recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andrejs Piontkovskis** (krievu: *Андрей Андреевич Пионтковский*; dzimis 1940. gada 30. jūnijā Maskavā, PSRS) ir padomju un Krievijas matemātiķis, žurnālists un politiskais darbinieks. Bijušais kustības "Solidaritāte" Federālās politiskās padomes biroja loceklis. Bijušais Krievijas opozīcijas Koordinācijas padomes loceklis.

Dzīves gājums
-------------

1962. gadā absolvējis Maskavas Lomonosova Valsts universitātes Mehānikas un matemātikas fakultāti. Doktora grāds fizikā un matemātikā. Viņš ir vairāk nekā 100 rakstu un vairāku monogrāfiju autors par vadības teoriju, globālo modelēšanu un kodolkara stratēģiju.

Ar politisko žurnālistiku nodarbojas kopš 1998. gada un ir publicējis vairākus simtus rakstu Krievijas un ārvalstu medijos. 2004. gadā viņš iestājās Krievijas Apienotajā demokrātiskajā partijā "Jabloko" (izstājās 2010. gadā).

Ir radikālā opozīcijā Vladimira Putina politikai.

2016. gada februārī viņš pameta Krieviju, baidoties no kriminālvajāšanas pēc tam, kad Ģenerālprokuratūra rakstā "Bumba, kas gatava uzsprāgt" atrada ekstrēmisma pazīmes. Dzīvo ASV.

Uzskati
-------

Gandrīz mēnesi pirms Krimas okupācijas, 2014. gada 21. februārī intervijā Lietuvas valsts radio un televīzijas tiešsaistes portālam Piontkovskis sacīja, ka "Kremlis cenšas sadalīt Ukrainu un anektēt Krimu, un Rietumi nevar savaldīt Krieviju, jo ASV prezidenta Baraka Obamas politika ir tikpat bez mugurkaula kā Eiropas Savienības politika...".

2014. gada septembrī viņš parakstīja iesniegumu, kurā pieprasīja "izbeigt agresīvo avantūru: izvest Krievijas karaspēku no Ukrainas un izbeigt propagandas, materiālā un militārā atbalsta sniegšanu separātistiem Ukrainas dienvidaustrumos".

Asi kritizē Krievijas iebrukumu Ukrainā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Пионтковский покинул РФ, опасаясь преследования – DW – 19.02.2016». *dw.com* (krievu). Skatīts: 2023-05-16.
2. ↑  Владимирас Лаучюс. «Пионтковский: после Грузии – Украина, после Украины – страны Балтии». *DELFI*. Skatīts: 2023-05-16.
3. ↑  «Путин впервые попросил пощады: Пионтковский заявил о подготовке капитуляции РФ (видео)». *www.unian.net* (krievu). Skatīts: 2023-05-16.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Andrejs Piontkovskis***.
**Ratnieku ezers** (arī **Ratnieks**) ir ezers Cēsu novada Līgatnes pagastā. Ratnieku ezers ar dambi ir sadalīts 2 daļās — Ratnieku daļā dienvidaustrumos un Muižnieku daļā ziemeļrietumos. Ezera krasti ir lēzeni, bet dibens — dūņains un kūdrains. Ezerā ir caurteces hidroloģiskais režīms — ezerā ieplūst ūdens no četriem grāvjiem, bet no ezera iztek Ratnieku upe (saukta arī par Egļupīti). Ratnieku ezers atrodas Sudas-Zviedru purva ezeru grupā, Gaujas lielbaseinā un Gaujas nacionālā parka dabas lieguma zonā. No 1999. līdz 2003. gadam ezera ziemeļrietumu daļa bija iekļauta Sudas purva dabas liegumā. Ezers tiek izmantots rekreācijai, un tajā ir labiekārtota peldvieta. 2006. gadā ezers caur novadgrāvi tika savienots ar ziemeļaustrumos esošo Briņķu ūdensrijēju.

Ezerā mīt līdaka, asaris, līnis, zandarts un rauda. 2007. gadā tika izstrādāti "Ratnieku ezera zivsaimnieciskās ekspluatācijas noteikumi", kuros tika nolemts, ka jāveic regulāra zivju krājumu pavairošana. 2009. gadā ezerā tika ielaisti 20 000 līdaku kāpuru un 4000 zandartu mazuļu. 2010. gadā tika ielaists tikpat daudz līdaku kāpuru, bet 2000 zandartu mazuļu, 2011. gadā 10 000 līdaku mazuļu, gan 2013. gadā, gan 2016. gadā tika ielaisti 4000 līdaku mazuļu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Dubinska dīķis». *ezeri.lv*. Latvijas ezeri. Skatīts: 2018. gada 9. jūlijā.
2. ↑  "Kad "karsts" nav karsts". *Druva*. 2007. gada 26. maijā. Atjaunināts: 2018. gada 9. jūlijā.[novecojusi saite]
3. ↑  Vineta Lapsele. «Zivju fonda atbalsts projektam „Zivju resursu pavairošana, atražošana un dažādošana Ratnieku ezerā"». *ligatne.lv*. Līgatnes novada dome, 2013. gada 22. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 9. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Ezeri.lv datubāze
**Dņipro HES** (ukraiņu: *Дніпровська ГЕС*) ir hidroelektrostacija Zaporižjes pilsētā Ukrainas dienvidos.

Vēsture
-------

Būvniecība sākās 1927. gadā, pirmās hidroelektrostacijas tika nodotas ekspluatācijā 1932. gadā. Būvniecība tika pabeigta 1939. gadā.

Dņipro HES 1942. gadā
Otrā pasaules kara laikā Dņipro HES uzspridzināja padomju spēki un pēc tam arī vērmahts. 1944. gadā sākās HES atjaunošana, kas tika pabeigta 1950. gadā. Līdz 1956. gadam tā bija jaudīgākā hidroelektrostacija PSRS un Eiropā. Dņipro HES kļuva par PSRS industrializācijas simbolu. Virs stacijas konstrukcijām tika uzbūvēts ceļa tilts, kas savieno Zaporižjas kreiso un labo krastu.

Deviņdesmito gadu sākumā hidroelektrostacijas iekārtas bija ekspluatētas vairāk nekā 40 gadus, tāpēc kopš 1995. gada tiek veikta modernizācija. Plānos bija arī tilta rekonstrukcija, darbus plānoja uzsākt 2022. gadā.

2022. gada 31. oktobrī un 2024. gada 22. martā Krievijas spēki apšaudīja HES ar raķetēm.

Atsauces
--------

1. ↑  «Стало известно о повреждении ДнепроГЭС: она нуждается в восстановлении после атаки РФ». *www.unian.net* (krievu). Skatīts: 2023-04-08.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dņipro HES***.
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
**Apdziras** (latīņu: *Huperzia*) ir staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) ģints. Sākotnēji tās tika iekļautas radniecīgajā staipekņu ģintī (*Lycopodium*). Apdzirām, atšķirībā no citiem staipekņiem, sporu nesēji (sporangiji) atrodas starp lapām — visbiežāk stumbra vidusdaļā, nevis vālītēs zaru galotnēs.

PPG I klasifikācijā (2016) apdziras ir viena no apdziru apakšdzimtas (*Huperzioideae*) trim ģintīm, tajā iekļautas 25 sugas. Citi avoti šo apakšdzimtu sīkāk nedala un atzīst tikai *Huperzia* ģinti ar aptuveni 340 sugām.

Latvijā sastopama tikai viena suga — apdzira (*Huperzia selago*).

