recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rūtainā fritilārija** (latīņu: *Fritillaria meleagris*) ir augu suga liliju dzimtā. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā (no Eiropas līdz Rietumu Sibīrijai), galvenokārt aug mērenajā joslā. Augs ir plaši kultivēts visā Eiropā. Latvijā sastopams ļoti reti — auglīgās upju palieņu pļavās Zemgales līdzenumā. Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.

Apraksts
--------

Rūtainā fritilārija ir sīpolu ģeofīts — daudzgadīgs augs. Tas ir 15—40 cm garš, ar stāvu stublāju, kas ziedu laikā augšdaļā nedaudz noliecas. Lapas ir zilganzaļas, 7—15 cm garas, 0,3—1 platas lineāras vai lancetiskas, novietotas pamīšus uz stublāja. Ziedi ir nokareni, lieli, pa vienam vai diviem stublāja galotnē. Apziednis ir sarkanbrūns, ar tumšākām dzīslām, kas veido rūtojumu. Apziednis ir brīvs, tam nobirstot stublājs iztaisnojas un veidojas līdz 3 cm gara trīscirkņu pogaļa, kas atveras vārsnēm uzplīstot. Sēklas ir plakanas. Vasaras otrajā pusē vasa (auga virszemes daļa) nonīkst, un suga nav identificējama. Zied maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Fritillaria meleagris L. | Plants of the World Online | Kew Science». *Plants of the World Online* (angļu). Skatīts: 2023-07-26.
2. 1 2  «rūtainā fritilārija - Fritillaria meleagris L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-07-26.
Pērs Banērs 1642. gadā.
**Peders (Pērs) Banērs** (zviedru: *Peder Gustafsson Banér*, 1588–1644) bija zviedru valstsvīrs, Zviedru Igaunijas gubernators (1622-1626).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1588. gada 28. jūnijā Juršholmas pilī (*Djursholms slott*) Gustava Banēra (1547-1600) un viņa sievas Kristīnes Stūres ģimenē kā otrais dēls. Pēc tēva sodīšanas ar nāves sodu Juršholmas pili konfiscēja, taču 1603. gadā daļa no īpašuma atguva viņa māte Kristīne. 1611. gadā Peders Banērs kļuva par karaļa Gustava II Ādolfa kambarkungu, 1612. gadā izglāba viņa dzīvību Kalmāras kara laikā, tāpēc saņēma atpakaļ arī pārējos viņa tēvam un tēvocim konfiscētos īpašumus. Kā goda viesis piedalījās Gustava II Ādolfa kronēšanas svētkos 1617. gadā un tika iecelts par bruņinieku.

1617. gadā Banērs kļuva par valsts padomnieku un 1621. gadā par kara komisāru poļu-zviedru karā okupētajā Livonijas hercogistes daļā. 1622. gada 22. augusta viņu iecēla par Tallinas un visas Zviedru Igaunijas gubernatoru un viņš pārstāvēja Zviedrijas karali Jelgavas pamiera sarunās.

Miris 1644. gada 13. jūlijā Stokholmā.
1651. gada 20. decembrī viņa pēcteči saņēma brīvkunga titulu un tika imatrikulēti Zviedrijas bruņniecībā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 41817934
* ISNI: 0000 0000 5383 3971
* SELIBR: 248035

 |

 |
**Horācijs Boltons** (angļu: *Horatio Bolton*; 1793. gada 2. jūnijs, Safolka — 1873. gada 15. augusts, Norfolka) bija Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Bijis admirāļa Horācija Nelsona attāls radinieks, tāpēc nosaukts viņam par godu. 1821. gadā beidzis Kembridžas Universitāti. Kalpojis par vikāru dažādās Norfolkas Anglikāņu baznīcas draudzēs.

Atstājis paliekošu mantojumu šaha kompozīcijā. Viens no pirmajiem radījis šaha uzdevumus - daudzvilčus un pašmatus. Boltona etīdes ar diviem zirdziņiem un bandinieku ir ietekmējušas Alekseju Troicki. Saglabājušās arī liecības, ka Boltons ir nodarbojies ar korespondencšahu un 1840.—1841. gados nospēlējis maču ar spēcīgāko tā laika Anglijas šahistu Hauardu Stauntonu.

Arhimēda "kāpnes"
-----------------

Boltona radīto šaha uzdevumu skaitā ir arī savdabīgs daudzvilcis par tā sauktās Arhimēda "kāpnes" tēmu.

 *The Chess Player's Chronicle*   
 1850
**Mats 24 gājienos**

**1. Df3+ Кa7 2. Zc6+ Кa8 3. Zd8+ Ка7 4. cxb6+ Кxb6 5. Dc6+ Кa7**   

**6. Dc5+** (sākot kustību pa "kāpnēm" lejup) **6… Кa8 7. Dd5+ Кa7**   

**8. Dd4+ Кa8 9. De4+ Кa7 10. De3+ Кa8 11. Df3+ Кa7 12. Df2+ Кa8**   

**13. Dxg2+ Кa7 14. Df2+** (bet tagad augšup…) **14… Кa8 15. Df3+ Кa7**   

**16. De3+ Кa8 17. De4+ Кa7 18. Dd4+ Кa8 19. Dd5+ Кa7**   

**20. Dc5+ Кa8** (kustība beigusies) **21. Dxc8 f6 22. Dxa6+ La7 (Ta7)**   

**23. Dc6+ Кb8 (Tb7) 24. Dc8# (Dxb7#)**

Atsauces
--------

1. ↑  Bolton, 1840: White to play & WIN Archived 2016. gada 4. martā, *Wayback Machine* vietnē. // Brian G. E. Gosling. Practical chess endgame, 30.4.2000.
2. ↑  Tim Harding. Correspondence Chess in Britain and Ireland, 1824—1987. — McFarland & Company, Inc. 2010.

