recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ūziņu bibliotēka** ir bibliotēka Jelgavas novada Zaļenieku pagastā, Ūziņos, 7 km attālumā no pagasta centra. Tā atrodas līdzās parkam un bijušajam Ūziņu Biedrību namam.

Bibliotēkas pirmsākumi saistīti ar 1922. gadu, kad Ūziņos darbojās "Sabiedroto Ūziņu un apkārtnes pagastu lauksaimniecības biedrības" bibliotēka. Tagadējā Ūziņu bibliotēka ir dibināta 1969. gada 1. oktobrī un savu nosaukumu mainījusi 3 reizes: 

* Ausmas ciema 3. bibliotēka (1969–1977)
* Zaļenieku ciema 2. bibliotēka (1977–1996)
* Ūziņu bibliotēka (no 1996)

Sākumā tā atradās Ūziņu Biedrību nama 3. stāvā, 15 m2 lielā, caurstaigājamā telpā, kopā ar kolhoza „Pavasaris" Sarkano stūrīti. 

1969. gadā no bibliotēku kolektora tika saņemtas 462 jaunas grāmatas, kuras šajā gadā izsniegtas netika, jo bija aizkavējusies grāmatu skapja izgatavošana. 

1972. gada aprīlī bibliotēku pārcēla uz citām telpās, kur tā atrodas joprojām. 1977. gadā, mainoties ciemu robežām, tā ieguva nosaukumu **Zaļenieku ciema 2. bibliotēka**. 1996. gada februārī bibliotēka ieguva nosaukumu **Ūziņu bibliotēka**.

Bibliotēkā notiek aktīvs darbs vietējās vēstures izzināšanā un dzimtu vēstures pētniecībā. Vecākais oriģinālais dokuments bibliotēkā datēts ar 1849. gadu. Materiāli izvietoti vairāk kā 100 mapēs. Bibliotēkai ir izveidots blogs par Ūziņu vēsturi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ūziņu bibliotēka - pagasta muzejs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 24. novembrī. Skatīts: 2018. gada 28. februārī.
2. ↑  Zaļenieku pagasta Ūziņu bibliotēka

Ārējās saites
-------------

* Ūziņu bibliotēkas blogs
* Ūziņu bibliotēkas Twitter konts
**Skots Deivids Tingls** (*Scott David Tingle*, dzimis 1965. gada 19. jūlijā) ir NASA astronauts.

1987. gadā Skots Tingls Dienvidaustrumu Masačūsetsas universitāte ieguva bakalaura grādu mehānikas inženierijā. 1988. gadā viņš Perdjū universitātē ieguva maģistra grādu mehānikas inženierijā ar specializāciju hidromehānikā un reaktīvajā kustībā.

1991. gadā Tingls iestājās ASV Jūras kara flotē. Pēc lidotāja apmācības kursa 1993. gadā viņš kļuva par lidotāju.
1998. gadā Skots Tingls pabeidza mācības Jūras kara flotē izmēģinātājpilotu skolā.

2009. gada 29. jūnijā Skots Tingls tika iekļauts *NASA* 20. iesaukuma astronautu vienībā. Pēc astronautu vispārējās sagatavošanas kursa 2011. gada jūlijā viņš ieguva astronautu kvalifikāciju.

2016. gada 6. maijā Tingls oficiāli tika apstiprināts kosmosa kuģa *Sojuz MS-06* pamatapkalpē kopā ar Aleksandru Skvorcovu un Ivanu Vagneru. 
2016. gada septembrī *Roskosmos* pieņēma lēmumu 2017. gada pavasarī samazināt Krievijas apkalpi no trīs cilvēkiem uz diviem. Oktobrī veiktas izmaiņas apkalpēs, un Tingls pārcelts uz *Sojuz MS-07* pamatapkalpi, kā arī esot *Sojuz MS-06* dublieru apkalpē.

Tingls pirmo reizi devās kosmosā 2017. gada decembrī ar kosmosa kuģi *Sojuz MS-07* kopā ar Antonu Škapļerovu un Norišigi Kanai. Viņš bija SKS 54. un 55. lidojuma inženieris. Lidojums kosmosā beidzās 2018. gada jūnijā.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Amats | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz MS-07* | 17.12.2017. | 03.06.2018. | Antons ŠkapļerovsNorišige Kanai | Lidojuma inženieris | 168 d 5 h 18 min |

Iziešanas atklātā kosmosā
-------------------------

| **Misija** | **Slūžu kamera** | **Kosmonauti** | **Sākums** (UTC) | **Beigas** | **Ilgums** | **Darbība** |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SKS-54 | *Quest* | Marks Vande HeiSkots Tingls | 23.01.2018. 11:49 | 19:13 | 7 h 24 min | Stacijas manipulatora *Canadarm-2* galā nomainīta viena no *LEE* (*Latching End Effector*) sistēmām *LEE-B*: *LEE 201* nomontēta un pārvietota uz *ESP-2* platformu; no *ESP-2* paņemta *LEE 204* un uzmontēta manipulatoram. |

Ārējās saites
-------------

* SCOTT D. TINGLE NASA, (angliski)
* Scott David Tingle astronaut.ru, (krieviski)
**Alfreds Kristensens** (dāņu: *Alfred Christensen*; 1905. gada 16. augusts — 1974. gads) bija Dānijas šahists.

Biogrāfija
----------

1930. gadu beigās un 1940. gadu pirmajā pusē bijis viens no vadošajiem Dānijas šahistiem. Vairākkārtējais Dānijas šaha čempionātu dalībnieks (1935, 1936, 1939, 1942).

Pārstāvējis Dānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1939. gadā;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un izcīnījis sudraba medaļu individuālajā vērtējumā.

Vairāku šaha grāmatu autors. 1943. gadā izdevis grāmatu "Kaīsas kalpībā" (dāņu: *"I Caissas Tjeneste"*), kurā apkopojis savas labākās šaha partijas laika posmā no 1934. līdz 1942. gadam. Tajā pašā gadā kopā ar Bjernu Nīlsenu izdevis šaha mācību grāmatu "Par šahu" (dāņu: *"Alt om Skak"*).

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Alfred Christensen
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Alfred Christensen
3. ↑  I Caissas Tjeneste
4. ↑  Alt om Skak

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par salu. Par grāfisti Anglijā skatīt rakstu Devona.

**Devona** (angļu: *Devon Island*) jeb **Tallurutita** (inuītu: ᑕᓪᓗᕈᑎᑦ) ir sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā. Sestā lielākā Kanādas sala, 27. lielākā sala pasaulē un pasaulē lielākā sala bez pastāvīgiem iedzīvotājiem.

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu grupā. Ziemeļos Džonsa šaurums un Belčera šaurums salu atdala no Elsmīra salas un Kornvolas, austrumos krastus apskalo Bafina līcis, dienvidos Lenkasteras šaurums atdala no Bafina salas, bet rietumos Penija šaurums un Velingtona šaurums atdala no Kornvolisas un Batērsta salas. Sala izstiepta austrumu—ziemeļrietumu virzienā 524 km garumā; ziemeļrietumos beidzas ar Grinela pussalu. Krasti stipri izroboti, daudz līču un fjordu. Salas austrumu galā pastāvīgs ledājs, kas vainagojas ar salas augstāko punktu Devonas leduskupolu (1920 m vjl). Pārējā salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis, ir vairākas nelielas kalnu grēdas.