Apraksts
--------

Apdziru ģints augiem ir stāvi, šķērsgriezumā apaļi, nezaroti dzinumi vai arī stumbra galotne dakšveidīgi zarojas. Tiem nav ložņājošu stumbru, kas raksturīgi vairākām staipekņu sugām. Stumbru klāj sīkas trīsstūrveida vai lancetiskas lapas. Stumbra vidusdaļā starp lapām veidojas ieapaļi sporu nesēji (sporangiji), kuros attīstās tetraedra formas sporas. Apdziru sporas var būt ar seklām rievām, vidusdaļā ieliektas. Tām dīgstot, izveidojas gametofīts - protallijs, kura attīstība notiek pazemē. Tā kā protallijs bez gaismas nevar veikt fotosintēzi, tā barošanās ir atkarīga no mikorizas sēnēm.

Starp lapām var attīstīties pumpuriem līdzīgi veidojumi, kas pēc nobriešanas atdalās no auga stumbra, tādējādi apdziras spēj vairoties vegetatīvi. Tā kā dabā pastāv dažādu apdziru sugu krustošanās, šāds vairošanās veids ļauj izplatīties arī sterilajiem hibrīdiem.

Ekoloģija
---------

Dažādas apdziru sugas sastopamas mērenajā klimata joslā, Alpu un tropiskajos Āzijas kalnos. Apdziras aug uz zemes vai uz klintīm. Atšķirībā no tropu apdziru ģints (*Phlegmariurus*), tām nav epifītisku sugu.

Atsauces
--------

1. ↑  Langenfelds V.. Ozoliņa E. Ābele G. Augstāko augu sistemātika. Rīga: Zvaigzne, 1973. 81. lpp.
2. ↑  *Rokasgrāmata bioloģijā*. Rīga : Zvaigzne ABC, 2015. 177. lpp. ISBN 978-9934-0-1595-3.
3. ↑  PPG I (2016). "A community-derived classification for extant lycophytes and ferns". Journal of Systematics and Evolution. 54 (6): 563–603. Skatīts: 2024.01.11.
4. ↑  "Huperzia Bernh.". Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Skatīts: 2024.01.11.
5. 1 2 3  Wagner Jr. Warren H. & Beitel, Joseph M. "Huperzia" Arhivēts 2013. gada 15. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. in Flora of North America. Skatīts: 2024.01.11.
6. ↑  Hassler, Michael "Lycopodium", World Ferns. Synonymic Checklist and Distribution of Ferns and Lycophytes of the World. Skatīts: 2024.01.10.
***Filtronic plc*** ir Apvienotās Karalistes uzņēmums, kas nodarbojas ar sakaru iekārtu izstrādi, ražošanu un pārdošanu. Dibināts 1977. gadā.

Uzņēmums piedāvā radiofrekvences, mikroviļņu un milimetru viļņu komponentes un apakšsistēmas. Produkciju izmanto bezvadu sakaru ierīcēs, punkts uz punktu sakaru iekārtās, kā arī militārajā un drošības sektorā. *Filtronic* klienti ir iekārtu ražotāji un mobilo sakaru tīklu operatori.

*Filtronic* akcijas tiek kotētas Londonas fondu biržā. Lielākie akciju turētāji 2012. gada novembrī bija: *Aberforth Partners LLP* (16,9 %), *Legal & General Investment Management Limited* (11,7 %), *Henderson Global Investors* (9,9 %), *Aviva plc* (8,3 %), *Prudential plc* (4,2 %), *John David Rhodes* (3,9 %).

Vēsture
-------

***Filtronic*** dibināts 1977. gadā, lai pētītu, izstreādātu un ražotu mikroviļņu filtrus un apakšsistēmas. 1980. gadu pirmajā pusē uzņēmumā investīcijas veica *Advent Limited* un *Apax Partners & Co. Ventures Limited*.

1992. gadā no *Filtronic* tika atdalīts uzņēmums ***Filtronic Comtek plc***, kura akcijas 1994. gada oktobrī sāka kotēt Londonas fondu biržā.
1998. gadā iegādāti *Filtronic Components Limited* un *Filtronic Cable Communications Limited*. *Filtronic Comtek plc* pārdēvēts par ***Filtronic plc***.
1998. gadā no Somijas uzņēmuma *Nokia* nopirkts mobilo telefonu un bāzes staciju komponentu ražotājs *LK-Products*, *Nokia* nododot 7,5 % *Filtronic* kapitāldaļu.
Nākamos gadus *Filtronic* strauji auga un veica uzņēmumu pirkšanas.

2003. gadā bizness reorganizēts trīs galvenajās nodaļās: *Wireless Infrastructure*, *Handset Products* un *Integrated Products*. 2005. gadā *Handset Products* pārdots.
2005. gadā antenu un mobilo ierīču komponentu ražotājs *LK-Products* pārdots ASV *Technitrol* (tagad *Pulse Electronics*).
2006. gada oktobrī *Filtronic* atbrīvojās no *Wireless Infrastructure* nodaļas lielākās daļas. 
2007. gada oktobrī pārdots meitas uzņēmuma *Sage Laboratories, Inc.* militārās elektronikas bizness.
2008. gada martā zaudējumus nesošais meitas uzņēmums *Compound Semiconductor* pārdots *RF Micro Devices Inc.*
2008. gada augustā militāro ierīču bizness pārdots *Teledyne Technologies*.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Profile & History». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 14. septembrī. Skatīts: 2013. gada 17. jūlijā. Arhivēts 2013. gada 14. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  «Major Shareholders». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 25. janvārī. Skatīts: 2013. gada 17. jūlijā. Arhivēts 2013. gada 25. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  «Filtronic Acquires LK-Products.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 11. martā. Skatīts: 2013. gada 17. jūlijā.
4. ↑  Pulse Mobile Division Global Milestones[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Filtronic vietne Arhivēts 2013. gada 25. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē.
**Andrejs Kiska** (slovāku: *Andrej Kiska*, dzimis 1963. gada 2. februārī) ir Slovākijas uzņēmējs un politiķis. No 2014. līdz 2019. gadam viņš bija Slovākijas prezidents.

Andrejs Kiska dzimis Popradā. Slovākijas Tehnoloģiju universitāte viņš ieguva elektroinženiera specialitāti. 1990. gadā, pēc Samta revolūcijas, Kiska pārcēlās uz ASV. Vēlāk viņš Slovākijā dibināja uzņēmumus *Triangel* un *Quatro*, kas piedāvāja pircējiem norēķināties par precēm pēc vairākiem mēnešiem.

2006. gada Kiska bija viens no bezpeļņas labdarības organizācijas *Dobrý anjel* ("Labais eņģelis") dibinātājiem. Organizācija palīdzēja ģimenēm, kas nokļuvušas finanšu grūtībās ģimenes locekļa smagas saslimšanas gadījumā. 2014. gadā *Dobrý anjel* sāka darboties arī Čehijā.

2014. gadā Andrejs Kiska kandidēja prezidenta vēlēšanās. 15. martā vēlēšanu pirmajā kārtā Kiska palika otrajā vietā ar 24 % balsu, aiz premjerministra Roberta Fico ar 29% balsu. 29. martā vēlēšanu otrajā kārtā viņš uzvarēja ar gandrīz 60% balsu. Andrejs Kiska stājās prezidenta amatā 15. jūnijā, nomainot Ivanu Gašparoviču.