Ārējās saites
-------------

* Horācijs Boltons. Atjaunināts: 2016. gada 20. janvārī šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 285566603
* ISNI: 0000 0003 9167 6112

 |

 |
**Makstainā spilve** (latīņu: *Eriophorum vaginatum*) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama ziemeļu puslodē polam tuvos apvidos, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā, sūnu, retāk pārejas purvos, purvainos priežu mežos un pārpurvotos ezeru krastos.

Apraksts
--------

Makstainā spilve ir daudzgadīgs, 20—70 cm garš lakstaugs. Augs veido ceru, augam ir daudz stāvu un gludu stublāju. Piezemes lapas ir lineāras, šauras un īsākas nekā stublājs. Makstis ir iesārtas, šķeldrainas. Lapas uz stublāja ir reducētas uzpūstās makstīs. Stublāja galotnē ir viena, 1—3 cm gara vārpiņa. Segplēkšņu žāklēs ir divdzimumu ziedi. Zieda segplēksne ir smaila un pelēcīga. Apziedni veido pavedienveidīgi matiņi, divdzimumu ziedā putekšņlapas un drīksnas pa 3. Pie augļa riekstiņa ir ap 2 cm gari, balti lidmatiņi, kas veidojas no apziedņa. Zied aprīļa beigās un maijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «makstainā spilve - Eriophorum vaginatum L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-05-22.
**Dobeles atbrīvošanas piemineklis** ir piemineklis Pirmajā pasaules karā un Latvijas brīvības cīņās 1919. — 1920. gadā kritušajiem karavīriem, kas atrodas netālu no Dobeles pils Dobelē.

Vēsture
-------

Dobeles atbrīvošanas pieminekļa atklāšana, Dobeles pilsētas galvam Jānim Jirgenam klātesot
Pieminekļa celšanu ierosināja 1924. gadā, 1934. gadā Kārlis Zemdega uzsāka pieminekļa izkalšanu no 44 tonnu smaga Somijas granīta bluķa. Dobeles atbrīvošanas pieminekli atklāja 1940. gada 9. jūnijā. Pēc Otrā pasaules kara pie pieminekļa ierīkoja kritušo Sarkanās armijas karavīru kapus, bet 1950. gadā to uzspridzināja. No saspridzinātā pieminekļa bija saglabājusies vienīgi karavīra galva.

Atmodas kustības laikā izveidoja pieminekļa atjaunošanas fondu, kurā ieskaitītie uzņēmumu, organizāciju un privātpersonu ziedojumus izlietoja pieminekļa atjaunošanai un uzstādīšanai laukumā iepretim Dobeles pilsdrupām. Tēlnieces Intas Bergas un akmeņkaļa Libērija Peļņas atjaunoto pieminekli otrreiz atklāja 1996. gadā.

Uz pieminekļa pamatnes ir izkalti dzejnieka Leonīda Breikša vārdi:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| No zemes šīs mēs izauguši esam,
Par zemi šo mums galvas jānoliek. | "|
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  Dobeles Atbrīvošanas piemineklim — 80 2020. gada 21. septembrī
2. ↑  Portāls Memorial Services
***OMX Baltic Benchmark*** (OMXBB) ir *Nasdaq* fondu biržas indekss, kurā iekļautas akcijas, kas ir kotētas *Nasdaq Riga*, *Nasdaq Vilnius* un *Nasdaq Tallinn* biržās. Indeksa portfeli veido lielāko un aktīvāk tirgoto uzņēmumu akcijas, kuras pārstāv visus *Nasdaq* Baltijas biržās kotēto uzņēmumu sektorus. Indeksā iekļauto uzņēmumu akciju īpatsvars balstās uz uzņēmuma brīvā publiskā apgrozībā esošo akciju tirgus vērtību, tātad indeksā tiek iekļauta tikai brīvā publiskā apgrozībā pieejamo akciju vērtība. Indekss tiek pārskatīts reizi pusgadā — janvārī un jūlijā.

Akciju iekļaušanas principi
---------------------------

Lai akcijas tiktu iekļautas *OMX Baltic Benchmark* indeksā, tām primāri ir jābūt iekļautām *OMX Baltijas All-Share* indeksā.

Indeksa sastāva atjaunošana tiek veikta reizi pusgadā. Procesa laikā iekļaušanai tiek atlasīti vērtspapīri, sarindojot tos pēc augstākā *Nasdaq* oficiālā kopējā apgrozījuma eiro pēdējo divpadsmit kalendāro mēnešu periodā pirms indeksa atjaunošanas datuma, sekojot noteiktajiem kritērijiem:

• Tiek atlasīti vērtspapīri, kas atrodas top 10% no apgrozījuma reitinga (vai vismaz 15 vērtspapīri).

• Vērtspapīri pēc tam nozaru līmenī tiek sarindoti pēc brīvā publiskā apgrozībā esošo akciju kapitalizācijas eiro saskaņā ar nozaru klasifikācijas etalonu (ICB).

• Katrā nozarē tiek atlasīti vērtspapīri secībā no augstākās brīvā publiskā apgrozībā esošo akciju tirgus kapitalizācijas līdz vismaz 85% no atbilstošās nozares rezultāta.

• Vērtspapīri, kas atrodas apgrozījuma ranga apakšējos 40%, tiek uzskatīti par neatbilstošiem, noņemti un netiek aizstāti. Rezultātā iespējams, ka mērķis par vismaz 85% no katras nozares brīvā publiskā apgrozībā esošo akciju kapitalizācijas var netikt sasniegts.

Indeksa veidi
-------------

Biržā atrodami vairāki *OMX Baltic Benchmark* indeksa veidi.

