recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kalifornijas jūras pīle** (*Chendytes lawi*) ir izmirusi, aizvēsturiska pīļu dzimtas (*Anatidae*) nelidojoša jūras pīle. Tā ir bijusi plaši izplatīta pleistocēna epohā un holocēna epohas sākumā Ziemeļamerikas rietumkrastā: Kalifornijas krastos, Čenela salās un, iespējams, Oregonas krastos. Kalifornijas jūras pīle izmira 450.—250. gados pirms mūsu ēras. Tā ir vienīgā zināmā suga **Kalifornijas pīļu ģintī** (*Chendytes*). Tās tuvākie radinieki ir pūkpīles.

Izmiršana
---------

Arheoloģiskie atradumi 14 senajās apmetnēs Kalifornijas piekrastē liecina, ka cilvēki medījuši un izmantojuši pārtikai Kalifornijas jūras pīles vismaz 8000 gadus. Jaunākās putna kaulu fosilijas, kas atrastas Kalifornijas Venturas apgabalā, ir saglabājušās no 770.—400. gadiem pirms mūsu ēras. Arī šīs fosilijas tika atrastas senā cilvēku apmetnē. 

Visticamākais, suga izmira pārāk intensīvu medību dēļ, taču izdzīvošanas spējas ietekmēja arī vides izmaiņas. Pīles tūkstošiem gadu lieliski jutās neapdzīvotajās Čenela salās, kurās nebija arī sauszemes plēsēju. Cilvēku ierašanās un apmešanās salās pirms 13 000 gadiem izmainīja drošo vidi. Ne tikai uzsākās nekontrolētas medības, bet līdz ar cilvēkiem ieradās plēsēji. Putni bija spiesti pamest vecās, drošās ligzdošanas vietas un apmesties mazākās salās.

Izskats un īpašības
-------------------

Kalifornijas jūras pīle ir bijis liels ūdensputns. To augumā var salīdzināt ar Kanādas zosi, kuras ķermeņa garums var sasniegt 110 cm, svars 5,5 kg. Tipiska zoss ļoti labi jūtas uz sauszemes un labi staigā, bet slikti nirst. Tai ir slaida ķermeņa uzbūve un gurnu anatomija ļauj tai nostāties samērā vertikāli, uzlabojot spējas staigāt. Tomēr Kalifornijas jūras pīlei ir atšķirīga anatomija, līdzīga jūras pīlēm, kas liecina par lieliskām niršanas spējām. Tādēļ šo sugu sauc arī par **nirējzosi**.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  The protracted Holocene extinction of California's flightless sea duck (Chendytes lawi) and its implications for the Pleistocene overkill hypothesis
2. 1 2  Chendytes, a Diving Goose from the California Pleistocene
3. ↑  Ecology and Conservation of North American Sea Ducks
4. ↑  BrokenWing: Law's Diving-goose
5. ↑  «ARKive: Canada goose (Branta canadensis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 25. maijā. Skatīts: 2017. gada 4. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Flightless Diving Duck (Aves, Anatidae) from the Pleistocene of Shiriya, Northeast Japan
* Beauty of Birds: Seaducks
**Timote Razafindracima** (franču: *Timothe Razafindratsima*; dzimis 2006. gadā) ir Francijas starptautiskais meistars šahā (2022).

Biogrāfija
----------

2014. gadā izcīnījis 2. vietu Eiropas Savienības jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā.

2018. gada augustā Rīgā dalījis 2.-6. vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā O12 vecuma grupā, bet pēc papildu rādītājiem palicis 4. vietā.

2020. gadā Francijas izlases sastāvā piedalījies FIDE tiešsaites šaha olimpiādē.

2022. gada septembrī Rumānijā ierindojies 4. vietā Pasaules jauniešu šaha čempionātā O16 vecuma grupā.

2022. gada novembrī Antaljā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā O16 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2022. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  European Union Youth Championship - U8
2. ↑  European Youth Chess Championship O-12 - 2018
3. ↑  2020 FIDE Online Olympiad Top Division Pool B
4. ↑  World Youth Chess Championships 2022 - Open 16
5. ↑  European Youth Chess Championship 2022 - Open 16

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Kalifornijas pussala** (spāņu: *Península de Baja California*) vai **Lejaskalifornija** (*Baja California*) ir ap 1250 km gara un no 48 līdz 240 km plata pussala Ziemeļamerikas dienvidrietumos, Meksikā. Izstiepta ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā un atdala Kalifornijas līci no Klusā okeāna. Administratīvi ietilpst Meksikas Lejaskalifornijas un Dienvidu Lejaskalifornijas pavalstīs. Pussalas austrumu daļā vulkānisku un kristālisku kalnu masīvi; augstākā virsotne ir Djablo smaile (3096 m vjl) Sanpedro Martira grēdā. Rietumu daļā galvenokārt plakankalnes un piekrastes zemienes. Vairāki tuksneši un pustuksneši; lielākais — Viskaino tuksnesis pussalas vidusdaļā.

Kalifornijas nosaukums pirmoreiz parādījies spāņu rakstnieka Garsi Rodrigesa de Montalvo *(Garci Rodríguez de Montalvo)* 1510. gadā publicētajā romānā "Esplandiešu piedzīvojumi" *(Las Sergas de Esplandián)*, kurā aprakstīta sala rietumos no Rietumindijas, kuru apdzīvo melnas sievietes un vada karaliene Kalifa. Kad spāņi 16. gadsimta pirmajā pusē sasniedza pussalu (sākotnēji kartēs tika zīmēta kā sala), tai un zemēm uz ziemeļiem no tās tika dots Kalifornijas nosaukums.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 317. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kalifornijas pussala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315149350
* LCCN: sh85011050
* NKC: ge801133

 |

 |
**1930. gada Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas** notika 1930. gada aprīlī, 3. Saeimas darbības laikā. Gustavs Zemgals atteicās kandidēt atkārtoti, līdz ar to, tāpat kā 1927. gada vēlēšanās bija nepieciešamas daudzas balsojuma kārtas, līdz par prezidentu tika ievēlēts Latviešu zemnieku savienības kandidāts Alberts Kviesis, kas kļuva par 3. Latvijas Valsts prezidentu.

Kandidāti
---------

*Šis saraksts ir nepilnīgs; Tu vari palīdzēt, to papildinot*.

| Kandidāts | Izvirzītājs |
| --- | --- |
| Alberts Kviesis | Latviešu zemnieku savienība |
| Pauls Kalniņš | LSDSP |
| Ernests Miezis | Strādnieku un zemnieku frakcija |

Vēlēšanu norise
---------------

Prezidenta vēlēšanas sākās 1930. gada 8. aprīlī. Pirmajā vēlēšanu kārtā piedalījās LZS izvirzītais Tiesu palātas priekšsēdētājs Alberts Kviesis, ilggadējais Saeimas priekšsēdis no sociāldemokrātiem Pauls Kalniņš un komunistu kandidāts Ernests Miezis. Pirmajā balsojumā Kviesis saņēma 47 balsis, Kalniņš — 36, Miezis — 6. Otrajā balsojumā Kviesim 47 balsis, Kalniņam — 32, Miezim — 5. Trešajā balsojumā kandidāti bija Kviesis un Kalniņš. Kviesis saņēma 46 balsis, Kalniņš — 33. Ceturtajā kārtā bija tikai viens kandidāts — Alberts Kviesis —, kas saņēma 49 balsis. Līdz ar to vēlēšanas tika paredzēts turpināt nākamajā Saeimas sēdē.

