recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Prešova** (slovāku: *Prešov*) ir pēc iedzīvotāju skaita Slovākijas trešā lielākā pilsēta. Atrodas valsts austrumos pie Torisas (*Torysa*) upes aptuveni 30 kilometrus uz ziemeļiem no Košices. Prešovas apgabala centrs.

Prešovā ir labi saglabājusies vecā gotikas, baroka un rokoko apbūve. Pilsēta ir grieķu katoļu un luterāņu bīskapijas un pareizticīgos patriarhāta centrs.

Vēsture
-------

Daudzus gadsimtus pilsēta ietilpa Ungārijā. Pirmās rakstītās ziņas par Prešovu ir no 1247. gada, kad pilsētā ieceļoja vācu kolonisti no Spišas reģiona. 1299. gadā Prešovai tika piešķirtas pilsētas tiesības, bet 1374. gadā tā kļuva par karalisko brīvpilsētu. 15. gadsimtā tā kopā ar Bardejovu, Košici, Levoču un Sabinovu ietilpa t.s. Pentapolitānā. Pilsēta kļuva turīga kā starpnieks vīna tirdzniecībā no Tisas reģiona uz Poliju.

1572. gadā apkārtnē sākās sāls ieguve, bet 1647. gadā tā kļuva par Šarišas komitāta centru.

Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gada 16. jūnijā pilsētā ar Ungārijas karaspēka palīdzību Prešovā tika deklarēta Slovākijas Padomju republika. Prešova kļuva par šīs neatzītās valsts, kura eksistēja līdz tā paša gada 7. jūlijam, galvaspilsētu. Pēc tam pilsēta iekļāvās jaunās Čehoslovākijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā Prešova uz laiku kļuva par Slovākijas austrumdaļas galveno pilsētu, jo pēc Vīnes arbitrāžām Košice tika iekļauta Ungārijā. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā Prešovas iedzīvotāju skaits trīskāršojās, jo tika attīstīta smagā rūpniecība. Kopš 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas sastāvā.

Cilvēki
-------

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,7 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (66,77 %), bez reliģiskās piederības (13,57 %), grieķu katoļi (4,82 %).

Prešova ir hokejistu Vladimīra Mihālika (*Vladimír Mihálik*, 1987) un Martina Štrbāka (*Martin Štrbák*, 1975) dzimtā pilsēta.

### Ārējās saites

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Prešova***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 132541301
* LCCN: n82024583
* GND: 4313241-8
* SUDOC: 14338273X
* BNF: cb14593275m (data)
* NKC: ge130522

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Anete Vāgnere-Mihele** (vācu: *Annett Wagner-Michel*; dzimusi kā **Mihele** (vācu: *Michel*) 1955. gada 13. maijā Hallē) ir Vācijas starptautiskā meistare šahā (1975).

Biogrāfija
----------

1972. gadā uzvarējusi Vācijas Demokrātiskās republikas (VDR) junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā meitenēm. Daudzkārtēja VDR sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros divas reizes uzvarējusi (1981, 1983) un trīs reizes (1979, 1984, 1985) bijusi otrā. Divas reizes uzvarējusi VDR šaha ātrspēles čempionātos sievietēm (1988, 1990).
1990. gadā Malaizijā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 16. vietu.

Pārstāvējusi VDR Pasaules šaha olimpiādē:

* 1990. gadā pie otrā galdiņa 29. sieviešu šaha olimpiādē Novisadā (+3, =4, -4).

Par panākumiem turnīros FIDE 1975. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  TeleSchach / Deutsche Frauen (Damen) Schachmeisterschaften
2. ↑  1990 Genting Interzonal Tournament
3. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Annett Wagner-Michel

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Havjers Očoa de Ečagvens** (spāņu: *Francisco Javier Ochoa de Echagüen*; dzimis 1954. gada 4. septembrī Vitorijā) ir basku tautības Spānijas starptautiskais meistars šahā (1981).

Biogrāfija
----------

1974. gadā uzvarējis Spānijas junioru šaha čempionātā. 1989. gadā uzvarējis Spānijas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā uzvarējis arī starptautiskajā šaha turnīrā Andorā. 1993. gadā kļuvis par Spānijas šaha čempionāta sudraba laureātu. Pārstāvējis Spānijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 5 reizes (1976, 1982-1988) un individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1984) medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1981. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Bijis Spānijas šaha federācijas prezidents.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Javier Ochoa de Echagüen

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Jaunskotijas pussala** (angļu: *Nova Scotia Peninsula*) ir pussala Kanādas dienvidaustrumos. Kopā ar Keipbretonas salu veido Jaunskotijas provinci. Pussalas lielākā apdzīvotā vieta ir provinces galvaspilsēta Helifeksa.

Vēsture
-------

Vēsturiski pussala bija mikmaku indiāņu apdzīvota teritorija. Kolonizācijas sākumposmā līdz 1713. gadam tā tika dēvēta par **Akādijas pussalu** un bija daļa no franču Akādijas kolonijas. Mūsdienās par Akādijas pussalu dēvē nelielu pussalu Ņūbransvikas ziemeļrietumos. Pēc Utrehtas līguma pussala nonāca Lielbritānijas kontrolē un to sāka dēvēt pēc Jaunskotijas kolonijas nosaukuma, bet tas joprojām nav oficiāls ģeogrāfisks nosaukums Kanādā.

Ģeogrāfija
----------

Pussala izvietojusies starp Atlantijas okeānu austrumos, Sentlorensas līci ziemeļos un Menas līci dienvidos. Fandi līcis rietumos pussalu atdala no kontinenta, bet ar Ņūbransvikas krastu to savieno 24 km platais Šiņeto šaurums. Nortamberlendas šaurums ziemeļos pussalu atdala no Prinča Edvarda Salas, bet Kanso šaurums ziemeļrietumos — no Keipbretonas salas. Krasta līnija stipri izrobota, daudz nelielu līču un mazu saliņu.

Pussalas reljefs ziemeļu daļā paugurains, augstākais punkts 365 m vjl atrodas Kobekida kalnos. Dienvidu daļā līdzenumi. Lielākā daļa salas teritorijas apaugusi ar jauktajiem mežiem. Derīgie izrakteņi ir akmeņogles, barīts, ģipšakmens.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 304. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jaunskotijas pussala***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Iļjiņiču dzimtas ģerbonis
**Iļjiņiču dzimta** ir sena Lietuvas dižkunigaitijas muižnieku dzimta 15. — 16. gadsimtā. Dzimtas pirmsākumi meklējami pareizticīgo bajāru vidū. Par pirmo zināmo dzimtas pārstāvi tiek uzskatīts Janeks Iļjiņičs.

1553. gada 10. jūlijā Jurijam Iļjiņičam — jaunākajam tika piešķirts Svētās Romas impērijas grāfa tituls. Ar Jurija Iļjiņiča nāvi 1569. gadā, dzimta izzuda, visi valdījumi, tajā skaitā arī Miras pils, pārgāja Radvilu dzimtas īpašumā.

Pastāv vēl viena Iļjiņiču dzimta, kuras pirmsākumi ir atrasti 17. gadsimtā. Šo abu dzimtu starpā kopīga saistība nav atrasta.