**OMXBBGI** — **Bruto indekss (GI)**

Indekss atspoguļo akciju patieso vērtību, iekļaujot ne tikai akciju cenu izmaiņas, bet arī uzņēmumu veiktos dividenžu maksājumus, kuras tiek uzskatītas par reinvestētām.

**OMXBBPI — Cenu indekss (PI)**

Indekss atspoguļo tikai uzņēmumu akciju cenu dinamiku, neņemot vērā izmaksātās dividendes.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Par indeksiem». *Nasdaq Baltic* (latviešu). Skatīts: 2023-04-07.
2. 1 2  «Methodology\_OMXBB». 2021.
**Artūrs Jeresjko** (dzimis 1964. gada 24. februārī Harkivā, Ukrainā) ir Latvijas ukraiņu uzņēmējs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1964. gadā Harkivā. Pēc Rīgas 60. vidusskolas absolvēšanas no 1981. gada līdz 1986. gadam studēja Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, tad no 1990. gada līdz 1995. gadam LU Ekonomikas fakultātē, ieguva ekonomikas maģistra un tieslietu maģistra grādu. 

Līdztekus studijām nodarbojās ar uzņēmējdarbību Latvijā, Krievijā un Ukrainā. 2004. gadā Krievijas Valsts humanitārajā universitātē ieguva ekonomikas zinātņu kandidāta grādu, aizstāvot kandidāta disertāciju „Diversificēto holdingu kapitāla stratēģijas pārvaldības mehānisma pilnveidošana".

Uzņēmējdarbība
--------------

Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā Arturs Jeresjko bija juridiskā biroja „Inlat" prezidents (1989–1991), 1990. gadā kļuva par korporācijas „GRATA" prezidentu, tad par Apvienotās Baltijas Preču-fondu biržas prezidentu (1992–1993), Ogres komercbankas padomes priekšsēdētāju (2000–2006). 2002. gadā kļuva par apdrošināšanas sabiedrības „Nordens – AS" padomes priekšsēdētāju 2004. gadā par apdrošināšanas AS „Salamandra Baltika" padomes priekšsēdētāju. Darbojās arī Krievijā un Ukrainā.

Apbalvojumi
-----------

2005. gadā Artūrs Jeresjko saņēma Krievijas Sv. Andreja Pirmsauktā ordeni.

Personiskā dzīve
----------------

Jeresjko dzimtas pirmsācēji ir bijuši Zaporožjes kazaki. Dzīvesbiedre Jūlija Jeresjko, trīs bērni..

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 10. janvārī. Skatīts: 2018. gada 3. septembrī.
2. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 1. novembrī. Skatīts: 2014. gada 10. janvārī.
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 1. novembrī. Skatīts: 2014. gada 10. janvārī.
**Anambasas salas** (indonēziešu: *Kepulauan Anambas*) ir Indonēzijai piederoša salu grupa Natunas jūrā. Administratīvi ietilpst Riau Salu provincē; veido atsevišķu Anambasas salu apriņķi. Lielākā apdzīvotā vieta ir apriņķa centrs Tarempa Siantanas salā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši, pēc reliģiskās piederības — musulmaņi (96,9%). 1969. gadā salās atklātas ievērojamas dabasgāzes rezerves; gāze tiek arī eksportēta uz kaimiņvalstīm. Matakas salā izveidots naftas un gāzes pārkraušanas terminālis, kā arī gaisa spēku bāze. Civilā lidosta atrodas Džemadžas salā. Bavahas atolā salu dienvidos ierīkots ekskluzīvs daivinga kūrorts.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Indonēzijas ziemeļrietumu daļā Dienvidķīnas jūras (Natunas jūras) dienvidos, pieder Tudžuhu arhipelāgam. Lielākās salas ir Mataka, Džemadža un Siantana. Salas lielākoties paugurainas, piekrastē koraļļu rifi. Valda tropiskais klimats, ainavā dominē tropiskie lietusmeži. Daļa salu teritorijas un jūras akvatorijas ietilpst Anambasas salu jūras nacionālajā parkā.

Atsauces
--------

1. ↑  Bawah Reserve

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Anambasas salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315529330
* LCCN: n2017220970

 |

 |
**Anastasija Daugule** (ukraiņu: *Анастасія Даугуле*; dzimusi 1986. gada 18. novembrī Rīgā) ir latviešu izcelsmes Ukrainas televīzijas raidījumu vadītāja un žurnāliste. Nopelniem bagātā Ukrainas žurnāliste (2011).

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1986. gada 18. novembrī Rīgā.

Pēc vidusskolas beigšanas viņa iestājās Harkivas Nacionālajā universitātē, Vēstures fakultātē. Studējusi senlietu katedrā, specializējusies Senās Romas vēsturē, paralēli studējusi arī politoloģiju.

### Karjera

Televīzijā viņa nokļuva studentu gados, iegūstot praktikantes darbu informācijas apraides grupā vienā no pirmajiem Harkivas neatkarīgajiem kanāliem *A/TVK*.

Viņa strādājusi par reportieri, redaktori, autoru un vadošo projektu vadītāju.

Kopš 2007. gada televīzijas kanāla *Inter* speciālā korespondente.

No 2011. gada 28. marta līdz 2014. gada 21. martam — raidījuma *Подробиці* vadītāja.

Kopš 2014. gada 1. septembra viņa ir raidījuma *Ранок з Інтером* un muzikāli izklaidējošā projekta *Місце зустрічі* vadītāja.