Vēlēšanas turpinājās 9. aprīlī. Kā kandidāti otrajai kārtai tika piedāvāti Alberts Kviesis un Pauls Kalniņš. Otrās kārtas pirmajā balsojumā Kviesis saņēma 47 balsis, Kalniņš — 35. Otrajā balsojumā Kviesim atkal 47, Kalniņam — 36. Trešajā balsojumā piedalījās tikai Alberts Kviesis, kas saņēma 55 balsis un tika ievēlēts par Valsts prezidentu.

| Kandidāts | Par | Pret |
| --- | --- | --- |
| Alberts Kviesis | 55 | 34 |

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Kareivis, 1930. gada 9. aprīlī
2. ↑  Latvijas Kareivis, 1930. gada 10. aprīlī

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Vēlēšanas un referendumi Latvijā |
| --- |
|  |
| Parlamenta vēlēšanas | 
* 1920
* 1922
* 1925
* 1928
* 1931
* 1940
* 1990
* 1993
* 1995
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2011
* 2014
* 2018
* 2022
* *2026*

 |
|  |
| Prezidenta vēlēšanas | 
* 1922
* 1925
* 1927
* 1930
* 1933
* 1993
* 1996
* 1999
* 2003
* 2007
* 2011
* 2015
* 2019
* 2023
* *2027*

 |
|  |
| EP vēlēšanas | 
* 2004
* 2009
* 2014
* 2019
* *2024*

 |
|  |
| Pašvaldību vēlēšanas | 
* 1994
	+ 29.05.
	+ 28.08.
	+ 04.09.
* 1997
* 2001
* 2003
* 2005
	+ 21.03.
	+ 20.08.
* 2009
* 2010
* 2013
* 2017
	+ 03.06.
	+ 22.07.
* 2020
* 2021
	+ 05.06.
	+ 11.09.
* *2025*

 |
|  |
| Referendumi | 
* 1923
* 1927
* 1931
* 1934
* 1991
	+ 03.03.
	+ 17.03.
* 1998
* 1999
* 2003
* 2007
* 2008
	+ 02.08.
	+ 23.08.
* 2011
* 2012

 |

 |
**Garozas kauja** vai **Kauja Garozas silā** (arī kauja pie Garozes vai Griezes) bija viena no lielākajām kaujām Ziemeļu krusta karos, kurā Livonijas ordenis cieta smagu sakāvi. Tā notika 1287. gada 26. martā starp Livonijas ordeņa mestra Villekīna vadīto krustnešu karaspēku un zemgaļiem. Kaujā ordeņa karaspēks tika pilnīgi sagrauts, kaujā krita ordeņa mestrs un vairāki komturi, tomēr bojā gāja arī zemgaļu karavadonis, kura vārds palicis nezināms.

Kaujas norise
-------------

Livonijas krusta karu laikā 1287. gadā aptuveni 1400 vīru liels zemgaļu karaspēks uzbruka krustnešu nocietinājumiem Ikšķilē. Ordeņa mestrs Villekens fon Endorps pieņēma lēmumu iebrukt Zemgalē un atriebties par zemgaļu uzbrukumu Rīgai un Ikšķilei. Pēc trīs dienu maldīšanās cauri mežu biezokņiem un slīkšņām krustnešu karaspēks, kurā bez ordeņa brāļiem bija arī Rīgas pilsoņi un "zemes ļaudis" (kristītie līvi un latgaļi), ierīkoja apmetni mežā pie Garozes upes tagadējā Salgales pagastā.

Zemgaļu karavadonis pēc nakts izlūku sniegtajām ziņām nolēma uzbrukt krustnešiem un aicināja savus karavīrus būt stipriem un beidzot sakaut iebrucējus, kas bija Tērvetes Svētkalnā izvietojuši savu garnizonu un jau vairākus gadus postīja Zemgali. Ordeņa mestrs rīta sanāksmes laikā saņēma ziņu par pretinieka karaspēka tuvošanos un pavēlēja organizēties kaujai. Sākumā cīņa noritēja ar mainīgām sekmēm, bet pamazām zemgaļi guva virsroku un aplenca krustnešus. Kaujā krita vismaz 33 ordeņa bruņinieki un lielāks daudzums viņu sabiedroto. 16 bruņiniekus un lielāku daudzumu viņu sabiedroto zemgaļi saņēma gūstā, Rīgā atgriezās vien nedaudz karotāju uz zirgiem. Tuvcīņās bojā gāja arī ordeņa mestrs Villekīns un zemgaļu karavadonis.

Dokumenti
---------

>  Rusova Livonijas hronika:  
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "1281. gadā Vilandē ievēlēja par mestri Vilhelmu Šurborgu, alias Endorfu. Viņš veda lielus kaŗus ar leišiem, šamaišiem un zemgaļiem, un uzcēla Svētā kalna pili Zemgalē un trīs pilis: Valmieru, Burtniekus un Trikātu. Beidzot zemgaļi viņu kādā kaujā uzvarēja un nokāva kopā ar 33 ordeņbrāļiem. Sešpadsmit ordeņbrāļus zemgaļi saņēma gūstā, no kuŗiem dažus piesēja kailus uz zirgiem un sita ar nūjām, kamēr nenosita; dažus uzsēja uz koka režģiem, lika uz uguns un sadedzināja. Šis mestris valdīja 5 gadus un 5 mēnešus".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Piemiņa
-------

### Garozas kauja popkultūrā

* 1998. gadā izdotajā latviešu folkmetāla grupas *Skyforger* albumā Kauja pie Saules ir iekļauta dziesma "Kauja Garozas silā. 1287", kas stāsta par kaujas notikumiem.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Velsas ponijs (sekcija B)** jeb vienkārši **Velsas ponijs** ir viena no četrām Velsas poniju šķirnes sekcijām. Velsas ponijiem kopumā izšķir sekciju A — Velsas kalnu ponijs, sekciju B — **Velsas ponijs**, sekciju C — Velsas braucamā tipa ponijs, sekciju D — Velsas braucamais ponijs.

Velsas ponija sekcija B ir attīstījusies no Velsas kalnu ponija (sekcija A) tipa. Lai arī Velsas kalnu ponijs bija ļoti populāra jājamzirgu šķirne, tomēr radās pieprasījums pēc nedaudz lielāka auguma ponijiem. Tā tika izveidots Velsas ponijs (sekcija B).

Izskats un raksturs
-------------------

Velsas ponijs ir elegants un smalki veidots, tā izskatā var saredzēt arābu zirga ietekmi. Tā maksimālais pieļaujamais augstums skaustā ir 1,37 m Lielbritānijā un 1,47 m ASV. Lai arī ponijs ir smalki veidots, tā kauli nedrīkst būt pārāk viegli, tiem ir jābūt spēcīgi veidotiem. Kakls Velsas ponijam ir garš un izliekts skaistā arkā, kā arī tam ir īsa, muskuļaina mugura, platas krūtis un jaudīgi krusti. Galva ir maza, ar mazām smailām austiņām, acis lielas un izteiksmīgas, arī nāsis ir lielas un plaši atvērtas.