Atsauces
--------

1. ↑  "Millionaire Andrej Kiska elected first Slovak president with no communist past", *Telegraph Online*, 30 March 2014, accessed 30 March 2014.
2. ↑  «Andrej Kiska inaugurated as Slovakian president». Europe Online Magazine. 2014. gada 15. jūnijs. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 12. augustā. Skatīts: 2014. gada 15. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Andrejs Kiska***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Slovākijas prezidents

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:Ivans Gašparovičs | **Slovākijas prezidents**2014—2019 | Pēctecis:**Zuzana Čaputova** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 310519841
* LCCN: n2014043621
* ISNI: 0000 0004 3657 4583
* GND: 1125412976
* NKC: jo2016923225

 |

 |
Suvalku koridors (Lietuvas un Polijas robeža iezīmēta ar oranžā krāsā)
**Suvalku koridors** (angļu: *Suwałki Gap*, *Suwałki corridor*) ir mazapdzīvota teritorija ap Lietuvas un Polijas robežu, kas atrodas uz īsākā ceļa starp Baltkrieviju un Krievijas Kaļiņingradas apgabalu Polijas pierobežā. 

Šis sastrēguma punkts ir kļuvis stratēģiski un militāri nozīmīgs, kopš Polija un Baltijas valstis pievienojās Ziemeļatlantijas līguma organizācijai (NATO). Robeža starp Poliju un Lietuvu tika izveidota pēc 1920. gada Suvalku vienošanās, taču starpkaru periodā tai bija maza nozīme, jo Polijas zemes tolaik stiepās tālāk uz ziemeļaustrumiem, savukārt Aukstā kara laikā Lietuva bija Padomju Savienības sastāvā, bet komunistiskā Polija bija Padomju Savienības vadītās Varšavas pakta dalībvalsts. Padomju Savienības un Varšavas pakta sabrukums saasināja robežas, kas šķērsoja īsāko sauszemes ceļu starp Kaļiņingradu (kas ir teritoriāli izolēta) un Baltkrieviju (Krievijas sabiedrotā). Baltijas valstīm un Polijai galu galā pievienojoties NATO, šis šaurās robežas posms starp Poliju un Lietuvu kļuva par militārā bloka ievainojamo vietu, jo, ja starp Krieviju un Baltkrieviju, no vienas puses, un NATO, no otras puses, izceltos hipotētisks militārs konflikts, 65 km garās zemes joslas ieņemšana starp Krievijas Kaļiņingradas apgabalu un Baltkrieviju varētu apdraudēt NATO centienus aizsargāt Baltijas valstis. NATO bažas par Suvalku koridoru pastiprinājās pēc 2014. gada, kad Krievija anektēja Krimu un uzsāka karu Donbasā, un vēl vairāk pieauga pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gada februārī. Šīs bažas lika aliansei palielināt savu militāro klātbūtni šajā reģionā.

Ceļi
----

Caur šo teritoriju iet *Via Baltica* ceļš, kas ir svarīgs savienojums, kurš savieno Somiju un Baltijas valstis ar pārējo Eiropas Savienību, un no 2023. gada augusta tiek būvēts jaunais ātrgaitas autoceļš S61 Polijā un automaģistrāle A5 Lietuvā, kas tiek modernizēta par dalītu šoseju.

Atsauces
--------

1. ↑   Why the Suwalki Gap plays a crucial role in NATO's conflict with Russia - NATO General Breedlove. Atjaunināts: 2024-04-14
2. ↑  «Baltijas "Ahilleja papēdis" – Suvalku koridors». *Viedokļi* (latviešu). 2018-07-25. Skatīts: 2024-04-14.

Ārējās saites
-------------
**Pakete "Gatavi mērķrādītājam 55%"** (zināms arī kā "ES zaļās pārkārtošanās plāns") ir Eiropas Savienības **priekšlikumu kopums** ES tiesību aktu pārskatīšanai un atjaunināšanai, kas iekļauj arī līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu neto emisijas par 55%. Šo paketi 2021. gada jūlijā ierosināja Eiropas Komisija. Pasākumi ietver papildu atbalstu un regulējumus energoefektivitātei, atjaunīgai enerģijai, CO2 emisiju standartiem vieglajiem automobiļiem un furgoniem u.c. kā arī visaptverošu izmaiņu kopuma ieviešanu pašreizējā ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ES ETS). EK ierosinājusi paplašināt emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, iekļaujot tajā transportu un siltumu. Pretēji Starptautiskās Enerģētikas aģentūras neto emisiju nulles scenārijam, EK plānā iekļauti tādi pasākumi, kas nodrošinātu, ka enerģija Eiropas Savienībā vēl joprojām būtu pieejama par pieņemamu cenu.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Gatavi mērķrādītājam 55 %». *Eiropas zaļais kurss* (ES Padomes Ģenerālsekretariāts). 2021. gada 21. decembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 27. Decembris. Skatīts: 2022. gada 2. februāris.
2. ↑  «Q&A: How ‘Fit for 55’ reforms will help EU meet its climate goals». *Carbon Brief* (angļu). 2021. gada 20. jūlijs. Skatīts: 2021. gada 27. novembris.
3. ↑  Ivan Pavlovic. «Comparing the EU’s ‘Fit for 55’ roadmap and the IEA’s net-zero scenario». *www.euractiv.com*, 2021. gada 12. novembris.
Ūdens sports ir plašs jēdziens, kas ietver dažādas aktivitātes, kas tiek veiktas ūdenī vai uz ūdens virsmas. Tas var ietvert dažādas aktivitātes, piemēram, peldēšanu, burāšanu, ūdens slēpošanu, ūdenspolo, dažādas veidu viļņu braukšanu un citus. Ūdens sports ir plaši populārs gan kā brīvais laika pavadīšanas veids, gan arī kā profesionāla sporta disciplīna.

Pirms tam, kad tieši tika radīts ūdens sports, ir grūti noteikt, jo cilvēki ir nodarbojušies ar ūdens aktivitātēm gadsimtiem ilgi. Tomēr, modernā nozīmē ūdens sports sāka attīstīties aptuveni 19. gadsimta vidū, kad cilvēki sāka organizēt peldēšanas sacensības un citus ūdens aktivitāšu pasākumus. Piemēram, peldēšana bija iekļauta pirmajās modernajās Olimpiskajās spēlēs 1896. gadā.

Kopš tā laika ūdens sports ir turpinājis attīstīties un piedzīvojis lielu popularitāti visā pasaulē. Jauni sporta veidi un sacensības ir radušās, un tehnoloģiskie uzlabojumi ir padarījuši dažus ūdens sporta veidus vēl pievilcīgākus un pieejamākus plašai sabiedrībai. Ūdens sports ir kļuvis par iecienītu aktivitāti gan sportistiem, gan atpūtniekiem visā pasaulē.
**Forstera hoveja**, arī **palmu hoveja** *(Howea forsteriana)* ir segsēkļu augs, kas pieder palmu dzimtai. Tā dzimtene ir Austrālijai piederošā Lorda Hava sala. Augstums var sasniegt 10 m, lapu vainags — 3 m garumu. 

Viegli iedzīvojusies Austrālijas un Jaunzēlandes ziemeļu daļas dārzos un ielu alejās. Sastopama arī ziemeļu puslodē — Anglijas dienvidrietumos, Spānijas dienvidos, ASV. Slaidā palma ir iecienīts iekštelpu augs. Viegli iztur sausu gaisu, zied oranžērijās un ir auglīga.

1939. gadā komponists, diriģents, Konservatorijas dibinātājs Jāzeps Vītols Latvijas Universitātes botāniskajam dārzam uzdāvināja 2 m augstu Forstera hoveju. 75 gados tā ir izaugusi 12 m augsta ar 118 cm stumbra apkārtmēru resnākajā daļā un ir aplūkojama botāniskā dārza palmu mājā.

