts** (angļu: *Eights Coast*) ir Elsvērta Zemes piekrastes daļa Rietumantarktīdā starp Veita ragu Kinga pussalā un Pfrognera ragu Flečera pussalā. Austrumos robežojas ar Braiena krastu, dienvidrietumos — ar Volgrīna krastu. Ziemeļos Eitsa krasta piekrastes daļu aizņem Ebota šelfa ledājs, kas to atdala no Tērstona, Fārvela un citām mazākām salām. Iekšzemē paceļas Džonsa kalni ar augstāko virsotni Andersona kupolu (1475 m). Krasta kopējais garums ir ap 480 km un tas stiepjas no 103°24'W līdz 89°35'W.

Krastu pirmoreiz ieraudzīja un izpētīja amerikāņu polārās ekspedīcijas 20. gadsimta 60. gados. Krasts nosaukts par godu amerikāņu ģeologam Džeimsam Eitsam *(James Eights)*, kas 1830. gadā kā pirmais pētījis Dienvidšetlendu salu ģeoloģiju un atklājis tur fosilas koksnes atliekas.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Eitsa krasts

Koordinātas: 73°30′S 96°00′W﻿ / ﻿73.500°S 96.000°W﻿ / -73.500; -96.000
**Tatjana Stepovaja** (krievu: *Татьяна Юрьевна Степовая*; dzimusi 1965. gada 23. septembrī Krasnodarā, arī **Stepovaja-Djančenko**) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1992).

Biogrāfija
----------

Trīskārtējā Krievijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1987, 1988, 1989). Vēl divas reizes šajos turnīros izcīnījusi sudraba medaļas. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte: 2. vieta aiz Irinas Levitinas Sočos (1988), dalījusi 1.-2. vietu kopā ar Alisu Gaļļamovu Rostovā pie Donas (1995), uzvarējusi Tallinā (2002) un Jeļizavetas Bikovas memoriālā Vladimirā (2006). 2000. gadā Batumi iekļuvusi Eiropas pirmā individuālā sieviešu šaha čempionāta pusfinālā, kurā zaudējusi Natālijai Žukovai, un kopā ar Pasaules šaha eksčempioni Maiju Čiburdanidzi dalījusi 3.-4. vietu. 2001. gadā Varšavā nākamajā Eiropas individuālajā sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi 7. vietu. 2001. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā izstājusies 1. kārtā. 2001. gadā Dienvidslāvijas šaha kluba *Agrouniverzal Zemun* sastāvā uzvarējusi Eiropas šaha kluba kausa izcīņā sievietēm.

Pārstāvējusi Krievijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1992, 1998-2000). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1998) un bronzas (2000) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta un sudraba (abas - 1998) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Stepovajai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1992. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Slavina Wins 53rd Russian Women`s Championship 2003
2. ↑  European Women's Chess Championships 2000
3. ↑  II Mistrzostwa Europy Kobiet Warszawa 2001
4. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
5. ↑  OlimpBase :: 6th European Chess Club Cup (women), Belgrade 2001, Agrouniverzal Zemun
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Tatiana Stepovaya-Dianchenko

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Kārlis Bušs** (1873. gads — 1920. gada 16. septembris) bija Latvijas uzņēmējs, valsts darbinieks. Bijis Latvijas tirdzniecības un rūpniecības ministrs Pagaidu valdībā (1919—1920).

Biogrāfija
----------

Kārlis Bušs piedzima 1873. gadā Līvbērzes pagastā. Mācījies Jelgavas vidusskolā, studējis Rīgas Politehniskā institūta Ķīmijas nodaļā. Pēc augstākās izglītības iegūšanas strādājis par skolotāju, vēlāk dažādās fabrikās bijis inženieris. 1913. gadā Rīgā dibināja pakavu fabriku.

1919. gada decembrī kļuvis par Latvijas 3. Pagaidu valdības tirdzniecības un rūpniecības ministru. Amatā bija līdz 1920. gada jūnijam, kad darbību saka Ulmaņa 1. Ministru kabinets. Tā paša gada jūlijā un augustā bija Latvijas miera delegācijas loceklis Maskavā notiekošajās Latvijas un Krievijas miera sarunās. Būdams tur, saslimis ar tīfu, tādēļ atgriezās Rīgā.