Velsas ponijs var būt jebkurā krāsā, izņemot raibās krāsas kā dārka un lāsumaina.

Velsas ponijam piemīt visas raksturīgās Velsas kalnu ponija īpašības. Tas ir tikpat draudzīgs un veikls, bet tā gaitas ir mīkstākas nekā mazajam brālēnam. Velsas ponijs ir ātrs un ar drošu soli kalnainā reljefā. Kā arī ponijs ir saglabājis izcilu izturību un pieticību no saviem senčiem — Velsas kalnu ponijiem.

Vēsture
-------

Par šķirnes ciltstēvu kļuva ērzelis Merlins, kas bija Derlija arābu zirga dēls, piedzimis Velsas kalnu ponija ķēvei. Šķirnes rašanās iesākumā Velsas ponijus sauca arī par **merliniem**. Velsas ponija izveidē tika izmantots arī Velsas braucamā tipa poniju (sekcija C) ponijs. Velsas ponijs kļuva par galveno Velsas zemnieku jājamzirgu. Toties mūsdienās tas ir ļoti populārs un universāls bērnu jājamzirgs, un tā daudzveidīgie talanti atļauj šķirni pielietot visdažādākajos sporta veidos, bet vispopulārākais pielietojums ir konkūrs.

Velsas ponijs ir izplatīts visā pasaulē. Tas ir eksportēts gan uz ASV, gan Kanādu, gan Austrāliju.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"
2. ↑  «Illustrated Section B Welsh Pony Breed Standard». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 3. martā. Skatīts: 2009. gada 20. februārī.
3. ↑  Evans, J. Warren et al. (eds.) The Horse Second Edition New York: Freeman and Company 1990 ISBN 0-7167-1811-1

Ārējās saites
-------------

* Welsh Ponies Section B Archived 2009. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Sergejs Grigorjancs** (krievu: *Сергей Михайлович Григорьянц*; dzimis 1983. gada 2. novembrī Taškentā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2003).

Biogrāfija
----------

No 1993. līdz 2000. gadam vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis divas zelta medaļas: 1997. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā un 1999. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Maskavā (2002), Pančevā (2003), Francijas starptautiskajā šaha festivālā *Cappelle-la-Grande* (2004), Pardubicē (2004). 2005. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Grigorjancam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2003. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Personīgā dzīve
---------------

2018. gada jūnijā apprecējies ar Ungārijas šaha lielmeistari Petru Papu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Cappelle-le-Grande open 2004». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 13. martā. Skatīts: 2018. gada 12. janvārī.
2. ↑  Title Applications (GM): Grigoriants, Sergey
3. ↑  «Ещё одна шахматная семья: поженились Сергей Григорьянц и Петра Папп». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 22. jūnijā. Skatīts: 2018. gada 22. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Seredja** (slovāku: *Sereď*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Galantas apriņķī pie Vāhas upes.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1313. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Seredja līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Sereda** (*Szered*). Attīstījās kā tirdzniecības centrs svarīgajā Budas—Prāgas ceļā. Bija slavena ar saviem gadatirgiem. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, ka Seredja bija Slovāku valsts sastāvā, pie pilsētas atradās vairākas koncentrācijas nometnes ebrejiem. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā pilsētā atradās niķeļa ražotne. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta. Mūsdienās Seredja ir pārtikas rūpniecības (saldumu, dzirkstošo vīnu ražošanas) centrs.

Cilvēki
-------

2001. gadā absolūtais vairākums (96,16 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (72,52 %), nereliģiozi (20,77 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Seredja***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 294270063
* LCCN: no2012159103
* GND: 4458472-6
* NKC: ge130784

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Pažaisles klosteris** (lietuviešu: *Pažaislio vienuolynas*) ir klosteris Lietuvas pilsētas Kauņas austrumu nomalē, Kauņas jūras pussalā.

Klosteri 1662. gadā nodibināja Lietuvas lielkņazistes lielkanclers Kristups Zigmants Pacs kamaldoliešu mūkiem. Baroka stila klostera celtniecība turpinājās līdz 1674. gadam un atkal atsākās 1712. gadā. 1812. gada karā klosteris tika izmantots kā franču karaspēka zirgu staļļi. Pēc Novembra sacelšanās sakāves klosteris tika nodots pareizticīgo baznīcai, kura šeit ierīkoja Požajskas klosteri (*Пожайский Успенский мужской монастырь*). Pēc Lietuvas valsts nodibināšanās klosteri atdeva atpakaļ katoļiem. PSRS okupācijas laikos, pēc Otrā pasaules kara, klosteri lietoja kā arhīvu, vēlāk psihiatrisko klīniku, bet 1966. gadā šeit ierīkoja koncertzāli. 1990. gadā klostera komplekss tika atdots katoļu baznīcai.

Klostera teritorijā apglabāts komponists Aleksejs Ļvovs (*Алексе́й Фёдорович Львов*, 1798 — 1870), Krievijas Impērijas himnas Dievs, sargi Ķeizaru! (*Боже, Царя храни!*) mūzikas autors.

Attēlu galerija
---------------

* Klostera baznīcaKlostera baznīca
* Klostera vārtiKlostera vārti
* Klosteris no putna lidojuma ziemāKlosteris no putna lidojuma ziemā
* Klostera baznīcas interjersKlostera baznīcas interjers

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pažaisles klosteris***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 239227064
* GND: 7525905-9

 |

 |
**Cefalaspidomorfi** jeb **nepārnāši** (*Cephalaspidomorphi, Monorhina*) ir izmirušu bezžokļaiņu klase. Taču atsevišķi pētnieki pie cefalaspidomorfiem pieskaita arī mūsdienu nēģus un miksīnas. Tādā gadījumā nepārnāši dzīvo no silūra perioda līdz mūsdienām. Cefalaspidomorfu klasi pārstāv divas apakšklases: kaulvairodži un bezvairodži.

Apraksts
--------

Nepārnāšiem ir raksturīga viena ožas kapsula, kura ir izvietota tuvu smadzenēm. Vienīgā nāss atrodas mugurpusē, galvas vidū. Ārējā skeleta uzbūve dažādām nepārnāšu grupām ir ļoti atšķirīga. Kaulvairodžiem galvu no virspuses sedz gandrīz nepārtraukts kaula vairogs. Savukārt, bezvairodžiem galvu un visu pārējo ķermeni sedz vairākas no ārpuses ar nelīdzenu dentīna slāni klātas samērā sīku plātnīšu rindas. Atšķirībā no pteraspidomorfiem, šis vairogs un plātnītes ir jau ar īstam kaulam raksturīgu histoloģisko struktūru. Dzīvnieku izmēri svārstās no 5 līdz 50 cm. Ķermeņa forma ir vārpstveidīga vai arī horizontāli saplacināta. Daļai formu, domājams, bija kustīgas krūšu spuras. Žaunu maisi (10-15 pāri) uz āru atveras ar patstāvīgām atverēm ķermeņa sānos vai apakšpusē.