Literatūra
----------

* „*Энцыклапедыя гісторыі Беларусі*", Izdota: *БелЭн*, 1996. gads — 527 lpp.: іл. ISBN 985-11-0041-2.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lietuvas dižciltīgo dzimtas |
| --- |
|  |
| Lietuviešu cilmes | 
* Alšanski
* Astiki
* Čartoriski
* Gelgaudi
* Goštauti
* Kesgaiļi
* Manvīdi
* Olelkaiči
* Paci
* Radvili
* Sakaiči
* Sudimantaiči

 |
|  |
| Baltkrievu un ukraiņu cilmes | 
* Hodkeviči
* Iljiniči
* Oginski
* Ostrogiski
* Puzini
* Sapehas
* Soltāni
* Strutinski
* Tiškeviči
* Valaviči
* Višņovecki

 |
|  |
| Vācbaltiešu cilmes | 
* Borhi
* Hilzeni
* Plāteri
* Tīzenhauzeni

 |
|  |
| Tatāru cilmes | 
* Gļinski

 |
|  |
| Poļu cilmes | 
* Kiškas
* Kosakovski
* Potocki
* Šadurski

 |
|  |
| Itāļu cilmes | 
* Karpi
* Morikoni

 |

 |
**Illatīvs** (latīņu: *illativus*) – viens no lokatīva locījuma paveidiem. Tas sastopams somugru, ka arī baltu valodās. Illatīvs norāda darbības virzienu uz priekšmeta iekšieni un atbild uz jautājumu *kurp iekšā*?

Latviešu valodā illatīvs tiek darināts senajam akuzatīva locījumam pievienojot pēcliku *n(a)/n(ā)* 'uz', piemēram, *vieta* – *vietan/vietān* (*\*vietān* 'vietu' + *nā*), *vidus - vidun* (*\*vidun* 'vidu'+ *nā*), *upe – upin/upīn/upen/upēn* (*\*upēn* > *\*upin* 'upi' + *nā*), *labs – laban* (*\*laban* 'labu' + *nā*), daudzskaitlī šī pēclika arī tiek pievienota senā akuzatīva locījumam (skat. noteiktos īpašības vārdus *vecos, vecās*, izl. *veca-jos, veca-jās*): piemēram, *laukosna, jūŗāsna (\*jūŗāns > \*jūŗās* 'jūras'+ *nā*), *upēsna (\*upēns > \*upēs* 'upes' + *nā), naktīsna (\*naktins > \*naktīs* 'naktis' + *nā)*. Daudzskaitļa *u* celma illatīva formas *tirgosna* (*vidosna*), nevis gaidāmo *tirgūsna* (*vidūsna*) ir darinātas pēc *laukosna* parauga.

Illatīvs kādreiz ir ticis plaši izmantots latviešu valodā. Tas joprojām tiek lietots atsevišķās izloksnēs vecāku ļaužu vidū, taču valodnieki to uzskata par arhaismu. Latviešu senajos tekstos atrodams ļoti daudz vienskaitļa illatīva piemēru, piemēram, *"Iekš(k)an tan laban vietan", "nāc āran"* u.c.

Somu valodā illatīvs tiek darināts, pievienojot galotni *-hVn*, kur *V* apzīmē patskani, bet *h* nereti pazūd, piemēram, *maa* – *maahan* ("zemē(n)"), *talo* – *taloon* ("mājā(n)"). Ungāru valodā illatīvam ir galotne *-ba/-be* (kas mainās atkarībā no patskaņu harmonijas), piemēram, *szekrény* – *szekrénybe* ("plauktan").
**Mohegani** ir pie algonkinu grupas piederoša Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas apdzīvoja Temzas augšteces ieleju Konektikutā. Mohegani nozīmē *"Vilku tauta"*. 17.gs. sākumā, laikā kad ieradās pirmie eiropieši, mohegani un pekoti veidoja vienu cilti. 1633. gadā nesaskaņu rezultātā sačema Unkasa vadībā daļa tās pārstāvju atdalījās, izveidojot moheganu cilti. Līdz 1637. gadam pēc atdalīšanās mohegani neilgu laiku atradās pekotu pakļautībā. Taču 1637. gadā eiropieši, izmantojot situāciju, masveida slaktiņā nogalināja ap 700 pekotu sieviešu un bērnu. Pēc asinspirts jau izdzīvojušie pekoti nokļuva moheganu atkarībā.

Sinonīmi
--------

Neraugoties uz līdzīgo nosaukumu, *mohegani* un *mohikāņi* bija divas dažādas, kaut arī algonkinu valodā runājošas ciltis. Savienoto Valstu dokumentos tās abas tiek dēvētas par "mohikaniem", kas arī ir galvenais kļūdaino tulkojumu iemesls. Kari ar kolonizatoriem un mohaukiem piespieda mohikāņus pamest dzimto Hudzonas upes ieleju (tag. Ņujorkas štatā), savukārt moheganu pēcteči palika savā vēsturiskajā dzimtenē.

Dažkārt moheganus jauc ar irokēzu cilti *mohaukiem*, kuri piederēja pie pilnīgi citas valodu saimes un bija vēsturiskie mohikāņu ienaidnieki.

Valodas izmiršana un atjaunošana
--------------------------------

Pēdējā moheganu valodas pratēja Fidelija Lidojošais Putns nomira 1908. gadā. Lielākā daļa informācijas par valodu glabājas Smitsona Institūtā. To atstājis antropologs Franks Spīks, kas vairākus gadus dzīvoja ar Fideliju. Pēc 70 gadu pārrāvuma viņas pēcnācēji ieinteresējās par mirušo valodu, un cilts šobrīd cenšas to atdzīvināt.

Atsauces
--------

1. ↑  "Mohegan"history, *Encyclopædia Britannica*, 2007, webpage: EB-Mohegan[novecojusi saite].
2. ↑  William C. Sturtevant (General Editor), Bruce G. Trigger (Volume Editor). *Handbook of North American Indians, Volume 15, Northeast*. Smithsonian Institution, Washington(1978).
3. ↑  Annual report of the Bureau of American Ethnology to the Secretary of the Smithsonian Institution : Smithsonian Institution. Bureau of American Ethnology : Free Download & Str...
**Mangāna(VII) oksīds**  jeb **mangāna heptoksīds** ir neorganiska viela ar ķīmisko formulu Mn2O7. Tas ir gaistošs, ķīmiski aktīvs šķidrums. Tas ir bīstams oksidētājs un pirmo reizi tika aprakstīts 1860. gadā. Mangāna(VII) oksīds pieder pie skābajiem oksīdiem un ir nestabilās permangānskābes anhidrīds.

Īpašības
--------

Kristāliskā veidā mangāna(VII) oksīds ir tumši zaļš, bet istabas temperatūrā tas veido šķidrumu, kas ir zaļš atspīdumā un sarkans caurejošā gaismā. Tas šķīst tetrahlorogleklī, bet kontaktā ar ūdeni reaģē, veidojot permangānskābi:

Mn2O7 + H2O → 2HMnO4
Mangāna heptoksīda kušanas temperatūra ir tikai 5,9 °C, bet tas sāk sublimēties jau pie −10 °C. Šīs īpašības liecina, ka vielas molekula ir nepolāra, kas sakrīt arī ar molekulas uzbūvi. Mn2O7 molekula sastāv no diviem tetraedriem, kuriem viena virsotne ir kopīga. Visās virsotnēs ir skābekļa atomi, bet tetraedru centros ir mangāna atomi.

Mangāna heptoksīdā mangāns ir augstākajā oksidācijas pakāpē +7, tāpat kā permanganātos, kuri ir daudz stabilāki.

Pirosulfātiem, pirofosfātiem un dihromātiem struktūra ir līdzīga kā Mn2O7. Iespējams, vislīdzīgākā struktūra ir hlora(VII) oksīdam Cl2O7. 

Mn2O7 ar sprādzienu sadalās tuvu istabas temperatūrai — pie 55 °C. Sprādziens var tikt panākts ar triecienu, vai pievienojot vielai oksidējamu organisku materiālu. Sadaloties rodas MnO2 un O2. Rodas arī ozons, kas reakcijas produktiem piešķir spēcīgu smaku. Ozons var pēkšņi aizdedzināt papīra gabalu, kas iemērkts spirtā.