### Peldēšanas karjera

2019. gadā A. Daugule piedalījās Dardaneļu peldēšanas sacīkstēs, kas notiek Turcijā un kuru dēļ reizi gadā tiek bloķēts stratēģiski nozīmīgais Dardaneļu šaurums. Žurnāliste bija vienīgā Ukrainas pārstāve un kļuva par starpkontinentālās peldēšanas oficiālo finišētāju. Turklāt tā gada vasarā viņa piedalījās vairākos no lielākajiem atklātā ūdens peldējumiem. To vidū ir *Le Défi de Monte-Cristo* Francijā, *OCEANMAN* turnīrs Benidormā Itālijā un starptautiskais peldējums pāri Dņeprai Ukrainā (tā platākajā daļā gar Čerkasu dambi).

2021. gadā Anastasija Daugule piedalījās Bosfora peldējumā, kas 22. augustā notika Stambulā Turcijas Nacionālās Olimpiskās komitejas paspārnē, un trešo reizi pārvarēja jūras šaurumu, kas savieno Marmora un Melno jūru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Телеканал Интер». *Телеканал Интер* (angļu). Skatīts: 2022-05-26.
2. ↑  «Анастасия Даугуле отмечает день рождения: главные жизненные принципы телеведущей | HOCHU.UA». *hochu.ua* (krievu). Skatīts: 2022-05-26.
3. ↑  «Анастасия Даугуле: «Плавание полностью изменило мою жизнь»». *Телеканал Інтер* (angļu). Skatīts: 2022-05-26.
4. ↑  «Анастасия Даугуле переплыла Босфор… с закрытыми глазами». *Телеканал Інтер* (angļu). Skatīts: 2022-05-26.

Ārējās saites
-------------

* Anastasija Daugule Inter oficiālajā vietnē inter.ua
* Oficiālais Facebook konts
* Oficiālais VKontakte konts
* Oficiālais Instagram konts
**Tanimbaras salas** (indonēziešu: *Kepulauan Tanimbar*) ir salu grupa Indonēzijā, Moluku salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Moluku provincē, veido atsevišķu Tanimbaras salu apriņķi. Lielākā apdzīvotā vieta ir apriņķa centrs Saumlaki Jamdenas salā.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Indonēzijas austrumdaļā. Ziemeļrietumos tās apskalo Bandas jūra, dienvidaustrumos — Arafuru jūra. Sastāv no 65 salām, lielākās salas ir Jamdena (2981 km²), Selaru (775 km²), Larata (515 km²), Selu (230 km²) un Vuliaru (220 km²). Salas zemas, veidotas no terciāra nogulumiežiem, apjoztas ar koraļļu rifiem. Augstākais punkts ir vulkāniskajā Laibobaras salā 391 m vjl. Salās valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Iedzīvotāji
-----------

Iedzīvotāji pieder pie četrām tautām — jamdeni austrumos, seluvasani rietumos, fordati ziemeļos un selari Selaru salā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir protestanti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tanimbaru salas». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 698. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tanimbaras salas***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315527884
* LCCN: sh94006801

 |

 |
***Damnatio memoriae*** (no latīņu — "atmiņas lāsts") ir īpašs pēcnāves soda veids, ko Senajā Romā piemēroja valsts noziedzniekiem — varas uzurpatoriem, sazvērestību dalībniekiem un imperatoriem, kas sevi aptraipījuši. Lai izdzēstu mirušā piemiņu, iznīcināja visas materiālās liecības par noziedznieka eksistenci — statujas, sienu un kapu pieminekļu uzrakstus, atsauces likumos un hronikās. Varēja iznīcināt arī visus noziedznieka ģimenes locekļus. Atmiņas nolādēšana tika praktizēta arī citās valstīs un kultūrās.

Jaunie laiki
------------

Pārnestā nozīmē (galvenokārt Rietumos) šis termins tiek lietots arī attiecībā uz 20. gadsimta politisko procesu upuru "pazušanu", tostarp PSRS, Latīņamerikas valstīs u. c. Padomju Savienībā grupu fotogrāfijās tika retušētas personas, kuras tika pasludinātas par "tautas ienaidniekiem".

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Damnatio memoriae***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
**Pēskila** (igauņu: *Pääsküla*) ir stacija Tallinas - Keilas dzelzceļa līnijā Tallinas pilsētas Nemmes rajonā un atrodas 11 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Pēskilas stacijā pietur visi Keilas, Paldiski, Rīsiperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošie elektrovilcieni, kā arī tā ir 1924. gadā atklātā piepilsētas elektrovilcienu maršruta Tallina — Pēskila — Tallina galapunkts.

Vēsture
-------

Dzelzceļa stacija līnijā Baltijas osta - Rēvele - Sanktpēterburga tika atklāts vien 45 gadus pēc līnijas izbūves, proti, 1915. gadā Pēskilas ciemā tika izveidots pieturas punkts *Peetri aedlinn* (krievu: *Петровская Слобода*). Tās izveide un uzturēšana tika nodrošināta ar ciema iedzīvotāju ziedojumiem. Tomēr gadu vēlāk stacijas infrastruktūra tika nodota dzelzceļa pārvaldes bilancē. 1919. gadā pieturas punkts tika pārdēvēts par Pēskilu. 
Jaunu lappusi stacijas attīstībā pavēra dzelzceļa līnijas elektrifikācija. 1924. gadā Pēskila kļuva par Igaunijas pirmā elektrificētā dzelzceļa iecirkņa Tallina - Pēskila gala staciju. 1962. gadā stacijas tuvumā tika uzbūvēts elektrovilcienu depo.
2012. gadā Pēskilas stacijas platformas tika pārbūvētas atbilstoši Eiropas standartiem ar augstuma atzīmi 550 mm.