Vēsture
-------

Pirmie no eiropiešiem salu 1616. gadā atklāja angļu jūrasbraucēji Viljams Bafins un Roberts Bailots. 1819. gadā Viljams Parijs nokartēja salas dienvidu krastu un nosauca salu Anglijas grāfistes Devonas vārdā par **Ziemeļu Devonu** (*North Devon*). 19. gadsimtā nosaukums tika vienkāršots par Devonu.

1924. gadā salas dienvidaustrumu krastā tika izveidota Dandashārboras apmetne, ko vēlāk iznomāja Hudzona līča kompānijai. 1933. gadā apmetnē tika nomitinātas vairākas inuitu ģimenes no Keipdorsetas, bet 1940. gadu sākumā apmetne tika pamesta. 1940. gadu beigās apmetni īslaicīgi izmantoja Karaliskā Kanādas jātnieku policija.

1960. gados salas ziemeļaustrumos darbojās Ziemeļamerikas Arktikas institūta organizētā Devonas salas pētniecības stacija.

Salas rietumu daļā atrodas Hotona meteorīta krāteris, kas tiek atzīts par vietu, kas vistuvāk atbilst Marsa planētas apstākļiem. Krātera rietumu malā no 2000. gada darbojas Marsa biedrības ierīkota apmetne FMARS. Līdzīgus pētījumus veic arī NASA un Kanādas Kosmosa aģentūra netālu ierīkotajā Hotona-Marsa projekta stacijā.

Galerija
--------

* Pamesta apmetne DandashārboraPamesta apmetne Dandashārbora
* Ledāja alaLedāja ala
* Marsa biedrības kapsulas celtniecībaMarsa biedrības kapsulas celtniecība
* Mūžīgais sasalumsMūžīgais sasalums

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 164. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Devona***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 238374784
* GND: 4090744-2
* NKC: ge654647

 |

 |
***Copa Holdings S.A.*** ir Panamā reģistrēts holdinga uzņēmums. Tam pieder Panamas lielākā lidsabiedrība *Copa Airlines*, kā arī Kolumbijas lidsabiedrība *Copa Airlines Colombia* (agrākā *AeroRepublica*).

*Copa Holdings* akcijas tiek kotētas Ņujorkas fondu biržā. Apzīmējums; *CPA*.

Vēsture
-------

*Copa Holdings, S.A.* tika dibināta 1998. gada 6. maijā kā kapitālsabiedrība (*sociedad anónima*), lai būtu lidsabiedrības *Compañía Panameña de Aviación, S.A* (*Copa Airlines*) akciju turētājs, kad 49 % tā kapitāldaļu nopirka ASV uzņēmums *Continental Airlines*.

2005. gada 1. jūnijā nopirkti 90 % Kolumbijas lidsabiedrības *AeroRepública* kapitāldaļu. Tā pārdēvēta par *Copa Airlines Colombia*.

2005. gada 15. decembrī *Copa Holdings* sāka kotēt akcijas Ņujorkas fondu biržā.
Līdz 2005. gada decembrim *Continental* bija samazinājis *Copa* kapitāldaļas līdz 27,3 %. 2006. gada jūnijā *Continental* daļa samazinājās līdz 10,0 %. 2008. gadā *Continental* pārdeva visas tam piederošās akcijas.

Atsauces
--------

1. ↑  COPA HOLDINGS S.A. (NYSE:CPA)
2. ↑  Annual report 2005[novecojusi saite]
3. ↑  «Company Profile». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 26. februārī. Skatīts: 2014. gada 9. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* *Copa Airlines' vietne*
**Sentlorensa** (angļu: *St. Lawrence Island*) vai **Sivukaka** (unazigmita: *Sivuqaq, Сивуӄаӄ*) ir ASV piederoša sala Klusā okeāna ziemeļos, Beringa jūras lielākā sala. Administratīvi pieder Aļaskas pavalstij. Salas iedzīvotāji mīt Savungas un Gembelas ciemos salas ziemeļos un tie pieder eskimosu tautai juitiem.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Beringa jūras ziemeļos ap 260 km no Beringa šauruma. 80 km plats jūrasšaurums to atdala no Krievijai piederošās Čukču pussalas, bet līdz tuvākajai ASV piekrastei ir 190 km. Sala vulkāniskas izcelsmes, tās virsmu veido vairāki pacēlumi, kurus savieno tundras līdzenums ar daudzuem ezeriem. Augstākais punkts ir Atuka kalns Kukuligita kalnos salas ziemeļos. Dominējošā ainava ir tundra.

Vēsture
-------

Sala bijusi periodiski apdzīvota jau 2000-2500 gadu tālā senatnē. Pirmie eiropieši, kuri apmeklēja salu, bija Vitusa Beringa ekspedīcija 1728. gadā, kas nodēvēja to par godu Svētā Labrenča dienai.

19. gadsimta vidū salā mita ap 4000 jupiku un juitu, kas nodarbojās galvenokārt ar zveju un vaļu un valzirgu medībām. 1878.—1880. gadu bads iedzīvotāju skaitu samazināja desmitkārt. Daļa iedzīvotāju pārcēlās uz Aļasku, bet liela daļa mira. Par bada iemesliem tiek uzskatīta pārzveja un pārmedīšana, kā arī alkoholisms un eiropiešu ievazātās slimības, kā dēļ netika savākti pietiekami pārtikas krājumi ziemai.

Lai novērstu situācijas atkārtošanos, 1900. gadā salā tika introducēti ziemeļbrieži, kas dažu gadu laikā savairojās līdz aptuveni 10 000 dzīvniekiem un līdz pat mūsdienām ir nozīmīgs vietējo iedzīvotāju pārtikas avots.

Aukstā kara laikā, 1955. gada 22. jūnijā līdzās salai PSRS iznīcinātājs notrieca ASV Jūras spēku pretzemūdeņu lidmašīnu *Neptune*, kas nogāzās salā. Vēlāk salā tika ierīkota gaisa spēku bāze, kā arī vairākas brīdināšanas un sakaru bāzes. Lielākā daļa demontētas 1970. gados.

Atsauces
--------

1. ↑  VP-9 Mishap

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sentlorensa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 248111236
* LCCN: sh86000467
* GND: 4105201-8
* SUDOC: 050283693

 |

 |
Jelgavas reālskolas ēka (1915).
**Jelgavas reālskola** bija valsts uzturēta reālskola, kas darbojās no 1857. līdz 1915. gadam Jelgavā. Mūsdienās agrākās reālskolas un institūta ēkā atrodas LBTU Ekonomikas un sabiedrības attīstības fakultāte.

Vēsture
-------

Jelgavas reālskola dibināta 1857. gadā. 
1900. gadā uzcēla jaunu Jelgavas reālskolas ēku Svētes ielā 18 Jelgavā, kas Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā tika evakuēta uz Sičovkas pilsētu Smoļenskas guberņā, 1916. gadā uz Vīlandi, bet 1917. gada februārī uz Pjatigorsku, kur tā likvidēta 1920. gadā. Bermontiādes laikā Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija atkāpjoties 1919. gada novembrī reālskolas ēku nodedzināja. 1936. gadā bijušo reālskolas ēku atjaunoja un tajā sāka darboties Jelgavas Valsts Skolotāju institūts.