Miris 1920. gada 16. septembrī ap plkst. 12.00.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  *Latvijas darbinieku galerija 1918—1928*. 1929. 42. lpp.
2. ↑  «Inženieris K. Bušs». Latvijas Sargs. 1920. gada 17. septembrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. Aprīlis. Skatīts: 2013. gada 26. decembrī.
3. ↑  «Inženieris Kārlis Bušs». Latvijas Vēstnesis. 1920. gada 17. septembrī. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. Aprīlis. Skatīts: 2013. gada 26. decembrī.
**Kārlis Draviņš** (dzimis 1901. gada 30. decembrī, miris 1991. gada 18. janvārī) bija latviešu filologs, valodnieks un kultūras darbinieks.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1901. gada 30. decembrī Pastendē, studējis baltu filoloģiju Latvijas Universitātē (1928—1938), piedalījies akadēmiskās organizācijas „Ramave" dibināšanā (1929), Latviešu valodas lektors Tartu Universitātē (1940—1944). Devies bēgļu gaitās uz Zviedriju (1944), strādājis zinātnisku darbu Lundas Universitātes Slāvu valodu institūtā. Trimdā turpinājis „Ramaves" darbu, būdams izdevuma "Ceļi" redaktors (1966—1986). Miris 18.01.1991 Lundā, urna ar viņa pelniem apbedīta Stendes Bungu kapos.

Zinātniskā darbība
------------------

Pētījis senos Latvijas rakstus, dialektus, vietvārdus. Agrīnie pētījumi par dzimtās Stendes vietvārdiem un personvārdiem, vēlāk par veclatviešu rakstu un rakstnieku vēsturi vispār. Aprakstījis agrīnas latviešu tēvreizes, 17. gs. latviešu ābeces, publicējis darbus par Georgu Manceli, Paulu Einhornu, Jāni Reiteru, Georgu Elgeru u.c. darbi daļēji pārtulkoti vācu valodā. 

Rakstos par valodniecību, kopā ar Veltu Rūķi-Draviņu izdevis Stendes dialekta aprakstu piecās daļās, vācu valodā (1955-1962, 2010). Grāmatā „Kurzemē aizgājušajos laikos: atmiņas, nostāsti, vērojumi" (2000) plaši aprakstītas Stendes un Ziemeļkurzemes lauku dzīves ieražas, tās sociālā dzīve, uzturs, apģērbi, darbi, ēkas un ticējumi laika posmā līdz 20. gs sākumam. 

Līdztekus grāmatām publicējies arī starptautiskajā, kā arī latviešu trimdas periodikā. Iesaistījies diskusijās par Latvijas kultūras un valodniecības jautājumiem, ieteicis jaunvārdus, tai skaitā "dators" ar atvasinājumiem, kā "minidators", "datorvadība" u.c. toreizējās "elektroniskās skaitļošanas mašīnas" vietā (1970), rakstījis par iespējamo Rīgas Melngalvju nama atjaunošanu (1971). Bibliogrāfijā pavisam kopā vairāk nekā 400 publikāciju.

Atsauces
--------

1. ↑  Literatūra. Personas. Kārlis Draviņš[novecojusi saite]

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 12764351
* LNB: 000013565
* LCCN: n2003003122
* ISNI: 0000 0000 5487 6463
* SELIBR: 184036
* BNF: cb11540405t (data)
* BIBSYS: 1047244
* NKC: js20221153766
* SBN identifikators UFIV100145 nav derīgs.

 |

 |
**Jānis Sirmbārdis** (dzimis 1937. gada 13. janvārī Jumurdas pagastā, miris 2015. gada 23. jūnijā) bija latviešu dzejnieks.

J. Sirmbārdis beidzis Jelgavas pedagoģisko skolu (1956) un Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu (1961). No 1962. līdz 1967. gadam strādājis laikrakstā "Literatūra un Māksla", no 1967. līdz 1994. bijis redaktors izdevniecībā "Liesma". 1963. gadā uzņemts par Latvijas Rakstnieku savienības biedru.

Pirmā dzejas publikācija 1957. gadā laikrakstā "Padomju Students". Izdoti dzejoļu krājumi "Asnu zobeni" (1962), "Dienu bites" (1966), "Saulstaru atslēgas" (1968), "Kaleidoskops" (1972), "Nātru smarža" (1975), "Kartupeļu rakšana Ērgļos" (1977), "Brūkleņzieds" (1980), "Dzejas mājas kapitālremonts" (1984), "Ak, mūžs!" (1986), "Velna ducis" (1987), "Valoda" (kopā ar R. Baraduļinu, 1987), "Pārplīsušais laiks" (2001) un "Neaizmirstuļu pļāvējs" (2002).

Atdzejojis Borisa Pasternaka, Andreja Vozņesenska u.c. krievu autoru dzeju, tulkojis B. Akuņina romānus.