Stacijas ēka
------------

1916. gadā Pēskilā tika izbūvēta historicisma stilā ieturēta vienstāva koka stacijas ēka, kas 1926. gadā tika papildināta ar otrā stāva mezonīna izbūvi. Stacijas ēkā tika izvietotas biļešu kases, uzgaidāmā telpa, kā arī dzelzceļa operatora dienesta telpas ar atsevišķu ieeju. Otrajā stāvā atradās stacijas priekšnieka birojs un dzīvoklis. Stacijas siluets ir samērā vienkāršs, tomēr ēkas fasādes ir papildinātas ar atsevišķiem izteiksmīgiem dekoratīvās apdares elementiem.
1997. gadā stacijas ēka tika iekļauta valsts kultūras pieminekļu sarakstā  , bet 2004. gadā tā piedzīvoja vērienīgus restaurācijas darbus, atgūstot savu oriģinālo izskatu un krāsojumu. Pēskilas stacijas kultūrvēsturisko nozīmību pasvītro arī Igaunijas kultūras ministra Urmasa Paeta (igauņu: *Urmas Paet*) piedalīšanās atjaunotās stacijas atklāšanas ceremonijā. Pašlaik atjaunotajā celtnē darbojas Nemmes senioru dienas centrs.

Satiksme
--------

Blakus Pēskilas stacijai atrodas autobusu pietura *Pääsküla jaam*, kur iespējams veikt pārsēšanos uz sekojošiem Tallinas pilsētas autobusu maršrutiem:

| Nr. | Sākums | Beigas |
| --- | --- | --- |
| 20 | Reisisadam (D-terminal) | Pääsküla jaam |
| 27 | Harkujärve | Laagri alevik |
|

Foto galerija
-------------

* Pēskilas stacijas ēkaPēskilas stacijas ēka
* Pēskilas stacijas ēkaPēskilas stacijas ēka
* Dzelzceļa platformaDzelzceļa platforma

Atsauces
--------

1. ↑  Pääsküla
2. ↑  Läänesuund[novecojusi saite]
3. ↑  Eesti Raudtee - www.evr.ee[novecojusi saite]
4. ↑  Muinas • Welcome!
5. ↑
6. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 4. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 6. septembrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tallinu** |  | **Uz Keilu** |
|  Kivimē |  **Pēskila** | Lāgri  |
|
**Vītauta Dižā Universitātes Lauksaimniecības akadēmija** (lietuviešu: *Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademija*) ir Vītauta Dižā Universitātes struktūrvenība Kauņas rietumu pievārtē, kas specializējas lauksaimniecības zinātnēs.

Vēsture
-------

Akadēmija tika izveidota 1924. gadā Dotnuvā uz lauksaimniecības skolas bāzes un tās nosaukums bija **Lauksaimniecības akadēmija** (*Žemės ūkio akademija*). 1943. gadā vācu okupācijas iestādes akadēmiju slēdza, bet 1944. gada 31. jūlijā - nodedzināja centrālo ēku.

Pēc kara akadēmiju pārcēla uz Kauņu nosaucot par **Lietuvas Lauksaimniecības akadēmiju** (*Lietuvos žemės ūkio akademija*). 1964. gadā akadēmiju pārcēla uz pašreizējo vietu. 1996. gadā to pārsauca par **Lietuvas Lauksaimniecības universitāti** (*Lietuvos žemės ūkio universitetas*). 2002. gadā tai pievienoja ūdenssaimniecības institūtu Kēdaiņos un lauksaimniecības institūtu Raudondvarē. 2011. gadā to nosauca par **Aleksandra Stulginska Universitāti** (*Aleksandro Stulginskio universitetas*), par godu pirmajam Lietuvas lauksaimniecības ministram un otrajam Lietuvas prezidentam Aleksandram Stulginskim. 2019. gadā universitāti pievienoja Vītauta Dižā Universitātei.

Struktūrvienības
----------------

Akadēmijā ir 5 fakultātes (37 katedras):

* Agronomijas fakultāte
* Bioekonomikas attīstības fakultāte
* Meža un ekoloģijas fakultāte
* Ūdenssaimniecības un zemes ierīcības fakultāte
* Laiksaimniecības inženierijas fakultāte

Skatīt arī
----------

* Vītauta Dižā Universitāte

Ārējās norādes
--------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vītauta Dižā Universitātes Lauksaimniecības akadēmija***.
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 124299713
* LCCN: n00084392
* ISNI: 0000 0001 0681 0547
* NKC: nlk20050172616

 |

 |
|  |
| --- |
|  T-90 parādē Maskavas Sarkanajā laukumā |
| T-90 "Vladimir" |
| Galvenie tehniskie parametri |
| Apkalpe | 3 |
| Garums | 6860 mm |
| Platums | 3780 mm |
| Augstums | 2230 mm |
| Masa | 46,5 t |
| Bruņas un bruņojums |
| Bruņas | kombinētā, pretmunīcijas, pusaktīvā |
| Pamatbruņojums |  |
| Sekundārais bruņojums |  |
| Mobilitāte |
| Dzinējs | dīzeļdzinējsВ-84МС vai В-92С2  |
| Ātrums uz ceļa | 70 km/h |
| Jauda/masa |  |
| Maks. attālums | 550 km |

**T-90 "Vladimir"** (krievu: *Т-90 «Владимир»*) ir Krievijas kaujas pamattanks.

To izstrādāja 1980. gadu beigās un 1990. gadu sākumā kā tanka T-72B modernizāciju ar apzīmējumu T-72BU, bet 1992. gadā to pieņēma apbruņojumā ar apzīmējumu T-90. Laika posmā no 2001. līdz 2010. gadam tanks kļuva par pasaulē pārdotāko jauno pamattanku. No 2011. gada beigām Krievijas Bruņotie spēki uz laiku pārtrauca to iepirkumu, bet no 2020. gada aprīļa uzsākta tanka modernizētās versijas T-90M piegāde Krievijas armijai.

Pēc tanka galvenā konstruktora Vladimira Potkina nāves ar Krievijas Federācijas valdības lēmumu tankam T-90 piešķīra vārdu "Vladimir".