Atsauces
--------

1. ↑  N. Naumovs, N. Kartašovs. Mugurkaulnieku zooloģija, izdevniecība "Zvaigzne", Rīga, 1990, 86. lpp.
**Austra Dāle** (1892—1972) bija latviešu skolotāja un dzejniece.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1892. gada 23. jūnijā Rīgā namsaimnieka ģimenē, viņas vecākais brālis Pauls Dāle vēlāk kļuva par filozofu. Mācījās Maldoņa ģimnāzijā (1901—1910). Strādāja par skolotāju M. Milleres privātģimnāzijā Rīgā (1912—1914). 1911. gadā laikraksts "Latvija" publicēja viņas tulkoto Stendāla stāstu "Kastro klostera priekšniece", bet 1913. gadā — viņas dzejoli "Gavēņa laikā".

Pirmā pasaules kara laikā Austra Dāle devās bēgļu gaitās uz Maskavu, kur studēja vēsturi Maskavas Augstākajos sieviešu kursos un strādāja Maskavas latviešu bēgļu skolās. 1917. gadā kopā ar brāli atgriezās Latvijā, strādāja Valmieras ģimnāzijā, vēlāk Rīgas pilsētas 3. ģimnāzijā (1919—1924). 1922. gadā iznāca viņas pirmais dzejoļu krājumos "Ēnu rotaļas", bet 1923. gadā Austra Dāle apprecējās ar skolotāju un politiķi Ati Ķeniņu.

Studēja Latvijas Universitātē, pēc kuras beigšanas izdeva vēsturisku apceri "Sievietes stāvoklis senā Ēģiptē" (1929). Pēc 1930. gada strādāja V. Olava komercskolā (1930—1936), bija žurnāla "Latviete" redaktore (1934—1940), šajā laikā publicēja daudz apcerējumu un recenziju par literatūru, kā arī dzejoļu krājumus "Dzīves dziesma" (1935) un "Vēju vēstis" (1937).

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā viņas vīrs Atis Ķeniņš mēģināja "Tautas Saeimas" vēlēšanās izvirzīt Demokrātiskā bloka sarakstu, tādēļ septembrī tika apcietināts un 1941. gada 8. martā Ati Ķeniņu notiesāja un izsūtīja uz Akmoļinskas apgabalu. 
Vācu okupācijas laikā 1944. gadā Austra Dāle publicēja dzejoļu krājumu "Tāli gaisi", pēc Sarkanās armijas ienākšanas Rīgā 1944. gada novembrī no izsūtījuma atgriezās Atis Ķeniņš. Latvijas PSR laikā viņa pārsvarā nodarbojās ar atdzejošanu no krievu valodas (A. Puškina, N. Ņekrasova lirika, I. Turgeņeva romāns "Tēvi un dēli", 1949). Atis Ķeniņš par pretpadomju darbību tika otrreiz apcietināts un izsūtīts uz Kokčetavas apgabalu (1951—1955).

Neilgi pirms nāves iznāca viņas pēdējais dzejas krājums "Sanoši strauti" (1970). Mirusi 1972. gada 6. februārī Rīgā, apbedīta Rīgas Meža kapos.

Darbi
-----

Dzejoļu krājumi "Ēnu rotaļas" (1922), "Dzīves dziesma" (1935), "Vēju vēstis" (1937), "Tāli gaisi" (1944), "Sanoši strauti" (1970) pārsvarā ir tradicionālā ritmikā veidoti īsi četrrindu pantu dzejoļi — romantiska kamerstila lirika, kurā pasteļtoņos tēlotas viegli rezignētas mirkļa un mūžības izjūtas un dzidrs intīmais pārdzīvojums.

### Tulkojumi

* Johans Volfgangs fon Gēte: Gara radinieki (*Die Wahlverwandtschaften*, Apgāds "Zelta ābele", 1944.g. digitalizējusi Archived 2019. gada 21. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Latvijas Nacionālā bibliotēka)

Literatūra
----------

* L. Jēger-Freimane P. Atziņu ceļi. Rīga, 1936;
* L. Liepa. Ķeniņu gars. Labrīt, 1994, 4. VI;
* V. Ancītis. Austrai Dālei - 100. Rakstnieka Vārds, 1992, 16. VII;
* I. Bērsons. Deviņi likteņi. Rīga, 2001.

Atsauces
--------

1. ↑  LU LFMI Latviešu folkloras krātuve[novecojusi saite]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 25639161
* GND: 127888519

 |

 |
***Peachocarididae*** ir lofogastrīdu kārtas augstāko vēžu izmirusi dzimta.
Dzimtu 1986. gadā izdalīja amerikāņu paleontologs Frederiks Šrams. Dzimtā ir tikai viena ģints ar divām sugām. *Peachocarididae* dzimtas pārstāvji dzīvoja karbona perioda otrajā pusē Ziemeļamerikā.

*Apraksts*
----------

Peachocarididae atšķiras no citām lofogastrīdu dzimtām ar to, ka šīs dzimtas pārstāvjiem nav žokļkāju, bet visi 8 krūšu kāju endopodi ir ejkājas. Vēl (cik zināms) abdomena pēdējais segments (pleomērs) nav pārdalīts ar šķērsenisku šuvi.

Sistemātika
-----------

Dzimtā ir viena izmirusi ģints ar 2 sugām.

* dzimta: † Peachocarididae Schram, 1986

* ģints: † Peachocaris Schram, 1976

* suga: † *Peachocaris strongi* Brooks, 1962
* suga: † *Peachocaris acanthouraea* Shram, 1984

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Carel von Vaupel Klein, Mireille Charmantier-Daures and Frederick Schram, Treatise on Zoology - Anatomy, Taxonomy, Biology. The Crustacea, Koninklijke Brill NV, Leiden, 2014. 342.lpp.
**Ādolfa Liepaskalna piemiņas akmens** ir piemineklis soļotājam Ādolfam Liepaskalnam Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Piemiņas akmeni ar akmenī kaltu sportista portretu un uzrakstu "Alsviķu ciema "Avotenēs" dzimis un šajā apkārtnē trenējies PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars soļošanā Ādolfs Liepaskalns (1910—1972)" veidojis tēlnieks Ainārs Zelčs.

Vēsture
-------

1980. gadu sākumā Latvijas izzināšanas un zīmīgu vietu kopšanas laikā dzejnieks Imants Ziedonis kopā ar dižkoku atbrīvotāju grupu izkopa nelielu bērzu birzīti autoceļa P39 (Alūksne—Ape) malā un uz soļotāja mājām vedušo liepu aleju, lai iezīmētu sportista soļošanas treniņtrasi un paustu viedokli, ka Ā. Liepaskalnam nepieciešams piemineklis.

1986. gada oktobrī notika piemiņas akmens atklāšanas pasākums. Akmeni atklāja LKP Alūksnes rajona komitejas sekretāre A. Pētersone un rajona TDP izpildkomitejas priekšsēdētāja vietniece R. Vorona. Uzrunas teica arī saimniecības "Alsviķi" pārstāvis V. Vaivods un Republikas augstākās sporta meistarības skolas treneris Z. Irbe.