Skolā mācījušies vai mācījuši
-----------------------------

* Alfrēds Bertušs
* Jānis Brūmelis
* Jūlijs Feders
* Nikolajs Fogelmanis
* Valdis Grēviņš
* Kristaps Helmanis
* Gustavs Mangulis
* Fricis Kociņš
* Stepermaņu Krustiņš
* Ludvigs Kundziņš
* Jānis Lakše-Lasmanis
* Teodors Pīrāgs
* Jūlijs Rozentāls
* Voldemārs Skaistlauks
* Kārlis Ulmanis
* Eduards Zīslaks

Literatūra
----------

* Kārlis Ansons, Eduards Avots. Jelgavas Valsts Skolotāju institūts: vēstures materiāli, apceres un atmiņas. *Grand Haven*: Jelgavas Skolotāju institūta Absolventu centra un Gaujas Apgāda izdevums, 1978. – 224 lpp.

Atsauces
--------

1. 1 2  webcfr.arhivi.gov.lv[novecojusi saite] Fonda kartīte
2. ↑  zudusilatvija.lv
Kurzemes provinces muzeja ēka, kurā dibināta Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos".
Jelgavas ložas „Zu den drei Gekrönten Schwerdtern" ģerbonis (vidū) (no K.Broces kolekcijas), ko lietoja arī loža "Pie vācu zobena Austrumos".
**Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos"** (vācu: *Zum deutschen Schwert im Osten*, 1916-1918) bija brīvmūrnieku militārā loža, kas saņēma patentu no Vācijas Lielās Zemes ložas.

Ložas Jelgavā
-------------

Pirmo Jelgavas ložu "Pie trīs kronētiem zobeniem" nodibināja 1754. gadā, pirmais Jelgavas ložas meistars bija barons Kristofs Levins fon Manteifels-Cēge. Tā pakļāvās Lielajai Karaliskajai Mātes ložai "Pie trīs zemeslodēm" („Zu den drei Weltkugeln") Berlīnē.
Ložā iestājās daudzi Kurzemes dižciltīgo dzimtu pārstāvji un *Academia Petrina* profesori. 1812. gada kara laikā 1812. gada 4. augustā prūšu virsnieki brīvmūrnieki Jelgavā nodibināja militāro ložu "Frīdrihs pie tēvzemes mīlestības". 
1815. gada 27. oktobrī, kad izveidojās lielloža „Astrea" Pēterburgā, Jelgavas loža „Pie trim kronētiem zobeniem" atsāka strādāt zviedru rituālā.

Ložas nodibināšana
------------------

1915. gada 1. augustā Vācijas impērijas karaspēks ieņēma Jelgavu. 1916. gada aprīlī Jelgavas avīzē parādījās aicinājums visiem brīvmūrniekiem 14. maijā pulcēties Kurzemes Provinces muzeja zālē, lai dibinātu militāro ložu. Sapulcējušies 20 brāļi nolēma pakļauties Kēnigsbergas ložai "Zum Todtenkopf und Phoenix", un kā ložas nosaukumu izvēlējās "Pie vācu zobena Austrumos". Par ložas prezidējošo meistaru ievēlēja Oberosta virspavēlniecības 8. armijas intendantu Vilhelmu Augustīnu Baltazāru Volfrātu (*Wolfradt*), tomēr viņš bija spiests doties atpakaļ uz Vāciju, tādēļ prezidējošā meistara funkcijas pārņēma Jelgavas virsbirģermeistars Dr. Rihards Serafims, kas jau agrāk bija ložas "Zum Todtenkopf und Phoenix" brālis.

1916. gada 11. jūnijā Vācijas brīvmūrnieku ordeņa meistars Prūsijas princis Frīdrihs Leopolds apstiprināja jaunās Jelgavas ložas dibināšanu ar nosaukumu "Pie vācu zobena" (*Zum deutschen Schwert*). Ložas iesvētīšana notika Jāņu dienā 1916. gada 24. jūnijā, ko vadīja Vācijas Lielās Zemes ložas lielmeistara vietnieks Dr. Rihards Klefels (*Kleffel*), bet gaismas ienešana īrētajā ložas namā notika 2. jūlijā. Par ložas rotu izvēlējās agrākās ložas "Pie trīs kronētiem zobeniem" rotu, tomēr tās izgatavošanai zelta vietā lietoja tēraudu.

Ložas slēgšana
--------------

Pēc Novembra revolūcijas 1918. gada 28. novembrī loža paziņoja Vācijas Lielajai Zemes ložai par tās slēgšanu.

Zināmie ložas locekļi
---------------------

* Rihards (Baltazars) Serafims (*Seraphim*, 1866–1939), Jelgavas advokāts (1895–1902), vēlāk tiesnesis un advokāts Kēnigsbergā, Jelgavas virsbirģermeistars (1915. septembrī – 1918. decembrī) - ložas prezidējošais meistars
* Zībers Serafims (*Sieber Seraphim*), Jelgavas baņķieris, Riharda Serafima brālis

Atsauces
--------

1. ↑  Zum deutschen Schwert im Osten Freimaurer-Wiki

Skatīt arī
----------

* Jelgavas loža "Pie trīs kronētiem zobeniem"
* Rīgas loža "Jāņuguns"
* Rīgas loža "Pie zobena"
* Rīgas loža "Apollo"
* Rīgas loža "Mazā pasaule"
* Rīgas loža "Ziemeļzvaigzne"
* Liepājas loža "Enkurs"
Jelgavas brīvmūrnieku nams Ezera ielā 19 (1943).
**Jelgavas loža "Frīdrihs pie tēvzemes mīlestības"** (vācu: *Friedrich zur Vaterlandsliebe*) bija brīvmūrnieku militārā loža, ko 1812. gada kara laikā nodibināja prūšu virsnieki brīvmūrnieki.

Ložas Jelgavā
-------------

Pirmo Jelgavas ložu "Pie trīs kronētiem zobeniem" nodibināja 1754. gadā, 
Ložā iestājās daudzi Kurzemes dižciltīgo dzimtu pārstāvji un *Academia Petrina* profesori. 
1815. gada 27. oktobrī, kad izveidojās lielloža „Astrea" Pēterburgā, Jelgavas loža „Pie trim kronētiem zobeniem" atsāka strādāt zviedru rituālā.

Ložas nodibināšana
------------------

Lēmums dibināt militāro ložu tika pieņemts jau 1812. gada 2. maijā Kēnigsbergā, gatavojoties Napoleona armiju iebrukumam Krievijas impērijā. Par ložas godājamo meistaru ievēlēja kara komisāru Frīdrihu Ribentropu (*Ribbentrop*).
Maršala Makdonalda komandētais 10. Prūšu kājnieku korpuss 4. jūlijā ieņēma bijušās Kurzemes hercogistes galvapilsētu Jelgavu. 1812. gada 4. augustā Jelgavā virsnieku kluba ēkā nodibināja militāro ložu "Frīdrihs pie tēvzemes mīlestības", kas pakļāvās Lielajai Karaliskajai Mātes ložai "Pie trīs zemeslodēm" („Zu den drei Weltkugeln") Berlīnē. 
Ložas iesvētīšanā piedalījās ap 70 brīvmūrnieku, ceremoniju vadīja Hillers fon Gertringens (*Hiller von Gaertringen*).

Ložas pārcelšana
----------------

1812. gada 17. septembrī krievu karaspēks ieņēma Jelgavu un nonāca Bauskas tuvumā. Prūšu ģenerālis Jorks sāka pretuzbrukumu no Mežotnes un nākamajā dienā Jelgavu atguva. Oktobrī Makdonalds pārcēla savu štāba mītni uz Staļģenes muižu uz dienvidiem no Jelgavas. 1812. gada 6. oktobrī Jelgavas militāro ložu slēdza 
29. novembrī franču maršals Makdonalds saņēma ziņu par Napoleona galveno spēku atkāpšanos un pavēlēja prūšu karaspēkam atkāpties no Kurzemes. 7. decembrī Jelgavu pameta franču ieceltie ierēdņi.