Iegūšana
--------

Mn2O7 rodas kā zaļgana, eļļaina viela, reaģējot KMnO4 un koncentrētai sērskābei. Reakcijā rodas permangānskābe HMnO4, kas tiek dehidrēta ar sērskābes palīdzību, veidoties tās anhidrīdam Mn2O7: 

2KMnO4 + 2H2SO4 → Mn2O7 + H2O + 2KHSO4

Ārējās saites
-------------

* Mn2O7 reakcija ar organiskām vielām

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***mangāna heptoksīds*** |

1. ↑  Aschoff, H. Ann. Phys. Chem. Ser. 2 volume 111 (1860) page 217 and page 224.
2. ↑  Holleman, A. F.; Wiberg, E. "Inorganic Chemistry" Academic Press: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5.
**Svetlana Mironova** (krievu: *Светлана Игоревна Миронова*; dzimusi 1994. gada 22. februārī) ir krievu biatloniste, 2022. gada ziemas olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja stafetē.

Karjera
-------

Ar biatlonu sākusi nodarboties 2011. gadā, pirms tam trenējusies distanču slēpošanā. 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem, startējot jauniešu (U-19) vecuma grupā, uzvarēja stafetē un izcīnīja bronzas godalgu sprintā. 2014. gada Eiropas čempionātā junioriem pēc 2. vietas sprintā uzvarēja iedzīšanas disciplīnā. 2016.—2017. gada sezonā sāka piedalīties IBU kausā.

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2017. gada 2. martā Phjončhanā ar 64. vietu sprintā. Pirmos punktus PK ieskaitē izcīnīja 2017. gada 8. decembrī Hohfilcenē, ieņemot 9. vietu sprintā. Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2019. gadā Estešundā. Labāko rezultātu individuāli sasniedza iedzīšanā, ieņemot 25. vietu, bet stafetes komandas sastāvā izcīnīja 5. vietu. 2019. gada 13. decembrī Hohfilcenē pirmo reizi ieguva vietu uz goda pjedestāla PK posmos, sprintā uzrādot 3. rezultātu.

2021. gada 10. janvārī Oberhofā kopā ar Uļjanu Kaiševu, Aleksandru Loginovu un Eduardu Latipovu uzvarēja jauktajā sfatetē.

2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā izcīnīja sudraba medaļu sieviešu stafetē.

Karjeras rezultāti
------------------

### Olimpiskās spēles

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Valsts karogs: Ķīna Pekina | 23. | 47. | 41. | — | **2.** | — |

### Pasaules čempionāts

| Gads | Vieta | Individ. sac. | Sprints | Iedzīšana | Masu starts | Stafete | Jauktā stafete |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Valsts karogs: Zviedrija Estešunda | 33. | 31. | 25. | — | 5. | — |
| 2020 | Valsts karogs: Itālija Antholca | 22. | 38. | 21. | — | 8. | — |
| 2021 | Valsts karogs: Slovēnija Pokļuka | 5. | 64. | — | 19. | 11. | 9. |

### Pasaules kausa kopvērtējums

| Sezona | Vieta |
| --- | --- |
| 2017.—2018. | 58. |
| 2018.—2019. | 31. |
| 2019.—2020. | 23. |
| 2020.—2021. | 19. |
| 2021.—2022. | 34. |

Atsauces
--------

1. ↑  «Dorothea Wierer victorious in Hochfilzen Sprint». *biathlonworld.com* (angļu). 2019. gada 13. decembris. Skatīts: 2021. gada 18. janvārī.
2. ↑  «Latviju stafetē apdzen par apli, Latipovs finiša spurtā izrauj uzvaru Krievijai». *sportacentrs.com*. 2021. gada 10. janvāris. Skatīts: 2021. gada 18. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Svetlana Mironova***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* IBU profils (angliski)
* *biathlon.com.ua* profils (krieviski)
Ovišrags
Liedags pie Ovišraga
**Ovišrags** (IPA: [uo͡viʃraks]) ir Baltijas jūras krasta līnijas izliekums ~22 km uz ziemeļiem no Ventas ietekas. Rags ir robeža starp Baltijas jūru rietumos un Irbes šaurumu austrumos. Apmēram 5 km garā posmā krasta līnijas virziens mainās par 60°—65° no ziemeļiem—ziemeļaustrumiem uz austrumiem—ziemeļaustrumiem. Ovišrags veidojies ap 10 km uz ziemeļrietumiem no Litorīnas jūras un Ancilus ezera krasta līnijas izliekuma, jūrai regresējot, kā arī uz pamatiežu izciļņa akumulējoties piekrastes plūsmas sanešiem. Jūrā no Ovišraga līdz Serves pussalai stiepjas Ovišu-Serves slieksnis, kura dienvidu daļu veido Ovišu sēklis.

Krasta līnijas izliekums izsekojams zemūdens daļā 9 km garumā uz ziemeļiem—ziemeļrietumiem no tagadējā krasta. Piekrastē atrodas apdzīvota vieta Oviši un Ovišu bāka. 20 km no krasta ziemeļos no Ovišraga uz Mihaila sēkļa 1985. gadā uzbūvēta Irbes bāka.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
2. ↑  «Bākas Latvijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 22. martā. Skatīts: 2011. gada 8. jūlijā.

Koordinātas: 57°34′8″N 21°43′7″E﻿ / ﻿57.56889°N 21.71861°E﻿ / 57.56889; 21.71861

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Latvijas zemesragi |
| --- |
|  |
| 
* Akmensrags
* Kolkasrags
* Ķurmrags
* Mērsrags
* Ovišrags
* Ragaciema rags
* Rankuļrags

 |

 |
**Armandu Gebuza** (*Armando Emílio Guebuza*; dzimis 1943. gada 20. janvārī) ir Mozambikas politiķis, kurš bija Mozambikas prezidents no 2005. gada 2. februāra līdz 2015. gada 15. janvārim.

Armandu Gebuza dzimis 1943. gada 20. janvārī Portugāles Austrumāfrikā. 20 gadu vecumā, īsi pēc Neatkarības kara beigām iestājās FRELIMO (*Frente de Libertação de Moçambique* — "Mozambikas Atbrīvošanas fronte") partijā. Kad valsts ieguva neatkarību 1975. gadā, Gebuza jau bija FRELIMO līderis. Samoras Mašela valdībā kļuva par iekšlietu ministru. Viņš izdeva rīkojumu "*24 20*", liekot portugāļiem atstāt Mozambiku 24 stundu laikā, ņemot līdzi tikai 20 kg bagāžas. 1980. gados pilsētu bezdarbniekus nosūtīja uz valsts ziemeļu daļas lauku rajoniem.

Pēc prezidenta Žuakima Šisanu veiktās atteikšanās no sociālistiskās ekonomikas, kas iekļāva valsts uzņēmumu privatizāciju, A. Gebuza kļuva veiksmīgs un turīgs uzņēmējs, darbojoties celtniecības, eksporta un zvejniecības nozarēs.

2004. gada prezidenta vēlēšanās Armandu Gebuza kā kandidāts no FRELIMO, ieguva 63,7 % balsu. Par prezidentu viņš kļuva 2005. gada 2. februārī. 2008. gada 28. oktobrī ievēlēts uz otro termiņu. Viņa otrais termiņš beidzās 2015. gada 15. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Prezidenta mājaslapa (portugāliski)

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Žuakims Šisanu**  |  **Mozambikas prezidents** 2005. gada 2. februāris - 2015. gada 15. janvāris | Pēctecis: **Filipi Njusi**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 34412820
* LCCN: nr2005007399
* ISNI: 0000 0000 8827 7397
* GND: 1024915565

 |

 |
Vidzemes tirgus ieeja no Matīsa ielas (2013).
**Vidzemes tirgus**, neoficiāli dēvēts arī par **Matīsa tirgu**, ir viens no Rīgas tirgiem, kas izveidots 1902. gada rudenī pie Brīvības un Matīsa ielas krustojuma.