Pēc pieminekļa atklāšanas, 1980. gadu beigās Ā. Liepaskalna piemiņas sacensības soļošanā sākās pie piemiņas akmens. Atzīmējot sportista apaļās dzimšanas dienas, pie akmens tiek rīkoti piemiņas pasākumi.

Atsauces
--------

1. ↑  Vuškāns, Jāzeps (22.08.2000). "Par mūsu vēstures zaļajiem pieminekļiem". *Latvijas Vēstnesis*.
2. ↑  Karlsons (26.10.1986.). "Liepu alejā šalko atmiņas". *Sports*.
3. ↑  "Ā.Liepaskalna piemiņas sacensības soļošanā". *Sports*. 12.10.1988..
4. ↑  «Atzīmēs leģendārā soļotāja, novadnieka Ādolfa Liepaskalna 110. dzimšanas dienu».
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Caunu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Caunu iela** ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Caunu iela sākas krustojumā ar Medņu ielu un beidzas krustojumā ar Gulbju ielu. Kopējais ielas garums ir 640 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Caunu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Caunu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Medņu iela (T veida krustojums)
* Cīruļu iela
* Rubeņu iela
* Gulbju iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Vaivari

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu C |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| C | 
* Carnikavas
* Caunu
* Celmu
* Celtnieku
* Ceriņu
* Ceru
* Cēsu
* Cesvaines
* Cidoniju
* Ciļņu
* Cīniju
* Ciņu
* Circeņu
* Cīruļu

 |
|  |
| Č | 
* Čiekuru

 |

 |
**Caurspīdīgās zebrzivtiņas, caurspīdīgo zebrzivtiņu ģints** (*Danionella*) ir zebrzivju dzimtas (*Danionidae*) ģints, kas apvieno 4 saldūdens zivju sugas. Tās gandrīz visas savvaļā sastopamas Mjanmā, izņēmums ir Brahmaputras zebrzivtiņa (*Danionella priapus*), kas mājo Rietumbengāles štatā Indijā.

Zinātniskais nosaukums *Danionella* atvasināts no radniecīgās zebrzivju ģints zinātniskā nosaukum *Danio*, to pārveidojot deminutīvā (pamazināmā formā). Toties vārds *Danio* atvasināts no bengāļu valodas un latviski nozīmē "rīsa grauds", "rīsa lauks", "ļoti mazs".

Kopīgās īpašības
----------------

Visas šīs ģints zivis ir ļoti maza auguma un ir vienas no mazākajām saldūdens zivīm pasaulē. Vismazākā ģintī un vienlaicīgi viena no vismazākajām zivīm pasaulē, kā arī viens no vismazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē, ir caurspīdīgā zebrzivtiņa (*Danionella translucida*), kuras ķermeņa garums ir 10—11 mm. Lielākā ģintī ir vampīrzivtiņa (*Danionella dracula*), kuras ķermeņa garums var sasniegt 17 mm.

Visām šīs grupas zivīm nav zvīņu, nav taustekļu un nav sānu līnijas, tās visas ir caurspīdīgas un tām visām cauri miesai var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus. Dažām sugām uz astes stumbra ādas garenvirzienā ir gaišās krāsās, metāliski spīdīgas dekoratīvas svītras.

Sistemātika
-----------

* **Caurspīdīgo zebrzivtiņu ģints** (*Danionella*)
	+ Caurspīdīgā zebrzivtiņa (*Danionella translucida*)
	+ Brahmaputras zebrzivtiņa (*Danionella priapus*)
	+ Mjičinas zebrzivtiņa (*Danionella mirifica*)
	+ Vampīrzivtiņa (*Danionella dracula*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  FishBase: Genus: Danionella
2. ↑  FishBase: Danionella priapus Britz, 2009
3. ↑  Danionella translucida. Etymology
4. ↑  Peter Gottschalk Religion, Science, and Empire: Classifying Hinduism and Islam in British India
5. ↑  Danios Definition
6. 1 2  Roberts, Tyson R. (1986). "Danionella translucida, a new genus and species of cyprinid fish from Burma, one of the smallest living vertebrates". Environmental Biology of Fishes. 16 (4): 231–241. doi:10.1007/BF00842977
7. ↑  Danionella translucida, a new genus and species of cyprinid fish from Burma, one of the smallest living vertebrates
8. ↑  FishBase: Danionella dracula Britz, Conway & Rüber, 2009
***Ādams un Ieva*** ir vācu renesanses gleznotāja Albrehta Dīrera paneļu gleznu pāris (diptihs).

Glezna pabeigta 1507. gadā un sekoja 1504. gadā radītajai vara gravīrai, kurā Dīreram bija iespēja attēlot ideālu cilvēka figūru. Glezna tapa Nirnbergā neilgi pēc viņa atgriešanās no Venēcijas; Itālijas mākslas ietekme parādās arī šajā darbā. Dīrera novērojumi viņa otrajā ceļojumā uz Itāliju deva viņam jaunus piegājienus cilvēka formas attēlošanai. Šajā gleznā viņš Ādamu un Ievu attēlojis pilnā augumā un tā kļuva par pirmo darbu vācu glezniecībā, kur reālā mērogā attēloti kaili tēli.

Glezna "Ādams un Ieva" sākotnēji atradās Prāgas pilī, kolekcionāra Rūdolfa II īpašumā. Trīsdesmitgadu kara laikā armijas izlaupīja pili un paneļi nonāca Gustava II Ādolfa īpašumā. Viņa meita, Kristīne to 1654. gadā nodeva Felipem IV. Vēlāk, 1777. gadā, karalis Karloss III lika darbu paslēpt Sanfernando Karaliskajā mākslas akadēmijā. 1827. gadā tā nonāca pašreizējā atrašanās vietā, Madrides Prado muzejā, bet līdz 1833. gadam netika publiski izstādīta.

Atsauces
--------

Avoti
-----

* Nürnberg, Verlag Hans Carl. *Dürer in Dublin: Engravings and woodcuts of Albrecht Dürer*. Chester Beatty Library, 1983

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ādams un Ieva***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4662064-3

 |

 |
Dažādi veidgabali ar blīvējuma gredzeniem un pretuzgriežniem
**Cauruļvadu uzmavsavienojums** ir cauruļvadu — ūdensvadu, gāzesvadu vai siltumvadu (apkures sistēmu) — savienojums.

Uzmavsavienojums atkarībā no savienošanas metodes var būt neizjaucams (savieno metinot) vai izjaucams.

Izjaucamu savienojumu veic ar veidgabaliem, kas ir speciālas standartizētas savienojumu detaļas. Tiem ir cilindriskas vai koniskas (pēdējās nodrošina hermētiskumu cauruļvados ar ievērojami augstu spiedienu) cauruļvītnes ar smalko soli.

Pastāv dažāda veida veidgabali, kuri savā starpā atšķiras pēc formas, savienojamo cauruļu skaita, uzdevumiem: taisnā uzmava, līkums, trejgabals, krustgabals, pārejas uzmava un citi.