Iznīcinātais Krievijas T-90 "Vladimir" Zaporižjas apgabalā (2022)
T-90 izmantoja Krievijas bruņoto spēku vienības kara laikā Donbasā 2014. gada vasarā. 2022. gada bruņotas agresijas laikā Krievija sāka atklāti izmantot savus esošos dažādu modifikāciju T-90 tankus. Ukrainas bruņotie spēki sagrāba vairākus T-90A labā tehniskā kārtībā. Kopš 2022. gada oktobra Krievijas bruņotie spēki frontē izmanto eksportētam paredzēto T-90S tanka modifikācijas. 2023. gada sākumā tika reģistrēts pirmais šāda tanka iznīcināšanas gadījums Ukrainā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Т-90 стал самым продаваемым танком 2010-х годов». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-10-11. Skatīts: 2012-10-09.
2. ↑  Танки Т-90, полюбившиеся Путину и раскритикованные Генштабом, продали алжирцам и туркменам // Newsru.com
3. ↑  Российская армия получила первую партию модернизированных танков Т-90М // Известия, 13.04.2020
4. ↑  «Владимир» в броне // ГР, 21.01.2010
5. ↑  «Російські танки Т-90 на Донбасі». 2015-12-11. Skatīts: 2023-06-10.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***T-90***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2005003696

 |

 |
**Benekena zaķauza** (latīņu: *Bromopsis benekenii*) ir suga graudzāļu dzimtā, kuru daži autori nodala kā zarainās zaķauzas (*Bromopsis ramosa*) pasugu. Tā ir sastopama Eirāzijā, reti gandrīz visā Latvijas teritorijā. Tā ir ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 2. kategorijā.

Nelielas grupas aug gāršas tipa platlapju mežos un krūmājos, upju gravās.

Apraksts
--------

Benekena zaķauza ir daudzgadīgs, 60—130 cm garš lakstaugs ar skraju ceru. Augam ir stāvs, aplapots, apmatots stiebrs, kurš parasti augšdaļā lokveidīgi nolīkst. Lapu makstis ir ar austiņām, mezgli un lapas ar matiņiem. Maksts ir slēgta. Lapas ir plakanas, 0,6—0,9 cm platas. Ziedu skara ir diezgan blīva, lokveidīgi nolīkusi, 10—20 cm gara. Skaras apakšējie zari pušķos pa 2—4. Lapu makstis ir īsi apmatotas. Lapas mēlīte ir 0,1—0,3 cm īsa. Vārpiņas ir 1,5-3 cm garas ar 3—6 ziediem. Ārējā vārpiņas plēksne ar 1 dzīslu, iekšējā — ar 3 dzīslām. Auglis ir grauds. Zied jūnija beigās un jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Benekena zaķauza - Bromopsis benekenii (Lange) Holub - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-10-30.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Benekena zaķauza***.
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**1259. gada kauja pie Skodas** notika 1259. gada vidū, pēc miera līguma notecēšanas starp žemaišiem un Livonijas ordeni.

Priekšvēsture
-------------

1256./1257. gada kaujā pie Klaipēdas žemaiši uzvarēja Livonijas ordeņa karaspēku.
1256. gada beigās Žemaitijas kunigaiši rīkoja lielas dzīres, kurās viņu vadonis Almins (?) aicināja doties uz Kursu un izdzīt no turienes kristiešus. Viņu priesteris ar upurēšanas palīdzību pareģoja kara veiksmi, ar nosacījumu, ka trešdaļa no gūtā laupījuma jāatdod dieviem. Karagājienam sapulcējās ap 3000 žemaišu karavīru.
Kuldīgas komturs aicināja palīgā ordeņa brāļus, vāciešus un kuršus no Klaipēdas. Kad Klaipēdas karadraudze ieradās Kuldīgā, krusta karotāji Klaipēdas komtura Bernharda no Hārenes vadībā devās pakaļ žemaišiem, kas ar Kursā iegūto laupījumu devās mājup.

Kaujas norise
-------------

Abi karaspēki sastapās pie kuršu Skodas pils (tagad pilsēta Klaipēdas apriņķī netālu no Latvijas-Lietuvas robežas). Pirmie uzbruka krusta karotāji komtura Bernharda vadībā, bet sastapa niknu žemaišu pretestību. Daļa no kuršu karavīriem atstāja kaujas lauku, ordeņa karaspēks cieta sakāvi, kurā krita 33 bruņinieki, arī Klaipēdas komturs Bernhards. Žemaiši pateicās dieviem par dāvāto uzvaru.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------


1. ↑  "Skuodo mūšis: sukanka 750 metų" (lt). *Vakarų ekspresas*. 2009-07-17.
**Kubaņas kazaku koris** (krievu: *Кубанский казачий хор*, ukraiņu: *Кубанський козачий хор*) ir 1811. gadā dibināts tautas mākslas kolektīvs. Vienīgais profesionālais tautas koris Krievijā ar nepārtrauktu vēsturi kopš 19. gadsimta sākuma. Grupas repertuārā ir Kubaņas kazaku, krievu un ukraiņu tautas dziesmas, kā arī dziesmas krievu un ukraiņu dzejnieku vārdiem, ko aranžējis grupas mākslinieciskais vadītājs Viktors Zaharčenko.

Kubaņas kazaku koris ir atzīts par savdabīgu, autentisku nacionālās kultūras zīmolu. Šis patiesi vēsturiskais kolektīvs ir īpaši vērtīgs Krasnodaras novada kultūras īpašums tradicionālās tautas kultūras jomā.