Vēsture
-------

Vidzemes (Aleksandra) tirgus gaļas paviljons (pa kreisi) un pārvaldes ēka (pēc 1902).
Senākais Vidzemes priekšpilsētas tirgus bija Aleksandra tirgus, kas atradās pie Tallinas ielas krustojuma, kur tagad atrodas Rīgas Jaunā Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskā baznīca.

1902. gada 15. oktobrī tagadējā Vidzemes tirgū atklāja Rīgas pilsētas arhitekta Reinholda Šmēlinga projektētos mūra paviljonus gaļas un citu produktu tirdzniecībai, kā arī pārvaldes ēku tirgus laukuma centrā. Bija atļauta arī tirgošanās no vezumiem. Vieta esot bijusi slavena ar piena produktiem, it īpaši sviestu. 

1924. gadā to pārdēvēja par Vidzemes tirgu, 1929. gadā uzcēla atsevišķu paviljonu siļķēm. 1938. gadā uzcēla īres namu Brīvības un Matīsa ielas stūrī, kura pagrabu tirgus izmantoja ledus kamerām, bet pirmo stāvu dažādiem tirgus pakalpojumiem. Pagalma pusē iekārtoja 31 apkurināmus stendus augļiem un puķēm, ka arī publiskās tualetes pie Brīvības ielas ieejas, nojauca veco pārvaldes ēku laukuma centrā.

Latvijas PSR laikā to pārdēvēja par **Vidzemes kolhozu tirgu**, 1986. gadā 57 tirgošanās vietas bija iznomātas 21 kolhozam.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 2007. gada novembrī aizdegās Vidzemes tirgus gaļas paviljons. 2009. gadā tirgū notika Mākslas dienas ar izstādēm un priekšnesumiem. 2017. gadā gaļas paviljona lietošanu aizliedza, 2018. gadā notika tērauda kolonnu korodējušo pamatņu pēdu atjaunošana un ārējo ķieģeļu mūra sienu bojājumu novēršana. 2018. gadā Vidzemes tirgu pievienoja Rīgas domes kapitālsabiedrībai SIA "Rīgas Centrāltirgus". 2021. gada rudenī tirgu kā mājvietu izvēlējās jaunā teātra festivāls "Homo Novus".

2022. gadā Rīgas dome pēc vairāku gadu ilgiem mēģinājumiem atrast tirgus nomnieku nolēma, ka paviljonus attīstīs privātie uzņēmumi, bet laukumu – pašvaldība.

Atsauces
--------

1. ↑  Andris Caune. Rīgas Vidzemes priekšpilsēta pirms 100 gadiem. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2014. — 108. lpp. ISBN 978-9984-824-34-5
2. ↑  Matīsa jeb Vidzemes tirgus. Kas ar to noticis, notiek un varētu notikt Mārtiņš Eņģelis 2022. gada 22. janvārī
3. ↑  Rīgas vēsturisko Vidzemes tirgu plānots attīstīt pa daļām lsm.lv 2022. gada 2. septembrī

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas tirgi |
| --- |
|  |
| 
* Āgenskalna tirgus
* Centrāltirgus
* Kalnciema kvartāls
* Mežciema tirgus
* Vidzemes tirgus

 |
|  |
| Bijušie tirgi | 
* Aleksandra tirgus
* Berga bazārs
* Čiekurkalna tirgus
* Daugavmalas tirgus
* Juglas tirgus
* Ķengaraga tirgus
* Purvciema tirgus
* Rātslaukums
* Rumbulas tirgus
* Zolitūdes tirgus

 |

 |
**Maničgudilo ezers** (krievu: *Маныч-Гудило*, *Большой Маныч*, *Гудило*) ir sālsezers Krievijas dienvidrietumos, Kalmikijas, Rostovas apgabala un Stavropoles novada teritorijās. Dažkārt tiek uzskatīts par Proļetarskas ūdenskrātuves daļu.

Atrodas Kumas-Maničas ieplakas centrālajā daļā. Krasti purvaini, ezers aizaugošs. Ūdens pietece galvenokārt no sniega kušanas ūdeņiem. Pavasarī ūdens tiek atšķaidīts, ezera ūdens tuvu saldūdens saturam. Ne vienmēr aizsalst, ledus vidēji 10 nedēļas. Gājputnu masu ligzdošanas vieta, viena no nozīmīgākajām Eirāzijā. 1995. gadā šeit nodibināts Rostovas rezervāts. Rāmsaras vieta. Vodnijas salā ieviesta un dzīvo savvaļas zirgu populācija.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Maničgudilo ezers***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Туризм и активный отдых на Юге России. Озеро Маныч-Гудило (krieviski)
Blekmara−Dīmera gambīts

**Armands Edvards Blekmars** (angļu: *Armand Edward Blackmar*; 1826. gada 30. maijs, Beningtona — 1888. gada 28. oktobris, Ņūorleāna) bija ASV šahists un mūziķis.

Biogrāfija
----------

Bijis pazīstams Ņūorleānas pianists un vijolnieks, kā arī mūzikas izdevniecības īpašnieks. Amerikas pilsoņu kara laikā (1861—1865) apliecinājis sevi kā Dienvidu atbalstītājs, sacerēdams daudzas patriotiskas dziesmas, no kurām ievērojamākā ir bijusi *Bonnie Blue Flag* (1862). Par savu darbību pēc pilsoņu kara ticis arestēts un zaudējis savu izdevniecību.

Bijis pazīstams arī kā šahists. Izstrādājis savu atklātnes variantu: 1. d4 d5 2. e4 exd4 3. f3, kuru publicējis 1882. gada jūlija izdevumā *Brentano’s Chess*. 1932. gadā vācu šahists Emīls Dīmers atklātnes ideju nedaudz uzlaboja: 1. d4 d5 2. e4 exd4 3. Zc3 Zf6 4. f3, bet mūsdienu šaha literatūrā tā tiek dēvēta par godu abiem autoriem — Blekmara−Dīmera gambīts.

Atsauces
--------

1. ↑  Chessopedia: Blackmar, Armand

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 56504933
* LCCN: nr95044478

 |

 |
**Armands Ploriņš** ir bijušais Neatliekamās medicīniskās palīdzības dienesta direktors un laika posmā no 2007. gada 4. jūlija līdz 2010. gada 6. aprīlim bija Veselības ministrijas valsts sekretārs. Viņš tika iecelts sekretera amatā laikā, kad Veselības ministrs bija Vinets Veldre (TP).

A.Ploriņš ieguvis augstāko izglītību Latvijas medicīnas akadēmijā, studējot ārstniecības programmā, un ieguvis maģistra grādu Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē, studējot Kvalitātes vadības un vērtēšanas maģistra programmā. Armands Ploriņš papildus apguvis projektu vadību un kvalitātes sistēmu ieviešanu, vadīšanu un uzturēšanu, ieguvis LNKB Sertifikācijas centra sertifikātu kā Kvalitātes sistēmas iekšējais auditors.

No 1997.gada līdz 1999.gadam A.Ploriņš ir bijis Sanitārās robežinspekcijas ostu sektora vadītājs, no 2000.gada līdz 2003.gadam lektors Rīgas Tehniskajā universitātē, kopš 2003.gada docents Rīgas Tehniskajā universitātē, no 2002.gada līdz 2004.gadam Pārtikas un veterinārā dienesta Kvalitātes vadības un uzņēmumu atzīšanas daļas vadītājs, no 2004.gada līdz 2007.gadam Pārtikas un veterinārā dienesta Kvalitātes departamenta direktors. 2007.gada maijā A.Ploriņš kļuva par Veselības ministrijas Administratīvā departamenta direktoru.