Savienojumā tiek izmantots arī blīvējuma gredzens un pretuzgrieznis.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Auzukalns, Modris Dobelis, Genevefa Fjodorova, Ieva Jurāne, Ella Leja, Veronika Stroževa, Gaļina Veide, Zoja Veide. *Inženiergrafika*. Rīgas Tehniskā universitāte, 2008. ISBN 978-9984-32-147-9.
2. ↑  «Способ соединения сваркой трубы с муфтовым элементом». *findpatent.ru*. Skatīts: 01.02.2022.
**Pavīķe** jeb **strauta pavīķe** (*Alburnoides bipunctatus*) ir karpu dzimtas (*Cyprinidae*) saldūdens zivs, kas sastopama Eiropā, Rietumāzijā un Centrālāzijā.

Izplatība
---------

Pavīķe sastopama Eiropā, sākot ar Franciju, no Luāras uz austrumiem. Tā mājo gandrīz visās upēs, kas ietek Baltijass un Ziemeļu jūras dienviddaļā, kā arī Melnās, Azovas un Kaspijas jūras upju baseinos. Pavīķe ir plaši izplatīta Volgas, Kūras baseinos un Irānas upēs. Vidusjūras reģionā pavīķe mājo tikai Ronas baseinā un dažās nelielās upītēs no Provansas (Francijā) līdz Dženovai (Itālijā), arī Grieķijā un Albānijā, Aojas baseinā. Rietumāzijā izplatības areāls aptver Marmora jūras baseinu Anatolijas rietumos līdz Menderesas, Eifratas un Tigras upju baseiniem. Arāla jūras baseinā pavīķe mājo Amudarjas augštecē un Karakuma kanālā.

Latvijā
-------

Latvijā pavīķe sastopama daudzās upēs. Ezeros un jūras piekrastē nav konstatēta.

Izskats
-------

Pavīķe ir neliela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 18,5 cm, svars 40 g, lai gan parasti tās garums ir apmēram 9 cm. Latvijā pavīķe izaug līdz 9 cm garumam, sasniedzot 16 g masu. Ķermenis pavīķei samērā augsts, no sāniem saplacināts. Mute vērsta uz priekšu. Mugura brūngani zaļa, sāni un vēders sudrabaini. Vēdera spuras un anālā spura pirms nārsta kļūst sārtas. Sānu līnijai abās pusēs melni punkti, kas rada iespaidu par divām tumšām sānu joslām. Zvīņas smalkas, un uz sānu līnijas ir 44—54 zvīņas. Rīkles zobi gludi, sakārtoti divās rindās. Kopumā pavīķe ir ļoti līdzīga vīķei, bet ir par to platāka, ar izteiktāku muguras liekumu, arī galva proporcionāli masīvāka.

Uzvedība un barība
------------------

Pavīķe (jebkurā vecuma grupā) uzturas nelielos baros ūdens augšējos slāņos un mājo avotos un nelielās upēs ar skābekli bagātā ūdenī. Labprāt uzturas straujās, pat krāčainās vietās, lai arī to var novērot upēs ar mierīgu straumi. Pavīķe barojas ar zooplanktonu, bentosu, kukaiņu kāpuriem, ūdenī iekritušiem kukaiņiem, vēžveidīgajiem un kramaļģēm. Reizēm var novērot pavīķi lecam, lai nomedītu zemu lidojošu kukaini.

Vairošanās
----------

Dzimumgatavība pavīķei iestājas 2—3 gadu vecumā, sasniedzot 4—7 cm garumu. Nārsto no aprīļa līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 15—24° C. Nārsts notiek nelielās grupās seklās vietās ar grantainu gultni. Auglība 1—8 tūkst. ikru. Raksturīgs porciju nārsts. Ikri ir lipīgi un pielīp pie grunts, to attīstība ilgst 4—6 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Veido hibrīdus ar sapalu. Pavīķe var sasniegt 9 gadu vecumu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6  FishBase: Alburnoides bipunctatus (Bloch, 1782) Schneider
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  «Latvijas Daba: Pavīķe». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. aprīlī. Skatīts: 2017. gada 6. februārī.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Быстрянка — Alburnoides bipunctatus (Bloch,1782)

Ārējās saites
-------------

* ITIS: Alburnoides bipunctatus (Bloch, 1782)
* Alburnoides bipunctatus (Bloch, 1782) - Восточная быстрянка
* Быстрянка обыкновенная (Alburnoides bipunctatus)[novecojusi saite]
* Быстрянка Alburnoides bipunctatus (Bloch) Archived 2017. gada 24. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Aleksandrs Voitkēvičs** (dzimis 1963. gada 15. janvārī Rīgā, miris 2006. gada 14. jūnijā Baltimorā) bija Latvijā dzimis poļu izcelmes ASV starptautiskais lielmeistars šahā. Viņa tēvs Pāvels Voitkēvičs (1937 - 1982) bija spēcīgs meistarkandidāts, kas bija iekļuvis Latvijas čempionātu finālos (1961, 1962). Jau agrā jaunībā Aleksandrs Voitkēvičs izveidojās par spējīgu šahistu. 1979. gadā viņš palīdzēja pasaules eksčempionam Mihailam Tālam Rīgas starpzonu turnīra laikā. Vairākkārt Voitkēvičs bija Latvijas jauniešu un junioru izlašu līderis PSRS komandu sacensībās. 1980. gadā ieguva sudrabu Latvijas šaha čempionātā, bet vēl pēc gada kļuva par Latvijas čempionu.

Viņa straujā karjera tika pārtraukta pēc nevēlēšanās dienēt Padomju Armijā. Vairākus gadus Voitkēvičs slēpās no varas iestādēm, taču 1986. gadā tika arestēts un notiesāts uz diviem gadiem. Pēc gada ieslodzījumā sakarā ar Ronalda Reigana un Mihaila Gorbačova tikšanos augstākajā līmenī viņš tika amnestēts un pārcēlās uz dzīvi Polijā.

Polijā Voitkēvičs uzvarējā divos Polijas čempionātos 1989. un 1995. gadā, kā arī bija sudraba (1992.) un bronzas (1996.) medaļu laureāts. Tomēr arī Polijā viņam radās nesaskaņas ar vietējo šaha federāciju, un dažus gadus vēlāk Aleksandrs Voitkēvičs pārcēlās uz ASV, kur viņš studēja Mērilendas universitātē un aktīvi piedalījās šaha turnīros ASV un citās valstīs. Vairākas reizes viņš ieguva Gada balvu (10000 ASV dolāru), ko piešķir ASV šaha federācija par lielāko uzvaru skaitu turnīros noteiktā kalendārā gadā.

2004.gadā Voitkēvičs piedalījās FIDE Pasaules šaha čempionātā Tripolē. Savas dzīves pēdējos mēnešos viņš dalīja pirmo vietu turnīrā Filadelfijā "World Open" un uzvarēja turnīru Lasvegasā "National Open". Aleksandrs Voitkēvičs nomira 2006. gada 14. jūlija vakarā no kuņģa-zarnu trakta perforācijas un iekšējas asiņošanas.

Nozīmīgākās sacensības
----------------------

* 1980. gads, 2. vieta Latvijas šaha čempionātā.
* 1981. gads, 1. vieta Latvijas šaha čempionātā.
* 1981. gads, 2. vieta sporta biedrības "Daugava" šaha čempionātā.
* 1989. gads, 1. vieta Polijas šaha čempionātā.
* 1992. gads, 2. vieta Polijas šaha čempionātā.
* 1995. gads, 1. vieta Polijas šaha čempionātā.
* 1996. gads, 3. vieta Polijas šaha čempionātā.