1813. gada 12. septembrī militāro ložu no jauna atvēra Baucenē (*Bautzen*), 1814. gadā Luksemburgā, vēlāk Koblencā.

Ložas rota
----------

Ložas rota bija līdzīga Jelgavas ložas „Pie trim kronētiem zobeniem" rotai, vienīgi trīs zobenu vietā bija divi sakrustoti zobeni aplī. Ložas ģerbonī bija redzams arī zelta altāris ar degošu liesmu zilā laukā ar melnu prūšu ērgli virs tā un devīzi *Sic semper*.

Atsauces
--------

1. ↑  Friedrich zur Vaterlandsliebe Freimaurer-Wiki

Skatīt arī
----------

* Jelgavas loža "Pie trīs kronētiem zobeniem"
* Rīgas loža "Jāņuguns"
* Rīgas loža "Pie zobena"
* Rīgas loža "Apollo"
* Rīgas loža "Mazā pasaule"
* Rīgas loža "Ziemeļzvaigzne"
* Liepājas loža "Enkurs"
**Dzēlējodu virsdzimta** (*Culicoidea*) ir viena no divām dzēlējodu infrakārtas (*Culicomorpha*) virsdzimtām, kas apvieno 4 odveidīgo kukaiņu dzimtas, no kurām Latvijā sastopamas 3 dzimtas: abiniekodi (*Dixidae*), dzēlējodi (*Culicidae*) un ūdensodi (*Chaoboridae*). 

Senākās dzēlējodu virsdzimtas fosilijas saglabājušās no jura perioda, un tās ir atrastas Vācijā, Kirgizstānā un Sibīrijā. Tā kā otras trīsuļodu virsdzimtas (*Chironomoidea*) fosilijas saglabājušās pat no triasa perioda, tad valda uzskats, ka šajā laikā dzīvojošas arī dzēlējodu grupas sugas.

Kopīgās iezīmes
---------------

Šīs grupas odu kāpuriem raksturīga mute, kas, lai barotos, piemērota ūdens filtrācijai. Visvieglāk šo grupu atšķirt pēc kāpuriem — atšķirībā no pārējiem odveidīgo kukaiņu kāpuriem šīs grupas kāpuriem ir garas antenas jeb taustekļi.

Ne visas odu sugas sūc asinis, turklāt ar asinīm barojas tikai asinssūcēju sugu mātītes, bet tēviņi barojas ar ziedu nektāru. Mātītes no asinīm iegūst olbaltumvielas, kas savukārt nepieciešamas olu attīstībai. Piemēram, ūdensodu pieaugušie īpatņi, ja vispār barojas, tad ar nektāru.

Sistemātika
-----------

*Pamatraksts: divspārņu sistemātika*
* Dzēlējodu virsdzimta (*Culicoidea*)

* Abiniekodu dzimta (*Dixidae*)**#**
* Dzēlējodu dzimta (*Culicidae*)**#**
* Ūdensodu dzimta (*Chaoboridae*)**#**
* Varžodu dzimta (*Corethrellidae*)

Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar **#**.

Atsauces
--------

1. ↑  «Phylogeny of Culicomorpha (Diptera)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 14. jūnijā. Skatīts: 2010. gada 14. jūnijā.
2. ↑  «Tolweb: Culicomorpha». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 5. decembrī. Skatīts: 2016. gada 3. janvārī.
3. 1 2  «Culicoidea (Insecta: Diptera)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. martā. Skatīts: 2016. gada 3. janvārī.
4. ↑  The Nematocera :- Mosquitos, Love Bugs etc
5. ↑  An Evolutionary Basis for Pollination Ecology

Ārējās saites
-------------

* Culicoidea Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē.
**Jānis Apelis** (dzimis 1942. gada 8. jūnijā, miris 2014. gada 7. septembrī) bija Latvijas Valsts policijas darbinieks, bijušais Drošības policijas priekšnieks.

Jānis Apelis dzimis 1942. gada 8. jūnijā Daugavpilī. Darbu iekšlietu iestādēs Apelis sāka jau studiju laikā, 1966. gada 24. jūnijā kā Rīgas pilsētas Oktobra rajona iekšlietu daļas izmeklēšanas nodaļas izmeklētājs. 1969. gadā ieguva augstāko izglītību Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. No 1986. gada līdz 1989. gadam viņš vadīja Rīgas pilsētas iekšlietu pārvaldes izmeklēšanas daļu, bet no 1989. gada līdz 1990. gadam bija Rīgas pilsētas iekšlietu pārvaldes priekšnieka vietnieks. Pēc tam vienu gadu nostrādāja Minskas augstākās milicijas skolas Rīgas fakultātes krimināltiesību katedrā par vecāko pasniedzēju. 1991. gadā Jāni Apeli iecēla par Rīgas pilsētas iekšlietu pārvaldes Milicijas departamenta štāba priekšnieku, šajā amatā viņš nostrādāja līdz 1992. gadam. 1993. gadā Apeli iecēla par Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas valsts sekretāra vietnieku. No 1996. gada līdz 1999. gadam viņš bija Drošības policijas priekšnieks.

Ģenerālis Jānis Apelis vairāk nekā 60 reizes apbalvots par priekšzīmīgu dienestu iekšlietu nozarē. Ieguvis arī 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi. Apbalvots arī ar Triju Zvaigžņu ordeņa Zelta goda zīmi.

Miris 2014. gada 7. septembrī, apbedīts Rīgas Meža kapos.

Atsauces
--------

1. 1 2  Ģenerālis Jānis Apelis (08.06.1942. – 07.09.2014.) *vp.gov.lv*
2. ↑  Miris bijušais Drošības policijas priekšnieks Jānis Apelis *tvnet.lv*
**Domašņija** (krievu: *остров Домашний*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Severnaja Zemļas arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Karas jūras austrumos Severnaja Zemļai pieskaitītā Sedova arhipelāga ziemeļrietumos. 0,8 km platais Sergeja Kameņeva šaurums ziemeļaustrumos to atdala no Sredņijas salas. Sala ir šaura un gara, izstiepta 4,2 km garumā ziemerietumu—dienvidaustrumu virzienā. Augstākais punkts 20,7 m vjl atrodas salas ziemeļrietumos.

Sala iekļauta Severozemeļskas dabas liegumā kā atsevišķs Domašņijas iecirknis.

Vēsture
-------

Salu 1930. gada augustā atklāja padomju polārpētnieku ekspedīcija ar ledlauzi *Georgij Sedov* Oto Šmita vadībā. Salas dienvidaustrumu galā tika ierīkota polārpētnieku Georgija Ušakova un Nikolaja Urvanceva vadītās ekspedīcijas bāze, kas vēlāk tika pārveidota par pastāvīgu Ostrovdomašņijas polārstaciju. Stacijas vieta nebija izraudzīta optimāli un 1954. gadā to pārcēla uz līdzās esošo Golomjannijas salu, kur tā darbojas joprojām. Salā saskaņā ar viņu pašu testamentiem apglabāti polārpētnieks Georgijs Ušakovs un bijušais stacijas priekšnieks Boriss Kremers.