Atsauces
--------

1. ↑  Mūžībā aizgājis dzejnieks Jānis Sirmbārdis, LETA
2. ↑  *Latviešu rakstniecība biogrāfijās* (otrais izd.). LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts. 2003. 529. lpp. ISBN 9984-698-48-3.
**Pakešu zudums** ir notikums, kad viena vai vairākas datu paketes, kas ceļo pa datortīklu, nesasniedz galamērķi. Paketes zudumu izraisa vai nu kļūdas datu pārraidē, parasti bezvadu tīklos, vai tīkla pārslodze. Paketes zudumu mēra kā zaudēto pakešu procentuālo daudzumu attiecībā pret nosūtītajām paketēm.

Pārraides vadības protokols (TCP) konstatē pakešu zudumus un veic atkārtotu pārraidi, lai nodrošinātu uzticamu ziņojumapmaiņu. Pakešu zudumu TCP savienojumā izmanto arī, lai izvairītos no pārslodzes, tādējādi tīši samazinot savienojuma caurlaides spēju.

Reālā laika lietojumprogrammās, piemēram, straumēšanas multivides vai tiešsaistes spēles, pakešu zudumi var ietekmēt lietotāja pieredzes kvalitāti (QoE).

Atsauces
--------

1. ↑  David C. Salyers, Aaron Striegel, Christian Poellabauer. «Wireless Reliability: Rethinking 802.11 Packet Loss». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-07-12. Skatīts: 2018-02-19.
2. ↑  Tian, Ye; Xu, Kai; Ansari, Nirwan (March 2005). "TCP in Wireless Environments: Problems and Solutions". *IEEE Radio Communications*: S27-S32.
3. ↑  Kurose, J.F. & Ross, K.W. (2010). *Computer Networking: A Top-Down Approach*. New York: Addison-Wesley. p. 36.
**Pakalnu mainas** (*Gracula*) ir viena no strazdu dzimtas (*Sturnidae*) ģintīm, kas saskaņā ar jaunāko sistemātiku apvieno 5 sugas. Tās visas mājo Dienvidāzijas tropu mežos, sākot ar Indiju, Bangladešu un Šrilanku un beidzot ar Indonēziju izplatības areāla austrumos. Turklāt parastā pakalnu maina ir introducēta ASV.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Šrilankas pakalnu maina (*Gracula ptilogenys*)
Nesenā pagātnē pakalnu mainu ģintī tika izdalītas tikai divas sugas: pakalnu maina (*Gracula religiosa*) un Šrilankas pakalnu maina (*Gracula ptilogenys*). Līdz ar jaunākajiem zinātniskajiem atklājumiem trīs pakalnu mainas bijušās pasugas mūsdienās tiek izdalītas kā atsevišķas sugas.

Kopīgās īpašības
----------------

Visām pakalnu mainām ir melns apspalvojums ar metālisku spīdumu. Uz spārniem tām ir liels, balts laukums, kas ir redzams tikai lidojumā. Kājas un knābis ir spēcīgi, koši oranžā vai dzeltenā krāsā. Uz galvas pakalnu mainām ir dzeltena sekste, kuras forma un novietojums atkarībā no sugas ir atšķirīgs. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet jauno putnu apspalvojums un knābis nav tik košs, arī sekstes ir mazākas vai nav attīstījušās. Visas sugas izskatās ļoti līdzīgas, tomēr katrai no tām ir savstarpēji izolēta izplatība.

Visas pakalnu mainas ir nometnieki, tās sastopamas mežos un lauksaimniecības kultūrainavā. Tās ligzdo dobumos, un dējumā parasti ir 2—3 olas. Kā visi strazdu dzimtas putni, arī pakalnu mainas ir visēdājas un barojas ar kukaiņiem, augļiem un ziedu nektāru. Pakalnu mainas ir pazīstamas kā putni, kas spēj atdarināt cilvēku balsis un valodu. Valda uzskats, ka pakalnu mainas ir vistalantīgākie putni — balsu atdarinātāji.

Sistemātika
-----------

**Pakalnu mainu ģints** (*Gracula*)

* Engano pakalnu maina (*Gracula enganensis*)
* Indijas pakalnu maina (*Gracula indica*)
* Niasas pakalnu maina (*Gracula robusta*)
* Pakalnu maina (*Gracula religiosa*)
* Šrilankas pakalnu maina (*Gracula ptilogenys*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  IOC World Bird List: Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings & oxpeckers, 2018
2. 1 2  «Common Hill Myna». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 7. jūnijā. Skatīts: 2015. gada 16. novembrī.
3. ↑  «Owning a Mynah». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 12. jūlijā. Skatīts: 2015. gada 15. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Putni dabā
* Beauty of Birds: Hill Mynas