Ārējās saites
-------------

* Botāniskais dārzs aicina

Literatūra
----------

* Normunds Priedītis. Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Ilustrēta enc. Rīga. Zvaigzne ABC. 2009. ISBN 9789934008290 138. 139. lpp.
**Diksilends** (pēc ASV dienvidu štatu neformāla apzīmējuma *Dixieland*) ir viens no klasiskā džeza stiliem
Radies ASV baltādaino mūziķu vidū 19. gadsimta beigās.

Diksilendu parasti spēlē neliels izpildītāju ansamblis, kurā ietilpst trompete, klarnete, trombons. Repertuāru veido populāru dziesmu tēmas, bet improvizācijas pamatā ir harmonija, savukārt improvizācija pati ir konstruktīvas uzbūves pamats.

Diksilendam raksturīga groteska izpildījuma maniere, tas sekmējis džeza izplatību ārpus ASV, jau 1919. gadā viens no pirmajiem ansambļiem viesojās Eiropā un guva pozitīvas atsauksmes.

Ievērojamākie pārstāvji ir Lūiss Ārmstrongs, Džo Olivers, pianists Dž.R. Mortons.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Diksilends***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85038657
* NKC: ph224332

 |

 |
**Čehu-slovāku valodas** (*česko-slovenské jazyky*) ir viena no trim rietumslāvu valodu apakšgrupām kopā ar lehitu un sorbu valodām. 

Čehu-slovāku apakšgrupā ietilpst divas valodas — čehu un slovāku, kurās galvenokārt runā Čehijā un Slovākijā. Papildus nacionālajām literārajām valodām ir zināmas arī literārās mikrovalodas, kas izveidojušās uz čehu un slovāku valodas dialektu pamata, piemēram, austrumslovāku valoda, kā arī viduslaikos uz senčehu valodas pamata izveidojušies ebreju-čehu dialekti jeb rietumslāvu ebreju valoda (*Knaanic*), kas izzuda 16. gadsimtā.

Kopējais čehu-slovāku valodā runājošo skaits ir aptuveni 18 miljoni. 

Čehu un slovāku valodām ir raksturīga liela daļa dialektu un sarunvalodu, uz dažu dialektu pamata ir izveidotas literārās normas, kas mūsdienās praktiski netiek lietotas. Čehu valodas leksikā atspoguļojas vācu un latīņu valodas ietekme, savukārt slovāku valodas leksikā atspoguļojas ungāru un čehu valodas ietekme.

Ārējās saites
-------------


1. ↑  «Knaanic language». *www.omniglot.com*. Skatīts: 2024-03-30.
**Konstantīns Ludvigs Plāters** (poļu: *Konstanty Ludwik Plater herbu własnego*, baltkrievu: *Канстанцін Людвік Плятэр*; dzimis 1722. gadā, miris 1778. gada 31. martā) bija Polijas-Lietuvas kopvalsts politiķis. Inflantijas vaivadijas un Daugavpils stārasts.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1722. gadā Indricas muižnieka Jana Ludviga Plātera ģimenē, kas 1729. gadā savā īpašumā ieguva arī Krāslavas muižu un 1735.-1736. gadā bija Inflantijas vaivads. 1744. gada 16. augustā Konstantīns Plāters apprecējās ar kņazi Augusti Ogiņsku.

Jau kopš jaunības ieņēma dažādus amatus Polijas-Lietuvas kopvalstī, bija Lietuvas Lielrakstvedis (1746—1754) un Lietuvas Tribunāla maršals (1754), pēc tam Polockas kastelāns (1754—1758), Mscislavas vaivads (1758—1770), Traķu kastelāns (1770).

Ap 1750. gadu Daugavas ielejas malā netālu no Teātra kalnā esošajām Krāslavas ordeņa pils drupām uzsāka celt Krāslavas pili, ko 1791. gadā pabeidza viņa jaunākais dēls Augusts Hiacints Plāters.

Miris 1778. gada 31. martā Krāslavā.

Ārējās saites
-------------

* Konstantīns Ludvigs Plāters *Internetowy Polski Słownik Biograficzny* (poliski)
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Konstanty\_Ludwik\_Plater***.
**Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas Augstākā Padome**, saīsināti **LPSR AP**, bija augstākais varas orgāns Latvijas Padomju Sociālistiskajā Republikā (Latvijas PSR), laika posmā no 1940. gada līdz 1990. gadam. Pēc Neatkarības deklarācijas pieņemšanas 1990. gada maijā to pārdēvēja par Latvijas Republikas Augstāko padomi.

Saskaņā ar 1940. gada 25. augustā pieņemto Latvijas PSR Konstitūciju, tās augstākais valsts varas orgāns bija Latvijas PSR Augstākā Padome, bet faktiski Latvijas PSR vadībā atradās Latvijas Komunistiskās partijas CK birojs, kura priekšgalā bija LKP pirmais sekretārs. Augstākās Padomes sesijas varēja notikt tikai tad, ja bija pieņemts LKP CK biroja lēmums par sesijas sasaukšanas datumu, darba kārtību utt.

Pēc konstitūcijas politiskās varas struktūras pamatā bija Darbaļaužu deputātu padomes, kuras 1978. gadā Konstitūcijā tika pārdēvētas par Tautas deputātu padomēm. Augstākā likumdevēja institūcija bija Augstākā padome (AP) — vienpalātas likumdevēja institūcija, kas darbojās sesiju režīmā (gadā notika 2 kārtējās sesijas). Pēdējās AP sastāvā bija 201 deputāts, pirms tam, saskaņā ar 1978. gada Latvijas PSR konstitūciju - 325, bet vēl iepriekš - 310 deputāti. Sesiju starplaikā augstākās valsts varas institūcijas funkcijas pildīja AP prezidijs (APP) - prezidija priekšsēdētāja, prezidija sekretāra un deviņu prezidija locekļu sastāvā. Līdz 1978. gadam AP darbības periods bija 4 gadi. Pēc veiktajiem grozījumiem Latvijas PSR Konstitūcijā turpmāk AP pilnvaru periods bija 5 gadi.

Atmodas kustības laikā 1989. gada 28. jūlijā Latvijas PSR Augstākā Padome pieņēma deklarāciju „Par Latvijas PSR suverenitāti", bet 1990. gada 15. februārī „Deklarāciju jautājumā par Latvijas valstisko neatkarību".
1990. gada 4. maijā vispārējās vēlēšanās ievēlētā Latvijas PSR Augstākā Padome ar balsu vairākumu pieņēma deklarāciju Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu un pārdēvēja Latvijas PSR par Latvijas Republiku. Latvijas PSR Augstākā Padome tika pārdēvēta par Latvijas Republikas Augstāko Padomi, kas 1991. gada 21. augustā pieņēma konstitucionālo likumu "Par Latvijas Republikas valstisko statusu".