Atsauces
--------

1. ↑  ЗАКАЗНИК «СЕВЕРОЗЕМЕЛЬСКИЙ». АДМИНИСТРАТИВНОЕ ПОЛОЖЕНИЕ И РЕЖИМ ОХРАНЫ ЗАКАЗНИКА
2. ↑  Полярная Почта. Остров Домашний
3. ↑  ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Ушаков Георгий Алексеевич (17(30).09.1901–03.12.1963)
4. ↑  ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Кремер Борис Александрович (18.03.1908–13.01.1976)
**Guna Skujiņa** (dzimusi 1970. gada 6. maijā Olainē) ir Latvijas šahiste.

Biogrāfija
----------

1980. gadu beigās un 1990. gadu sākumā bijusi viena no vadošajām Latvijas šahistēm. Divas reizes Rīgas rajona komandas sastāvā izcīnījusi godalgotās vietas Latvijas komandu šaha čempionātos: 1987. gadā - 3. vieta, bet 1988. gadā - 2. vieta. 1988. gadā Dimitrovgradā (tagad Krievija) pārstāvējusi Latvijas junioru šaha izlasi PSRS junioru šaha komandu čempionātā. Divas reizes izcīnījusi sudraba medaļu Latvijas sieviešu šaha čempionātos (1990, 1991), turklāt 1991. gadā tikai par puspunktu piekāpusies turnīra uzvarētājai Andai Šafranskai, uzvarot to savstarpējā partijā. Latvijas 1992. gada atklātajā šaha čempionātā saņēmusi balvu kā labākā dalībniece sieviešu konkurencē. 1992. gadā Manilā pārstāvējusi Latvijas sieviešu izlasi 30. šaha olimpiādē, kur palīdzējusi komandai izcīnīt augsto 12. vietu.

Kopš 1990. gadu vidus šaha turnīros piedalās reti. Sākot no 2017. gada Olainē aktīvi organizējusi šaha turnīrus, pārsvarā bērniem un jauniešiem.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1986. gads — izstājusies pēc 3. kārtas.
* 1987. gads — 5.-6. vieta.
* 1988. gads — 7.-8. vieta.
* 1989. gads — 11. vieta.
* 1990. gads — 2. vieta.
* 1991. gads — 2. vieta.
* 1992. gads — 3.-6. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Žurnāls "Šahs" 1988. gada Nr. 6
2. ↑  Žurnāls "Šahs" 1989. gada Nr. 7
3. ↑  Team Championship of USSR(juniors) - Dimitrovgrad August 1988
4. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Guna Skujiņa
5. ↑  Skujina, Guna - Arbiter Organizer

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Roberts Purs** (1886-1960) bija inženieris tehnologs, Latvijas Republikas Valsts kontroles kolēģijas loceklis (1924-1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1886. gada 23. decembrī Gaujienas pagastā. 1907. gadā kā eksterns beidza Pēterburgas Kadetu korpusu, pēc tam studēja Rīgas Politehniskajā institūta ķīmijas nodaļā (1908-1914), studentu korporācijas Talavija loceklis. Pirmā pasaules kara laikā bija virsnieks inženieris Šliselburgas ķīmiskajā fabrikā (1914-1918).
Latvijas brīvības cīņu laikā bija studentu rotas kapteinis (1918-1919), vēlāk Bruņotā I diviziona (Tanku diviziona) virsnieks (1920).
Pēc kara beigām viņu iecēla par apgādes daļas priekšnieku Tehniskajā pārvaldē (1921). No 1924. gada R. Purs bija Valsts kontroles ierēdnis. 

Otra pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur mira 1960. gada 16. jūlijā Štutgartē.

Atsauces
--------

1. ↑  «biographien.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 27. aprīlī.
**Karagas sala** (krievu: *Карагинский остров*) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Beringa jūrā. Administratīvi ietilpst Kamčatkas novada Karagas rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Karagas līcī Kamčatkas pussalas austrumu piekrastē. 27 km platais Litkes šaurums salu atdala no kontinenta krasta. Salas krasti krauji, klinšaini. Reljefs kalnains, pa salas asi stiepjas grēda ar augstāko virsotni Visokajas kalnu 920 m vjl. Biezs upju tīkls. Ainavā dominē tundra.

Vēsture
-------

Pirmais no rietumniekiem salu 1732. gadā atklāja Vituss Berings otrās Kamčatkas ekspedīcijas laikā. Sala nodēvēta pēc Karagas ciema Kamčatkas piekrastē iepretī salai. 1920. gados salā darbojās zivju pārstrādes kombināts, kuram darbinieki maiņu darbam tika vervēti Krievijas vidienē. 1940. gados ciematā pie kombināta bija ap 300 iedzīvotāju; likvidēts 1964. gadā. 1960.—1990. gados salā bija robežsardzes garnizons. 1994. gadā Karagas sala iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo teritoriju sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 333. lpp.
2. ↑  Ramsar Sites Information Service. Karaginski Island, Bering Sea

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Roberts Piklers** (angļu: *Robert Pikler*; 1909. gada 24. janvāris Fűrészfalu (Hvozdnica) — 1984. gada 16. janvāris Adelaida) bija ebreju izcelsmes Ungārijas un Austrālijas vijolnieks un diriģents, kas jaunībā bijis arī šahists.

Biogrāfija
----------

Muzikālo izglītību ieguvis dzimtajā Budapeštā, kur beidzis Ferenca Lista mūzikas akadēmiju. 1920. gados kā vijolnieks uzstājies vairākās Centrālās Eiropas valstīs. 1934. gadā kļuvis par Batāvijas simfoniskā orķestra diriģentu Nīderlandes Indijā (tagad Indonēzija), kuru vadījis astoņus gadus, kā arī uzstājies kā vijolnieks. Otrā pasaules kara laikā Japānas okupācijas laikā internēts, apcietinājumā pavadījis trīs gadus.

Pēc atbrīvošanas 1945. gadā pārcēlies uz Austrāliju, kur apmeties Sidnejā. Kļuvis par klasiskās mūzikas kameransambļa *Musica Viva Chamber Music Players* vadītāju, ar kuru daudz uzstājies Austrālijā un Jaunzēlandē. 1952. gadā kļuvis arī par Sidnejas simfoniskā orķestra vijolnieku un sadarbojies ar šo orķestri nākamos 14 gadus. 1962. gadā viesizrādēs apmeklējis ASV, Angliju, Franciju, Nīderlandi, Itāliju, Šveici, Ungāriju un Austriju. 1966. gadā kļuvis par stīgu kvarteta *Sydney String* vadītāju, kā arī nodibinājis Sidnejas konservatorijas kamerorķestri, kurā bijis diriģents. Šajā pašā laikā kļuvis par pasniedzēju Jaundienvidvelsas mūzikas konservatorijā, kur darbojies līdz 1978. gadam. 

Par nopelniem Austrālijas mūzikā 1972. gadā apbalvots ar prēmiju *Britannica Award*, bet 1974. gadā kļuvis Britu impērijas ordeņa virsnieku.

Šahists
-------

1920. gadu beigās un 1930. gadu sākumā aizrāvies arī ar šahu. 1926. gada neoficiālās šaha olimpiādes laikā piedalījies šaha uzdevumu risināšanas turnīrā, kurā ierindojies 3. vietā (uzvarējis Hermanis Matisons). 1927. gadā piedalījies Kečkemētas (Ungārija) starptautiskajā šaha turnīrā, kurā dalījis 5.-7. vietu ar Henriju Grobu (Šveice) un Frici Apšenieku (Latvija). 1931. gadā piedalījies Ungārijas šaha čempionātā, kurā ieņēmis 7. vietu (uzvarējis Lajošs Šteiners). 1932. gadā piedalījies Budapeštas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Estevans Kanals). Vēlākajos gados mūziķa karjera nav ļāvusi daudz piedalīties šaha turnīros.