Atsauces
--------

1. ↑  «История». *kkx.ru*. Skatīts: 2023-06-29.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kubaņas kazaku koris***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 301788374

 |

 |
**Cietā virza** (latīņu: *Stellaria holostea*) ir augu suga virzu ģintī. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, kur dažāda lieluma grupas aug lapkoku un jauktos mežos un krūmājos.

Apraksts
--------

Cietā virza ir daudzgadīgs, 10—35 cm garš lakstaugs ar garu un ložņājošu sakneni, no kā bagātīgi atiet īsi, lapaini neauglīgie un — garāki — auglīgie (ziedošie) dzinumi. Stublājs ir stāvs vai pacils, nereti zaro, trausls un četršķautņains. Stublāja šķautnes ir īsi skarbmatainas. Lapas uz stublāja ir novietotas pretējas, tās ir sēdošas, stīvas un šauri lancetiskas. Lapas plātnes mala gluda ir skarbmataina, tai ir gari smails gals. Ziedi ir lieli, stublāja un zaru galā. Vainaglapas baltas, piecas, brīvaslīdz pusei šķeltas, uz tām redzams dzīslojums. Arī kauslapas piecas, brīvas, smailas, apmēram divreiz īsākas nekā vainaglapas. Auglis ir olveida pogaļa, kas mazliet īsāka nekā kauslapas vai kauslapu garumā, un gatava atveras līdz pamatam pa 6 vārsnēm. Zied maijā un jūnijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «cietā virza - Stellaria holostea L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-06-30.
**Pitrags** (lībiešu: *Pitrõg*) ir ciems Talsu novada Kolkas pagastā, Irbes šauruma krastā. Izvietojies pie Pitragupes ietekas jūrā 16 km no pagasta centra Kolkas, 62 km no novada centra Talsiem un 178 km no Rīgas. Pitrags atrodas Slīteres nacionālā parka neitrālajā zonā.

Vēsture
-------

Pitrags ir sens līvu ciems, kas vēstures avotos pirmo reizi minēts 1582. gadā. Pēc leģendas, Pitragu dibinājuši četri brāļi sāmsalieši, kuru būvētās mājas ir vecākās sētas ciemā. 19. gadsimta divdesmitajos gados Pitragā bija 11 sētas, bet vēl gadsimtu vēlāk – 12 vecsaimniecības un 38 zvejnieku saimniecības. 19. gadsimta vidū Pitragā atvērts krogs, 1902. gadā — baptistu lūgšanu nams. Iespējams, ka Pitraga nosaukums ir cēlies no lībiskā salikteņa "põddõr" – "briedis", un "aiga" – "mala", "krasts".[*nepieciešama atsauce*]

Padomju laikā Pitragā uzbūvēja zivju kūpināšanas fabriku. 19. – 20. gs. Pitrags bija pazīstams kā nozīmīgs laivu un kuģu būvniecības centrs, kas būtiski veicināja ne tikai ciema, bet arī visas piekrastes sociāli — ekonomisko attīstību. Taču arī jūra ir "prasījusi" savu tiesu — tās dibenā iepretim Pitragam atrodas nogrimuši kuģi un laivas, kuru atliekas dažreiz tiek izskalotas pēc lielām vētrām. Šodien Pitraga liedagā un cik vien tālu skats sniedzas abos virzienos, nekas vairs neliecina ne par kuģniecības manufaktūru, ne par piekrastes saimniecisko dzīvi. Nesen Pitragā tika atvērts kempings.[*nepieciešama atsauce*]

Iedzīvotāji
-----------

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1935 | 219 | —     |
| 1969 | 124 | −43.4% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 42 | −66.1% |
| 2000 | 49 | +16.7% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 42 | −14.3% |
| 2021 | 40 | −4.8% |

 |
|  |

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Pitragu». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  «Tūrisms Ziemeļkurzemē. Pitrags». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 3. decembrī. Skatīts: 2011. gada 1. jūlijā.
3. ↑  «Pitraga baptistu draudze». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 4. augustā. Skatīts: 2011. gada 1. jūlijā.
4. ↑  OSP

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Kolkas pagasta ciemi |
| --- |
|  |
| 
* **Kolka**
* Košrags
* Mazirbe
* Pitrags
* Saunags
* Sīkrags
* Uši
* Vaide

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Lībiešu krasta ciemi |
| --- |
|  |
|  | 
* Jaunciems (*Ūžkilā*)
* Kolka (*Kūolka*)
* Košrags (*Kuoštrõg*)
* Lielirbe (*Īra*)
* Lūžņa (*Lūžkilā*)
* Mazirbe (*Irē*)
* Melnsils (*Mustānum*)
* Miķeļtornis (*Pizā*)
* Pitrags (Pitrõg)
* Saunags (*Sǟnag*)
* Sīkrags (*Sīkrõg*)
* Vaide (*Vaid*)

 |  |

 |
Koordinātas: 53°32′N 30°55′E﻿ / ﻿53.533°N 30.917°E﻿ / 53.533; 30.917

Ļesnas kauja (N. Larmesens, pēc 1722.).
**Ļesnas kauja** (zviedru: *Slaget vid Lesna*) jeb **kauja pie Ļesnajas** (krievu: *Битва при Лесной*; baltkrievu: *Бітва пад Лясной*) bija Lielā Ziemeļu kara kauja, kas notika pie Slavharadas Baltkrievijas austrumos 1708. gada 9. oktobrī (29. septembrī pēc VS). Krievijas caristes karaspēks Pētera I vadībā nodarīja zaudējumus Ādama Lēvenhaupta vadītajiem Zviedrijas karalistes armijas papildspēkiem, kas no Rīgas devās palīgā karaļa Kārļa XII vadītajai armijai.