Vadītāji
--------

Latvijas PSR Pagaidu Augstākās padomes prezidijs (1940)
**Latvijas PSR AP priekšsēdētāji**

* Aleksandrs Mazjēcis (1947—1948)
* Pēteris Zvaigzne (1948—1953)
* Edgars Apinis (1955—1957)
* Jānis Vanags (1957—1963)
* Pēteris Valeskalns (1963—1971)
* Aleksandrs Mālmeistars (1971—1975)
* Valentīna Klibiķe (1975—1985)
* Aleksandrs Drīzulis (1985—1989)
* Anatolijs Gorbunovs (1989—1990)

**Latvijas PSR AP Prezidija priekšsēdētāji**

* Augusts Kirhenšteins (1940—1952)
* Kārlis Ozoliņš (1952—1959)
* Jānis Kalnbērziņš (1959—1970)
* Vitālijs Rubenis (1970—1974)
* Pēteris Strautmanis (1974—1985)
* Jānis Vagris (1985—1988)
* Anatolijs Gorbunovs (1988—1990)

**Latvijas Republikas AP priekšsēdētājs**

* Anatolijs Gorbunovs (1990—1993)

Atsauces
--------

1. ↑  Bleiere, Daina. Eiropa ārpus Eiropas... Dzīve Latvijas PSR. LU Akadēmiskais apgāds. Rīga 2012. ISBN 9789984459990 Nepareizs ISBN
2. ↑  deklarācija „Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu"
Rīgas Bulvāru loka karte.
**Rīgas Bulvāru loks** ir Rīgas vēsturiskās apbūves teritorija pilsētas kanāla abās pusēs, kas izveidota 19. gadsimta otrajā pusē, apbūvējot pilsētas nocietinājumu zonu. Atrodas Rīgas pilsētas daļā, kuru sākotnēji atvēlēja esplanādei kā Rīgas citadeles elementu. Šobrīd tā ir Zigfrīda Annas Meirovica, Kronvalda bulvāra un Elizabetes ielas teritorija; loka ceturtā puse pieslejas pie Rīgas Pasažieru stacijas. Bulvāru loks ietvēra Kanālmalas apstādījumus.

Rīgas Bulvāru lokā atrodas daudzas nozīmīgas sabiedriskas celtnes, piemēram, Latvijas Universitātes, Nacionālās operas, Nacionālā teātra ēkas.

Vēsture
-------

Rīgas nocietinājumu nojaukšanas laikā izveidoja īpašu komisiju, kas Rīgas rātes birģermeistara E. Grima vadībā noteica galvenos izbrīvētās teritorijas izmantošanas principus. Rīgas galvenais arhitekts Johans Daniels Felsko, piedaloties arhitektam Oto Dīcem, izstrādāja plānu, kā nocietinājumu būvju vietā ierīkot bulvārus un apstādījumus, bet bijušos cietokšņa grāvjus pārvērst par kanālu. 

### Sākotnējie Rīgas bulvāri

* Aspazijas bulvāris, sākotnēji Teātra bulvāris (vācu: *Theater-Boulevard*, 1858)
* Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris, sākotnēji Basteja bulvāris (*Bastei-Boulevard*, 1861)
* Raiņa bulvāris, sākotnēji Troņmantinieka bulvāris (*Thronfolger-Boulevard*, 1861)

### Vēlāk izveidotie bulvāri

* Brīvības bulvāris, sākotnēji Lielā Aleksandra iela (1861), tad Aleksandra bulvāris (*Alexander-Boulevard*, 1870—1876)
* Krišjāņa Valdemāra iela, sākotnēji Nikolaja iela (1858), tad Nikolaja bulvāris (*Nikolai-Boulevard*)
* Kalpaka bulvāris, sākotnēji Esplanādes iela (1860), tad Totlēbena bulvāris (*Todleben-Boulevard*, 1885)
* Kronvalda bulvāris, sākotnēji Lielā Jēkaba iela, tad Puškina bulvāris (*Puschkin-Boulevard, Пушкинский бульвар*)

Atsauces
--------

1. ↑  Enciklopēdija "Rīgas ielas" 2. sējums, 2008. gads ISBN 978-9984-798-39-4
**Oligocēns** (sengrieķu: *ὀλίγος* — "neliels" + *καινός* — "jauns") ir paleogēna perioda pēdējā epoha. Tā sākās pirms 33,9 mlj. gadu un beidzās pirms 23,03 mlj. gadu. Tādējādi šī epoha ilga apmēram 11 mlj. gadu. Oligocēns nomainīja eocēnu un beigās pārgāja miocēna epohā, ar kuru sākās neogēna periods. Oligocēns sīkāk tiek dalīts Hattu un Rūpela laikmetā (stāvā). Oligocēnā klimats kļuva vēsāks. Palielinājās zīdītāju daudzveidība, ieskaitot senos ziloņus un zirgu senčus — mezohipus. Šīs epohas sākumā izmirst senākās zīdītāju sugas.

Dzīvība
-------

Oligocēna faunas rekonstrukcija.
### Dzīvnieki

Oligocēna sākumā planētas klimats bija sauss un vēss, kas labvēlīgi ietekmēja atklātu līdzenumu, tuksnešu un krūmāju teritoriju rašanos. Klimatisko izmaiņu rezultātā eocēna beigās izmira daudzas seno zīdītāju dzimtas. Viņu vietu ieņēma jaunas zvēru sugas, tai skaitā tādu mūsdienu zīdītāju, kā degunradžu, zirgu, cūku, kamieļu un trušu senči.

Starp zīdītājiem turpināja veidoties gigantiski zālēdāji. Piemēram, indrikotēriji pēc izmēriem bija salīdzināmi ar daudziem dinozauriem, tie varēja sasniegt 8 metru augstumu un svērt līdz 15 tonnām. Lieli izmēros bija arī plēsēji, tādi kā entelodonts un hienodonts. Parādījās pirmie plēsēju kārtas pārstāvji (piemēram, sunim līdzīgais cinodikts). Kontinentu dreifa rezultātā Dienvidamerika un Austrālija pilnībā nodalījās no pārējās sauszemes. Ar laiku šajos izolētajos kontinentos izveidojās unikāla fauna, kuru pārstāvēja somaiņi u.c. endēmiski dzīvnieki.

### Augu valsts

Pirms apmēram 25 mlj. gadu Āzijā izveidojās pirmie plašie līdzenumi — graudzālēm klātās stepes. No tā laika graudzāles, kas pirms tam bija nenozīmīgs ekosistēmu pārstāvis, daudzās pasaules daļās pakāpeniski kļuva par valdošo floras elementu, kas pašlaik klāj piekto daļu sauszemes.

Pēc mūsdienu ģeoloģiskajiem datiem C4-fotosintēze radās oligocēnā pirms apmēram 30 mlj. gadu. Šī epoha raksturojas ar temperatūras un oglekļa dioksīda koncentrācijas krišanos (no 1000 daļām uz miljonu līdz apmēram 300 daļām uz miljonu). Turklāt atmosfēras skābekļa koncentrācija palielinājās no 18% līdz 21%. Izveidojās ļoti nepateicīgi apstākļi C3-fotosintēzei. Ir uzskats, ka tieši zema CO2 pieejamība kļuva par iemeslu augu izlasei ar koncentrēšanas mehānismiem, kas gala rezultātā noveda pie C4 un CAM fotosintēzes. Tā laika klimats kļuva sausāks, radās atklātas platības ar spilgtu apgaismojumu, pastiprinājās sezonalitāte un ugunsgrēku biežums, kam, domājams, arī bija būtiska loma C4- un CAM- sugu izlasē.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Oligocēns***.
* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)
Amerikāņu angļu valodas tiesiskais un faktiskais stāvoklis dažādās ASV pavalstīs.  

  Oficiālā valoda
  Viena no divām vai vairāk oficiālajām valodām
  *De facto* oficiālā valoda (nav oficiālās valodas)
  *De facto* viena no vairākām oficiālajām valodām (nav oficiālās valodas)
**Amerikāņu angļu valoda** (angļu: *American English*) ir Amerikas Savienotajās Valstīs radies angļu valodas paveids. Angļu valoda ir ASV visizplatītākā valoda, ko lielākajā daļā gadījumu lieto arī valsts pārvaldē, izglītībā un tirdzniecībā. Kopš 20. gadsimta beigām amerikāņu angļu valoda kļuvusi par pasaulē ietekmīgāko angļu valodas paveidu.