Atsauces
--------

1. ↑  Pikler, Robert (1909–1984)
2. ↑  HUN-ch Budapest 1931

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**1227. gada karagājiens uz Sāmsalu un Muhu kauja** notika 1227. gada ziemā un to vadīja Romas pāvesta legāts Modenas Vilhelms. Karagājiena iemesls bija sāmsaliešu sirojums Zviedrijā, kur tie bija nolaupījuši daudz gūstekņu un veikuši postījumus kristiešu zemēs. Karagājienā piedalījās gandrīz 20 000 karavīru, Livonijas bīskapa Alberta vasaļi, līvi, leti un kristītie igauņi, Sēlijas - Zemgales bīskaps Lamberts un Zobenbrāļu ordeņa mestrs Folkvīns ar saviem brāļiem un krustnešiem.

Pa aizsalušo jūras šaurumu viņi nonāca Muhu salā un 29. janvārī sāka Muhu pils (latīņu: *castrum Mone*) aplenkumu, kas ilga vairāk nekā sešas dienas. Sākumā pils aizstāvji piedāvāja slēgt mieru, no kā krustneši atteicās. Viņi uzstādīja aplenkuma mašīnas, ar paterellām svieda pilī akmeņus pret ienaidnieku paterellām un pagatavoja "cūku", zem kuras rakās zem pils, līdz viņi nokļuva līdz vaļņa vidum. Tad viņi atvilka cūku atpakaļ un tās vietā nolika stipru koka torni, kurā uzkāpa stipri bruņoti vīri un stopnieki, kas savas bultas, pīķus un šķēpus raidīja pret sāmsaliešiem aizsargsienā. Beidzot viņiem izdevās pili iekarot un pilnīgi nopostīt. Tad viņu devās pret stipro Valjalas pili Sāmsalas vidienē. pils aizstāvji, baidoties par aplenkto cilvēku likteni, nolēma padoties un piekrist kristīties. Pēc tam tika kristīti arī visi pārējie Sāmsalas iedzīvotāji.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------

1. ↑  «Indriķa hronika XXX 1.-5.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 18. decembrī. Skatīts: 2009. gada 2. septembrī.
Dezertiera nošaušana Amerikas pilsoņu kara laikā
**Dezertēšana** (franču: *désertion*) ir karaspēka daļas vai dienesta vietas patvaļīga atstāšana, kā arī karavīra neierašanās dienestā iecelšanas vai pārcelšanas gadījumā, pēc komandējuma, atvaļinājuma vai no ārstniecības iestādes, lai izvairītos no karadienesta.

Dezertēšana dažādu valstu armijās un flotēs
-------------------------------------------

### Lielbritānija

Pirmā pasaules kara laikā Lielbritānijā par dezertēšanu tika nošauti 306 vīrieši, tostarp 25 kanādieši, 22 īri un 5 jaunzēlandieši; daudzi no viņiem bija nepilngadīgi. Kopumā laikā no 1914. līdz 2020. gadam par dezertēšanu tika tiesāti vairāk nekā 20 000 karavīru. 3000 no tiem tika piespriests nāvessods, un 10 % gadījumu tas tika izpildīts.

### PSRS

Līdz ar Otrā pasaules kara sākumu dezertēšana no Sarkanās armijas rindām kļuva ievērojama. Laika posmā no 1941. gada 22. jūnija līdz 1941. gada beigām PSRS NKVD iestādes aizturēja vairāk nekā 710 tūkstošus dezertieru. Pamatojoties uz dažādām aplēsēm, visā kara laikā no Sarkanās armijas rindām aizbēga 1,7-2,5 miljoni cilvēku.

No Padomju armijas slēpās arī slavens latvietis Jānis Pīnups, kas tiek dēvēts par pēdējo "Otrā pasaules kara mežabrāli Latvijā", lai gan bruņotā cīņā pret padomju režīmu nav piedalījies.

### ASV

Daži katoļu īri un vācieši kuri bija dezertēja no ASV armijas ASV—Meksikas kara laikā un izveidoja Svētā Patrika bataljonu. Meksikā un Īrijā bataljona dalībniekus godina kā nacionālos varoņus, 1947. gadā atklāja viņiem veltītu pieminekli, bet ASV viņus uzskata par nodevējiem.

### Ukraina

Krimas okupācijas gaitā daudzi tur izvietotie Ukrainas karavīri pārbēga Krievijas pusē. Tas pats notika arī Donbasā.

Iemesli
-------

Dezertēšanas iemesli militāro operāciju laikā var būt ideoloģiskās vai motivācijas trūkums, bailes tikt ievainotam vai nogalinātam, solītās neoficiālās samaksas trūkums (nelegālo bruņoto grupējumu gadījumā), morālais vājums, vērtību pārdomāšana.

Atsauces
--------

1. ↑  «dezertēšana | Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Skatīts: 2023-04-27.
2. ↑  «Tribute to WWI 'cowards'» (en-GB). 2001-06-21. Skatīts: 2023-04-27.
3. ↑  «Fogarty, Jaime: "The St. Patricio Battalion: The Irish Soldiers of Mexico"». *www.irlandeses.org*. Skatīts: 2023-04-27.
4. ↑  «Выбор между родинами Что стало с украинскими военными, служившими в Крыму. Репортаж «Медузы»». *Meduza* (krievu). Skatīts: 2023-04-28.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dezertēšana***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85037160
* GND: 4153535-2
* BNF: cb11967199z (data)
* HDS: 008595
* NKC: ph296987

 |

 |
**Karaghandi** (kazahu: *Қарағанды*), agrāk **Karaganda** (no krievu: *Караганда*) ir Karaghandi apgabala galvaspilsēta Kazahstānā, industriāla pilsēta, ko sākotnēji uzcēla akmeņogļu raktuvju apguvei, izmantojot GULAG nometnēs ieslodzīto darbaspēku. 
Ar 446 200 iedzīvotājiem tā ir ceturtā lielākā pilsēta Kazahstānā pēc Almati, Astanas un Šimkentas (2006. gada dati).
1990. gadu sākumā tā bija viens no kandidātiem uz nesen neatkarību atguvušās Kazahstānas Republikas galvaspilsētas statusu, bet to ieguva Astana.

Vēsture
-------

Nosaukums "Karaghandi" ir cēlies no "karagānas" krūmiem (Caragana arborescens, Caragana frutex), kuri aug šajā apkārtnē. Sākotnējās Karaghandi vieta kartēs tika atzīmēta kā "vecpilsēta", bet no tās gandrīz nekas nav saglabājies, jo akmeņogļu raktuvju paplašināšana piespieda visu pilsētu pārvietot pāris kilometrus uz dienvidiem. 
1940. gados līdz pat 79% iedzīvotāju bija etniskie vācieši, kuri pārsvarā bija Volgas vāciešu pēcteči, kurus no Volgas Vācu APSR deportēja uz Sibīriju un Kazahstānu pēc Staļina 1941. gada rīkojuma sakarā ar kara sākumu starp PSRS un Vāciju. Nākamās desmitgades laikā daudzi tika nodarbināti piespiedu darba nometnēs. No 1989. līdz 1999. gadam iedzīvotāju skaits samazinājās par 14%, aptuveni 100 tūkstoši cilvēku ir emigrējuši uz Vāciju.