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «ch Latvia 1980». *al20102007.narod.ru*.
4. ↑  «ch Latvia 1981». *al20102007.narod.ru*.
5. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 7. janvārī. Skatīts: 2011. gada 30. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aleksandrs Voitkēvičs***.
* Aleksandrs Voitkēvičs šahista profils vietnē chessgames.com
* Aleksandrs Voitkēvičs šahista profils vietnē 365chess.com
* Aleksandrs Voitkēvičs šahista profils vietnē OlimpBase.org
* Aleksandra Voitkeviča rezultāti ASV turnīros
* Lielmeistara Aleksandra Šabalova nekrologs "Aleks"
* Aleksandra Voitkeviča ELO no 1990.gada līdz 2006.gadam

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 282394384
* ISNI: 0000 0003 8911 1390

 |

 |
**Velta Marija Staltmane** (1926—2010) bija latviešu valodniece, filoloģijas zinātņu LZA goda doktore (1993), latviešu personvārdu pētniece.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1926. gada 9. septembrī Salienas pagastā Sēlijā Ernesta Staltmaņa ģimenē. Mācījās Daugavpils 1. ģimnāzijā.
Studēja Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē (1947—1952), līdztekus strādāja par laboranti LZA Valodas un literatūras institūtā.
Pēc studiju beigām Staltmani norīkoja darbā par skolotāju Rēzeknes Zooveterinārajā tehnikumā, bet jau pēc gada viņai izdevās iestāties aspirantūrā PSRS Zinātņu akadēmijas Valodniecības institūtā un 1958. gadā aizstāvēt filoloģijas zinātņu kandidāta disertāciju "Darbības vārda veids mūsdienu latviešu literārajā valodā" (krievu: *Вид глагола в современном латышском литературном языке*).
Pēc aspirantūras beigšanas atgriezās dzimtenē un strādāja LZA Valodas un literatūras institūtā, bija viena no Latviešu literārās vārdnīcas sastādītājām. Nodarbojās ar latviešu vietvārdu un personvārdu latviskošanas problēmām krievu valodā (līdz tam vēl tika lietotas Krievijas impērijas laika pareizrakstības formas kā *Эндзелин, Ян*, *Виндава*, *Двинск* u.c.).

Pēc laulībām ar inženieru Anatoliju Sošinski 1961. gadā pārcēlās uz dzīvi Maskavā. Strādāja Ģeodēzijas, Aerofotogrāfēšanas un Kartogrāfijas centrālā zinātniski pētnieciskā institūta Transkripcijas nodaļā (1961—1962), pēc tam PSRS ZA Krievu valodas institūta Runas kultūras sektorā, līdztekus darbojās šī institūta Ortogrāfijas komisijā.
Viņa izstrādāja "Instrukciju Latvijas PSR ģeogrāfisko nosaukumu pārnesei kartēs" (1966) un piedalījās PSRS ģeogrāfisko nosaukumu vārdnīcas veidošanā un izveidoja "Latvijas PSR ģeogrāfisko nosaukumu vārdnīcu" (1967).
Vēlāk strādāja PSRS ZA Valodniecības institūta Strukturālās un lietišķās lingvistikas sektora Onomastisko pētījumu grupā.

Vairāk nekā desmit gadus vāca materiālus "Latviešu personvārdu vārdnīcas" izdošanai, kuru Maskavā apstiprināja uz druku 1991. gada decembrī, bet tomēr nepaspēja nopublicēt. Vārdnīcas manuskripts tika nodots LZA Valodas un literatūras institūtam, bet tur tas arī netika izdots līdzekļu trūkuma dēļ. No 2015. līdz 2020. gadam notika rūpīgs neatlaidīgs vārdnīcas digitalizēšanas un maketēšanas process. Šobrīd šis zinātniskais darbs gaida savu izdevēju lai paveikt pēdējo soli: korektūru un druku.

Mirusi 2010. gada 16. aprīlī Maskavā.

Darbi
-----

* *Инструкция по передаче на картах географических названий Латвийской ССР* (1966 г. в соавторстве с С. А. Тюриным)
* *Словарь географических названий Латвийской ССР* (ЦНИИГАиК 1967 г. в соавторстве с А. П. Алексой)
* *Латышская антропонимия: Фамилии* (1981), pielikums *Обратный частотный словарь проанализированных фамилий*
* *Ономастическая лексикография* (1989)

Atsauces
--------

1. ↑  *Центральный научно-исследовательский институт геодезии, аэросъёмки и картографии, Отдел транскрипции*
2. ↑  А. В. Суперанская. Некролог: Сталтмане Велта Эрнестовна (1926—2010)
3. ↑  Latgales dati

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 76727262
* LCCN: n82058480
* ISNI: 0000 0001 0990 088X

 |

 |
Labajā pusē esošā zilā hokejista rezultatīvā piespēle savam komandas biedram pa kreisi, kas gūst vārtus
**Rezultatīva piespēle** hokejā ir rezultativitātes punkts, ko pieskaita ne vairāk kā diviem vārtus guvušās komandas spēlētājiem, kas pēdējie pirms vārtu guvēja pieskārušies ripai. Angļu valodā to sauc par *assist*, kas tiešā tulkojumā nozīmē "palīdzība", kas arī atbilst tās būtībai — parasti šis viens vai divi spēlētāji ir veikuši veiksmīgu piespēli, vārtu guvējam nodrošinot lielu vārtu gūšanas iespēju. Ja spēlētājs padod piespēli, un to pārķer pretinieks, bet pēc tam atkal atgūst pirmā spēlētāja komandas biedrs un gūst vārtus, pirmajam spēlētājam rezultatīva piespēle netiek pieskaitīta.

Spēlētājs (vai spēlētāji), kas veikuši rezultatīvu piespēli, rezultātu tabulās tiek pierakstīti iekavās aiz vārtu guvēja.

Daudzi spēlētāji, piemēram, Veins Greckis, Rons Frensiss, Rejs Burks un Sidnijs Krosbijs, ir pazīstami ne vien ar savu vārtu gūšanas prasmi, bet arī savām rezultatīvajām piespēlēm.

Skatīt arī
----------

* Hokejs
* Vārti
***Peachocaris*** ir lofogastrīdu kārtas un *Peachocarididae* dzimtas augstāko vēžu izmirusi ģints. Sākotnējais nosaukums tai bija *Peachella*Schram, 1974, kuru amerikāņu paleontologs Frederiks Šrams izveidoja uz iepriekš aprakstītās sugas (*Anthracophausia strongi* Brooks, 1962) pamata. Taču 1976. gadā Šrams ģintij deva pašreizējo nosaukumu, tā kā Peachella nosaukums jau 1910. gadā bija dots kādai trilobītu ģintij. Nosaukums ir dots par godu britu paleontologam Benjaminam Pīčam. *Peachocaris* pārstāvji bija sīki vēzīši, kas dzīvoja Ziemeļamerikā (Ilinoisas štats) karbona perioda otrajā pusē. Ģintī pašreiz ir zināmas 2 sugas.