Ir iesaistīts skandālā ar Bērnu slimnīcas saimniecības direktora Aivara Lisenko (TP, tā sauktā "partijas melnās kases inkasatora") iecelšanu amatā. A. Ploriņa darbība Valsts sekretāra amatā ir tikusi asi kritizēta, kā "nododot Ministru kabinetam visparadoksālākos un absurdākos lēmumus, kuru rezultāts ir Latvijas pacientu nāve".

Atsauces
--------

1. ↑  «Arī apgabaltiesa noraida Ploriņa prasību par atjaunošanu NMPD vadītāja amatā». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-05-23.
2. ↑  «Apcietinātais Bērnu slimnīcas saimniecības direktors ir TP biedrs». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 8. novembrī. Skatīts: 2009. gada 12. novembrī.
3. ↑  Lisenko nokļūšana amatā - mīkla arī bijušajam veselības ministram Eglītim
4. ↑  «VM valsts sekretārs "mētā baigo muļķi"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 15. novembrī. Skatīts: 2009. gada 12. novembrī.
5. ↑  «Kā apstādināt VM un VOAVA noziedzīgo rīcību medicīnas iznīcināšanā?». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 3. septembrī. Skatīts: 2009. gada 12. novembrī.
**Armands Sīlītis** (dzimis 1992. gada 24. oktobrī Cēsīs) ir latviešu elektroinženieris, pedagogs un Rīgas Tehniskās universitātes Cēsu studiju un zinātnes centra direktors. Rīgas Tehniskās universitātes Absolventu asociācijas valdes loceklis.

Biogrāfija
----------

Dzimis Cēsīs, 1992. gadā. Pabeidza mācības Cēsu 2. vidusskolā, 2016. gadā absolvēja Rīgas Tehniskās universitātes Enerģētikas un elektrotehnikas fakultāti, iegūstot elektroinženiera kvalifikāciju.

Laikā no 2014. līdz 2016. gadam valdes priekšsēdētājs uzņēmumā SIA "SolarDot". Kopš 2016. gada strādā dažādos amatos Rīgas Tehniskā universitātes Cēsu filiālē un Cēsu novada skolās. Kopš 2017. gada strādā Rīgas Tehniskajā universitātē kā laboratorijas vadītājs un lektors, izveidojis inovāciju un prototipēšanas laboratoriju Cēsīs "theLAB Cēsis". Vada vairākas interešu izglītības nodarbības jauniešiem Latvijā. Kopš 2017. gada strādā Cēsu Bērnu un jauniešu centrā "Spārni". Kopš 2019. gada RTU filiāļu padomē ievēlēts par RTU Cēsu filiāles direktoru aizstājot priekšteci Alvi Sokolovu.

Kopš 2021. gada janvāra uzsācis studijas doktorantūrā ar promocijas darba tēmu "Regulējamas piedziņas sistēmas ar bezrievu maiņstrāvas dzinēju izpēte un izstrāde".

Ir Rīgas Tehniskās universitātes Absolventu asociācijas valdes loceklis; Vispasaules Elektroinženieru asociācijas IEEE biedrs.

Zinātniskās darbības virzieni: industriālā elektronika, bezrievu diznēji elektriskā piedziņa, viedās teoloģijas, elektromehāniskie pārveidotāji, maiņstrāvas un speciālās elektriskās mašīnas, energoelektronikas iekārtas un to vadības sistēmas. Uzrakstītas zinātniskās publikācijas angļu valodā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Dekānu padome | Rīgas Tehniskā universitāte».  (latviešu). Skatīts: 2023-01-24.
**Ungārijas Nacionālā banka** (ungāru: *Magyar Nemzeti Bank* (MNB)) ir Ungārijas centrālā banka un ir daļa no Eiropas Centrālo banku sistēmas (ESCB). Ungārijas Nacionālo banku izveidoja 1924. gadā un tā nomainīja Karalisko Ungārijas Valsts banku. Ungārijas Nacionālā banka ieviesa forintu 1946. gada 1. augustā.

Tās mērķis ir nodrošināt cenu stabilitāti, bet tai arī ir jānodrošina nacionālās valūtas, forinta izdošana, naudas cirkulācijas kontrole, jānosaka centrālās bankas bāzes kursu, jāpublicē oficiālos maiņas kursus, kā arī jāpārvalda ārvalstu valūtu un zelta rezerves, lai ietekmētu maiņas kursus.

Pārvalde
--------

Ungārijas Nacionālā bankas ēka Budapeštā.
Ungārijas Nacionālās bankas vadītāju ieceļ Ungārijas prezidents pēc Ungārijas premjerministra priekšlikuma uz sešu gadu termiņu. Vissvarīgākos lēmumus Ungārijas Nacionālajā bankā pieņem Valūtas padome. Tās ēka atrodas Budapeštas vecpilsētā.

Vēsture
-------

Austroungārijas ērā Austroungārijas Banka bija monarhijas centrālā banka, bet pēc Pirmā pasaules kara, tā tika sadaļīta un jauna Karaliskā Ungārijas Valsts banka tika dibināta. Pirmā neatkarīgā Ungārijas Centrālā banka, Ungārijas Nacionālā banka, uzsāka darbības 1924. gada 24. jūnijā. Ungārijas Centrālās bankas akts dibināja Ungārijas Nacionālo banku.

Ungārijai bija jāpievienojas eirozonai 2010. gadā, kas rezultātā atņemtu MNB kontroli pār valūtas politiku, bet centrālās bankas līderi kritizēja plānu, apgalvojot, ka stingrie fiskālie nosacījumi bremzētu izaugsmi. 2011. gada decembrī divas no trim nozīmīgajām kredīta reitinga aģentūrām pazemināja Ungārijas ilgtermiņa valūtas parādu uz "grabažas statusu", ko daļēji ietekmēja izmaiņas Ungārijas konstitūcijā, radot šaubas par centrālās bankas neatkarību.

Ungārijas Nacionālā bankas ēka
------------------------------

* 
* 
* 
*

Skatīt arī
----------

* Forints

Atsauces
--------

1. ↑  «History». *The Central Bank of Hungary*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 9. decembrī. Skatīts: 2015. gada 25. februāris.
2. ↑  "Hungary Central Banker Urges Delay for Euro", Associated Press, 18 July 2006, Accessed 22 July 2006
3. ↑  «Hungary borrowing costs rise on junk downgrade». *BBC*. 2011. gada 22. decembris. Skatīts: 2011. gada 27. decembris.
4. ↑  «Hungary: playing chicken». *The Guardian*. 2011. gada 25. decembris. Skatīts: 2011. gada 27. decembris.

Ārējās saites
-------------

* Ungārijas Nacionālās bankas oficiālā mājaslapa (ungāriski) (angliski)

Koordinātas: 47°30′12.78″N 19°3′8.32″E﻿ / ﻿47.5035500°N 19.0523111°E﻿ / 47.5035500; 19.0523111

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 134325578
* LCCN: n82151459
* ISNI: 0000 0004 0636 9730
* NKC: ko2009549459

 |

 |
**TRIKS**[*nepieciešama atsauce*] **(SMART)** ir mnemonisks rādītājs, kuru pielieto projektu vadībā un stratēģiskajā plānošanā mērķu definēšanas fāzē, un izmanto, lai novērtētu iepriekš definētos mērķus. Akronīms TRIKS  (SMART) pirmo reizi definēts G.T.Doriana publikācijā  Mērķorientētas vadīšanas nepieciešamību un TRIKS (SMART) kritēriju pamatelemetus definējis arī P.Drākers. P.Drākers savā 1954 gada publikācijā „Praktiskā vadīšana" lieto terminu „mērķorientētā vadīšana", kā arī norāda uz mērķu definēšanas nozīmi organizācijas vadīšanas pilnveidošanai. 

| Kritērijs | Skaidrojums |
| --- | --- |
| **T** | Terminēts |
| **R** | Reālistisks |
| **I** | Izmērāms |
| **K** | Konkrēts |
| **S** | Sasniedzams |
|

P.J. Maijers TRIKS (SMART) mērķu definēšanas principus izmanto publikācijā "Personīgās veiksmes plānotājs" (1965.g), lai gan nav nekādu dokumentētu pierādījumu par akronīma izmantošanu līdz 1981. gada novembrim, kad G.T.Dorians publicēja TRIKS (SMART) akronīmu. P. J. Maijera publikācijās TRIKS (SMART) princips ir norādīts teksta aprakstā, bez akronīma lietojuma un tam nav lietošanas autortiesības .