Amerikāņu angļu valoda ietver daudzus izrunas, leksikas, gramatikas un īpaši pareizrakstības modeļus, kas ir vienoti visā valstī, bet atšķiras no pārējiem angļu valodas paveidiem citur pasaulē.

Vēsture
-------

Pirmie angļvalodīgie kolonisti Ziemeļamerikā ieradās 17. gadsimta sākumā. 17. gadsimta beigās britu kolonijās sāka ierasties ieceļotāji no Rietumeiropas un ievesti vergi no Āfrikas, kas bija spiesti iekļauties vidē, kur dominēja angļu valoda, un apgūt angļu valodu. 17. gadsimta beigās un 18. gadsimta sākumā britu kolonistu dažādo Anglijas un Britu salu izlokšņu atšķirības sāka strauji nonivelēties un izlīdzināties. 18. gadsimta vidū jau bija izveidojusies no britu angļu valodas atšķirīga un vienota amerikāņu angļu valoda, kas drīz vien pati sāka sašķelties dialektos un izloksnēs, ko ietekmēja dažādās vietās dzīvojošo un ieceļojušo angļu valodas lietotāju dzimtā valoda un rase, ko noteica *de iure* vai *de facto* pastāvošā rasu segregācija.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Amerikāņu angļu valoda***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000055061
* LCCN: sh85043775
* GND: 4094804-3
* BNF: cb126474421 (data)
* NDL: 00560167

 |

 |
**Ludmila Kondratjeva** (krievu: *Людми́ла Андре́евна Кондра́тьева*, dzimusi 1958. gada 11. aprīlī ir bijusī PSRS vieglatlēte, kas specializējās sprinta distancēs, olimpiskā čempione, PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1978). Sacensībās pārstāvēja Rostovas apgabala sporta biedrību "Burevestņik" (*Буревестник*).

Biogrāfija
----------

Ludmila Kondratjeva sāka trenēties dažādās vieglatlētikas disciplīnās Rostovas pie Donas sporta skolā. Viņas pirmā trenere bija Ņina Lazarčenko. Ludmila pirmos nopietnos rezultātus uzrādīja 1972. gadā, un eksperti sākumā viņā saskatīja daudzsološu daudzcīņnieci. 1973. gadā 15 gadu vecumā viņa sasniedza PSRS čempionāta finālu 200 metru skrējienā un izpildīja PSRS sporta meistara normu. Kļuva skaidrs, ka viņas aicinājums ir sprints.

1975. gada pavasarī Ludmila pārgāja pie jaunā trenera Valērija Sokovņina. Jaunā sportiste, kura uzrādīja labus rezultātus junioru sacensībās, kļuva par PSRS izlases kandidāti 1976. gada olimpiskajām spēlēm. Neskatoties uz to, treneris nolēma neforsēt sagatavošanos un par mērķi izvirzīja nākamo Eiropas čempionātu.

1978. gadā Kondratjeva pirmo reizi uzvarēja PSRS čempionātā. Pirmās lielākās starptautiskās sacensības, Eiropas čempionāts Prāgā 1978. gadā, Kondratjevai sagādāja lielus panākumus, viņa uzvarēja 200 metru skrējienā un 4x100 metru stafetē.

1980. gada jūnijā Kondratjeva pārspēja 100 metru pasaules rekordu (10,87). Olimpisko spēļu 100 metru sacensību finālā Maskavā viņa kļuva par čempioni, par 0,01 sekundi apsteidzot spēļu favorīti VDR sportisti Marlīsu Gēru. Šajās sacensībās Ludmila guva nopietnu savainojumu, nevarēja piedalīties 4 × 100 m stafetē un spēja atgūties tikai 1982. gadā. Kondratjevai boikota dēļ nācās izlaist 1984. gada olimpiskās spēles, lai gan togad viņa bija labā sportiskā formā.

1988. gadā olimpiskajās spēlēs Seulā PSRS izlases sastāvā viņa ieguva bronzu 4 × 100 metru stafetē. Pēc spēlēm viņa beidza sportistes karjeru.

1981. gadā L. Kondratjeva absolvēja Rostovas Valsts pedagoģisko institūtu. Viņa strādāja par treneri, apmācīja Krievijas junioru apvienoto vieglatlētikas komandu. 2006. gadā viņa strādāja par Indonēzijas vieglatlētikas izlases treneri.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Tautu Draudzības ordenis (1980)
* Ordenis "Goda zīme" (1985)

Atsauces
--------

1. ↑  «КОНДРАТЬЕВА Людмила Андреевна» (krievu). infosport.ru. Skatīts: 2021-03-27.
2. 1 2  «ЛЮДМИЛА КОНДРАТЬЕВА КОРОЛЕВА СПРИНТА» (krievu). sprintexpress.ru. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009-09-10. Skatīts: 2021-03-26.
3. ↑  «Людмила Кондратьева: «На премию от олимпийского «золота» купила серьги и кольцо с бриллиантом»» (krievu). MK.ru. 06 Aug 2013. Skatīts: 2021-03-27.
4. ↑  Орлов Р. В. *Людмила Кондратьева*. — М: «Физкультура и спорт», 1983 (krieviski)
5. ↑  «Все началось с зеленки» (krievu). sportsdaily.ru. 2008. gada 29. maijs. Skatīts: 2021-03-27.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* IAAF profils (angliski)
* *Trach and Field* vieglatlētes profils (angliski)
Liepājas administratīvais iedalījums 1954. gada ASV militārajā kartē: Kara osta, Tosmares priekšpilsēta (tagad Zaļā birze), Ziemeļu priekšpilsēta, Jaun Liepāja, Vec Liepāja, Dienvidu priekšpilsēta (tagad Dienvidrietumu rajons un Ezerkrasts).
**Tosmare**, agrāk **Tosmares priekšpilsēta** ir Liepājas apkaime, kas atrodas starp Tosmares ezeru, Karostas un Zaļās birzes apkaimēm.

Vēsture
-------

Tosmares vēsture sākās 1900. gadā, kad Liepājas Kara ostā pabeidza divu sauso doku un kuģu remonta, būves un mehānisko darbnīcu celtniecību. 1901. gadā pabeidza rakt cietokšņa kanālu, kura atzars veidots kā kuģu un zemūdeņu baseins. 
Pēc Latvijas valsts izveides uzņēmums ieguva Liepājas Kara ostas darbnīcas (KOD) nosaukumu. 
1920. un 1930. gados Tosmares priekšpilsētā nosaukumus ieguva jaunprojektētās Cukura, Kuldīgas, Ploču, Sūkņu, Grīzupes, Alsungas, Skrundas, Vērgales, Talsu, Labraga, Ēdoles, Lēņu, Gaviezes, Durbes, Cīravas, Kazdangas, Dundagas, Aizputes, Sabiles, Abavas un Rendas ielas un 14. novembra bulvāris.

Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā Liepājas pilsētu sadalīja tikai trīs administratīvos rajonos, kuros ietilpa Vecliepāja, Jaunliepāja un Ziemeļu rajons.

1997. gadā Tosmares apkaimi pēc "Liepājas speciālās ekonomiskās zonas likuma" pieņemšanas uz divdesmit gadiem iekļāva Liepājas speciālajā ekonomiskajā zonā (SEZ), vēlāk termiņu pagarināja līdz 2035. gada beigām.
2005. gadā Tosmarē dzīvoja tikai 6% no Liepājas iedzīvotāju kopskaita, turpretī Vecliepājā dzīvoja 26%, Ziemeļu priekšpilsētā – 22%, Ezerkrastā – 16%, Karostā – 10%, Dienvidrietumu rajonā – 8%, Jaunliepājā – 8%, Zaļajā birzē – 6%, bet Jaunajā pasaulē <1% no iedzīvotāju kopskaita.