Otrā pasaules kara varoņa Abdirova statuja

Cilvēki
-------

Pilsētā dzimis čečenu prezidents Aslans Mashadovs. Tā arī bija kazahu Otrā pasaules kara varoņa Nurkena Abdirova mājvieta. Abdirova piemiņas statuja atrodas pilsētas centrā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Акимат Карагандинской области. «Караганда. Паспорт региона.»» (krievu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 24. oktobrī. Skatīts: 2007. gada 26. jūlijā,.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karaghandi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 157122485
* GND: 4110006-2
* BNF: cb12011385x (data)
* NKC: ge1018639

 |

 |
**Jānis Osvalds Muižnieks**  (1911–1990) bija latviešu lidotājs, inženierzinātņu doktors aeronautikā, rakstnieks, dzejnieks, mūziķis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1911. gada 27. februārī Rīgā. Mācījās Rīgas Valsts tehnikuma mašīnbūves nodaļā, studēja Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē (1928—1937), iestājās studentu korporācijā "Selonija". Līdztekus mācījies klavieru spēli 1. Rīgas mūzikas institūtā (1928—1933) un izgāja lidapmācību Aizsargu aviācijas pulkā, vēlāk Kara aviācijas skolā un dienēja Aizsargu aviācijas pulkā.

1937. gadā ieguva inženiera — mehāniķa grādu un ar K. Morberga fonda stipendiju papildinājās Romas universitātē, kur 1939. gadā ieguva aviācijas inženierzinātņu doktora grādu. 
Latvijas vācu okupācijas laikā Muižnieks bija aerodinamikas nozares vadītājs Espenlauba lidmašīnu fabrikas Rīgas nodaļā (1941—1943). 1943. gadā viņš kļuva par Rīgas Universitātes privātdocentu aviācijas zinātnēs, taču tajā pašā gadā tika iesaukts Latviešu leģiona aviācijas daļā. Kara beigās 1945. gadā no Liepājas pārlidoja uz Vāciju. 

Pēc Otrā pasaules kara beigām bija Baltijas Universitātes ārkārtas profesors tehniskajā mehānikā un aerodinamikā (1946—1949), līdztekus mācījās kompozīciju pie ārkārtas profesora Helmera Pavasara. 
Pēc izceļošanas uz Austrāliju mācīja plūsmas mehāniku, aerodinamiku un lidmašīnu būvi Jaundienvidvelsas universitātē (1951—1976), veica arī ērģelnieka pienākumus vairākās draudzēs. 

Miris 1990. gada 17. jūlijā Sidnejā.

Atsauces
--------

1. ↑  Ar latvisku skatu. Pasaules zinātnē, literatūrā, mūzikā "Latvijas Vēstnesis" Nr. 102/105 1998. gada 17. aprīlī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 23908535
* LCCN: n98012226

 |

 |
Jānis Mendriks
**Jānis Mendriks** (1907—1953) bija priesteris katoļu draudzēs Latgalē un Sēlijā. Romas katoļu baznīcas svētais moceklis. Gājis bojā Vorkutas sacelšanās laikā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1907. gada 21. janvārī Kalupes pagasta zemnieka Antona Mendrika un viņa sievas Annas ģimenē. Mācījās Aglonas ģimnāzijā, 1926. gadā iestājās Mariāņu kongregācijā un izgāja noviciātu Viļānos.
Pēc svētsolījumu došanas 1927. gadā viņš turpināja mācības Aglonā, pēc tam studēja Rīgas Garīgajā seminārā (1933—1938), pēc kura beigšanas 1938. gada 3. aprīlī tika iesvētīts par priesteri Rīgas Sv. Jēkaba katedrālē un nozīmēts darbam Viļānu draudzē.

Otra pasaules kara laikā 1942. gadā J. Mendriks Ustroņos atteicās apbedīt kādu partizānu nošauto vācu policijas ierēdni, tādēļ viņš bija spiests līdz pat kara beigām slēpties dažādās vietās. Pēc kara 1948. gadā viņš kalpoja par priesteri Jaunbornes un Elernes draudzēs. 1950. gadā viņu Jaunbornē apcietināja un apsūdzēja "pretpadomju nacionālistisko bandu organizēšanā un pretpadomju aģitācijā". Padomju tiesa piesprieda viņam 10 gadu sodu cietumsodu "labošanas darbu nometnēs".

Kapu krusts Sibīrijā (ar nepareizu dzimšanas gadu)
Jānis Mendriks tika deportēts uz Vorkutlagu, kur strādāja ogļu raktuvēs. Arī soda nometnē viņš slepeni turpināja ticīgo pastorālo aprūpi — celebrēja mises, dalīja komūniju un uzklausīja grēksūdzes. Pēc Staļina nāves ieslodzītie cerēja uz atbrīvošanu un 1953. gada 25. jūlijā uzsāka streiku. 1. augustā Iekšlietu ministrijas karavīri aplenca nometni, taču ieslodzītie nepiekāpās un nepiekrita brīvprātīgi pārtraukt streiku un iziet darbā. Kad sākās šaušana, Jānis Mendriks uzskatīja, ka viņam kā priesterim pirms nāves jādod mirstošajiem grēku piedošanu. Viņš mira viens no pirmajiem, skaitot grēku piedošanas lūgšanu par visiem, kas mira kopā ar viņu.

Kopā ar citiem nošautajiem (oficiāli bijā gājušo skaits bija 53 cilvēki) viņu apbedīja Vorkutas šahtā nr. 29.

Pēc 2003. gada 31. maija Romas katoļu baznīca Padomju režīma mocekļu beatifikācijas procesa ietvaros pieskaitīja Jāni Mendriku svētajiem mocekļiem.

Garīgā kalpošana
----------------

* 1938. — Viļānu Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca;
* 1942. — Ostrones Svētā Aloiza Romas katoļu baznīca;
* 1948. — Jaunbornes Svētā Krusta atrašanas Romas katoļu baznīca.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tēvs Jānis Mendriks MIC (1907—1953)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 18. septembrī. Skatīts: 2012. gada 21. augustā.
2. ↑  Servo di Dio Janis Mendriks Sacerdote e martire (itāliski)
Šis raksts ir par 1265. gada krustnešu karagājienu uz Zemgali. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Zemgali** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Livonijas ordeņa karaspēks devās no Rīgas karagājienos uz dienvidiem.
**1271. gada ordeņa karagājieni uz Zemgali** notika pēc 1270. gada Karuzes kaujas, kurā kopā ar lietuviešiem cīnījās arī zemgaļu pulki. Jaunieceltais ordeņa mestrs Valters no Nordekes izsludināja karagājienus uz Zemgali. Pirmajā karagājienā tika ieņemts Tērvetes pilskalns, otrajā Mežotnes pilskalns, bet trešajā Raktes pilskalns. Zemgaļu vadoņi bija spiesti slēgt miera līgumu.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Livonijas ordeņa mestrs Valters 1271. gada sākumā sapulcināja karaspēku no Livonijas ordeņa valsts komturejām un no Rēveles un devās uz Zemgales galveno pilskalnu Tērvetē, kuru viņam izdevās ieņemt ar nelieliem zaudējumiem. Pilī tika atstāts ordeņa karavīru garnizons un mestrs atgriezās Rīgā. 

Pēc vieglās uzvaras mestrs pēc Lieldienām nolēma doties jaunā karagājienā uz Mežotnes pili. Tika sapulcēti ordeņa brāļi, bruņinieki, "zemes ļaudis" (leti, līvi, igauņi u.c.) un citi krustneši. Karaspēks ar kuģiem pa Lielupi devās augšup uz Mežotni. Pilskalnu ātri ieņēma un tajā nometināja ordeņa karavīrus. Pils aizstāvjus piespieda pili atstāt un ar lielu laupījumu krustnešu karaspēks atgriezās Rīgā. 