Mērķis ir mērogs vai vēlamais stāvoklis, ar kuru varēs izmērīt noteiktā laika punktā un vietā nākotnes rīcības rezultātus. Projekta mērķi nav abstrakta vīzija, to var raksturot kā vēlmes un cerības atrisināt problēmu, kā ietekmi, kuru jārada, kā kritērijus, kuri virzīti uz nākotnes risinājumiem. Projekta mērķi nekad nav pasākumi vai darbības, kuras jāveic , lai problēmu atrisinātu, kā arī nekad nesatur risinājumu priekšlikumus.

Praktiskā pielietošana (piemērs)
--------------------------------

Atbilstoši TRIKS (SMART) principam mērķi var definēt šādi:

**Pamatmērķis**

*Līdz 2011.gada 30.decembrim nodrošināt 80% bērnus Rīgā ar bērnu uzraudzības pakalpojumiem.*

**Konkrētais mērķis**

*Līdz 2011.gada decembrim, nodrošināt bērnu uzraudzības pakalpojumu piedāvājuma pieaugumu privātajā sektorā Rīgas pilsētā par 10% .*

Atsauces
--------

1. ↑  Ilmete Žaneta. Projektu vadīšanas nacionālās kompetences vadlīnijas : (NCB) / Ž.Ilmete. - Rīga : Latvijas Nacionālā projektu vadīšanas asociācija, 2004. - 75 lp.
2. 1 2   Doran, G. T. (1981). There's a S.M.A.R.T. way to write management's goals and objectives. Management Review, Volume 70, Issue 11(AMA FORUM), pp. 35-36.
3. ↑  Drucker, Peter F. "The Practice of Management", 1954. ISBN 0-06-011095-3
4. ↑  John P. Meyer, "Personal Success Planner", Success Motivation Institute, Inc.1965
**SLIP** jeb **Seriālās pieslēgvietas interneta protokols** (angļu: *Serial Line Internet Protocol*), ir interneta protokola iekapsulēšanas veids, kura uzdevums ir nodrošināt TCP/IP darbību seriālās pieslēgvietās un iezvanpiekļuvesmodēmu savienojumos. Šis protokols tika izstrādāts 1984. gadā un dokumentēts RFC1055[1] 1988. gadā. Vēlāk SLIP protokolu lielā mērā aizvietoja **PPP** (*Point to point protocol*), kurš novērsa SLIP protokola esošos trūkumus - iespēju strādāt tikai ar TCP/IP protokoliem un vajadzību konfigurēt klientu adreses pirms savienojuma izveidošanas. Neskatoties uz **PPP** funkcionālo pārākumu, SLIP protokolu joprojām plaši izmanto mikrokontrolieru savienojumu nodrošināšanai, dēļ maza pievienotā protokola datu apjoma. Šī protokola darbībai ir nepieciešama 8 datu bitu seriālās pieslēgvietas konfigurācija bez pārības bita pārbaudes.[2]

Darbības princips
-----------------

SLIP protokols nosaka četrus speciālus simbolus *ESC*, *END*, *ESC\_END* un *ESC\_ESC*. *END* ir skaitlis 192, *ESC* ir 219 (Nejaukt ar ASCII ESCape simbolu), *ESC-END* - skaitlis 220, bet *ESC\_ESC* - 221. Lai nosūtītu datus, SLIP klients sāk vienkārši pārsūtīt paketes datus. Ja datu baits ir *END* simbols, tad tā vietā tiek nosūtīti divi baiti - *END-ESC* (skaitlis 220). Ja datu baita skaitlim ir *ESC* skaitļa vērtība, tad tiek nosūtīti divi baiti - *ESC-ESC* (skaitlis 221). Kad paketes pēdējais baits ir nosūtīts - tiek nosūtīts *END* simbols.

Īpašības
--------

SLIP protokols neparedz atkļūdošanas iespējas un trokšņainas telefonu līnijas viegli spēj sabojāt datu paketes veselumu, taču bojāto pakešu atrašanu un atmešanu dažos gadījumos nodrošina IP protokols - kontrolsummām jāsakrīt.  

Lai varētu izveidot savienojumu abiem klientiem ir jākonfigurē adreses un jāizveido savienojums, šis protokols neparedz automātisku adrešu piešķiršanu.
Tā kā SLIP standarts netika noteikts, maksimālais paketes izmērs nav noteikts, tāpēc ir pieņemts par lielāko paketes izmēru (ieskaitot IP un transporta protokolu galvenes) uzskatīt Berkley UNIX SLIP draiverī norādītos 1006 baitus.

Atsauces
--------

1. ↑  «RFC1055».
2. ↑  «Serial Line Internet Protocol (SLIP)».
**Prettanku suņi** jeb **suņu mīnas** ir suņi, kas ekipēti ar speciālu spridzekļu somu, kas eksplodē, kad tie ir palīduši zem tanka. Suņi tiek iepriekš speciāli apmācīti un turēti bada stāvoklī, tāpēc galvenā motivācija, lienot zem ienaidnieka tankiem un bruņu transporta, ir ēdiena meklēšana. 
Sunim palienot zem tanka, neliela koka svira, saskaroties ar tanka korpusu, detonē spridzekli.

Šādi apmācīti suņi tika sagatavoti Padomju Savienībā Otrā pasaules kara laikā, cīņai ar vāciešu tankiem. Barbarosas operācijas sākumposmā, kad bija nepieciešams pēc iespējas ātrāk apstādināt vācu spēkus. Problēmu radīja tas, ka suņi bieži vien, uzbrūkot ienaidnieka tankiem, varēja paskriet zem savējo tankiem. Tas bija saistīts ar to, ka suņu apmācībā bija izmantoti padomju tanki, zem kuriem palīst. Vēl viens iemesls bija tas, ka padomju tanki izmantoja dīzeļdegvielu, bet vācu - benzīnu, tāpēc bija gadījumi, kad suņi, sekojot degvielas smakai, devās uzbrukumā savējo tankam.

Tas, ka suņi negribīgi un ne vienmēr devās uzbrukumā kustībā esošiem tankiem, noveda pie tā, ka tie varēja kļūt par potenciālu draudu ikvienam kaujaslaukā.
1942. gadā suņu mīnas tika noņemtas no bruņojuma.

Sākotnēji šī metode izraisīja lielu pārsteigumu vācu tanku apkalpēm, taču drīz ar to iemācījās efektīvi cīnīties. Vācu armija, lai novērstu suņu izmantošanas kā prettanku ieroci, izšāva visus sastaptos suņus Austrumu frontē, par iemeslu minot trakumsērgu. Samazinoties suņu skaitam, suņu izmantošana par efektīvu prettanku ieroci kļuva neiespējamāka.

Ir ziņas, ka suņu mīnas izmantojis Vjetmina (*Viet Minh*) karaspēks kaujās Indoķīnā 1940. gadu otrajā pusē.
Lai gan pēc kara kļuva pieejamākas efektīvākas prettanku metodes, ir pamats domāt, ka šādi suņi tika izmantoti Krievijā līdz pat 90. gadu vidum.