Atsauces
--------

1. ↑  BEZVĀRDU IELAS LIEPĀJĀ[novecojusi saite] kurzemes-vards.lv 1998. gada 21. maijā
2. ↑   Silvija OZOLA. LIEPĀJAS PILSĒTAS TERITORIJAS PLĀNOJUMA KONCEPCIJAS UN PILSĒTVIDES ATTĪSTĪBA ATJAUNOTAJĀ LATVIJAS REPUBLIKĀ (1990–2015). Latvijas Universitātes 73. konference 2015. gada 5. – 6. februārī
3. ↑  KAROSTĀ VISVAIRĀK GADOS JAUNU IEDZĪVOTĀJU[novecojusi saite] Sarmīte Pelcmane, kurzemes-vards.lv 2006. gada 25. janvārī

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Liepājas pilsētas daļas  |
| --- |
|  |
| 
* Dienvidrietumu rajons
* Ezerkrasts
* Jaunā pasaule
* Jaunliepāja
* Karosta
* Tosmare
* Vecliepāja
* Zaļā birze
* Ziemeļu priekšpilsēta (Velnciems)

 |

 |
**Oskara Kalpaka tilts** ir izgriežamais tilts pār Karostas kanālu, Liepājā. Tā garums ir 132,28 metri. Tilts ir projektēts pēc franču inženiera Haralda Halsa skices.[*nepieciešama atsauce*] Tas ir veidots no divām identiskām izgriežamām daļām, kuras, kuģiem tuvojoties, tiek pagrieztas par 90 grādiem katra uz savu pusi.

Vēsture
-------

Tiltu atklāja 1906. gadā.
Pirmā pasaules kara laikā tiltu uzspridzināja, bet pēc kara atjaunoja. 1924. gadā zem tilta apakšējās arkas ar paša būvēto lidmašīnu izlidoja Herberts Cukurs. 
Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 20. augustā Kalpaka tiltu pārdēvēja par Sarkanarmijas tiltu.

2006. gadā tilta ziemeļu balstā ieskrēja Gruzijas tankeris "Anna", sadragājot tiltu. Tilts atkal tika atvērts 2009. gada 28. augustā. Pēc 9 gadiem, 2018. gada 25. jūnijā, atkal tika slēgts satiksmei, jo bija jānomaina gultnis. Satiksmei tiltu atvēra 2018. gada 14. augustā. 2019. gada 1. jūlijā tilts satiksmei tika slēgts līdz 16. augustam jauna klāja uzstādīšanas dēļ.

Atsauces
--------

1. ↑  «Liepājas pilsētas valdes paziņojums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 31. martā. Skatīts: 2023. gada 31. martā.
2. ↑  Tūrismagids. «Oskara Kalpaka tilts». *DELFI* (latviešu), 2014-08-21. Skatīts: 2018-07-03.
3. ↑  «Papildināts (3) – Tankeris sadragā tiltu». *liepajniekiem.lv*. Skatīts: 2018-07-03.[novecojusi saite]
**Austrumu mednieki-vācēji** ir arheoģenētisks termins, lai apzīmētu ģenētiskās iezīmes, kas bija raksturīgas Eiropas ziemeļaustrumu daļas pirmiedzīvotājiem mezolīta un neolīta laikmetā. 
Uzskata, ka Austrumu mednieku-vācēju bija aptuveni 75% senie Ziemeļeirāzijas ģenētiskie priekšteči
Mezolīta periodā robeža starp Rietumu mednieki-vācējiem un Austrumu medniekiem-vācējiem gāja aptuveni no Donavas lejteces ziemeļu virzienā gar Dņepras rietumu mežiem līdz Somijas līča austrumu daļai. Pēc |Rietumu mednieku-vācēju]] un Austrumu mednieku-vācēju sajaukšanās Ziemeļeiropā radās Skandināvijas mednieki-vācēji, pie kuriem piederēja arī Zvejnieku akmens laikmeta apmetnes iedzīvotāji Latvijā. Neolīta periodā Austrumu mednieki-vācēji sajaucās ar Kaukāza medniekiem-vācējiem un Melnās jūras stepēs izveidoja stepju lopkopju Bedru kapu kultūru.

Vēlā neolīta un agrā eneolīta laikmetā indoeiropiešu pirmvalodās runājošie stepju lopkopji no apmēram 2700. līdz 2400. gadam p.m.ē. iekaroja Rietumu mednieku-vācēju teritorijas, tās ziemeļdaļā izveidojot Auklas keramikas kultūru.

Ādas un acu krāsas izmaiņas Eirāzijas akmens laikmeta iedzīvotājiem. Attēlota Rietumu mednieku-vācēju (brūnā krāsā), Austrumu mednieku-vācēju (dzeltenā krāsā), Kaukāza mednieku-vācēju (rozā krāsā) un Anatolijas zemkopju (sārtā krāsā) mijiedarbība.

Atsauces
--------

1. ↑  David W. Anthony. «Ancient DNA, Mating Networks, and the Anatolian Split». In Matilde Serangeli, Thomas Olander. *Dispersals and Diversification: Linguistic and Archaeological Perspectives on the Early Stages of Indo-European*. Brill Publishers, 2019b. 21–54. lpp. ISBN 978-9004416192.
2. ↑  Haak W, Lazaridis I, Patterson N, Rohland N, Mallick S, Llamas B, Brandt G, Nordenfelt S, Harney E, Stewardson K, Fu Q, Mittnik A, Bánffy E, Economou C, Francken M, Friederich S, Pena RG, Hallgren F, Khartanovich V, Khokhlov A, Kunst M, Kuznetsov P, Meller H, Mochalov O, Moiseyev V, Nicklisch N, Pichler SL, Risch R, Rojo Guerra MA, Roth C, Szécsényi-Nagy A, Wahl J, Meyer M, Krause J, Brown D, Anthony D, Cooper A, Alt KW, Reich D. Massive migration from the steppe was a source for Indo-European languages in Europe. Nature. 2015 Jun 11;522(7555):207-11.
3. ↑  A Hanel, C Carlberg. Skin colour and vitamin D: An update Experimental Dermatology 2020;29:864–875.
**Nacionālā identitāte** jeb **nacionālā pašapziņa** ir personas identitātes sastāvdaļa, kas saistīta ar piederības sajūtu noteiktai etniskajai grupai vai nācijai. Nacionālā identitāte nav identiska tautības vai pilsonības jēdzienam, lai gan tie var būt faktori, kas to spēcīgi ietekmē.

Nacionālā identitāte nav iedzimta iezīme. Tā rodas, apzinoties kopīgu kultūru, vēsturi un valodu ar noteiktu cilvēku grupu. Tam var pievienot piederības apziņu noteiktai valstij, piederību tās valstiskajai identitātei, nacionālajai idejai un valsts simboliem.

Nacionālā identitāte var būt daudzslāņaina un sarežģīta. Mazām tautām, kurām nav savas valsts, bieži vien ir nacionālā identitāte, kas apvieno reģionālo etnisko un kultūras identitāti ar plašāku nacionālo identitāti, kas saistīta ar politisko nāciju un valsti. Migrantu nacionālo identitāti var noteikt gan viņu izcelsme, gan pašidentifikācija ar jauno valsti un tās kultūrvidi.