Apraksts
--------

Karapaksa rostrums ir vidēji liels, taisns un ķīļveidīgi nosmailināts. Fasetveidīgās acis ir samērā lielas un sfēriskas. Antenulas vicveida zari pēc izmēra ir apmēram vienādi, un aptuveni ir tik pat gari, kā karapakss mugurpusē. Abdomena segmenti (pleomēri) apmēram ir līdzīgi, bet to pleirālās plātnītes sānos ir noapaļotas. Vēderkājas ir ar protopdītiem, kas sastāv no viena vai diviem segmentiem, bet to endopodīti un eksopodīti ir lēverainu sloksnīšu veidā. Astes spuras uropodi ir mazi.

Sistemātika
-----------

Ģintī ir zināmas 2 sugas.

* ģints: † Peachocaris Schram, 1976

* suga: † *Peachocaris strongi* Brooks, 1962
* suga: † *Peachocaris acanthouraea* Shram, 1984

(†) — izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Schram, Frederick R. The Mazon Creek caridoid Crustacea / Fieldiana. Geology ; v. 30, no. 2, Field Museum of Natural History, 1974.
2. ↑  World list of Lophogastrida, Stygiomysida and Mysida.
16 kg smags Islandes špata kristāls no Ņūmeksikas, ASV.
**Islandes špats** ir minerāla - kalcīta varietāte - lieli, pa skaldnības plaknēm sadalīti, dzidri kalcīta kristāli. Islandes špata paraugos vislabāk var novērot kalcītam piemītošo gaismas dubultlaušanas spēju - spēju dubultot aiz kristāla esošo attēlu. Islandes špatu izmanto specifiskās optiskajās ierīcēs.

Kaut arī jebkurā pasaules vietā atrastu dzidru, prizmatisku kalcīta kristālu var saukt par Islandes špatu, tas ieguvis savu nosaukumu no izcilu kalcīta kristālu atradnes vietas Islandē. Helgustadiras atradnē Islandes rietumos to ieguva no 17. gadsimta līdz 1924. gadam. Dzidro kristālu gaismas dubultlaušanas spēja piesaistīja gan tā laika speciālistu, gan arī plašākas publikas uzmanību un šajā atradnē iegūtie kristāli nonāca daudzās Eiropas kolekcijās. Islandē iegūto kalcīta kristālu pētījumi ļāva labāk izprast kristālisku vielu fiziku. Helgustadiras atradnē atrasti pat 7 x 7 x 2 metrus lieli kristāli.

Mūsdienās Helgustadiras atradne ir izsmelta un karjera dibenu lielāko daļu gada klāj sniegs.

Ārējās saites
-------------

* Īss Helgustadiras atradnes apraksts
Koordinātas: 70°33′00″S 61°21′48″W﻿ / ﻿70.55000°S 61.36333°W﻿ / -70.55000; -61.36333

Bogsa rags (Antarktīda)Bogsa ragsBogsa rags
**Bogs rags** (angļu: *Cape Boggs*) ir zemesrags Antarktīdā, Eielsona pussalas galējais austrumu punkts. Nosacīti atdala Pālmera Zemes Bleka krastu dienvidos no Vilkinsa krasta ziemeļos. Zemesragu pirmie no lidmašīnas nofotografēja un no zemes uzmērīja ASV Antarktikas dienesta ekspedīcijas dalībnieki 1940. gada decembrī. Sākotnēji nosaukts par **Eielsona ragu** *(Cape Eielson)* pēc Hjūberta Vilkinsa 1928. gada izlūklidojumā nofotografētā klinšu atseguma pārlidojuma vistālākajā dienvidu punktā. Vēlāk tika secināts, ka Vilkinsa atklātais atsegums atrodas tālāk ziemeļos un ragam tika pārcelts ASV Valsts departamenta ģeogrāfijas lietu padomnieka Semjuela Bogsa *(Samuel Whittemore Boggs)* vārds no tālāk ziemeļos esošā Bogsa šauruma (vienlaicīgi dēvēta arī par Stefansona šaurumu).

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Bogsa rags
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer
Ēresunda tilts no Dānijas uz Zviedriju. Labajā pusē redzama Peberholma, kreisajā — Saltholma.
**Peberholma** (dāņu: *Peberholm*, zviedru: *Pepparholm* — 'piparu sala'), ir maza mākslīga sala Ēresunda šauruma Dānijas pusē, kas izveidota kā daļa no Dāniju un Zviedriju savienojošā Ēresunda tilta. Peberholma ir tuvu dabiskajai Saltholmai ('Sāls sala'), un tika nosaukta atbilstoši tai. Peberholmas platība ir 1,3 kvadrātkilometri.

Veidošanas iemesli
------------------

Galvenais salas veidošanas iemesls bija nepieciešamība pēc pārejas punkta starp tuneli un tiltu.

Tunelis tika būvēts, jo tilts, kas savienotu Malmi un Kopenhāgenu, būtu sakritis ar bezšķēršļu zonu ap Kopenhāgenas lidostu. Vēl viens iemesls bija iespēja lieliem kuģiem šķērsot Ēresundu, neuztraucoties par kuģa augstumu. Ēresunda tilta augstuma palielināšana ietekmētu kravas vilcienu satiksmi, jo būtu bijis nepieciešams lielāks tilta slīpums.

Cits salas veidošanas iemesls bija Ēresunda dziļuma palielināšana, lai tilta dēļ nesamazinātu ūdens plūsmu. Padziļināšanas rezultātā tika iegūti daudz materiālu, ko izmantoja salas veidošanai. Tās būvniecībai paredzētā teritorija bija sekla, tāpēc tika nolemts salu veidot četru kilometru garumā.

Uz Peberholmas atrodas Zviedrijas un Dānijas dzelzceļa signalizēšanas un satiksmes kontroles robeža.

Vides saglabāšana
-----------------

Sākotnējais tilta plāns paredzēja Saltholmas izmantošanu kā tā pamatu. Tas nozīmētu lielceļa un dzelzceļa būvi pāri Saltholmai vai esošās salas paplašināšanu šī paša iemesla dēļ.

Abas iespējas tika atmestas, lai aizsargātu salas dabīgo vidi. Tā vietā Dānijas un Zviedrijas politiķi nolēma izveidot mākslīgu salu uz dienvidiem no Saltholmas. Atrašanās vieta tika izvēlēta, cerot, ka tā garantēs brīvu ūdens plūsmu, kas bija galvenais priekšnosacījums tilta celtniecībā.

Peberholma ir stingri aizsargāta. Tikai biologiem ir atļauts apmeklēt salas daļas ārpus dzelzceļa un lielceļa, kur daba dara savu. Sala ir daļa no Natura 2000 142. teritorijas, kurā atrodas Saltholma un apkārtējie ūdeņi ar kopējo platību — 7218 hektāriem. Šajā teritorijā notiek arī putnu aizsardzība.

### Attīstība

Peberholma tiek uzskatīta par bioloģisko eksperimentu. Zinātnieki prognozēja, ka daba to pārņems un pati attīstīsies bez nekādas cilvēka ietekmes. 2007. gada jūnijā, zinātnieki no Lundas Bioloģiskās Apvienības uz salas saskaitīja 454 augu sugas. 2005. gadā uz salas dzīvoja ap 20 zirnekļu sugas un 12 putnu sugas.