Ārējās saites
-------------

* Suņu prettanku mīnas Archived 2005. gada 17. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Soviet-Empire.com.
* Dzīvnieki Otrajā pasaules karā
Prica līcis
**Prica līcis** (angļu: *Prydz Bay*) ir līcis Austrumantarktīdas piekrastē starp Ingridas Kristensenas krastu un Dārnlija ragu Larsa Kristensena krastā. Līča platums ir ap 360 km un tas iestiepjas sauszemē līdz pat 140 km. Dziļumi ir no 200-300 m kontinentālā šelfa malā līdz pat 1400 m dienvidrietumu stūrī. Līci 1931. gadā atklāja norvēģu vaļu mednieku ekspedīcija kapteiņa Klariusa Mikelsena vadībā ar kuģi *Thorshavn*. Gandrīz vienlaicīgi krastu pētīja un aprakstīja *BANZARE* ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā. Detālāku piekrastes izpēti veica Larsa Kristensena ekspedīcija 1936.-1937. gadā. Nosaukts par godu norvēģu uzņēmējam Olafam Pricam *(Olaf Prydz)*.

Ievērojamu līča piekrastes daļu veido Eimerija šelfa ledāja fronte. Piekrastrē atrodas oāze Lāšemana pakalni, kurā ierīkotas vairākas polārstacijas: Progresa (Krievija), Džunšaņa (Ķīna), Lo-Rakovice (Rumānija).

Atsauces
--------

1. ↑  Regional setting of Prydz Bay
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Prica līcis

Ārējās saites
-------------

* Prica līča karte

Koordinātas: 69°S 75°E﻿ / ﻿69°S 75°E﻿ / -69; 75
Lietusmērītājs
**Lietusmērītājs** jeb **pluviometrs** (no latīņu: *pluvia* — 'lietus' un grieķu: *μέτρον* (*métron*) — 'mērs') ir ierīce šķidro nokrišņu (lietus) daudzuma mērīšanai. Iekārtas, ar ko var reģistrēt arī lietus ilgumu un intensitāti, sauc par **pluviogrāfiem**.

Uzbūve
------

Lietusmērītājs sastāv no cilindriska stikla trauka, kura apakšdaļā ir iedaļas, kas atbilst savāktā lietus ūdens milimetru skaitam (meteoroloģijā nokrišņu daudzumu mēra milimetros). Cilindram apkārt ir apgāzta konusa veida (Nifera aizsargs) vai plātņu ar atstarpēm (Tretjakova aizsargierīce) aizsargs, kas kavē gaisa virpuļu rašanos virs lietusmērītāja, lai pilieni netiktu aizpūsti no ierīces. Vietās, kur mēdz būt ļoti stiprs vējš (piemēram, jūras malā), lietus mērītājam pierīko speciālu sētu.

Vienkāršāks ir tā sauktais Davitāja lietusmērītājs, kas ir stikla cilindrs ar paplašinātu augšējo galu.

Modernajos lāzera lietusmērītājos lietu uztver īpašās uztveršanas caurulītēs. No tām krītošie pilieni virzās cauri lāzera staram, aizklāj to un tiek reģistrēti ar fotosensoru palīdzību. Pēc pilienu skaita nosaka nokrišņu daudzumu, pēc krišanas biežuma — intensitāti.

Skatīt arī
----------

* Sniega mērītājs

Literatūra
----------

K. Ozola, A. Zirnītis. Meteoroloģija. R:, LVI, 1958, 246.—248. lpp.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lietusmērītāji*** |
Karaliskā apbedījumu vieta
Karaliskā apbedījumu vieta
Karlsborga sala
**Karaliskā apbedījumu vieta** ir kapsēta kopš 1922. gada Bernadotu dzimtas Zviedrijas karaliskās ģimenes locekļiem. Tā atrodas Stokholmas pilsētas pievārtē, ziemeļu pusē, administratīvā atrašanās vieta ir Stokholmas lēnī, Solnas komūnā Hāgas parka teritorijā Brunnsviken(zviedru valodā) līcī uz Karlsborga salas.Atvērta apskatei vasaras mēnešos ceturtdienās.

Pirmais apbedījums šajā kapsētā notika 1922. gadā,kad tika apbedīta kroņprincese Margarēta, kurai pirms tam tika rezervēta vieta Stokholmas Doma baznīcā. Angļu izcelsmes kroņprincese Margarēta bija zināma kā mākslinieciskas dabas, kurai patika nodarboties ar dārzu kopšanu un savas dzīves laikā bija izteikusi nevēlēšanos tikt apbedītai kādā baznīcā.Savukārt, Riddarholma baznīcā,kas ir Zviedrijas vēsturiskais panteons- nekropole, karaliskās ģimenes atdusas vieta, praktiski nevija vairāk vietas jaunu apbedījumu veikšanai. Tā pakāpeniski Karlsborga sala kļuva par Karalisko apbedījumu vietu.Kapsētas ieeju ar tiltu, vārtiem un krustu pakalna virsotnē ir projektējis arhitekts Ferdinands Būbergs.Kopš tā laika visi Bernadotu dzimtas vīriešu kārtas locekļi ar savām sievām tiek apbedīti Karaliskajā apbedījumu vietā.

Bernadotu dzimtas personas- apbedītās Karaliskajā apbedījumu vietā
------------------------------------------------------------------

* Kroņprincese Margarēta (1882-1920)
* Princis Gustavs Ādolfs (1904-1947)- pašreizējā karaļa tēvs.
* Princis Kārlis (1861-1951)
* Princese Ingeborga (1878-1958)
* Karaliene Luīze (1889-1965)
* Princese Sibilla (1908-1972)- pašreizējā karaļa māte.
* Karalis Gustavs VI Ādolfs ( 1882-1973)- pašreizējā karaļa priekštecis, vectēvs.
* Princis Bertils (1912-1997)-princeses Lilianas vīrs
* Grāfs Sigvards Bernadots fon Visborgs (1907-2002)-Grāfienes Mariannas Bernadotes fon Visborgas vīrs.
* Princis Kārlis Bernadots (1911-2003)-Princeses Kristīnes Bernadotes vīrs.

Bernadotu dzimtas personas- apbedītās citās vietās
--------------------------------------------------

* Karalis Gustavs V un Karaliene Viktorija apbedīti Riddarholma baznīcā;
* Prinču pāris Oskars un Ebba Bernadoti apbedīti Stokholmas Ziemeļu kapsētā;
* Princis Eužēnijs- apbedīts pie savas muižas Valdemarsuddē, Jūrgordenā;
* Princis Vilhelms- apbedīts Flēnas kapsētā;
* Lennards Bernadots- apbedīts Vācijā.

Skatīt arī
----------

* Zviedrijas monarhu uzskaitījums
* Hāgas parks

Attēlu galerija
---------------

* Prinča Bertila kaps
* Karaļa Gustava VI Ādolfa, karalienes Luīzes, princeses Margarētas kaps
* Grāfa Sigvarda kaps
* Prinča Kārļa, princeses Ingeborgas,prinča Kārļa Bernadota kaps
* prinča Gustava Ādolfa un princeses Sibillas kaps
* Kapsētā

Ārējās saites
-------------

* www.findagrave.com
* www.royalcourt.se
* www.geocaching.com
* www.royaltyguide.nl
***Rusj***, arī ***Russ*** ir 1986. gadā Polijā būvēts pasažieru prāmis, kas 1999. gadā kursēja līnijā Rīga-Stokholma un bija otrais prāmis pēc kuģa "Mihails Šolohovs", kas kursēja šai maršrutā pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.[*nepieciešama atsauce*]

*Rusj* vēsture Latvijā
----------------------

Prāmi *Rusj* operēja kompānija *Mono*,[*nepieciešama atsauce*] kas speciāli šim maršrutam nodibināja meitasuzņēmumu *Mono līnijas*. Tāpat kā prāmja "Mihails Šolohovs" darbība, arī prāmja *Rusj* darbību beidzās ar kompānijas bankrotu.