Atsevišķos attīstības posmos vienas etnokultūras grupas ietvaros var konkurēt vairāki nacionālās identitātes projekti. Kā piemēru var minēt sāncensību starp mazkrievu identitātes nesējiem un ukrainības nesējiem Krievijas Impērijā. Dažos kontekstos jēdziens "nacionālā identitāte" tiek lietots atrauti no indivīda, kā noteikts īpašību un attieksmju kopums, kas raksturīgs visai cilvēku grupai.

Nacionālās identitātes loma
---------------------------

Nacionālās identitātes loma ir neaizstājams faktors valsts stabilas un ilgtspējīgas pastāvēšanas nodrošināšanai. Kritiskās situācijās tā nosaka valsts turpmāko izdzīvošanu. Ja nav spēcīgas nacionālās identitātes, politisko institūciju darbībā iestājas krīze: korupcija sāk ieņemt nekontrolējamus apmērus, vietējās elites īsteno politiku, kuras mērķis ir panākt autonomiju vai neatkarību, pilsoņi cenšas emigrēt no valsts. Ja ļaunprātīgi izmantotāji izvirza priekšplānā klanu, reliģisko, ģimenes, etnisko identitāti, tiek vājināta valsts iekšējā suverenitāte, kas noved pie tās stagnācijas un attīstības krīzes.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nacionālā identitāte***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph117245

 |

 |
Iedzīvotāju īpatsvars, kuri norādīja, ka mājās runā krievu valodā, saskaņā ar *Reiting* socioloģiskā dienesta 2019. gada 6. septembrī — 10. oktobrī reģionālajos centros veiktās aptaujas datiem. Doneckas un Luhanskas apgabalu neokupētajās daļās aptauja tika veikta Mariupolē un Severodoneckā. Tika iekļauti arī cilvēki, kuri runā abās valodās
**Krievu valoda Ukrainā** (ukraiņu: *Російська мова в Україні*) ir viena no divām visplašāk lietotajām valodām Ukrainā. 2001. gada tautas skaitīšanā 29,6 % iedzīvotāju, tostarp 14,8 % ukraiņu norādīja, ka krievu valoda ir viņu dzimtā valoda.

Krievu valodai Ukrainā nav valsts valodas statusa, taču no 2012. līdz 2018. gadam tā bija oficiālā valoda dienvidu un austrumu reģionos.

Socioloģiskās grupas "Rating" 2022. gada martā veiktajā aptaujā noskaidrojās, ka 83% Ukrainas kontrolētās teritorijas iedzīvotāju uzskata, ka ukraiņu valodai jābūt vienīgajai valsts valodai Ukrainā. Šis viedoklis dominē visos makroreģionos, vecuma un valodas grupās. No otras puses, pirms kara gandrīz ceturtā daļa Ukrainas iedzīvotāju atbalstīja valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai, bet 2022. gadā to atbalstīja tikai 7 % no aptaujātajiem. Miera laikā krievu valodu tradicionāli atbalstīja dienvidu un austrumu iedzīvotāji. Taču pat šajos reģionos tikai trešdaļa no viņiem bija par to, un pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma viņu skaits samazinājās gandrīz uz pusi.

Saskaņā ar "Rating" 2023. gada 16.–20. augustā veiktās aptaujas datiem, gandrīz 60% aptaujāto mājās parasti runā ukraiņu valodā, aptuveni 30 % — ukraiņu un krievu valodā, tikai 9 % — krievu valodā. Kopš 2022. gada marta krievu valodas lietošana ikdienā ir jūtami samazinājusies. Dzimtā valoda 82 % respondentu ir ukraiņu valoda, bet 16 % respondentu dzimtā valoda ir krievu valoda. Pārvietotās personas un bēgļi, kas dzīvo ārvalstīs, biežāk saziņai izmanto abas valodas vai runā krievu valodā. Tomēr vairāk nekā 70 % iekšzemē pārvietoto personu un bēgļu par savu dzimto valodu uzskata ukraiņu valodu.

Skatīt arī
----------

* Ukrainas pārkrievošana

Atsauces
--------

1. ↑  «Родным украинский язык считают 73% украинцев, однако общаются на нем лишь 53% — исследование». *hromadske.ua* (krievu). 2020-11-06. Skatīts: 2023-06-09.
2. ↑  «Шосте загальнонаціональне опитування: мовне питання в Україні (19 березня 2022)». *ratinggroup.ua* (angļu). Skatīts: 2023-08-27.
3. ↑  «Соціологічне дослідження до Дня Незалежності: УЯВЛЕННЯ ПРО ПАТРІОТИЗМ ТА МАЙБУТНЄ УКРАЇНИ (16-20 серпня 2023)». *ratinggroup.ua* (angļu). Skatīts: 2023-08-27.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krievu valoda Ukrainā***.
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
Sors Kazahstānā
**Sors** (no kazahu: *сор, sor*) vai **šors** (no turkmēņu: *şor*) ir solončaka paveids, kas veidojas beznoteces ieplakās ar izteiktu krasta līniju. Raksturīgs Centrālāzijas tuksnešiem un pustuksnešiem.

Soriem raksturīga sāls garozas vai bieza sāls putekļu slāņa klātbūtne un sērūdeņraža smaka, kā arī daļēja pārvēršanās solončakos. Virsmai nav veģetācijas. Vienīgais augāja veids, kas spēj augt soros, ir zarainais sarsazāns; tam dabā nav alternatīvas, un, kad sarsazāni soros tiek iznīcināti vai degradēti, sori paliek bez veģetācijas. Sori ar garozas biezumu, kas pārsniedz 10 cm, tiek klasificēti kā neaugsnes veidojumi. Tādi veidojas sālsezeru vai jūras līču ūdens līmeņa pazemināšanās vai izžūšanas rezultātā. Pilnībā izžūstot, sori nereti pārveidojas par takiriem.

Zināmākie sori atrodas Kaspijas jūras bijušo ziemeļaustrumu piekrastes līču vietā — Elikoltiks un Kaidaks.

Atsauces
--------

1. ↑  Tezaurs.lv Šors

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sors***.
**Dipologa** (filipīniešu: *Lungsod ng Dipolog*, angļu: *City of Dipolog*, sebuāņu: *Dakbayan sa Dipolog*) ir pilsēta Filipīnās, Zamboangas Pussalas reģionā, Ziemeļzamboangas provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Atrodas Mindanao salas rietumos Zamboangas pussalas ziemeļaustrumu piekrastē pie Dipologas upes ietekas Sulu jūrā. Pēc etniskās piederības lielākā daļa iedzīvotāju ir sebuāņi; pēc konfesionālās piederības pārsvarā katoļi. Attīstīta zveja un pārtikas rūpniecība — Dipologu dēvē par «Filipīnu sardīņu konservu galvaspilsētu».

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta Muriljo Velardes 1734. gada kartē kā **Diporoga** (*Diporog*). Kā patstāvīga municipalitāte izveidota 1834. gadā, nodalot no Dapitanas. 1904. gadā Dipologu pievienoja atpakaļ Dapitanai, bet jau 1913. gadā atjaunoja kā patstāvīgu municipalitāti. 20. gadsimta sākumā Dapitana strauji attīstījās, tajā ieradās ievērojams daudzums ieceļotāju no Sebu un citām Visaju salām. 1952. gadā Ziemeļzamboanga tika nodalīta patstāvīgā provincē un Dipologa nozīmēta par tās galvaspilsētu. 1970. gadā Dipologai piešķirts pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dipologa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 137406913
* LCCN: n2003121870

 |

 |