Tad no jauna ordeņa karaspēks devās uz Tērveti, kur no pils paņēma sev līdzi "brašos zemgaļu karavīrus" un tad devās uz Raktes pilskalnu (tagadējā Žagares pilsētā). Pili ieņēma un nodedzināja un "visu, ko vien atrada, to žigli pievāca". 
Pakļautie zemgaļi bija spiesti slēgt ar mestru Valteru miera līgumu, ar kuru solīja no jauna pieņemt kristīgo ticību. Viņiem uzlika graudu nodevas un klaušas - piedalīšanos ordeņa karagājienos, ceļu ierīkošanā un jaunu piļu celšanā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (08004. - 08070.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 7. februārī. Skatīts: 2012. gada 18. februārī.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Huberts Delapērs Gofs**, arī **Huberts Gohs** (angļu: *Sir Hubert de la Poer Gough*; 1870. gada 12. augusts — 1963. gada 18. marts), bija Britu impērijas armijas virsnieks, ģenerālleitnants. Komandēja Britu 5. armiju Pirmajā pasaules karā (1916-1918). Latvijas brīvības cīņu laikā bija Antantes militārās misijas vadītājs Baltijas valstīs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1870. gadā Londonā dižciltīgā angļu ģimenē ar senām militārām tradīcijām. Mācījās Ītonas koledžā, 1888. gadā sāka studijas Karaliskajā Militārajā akadēmijā, bet 1889. gadā iestājās armijā un piedalījās Britu Indijas karā ar puštunu ciltīm - Tīras operācijā (1897–1898) un Otrajā Būru karā (1899-1902).

Pēc atgriešanās Anglijā Gofs bija instruktors militārajā koledžā (1904-1906), pēc tam tika iecelts par 16. ulānu pulka (*16th The Queen's Lancers*) komandieri. 1911. gadā viņš kļuva par brigādes ģenerāli un 3. Kavalērijas brigādes komandieri.

Pirmajā pasaules karā ģenerālis Gofs komandēja Britu 7. kājnieku divīziju (1914), I korpusu (1915). Sommas kaujā 1916. gada jūlijā-novembrī viņš kā ģenerālleitnants jau komandēja Britu Rezerves armiju, kas 1916. gada oktobrī tika pārdēvēta par Britu 5. armiju. 1917. gada jūlijā piedalījās Trešajā kaujā pie Ipras.
Vācijas armijas ofensīvas (*Michael-Schlacht*) laikā 1918. gada martā Gofa komandētā armija atkāpās, taču noturējās pozīcijās pie Sommas upes. Šīs militārās neveiksmes dēļ ģenerālis Gofs tika atstādināts no amata.

Pēc Kompjeņas pamiera noslēgšanas ģenerālis Gofs piedalījās Antantes valstu militārajā misijā Baltijas valstīs. No 1919. gada maija viņš uzturējās Somijā, bet pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas 8. jūlijā misija no Helsinkiem pārcēlās uz Antantes spēku kontrolēto Rīgu. Viņš panāca Rīdigera fon der Golca komandētā Vācijas VI Rezerves korpusa izvešanu uz Vāciju un iecēla britu pulkvežleitnantu Haroldu Aleksanderu par Baltijas landesvēra komandieri. 7. augustā Gofs piespieda Ziemeļrietumu armijas pavēlnieku Nikolaju Judeņiču oficiāli atzīt Igaunijas Republikas tiesības uz neatkarību. Tā kā tas bija pretrunā ar Francijas ārpolitisko pamatlīniju - "vienotas un nedalāmas Krievijas atjaunošanu", tad ģenerālis Gofs tika atsaukts no Baltijas.

1920. gadā Gofs atgriezās Lielbritānijā un demobilizējās 1922. gadā. Vecumdienās rakstīja memuārus un bija Šemroka kluba (*Shamrock Club*) prezidents Londonā. Miris 92 gadu vecumā 1963. gadā.

Memuāri
-------

* Hubert Gough. Fifth Army. London: Hodder & Stoughton, 1931
* Hubert Gough. The March retreat. London: Cassell, 1934
* Hubert Gough. Soldiering on: being the memoirs of General Sir Hubert Gough. London: Arthur Barker, 1954

Literatūra
----------

* Walker, Jonathan *The Blood Tub - General Gough and the Battle of Bullecourt 1917* Spellmount, 2000

Ārējās saites
-------------

* National Portrait Gallery

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49218999
* LCCN: nb98008986
* ISNI: 0000 0000 4405 3260
* GND: 121442861
* SUDOC: 135796792
* BNF: cb11286306n (data)

 |

 |
**Jemijervi lidlauks** (somu: *Jämijärven lentokenttä*; ICAO: **EFJM**) ir lidlauks Somijā, viens no noslogotākajiem vispārējās aviācijas lidlaukiem valstī. Izvietojies valsts rietumdaļā, 7 km uz dienvidiem no Jemijervi municipalitātes centra. Lidlaukam ir divi skrejceļi.

Vēsture
-------

Lidlauks izbūvēts 1935. gadā planierisma vajadzībām skarā ar šī sporta veida popularitātes pieaugumu Eiropā. 1940. gadā Jemijervi lidlaukā bija paredzētas rīkot olimpisko spēļu sacensības planierismā.

2. pasaules kara laikā lidlaukā notika militārās un radioelektronikas apmācības. Kopš 1970. gadu beigām Jemijervi tiek rīkotas valstī lielākās aviācijas sporta sacensības.

2018. gadā Jemijervi lidlaukā norisinājās FAI Sacīkšu dronu pasaules kausa (*FAI Drone Racing World Cup*) posms, kurā uzvaru izcīnīja Latvijas pilots Tomass Pētersons.

Atsauces
--------

1. ↑  Jämijärvi (EFJM)
2. ↑  «Brief history of the Finnish Aviation Centre in early 1930´s». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2005. gada 8. novembrī. Skatīts: 2005. gada 8. novembrī.
3. ↑  «JÄMI FPV OPEN 2018 RESULTS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 27. augustā. Skatīts: 2018. gada 1. augustā.
**Grabštejnas pils** (čehu: *Grabštejn*) ir 13. gadsimta pils Čehijas ziemeļos, Liberecas apgabalā uz austrumiem no Hrādekas pie Nisas pilsētas, netālu no vietas, kur satiekas Čehijas, Polijas un Vācijas robežas.

Pils tika uzcelta 13. gadsimtā un iesākumā piederēja Donu dzimtai. 1562. gadā to nopirka kanclers Georgs Mēls fon Štrēlics un ievērojami pārbūvēja. 1704. gadā pils nokļuva Klamu-Gallasu dzimtas īpašumā līdz pils nacionalizācijai 1945. gadā. Līdz 1953. gadam pils bija atvērta apmeklētājiem, kad to nodeva Čehijas Aizsardzības ministrijas rīcībā. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados armija pili atbrīvoja. 1989. gadā sākās tās restaurācija un no 1993. gada tā atkal ir atvērta apmeklētājiem.

Galerija
--------

* 
* Svētās Barbaras kapelaSvētās Barbaras kapela
* 
* 
*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Grabštejnas pils***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305355810
* GND: 1044440880
* NKC: kn20021107010

 |

 |