Specifikācija
-------------

Kuģa *Rusj* konstrukcijā nav paredzēta priekšējā viziera un līdz ar to prāmim nav priekšējās lūkas. Interesanti, ka šo faktu kompānija pēc prāmja *Estonia* kastastrofas konkurences cīņā ar *Estline* centās izmantot kā lielu priekšrocību, iedrošinot pasažierus, ka kuģis *Rusj* ir no neslīkstošajiem un drošākajiem kuģiem.[*nepieciešama atsauce*]

Atsauces
--------

1. ↑  Bojāram esot pat pieci piedāvājumi prāmju satiksmei ar Stokholmu, Baiba Rulle, raksts publicēts laikrakstā Diena 18.12.2001, informācija iegūta 27.05.2008 no raksta pārpublicējuma Archived 2008. gada 21. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. portālā zagarins.net
***AUKUS*** (no angļu ***A**ustralia, **U**nited **K**ingdom, **U**nited **S**tates*) ir trīspusēja savienība (pakts) starp Austrāliju, Apvienoto Karalisti, Amerikas Savienotajām Valstīm. Par tās izveidi paziņots 2021. gada 15. septembrī. Savienība ir vērsta pret Ķīnas ietekmes pieaugumu Indijas un Klusā okeāna apvidū.

Pirmā savienības darbības plānotā izpausme būs Austrālijas Jūras kara flotes stiprināšana ar atomzemūdenēm. *AUKUS* jau ir izraisījis negatīvu attieksmi Francijā, kurai bija 56 miljardu eiro vērts līgums par zemūdeņu piegādi Austrālijai, un Ķīnā, pret kuru savienība faktiski vērsta.

Atsauces
--------

1. ↑  «Biden announces joint deal with U.K. and Australia to counter China». *politico.com*. 15.09.2021. Skatīts: 17.09.2021.
2. ↑  «Aukus: UK, US and Australia launch pact to counter China». *bbc.com*. 16.09.2021. Skatīts: 17.09.2021.
3. ↑  «Austrālija veido stratēģisko partnerību ar ASV un Lielbritāniju, lai stātos pretī Ķīnas ietekmei». *lsm.lv*. 16.09.2021. Skatīts: 18.09.2021.
**Olafs Stumbrs** (dzimis 1931. gada 26. februārī Rīgā, miris 1996. gada 18. martā Losandželosā, ASV) bija latviešu dzejnieks, kas lielāko dzīves daļu pavadīja trimdā ASV.

Biogrāfija
----------

Mācījies Rīgas 45. pamatskolā. 1944. gadā kopā ar ģimeni emigrējis uz Vāciju, tur mācījies Lībekas latviešu nometnes un Neištates bēgļu nometnes ģimnāzijās. 1950. gadā izceļojis uz ASV. Studējis Losandželosas pilsētas koledžā, Kalifornijas Universitātē studējis socioloģiju. Strādājis galvenokārt par ierēdni.

Pirmās dzejas publikācijas 50. gadu sākumā jauniešu žurnālos „Neiemītā Taka" un „Raksti". Pirmo dzejoļu krājumu "Etīdes" atzinīgi vērtēja gan kritika, gan lasītāji, tas piedzīvoja papildmetienus, kā arī 1961. gadā tika apbalvots ar Zinaīdas Lazdas balvu. Pēc grāmatas iznākšanas O. Stumbrs kļuva mazražīgs līdz 1968. gadam, kad Latvijas apciemojuma iespaidā tapa nākamie divi dzejoļu krājumi. O. Stumbrs ir viens no pirmajiem trimdas rakstniekiem, kas apmeklēja okupēto Latviju un sadarbojās ar Latvijas rakstniekiem.

ASV latviešu teātrī iestudēti O. Stumbra komiski viencēlieni „Svētku uvertīra" (1982) un „Dubultnumurs" (1983). Kopā ar sievu Dairu sarakstījis libretu un dziesmu tekstus dziesmuspēlei „A Brush with Magic" („Burvju ota", 1981, pēc Anšlava Eglīša romāna „Homo novus"). 50.-60. gados aktīvi piedalījies trimdas teātra izrādēs. Darbojies trimdas latviešu skolās. Latvijas Rakstnieku savienības biedrs (1990).

Bibliogrāfija
-------------

* *Etīdes*. Čikāga: A. Kalnājs, 1960.
* *Vāveres stunda*. Ann Arbor: Ceļinieks, 1970.
* *Daudz laimes u.t.t.". Hempstead, New York: L. Rumaka grāmatnīca, 1970.*
* *Variations* [dzeja angļu valodā]. Čikāga: A. Kalnājs, 1970.
* *Vasaras brīvlaiks* [dzejlapa]. Madison: Latviešu rakstnieku apvienība, 1975.
* *Mitrā daba ar ūpjiem*. Stokholma: Daugava, 1985.
* *Dzejoļi vecākiem cilvēkiem* [izlase ar jauniem dzejoļiem]. Rīga: Liesma, 1992.
* *Rokāde* [izlase, sast. J. Elsbergs. Rīga: Daugava, 2001.

Atsauces
--------

1. ↑  Goodreads - Olafs Stumbrs
2. ↑  Personas - Olafs Stumbrs[novecojusi saite]
**Palpieris** (arī **Palpiera ezers**, **Rēveļu ezers**) ir neliels ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Veclaicenes un Jaunlaicenes pagastos. Palpieris atrodas Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū un gar to iet vēsturiskais Kornetu lielceļš (Ape—Korneti). No ezera iztek strauts uz Bezdibeņa ezeru.

Palpiera naudas akmens
----------------------

Aptuveni 20 m no ezera krasta atrodas Palpiera naudas akmens. Naudas akmens ir 2,3 m augsts, 3,6 m garš un 3 m plats. Teika stāsta, ka zem šī akmens zviedru kareivji noslēpuši naudu — savu kara kasi. Teikas iespaidā akmens tuvākā apkārtne izrakņāta. Naudas akmens kā apskates objekts iekļauts Peļļu un Ilgāja — Naudas akmens dabas takās.

Senkapi
-------

Palpiera ziemeļrietumu krastā atrodas Ķempju senkapi, kas saukti arī par Zviedru kapiem (valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis nr. 216). Ezera austrumu krastā atrodas Kūriņkalna senkapi, kas dēvēti arī par Krievu kapiem (valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis nr. 218). Tautas nosaukumi saistīti ar teiku par asiņainu kauju pie ezera starp krieviem un zviedriem.

Dabas māja un skatu platforma "Alnis"
-------------------------------------

2018. gadā projekta "*Aizsargājamo ainavu apvidus "Veclaicene" infrastruktūras uzlabošana antropogēnās slodzes mazināšanai un pieejamības nodrošināšanai*" ietvaros pie ezera izveidota atpūtas un dabas izziņas pietura — Dabas māja, kuras pirmajā stāvā izvietota informācija par Meža zvēru tēma, bet apkārtnē ierīkota neliela skatu platforma.

Atsauces
--------

1. ↑  www.ezeri.lv datu bāze
2. ↑  Juris Urtāns. *Pēdakmeņi, robežakmeņi, muldakmeņi*. Avots, 1990.
3. ↑  «Kultūras pieminekļu izvērtējums aizsargājamo ainavu apvidū „Veclaicene"».
4. ↑  «Veclaicenē izbūvēti atpūtas un dabas izziņas pieturas punkti».