Kaujas priekšvēsture
--------------------

1706. gada vasarā zviedri uzvarēja Saksiju, kas 1706. gada 24. septembrī parakstīja Altranštates miera līgumu. Uzvaru iedvesmots, 1707. gada septembrī karalis Kārlis XII atstāja Saksiju un vērsās pret savu pēdējo pretinieku Krieviju. 1708. gada martā viņš iekārtoja apmetni pie Minskas un gaidīja papildspēkus no Rīgas Ādama Lēvenhaupta vadībā, kas sastāvēja no 16 000 jauniem rekrūšiem no Zviedrijas, Somijas un Baltijas provincēm. Tomēr 1708. gada jūnijā, nesagaidījis papildspēkus, zviedru karalis deva pavēli doties uz austrumiem pretī krievu galvenajiem spēkiem, kas bija koncentrēti pie Smoļenskas, lai tālāk turpinātu uzbrukumu Maskavas virzienā. Uzvarējis krievus pie Mogiļevas, Kārlis XII mēnesi gaidīja papildspēku ierašanos no Rīgas Lēvenhaupta vadībā.

Kaujas norise
-------------

Krievu armija uzbruka ģenerāļa Ādama Lēvenhaupta vadītajai Zviedrijas karaspēja grupai pēc tās pārcelšanās pāri Dņepras upei un ieguva 7000 pajūgus ar munīciju un pārtiku. Pēc kaujas krievu armija atkāpās, bet ap 6000 zviedru, somu un baltiešu karavīru bez apgādes rezervēm pievienojās Kārļa XII armijai.

Sekas
-----

Kārlis XII izlēma doties uz dienvidiem, lai apvienotos ar viņam lojālo Polijas-Lietuvas valdnieka Ļeščinska karaspēku un Ukrainas hetmaņa Ivana Mazepas karaspēku. Neparasti agrās ziemas dēļ un sliktās apgādes dēļ zviedru armija stipri novājinājās un 1709. gada pavasarī tikai trešā daļa no sākotnējās zviedru armijas bija kaujasspējīga. Tomēr Kārlis XII bija spiests doties arvien tālāk uz dienvidiem.
**Kārlis Dziļleja** (līdz 1940. gadam — **Tīfentāls**; dzimis 1891. gada 13. decembrī Pastendes pagasta „Brūžkalnos", miris 1963. gada 16. decembrī Stokholmā), latviešu skolotājs, rakstnieks, literatūrvēsturnieks, tulkotājs un sabiedriskais darbinieks.

Dzīves gājums
-------------

Kārļa Dziļlejas piemiņas plāksne Mazajā Nometņu ielā, Māras dīķa tuvumā.
Dzimis 1891. gadā Pastendes pagasta „Brūžkalnos" Jāņa Tīfentāla un viņa sievas Minnas ģimenē.
Mācījās pedagoģijas kursos Cēsīs (1908—1909), strādāja par skolotāju Koknesē. No 1911. gada līdz 1914. gadam mācījās Belgorodas skolotāju institūtā, pēc beigšanas strādāja par skolotāju Majoros. 
Pirmā pasaules kara laikā bēgļu gaitās Harkivā un Petrogradā, kur beidza Augstākos komerczinību kursus.

Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par latviešu valodas skolotāju, nodarbojās ar mācību grāmatu rakstīšanu. 1925. gadā viņu no LSDSP saraksta ievēlēja Rīgas domē. Bija žurnālu "Jaunais Cīrulītis" un "Domas" redaktors. Pēc 1934. gadā notikušā valsts apvērsuma tika ieslodzīts Liepājas koncentrācijas nometnē. 
1935. gadā arī viņa meita Rasma Tīfentāle tika apcietināta par pretošanos Ulmaņa režīmam.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, strādāja Neištates un Blombergas latviešu ģimnāzijās. Vēlāk pārcēlās uz dzīvi Zviedrijā. Uzrakstīja divas mācību grāmatas trimdas latviešu skolām un trīs rokasgrāmatas skolotājiem. Miris 1963. gadā Stokholmā.

Daļēja bibliogrāfija
--------------------

* Latviešu rakstniecības teorija (1915);
* Poētika (1920);
* Poētika (1920, 1928);
* Andrejs Upīts (1923);
* Latviešu rakstniecības vēsture pamatskolām (1921, 1933);
* Mazā poētika pamatskolām (1921, 1931);
* Janis Jansons-Brauns (1927);
* Latviešu literatūras vēsture sakarā ar galvenām parādībām cittautu literatūrā (1—2, 1931—1932);
* Garlībs Merķelis (1935);
* Vecais Stenders (1938);
* Neredzīgais Indriķis (1938);
* Poētika: skolām un pašmācībai. Bruxelles: Pētera Mantnieka apgāds, 1949. — 174 lpp.
* Paradīzes sargs: trīs stāsti par tiem, kas dzimtenē mirst. Stokholma: Ziemeļblāzma, 1951. — 92 lpp.
* Starp diviem krastiem. Vesterosa: Ziemeļblāzma, 1964. — 158 lpp.Ulmaņa režīmam
* Latvju sonets 100 gados (1956);
* Vijole naktī (dzejoļu izlase) (1995);

1934. gadā uzņemtā pirmā latviešu skaņu filma „Daugava" uzņemta pēc K. Tīfentāla scenārija.

Atsauces
--------

1. ↑  Rīgas jaunās pilsētas domes sastāvs//Latvijas Kareivis, 25.03.1925, Nr 57, 1.lpp
2. ↑  Likvidēta komūnistiskās jaunatnes "šūniņas"//Latvijas Kareivis, 27.02.1935, Nr 49, 3.lpp

Ārējās saites
-------------

* Latviešu valodniecības darbinieki
* Kārlis Dziļleja. Poētika. Gauja, 1985.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 267255657
* LNB: 000004475
* LCCN: n88638282
* ISNI: 0000 0003 8282 7433
* GND: 127673555

 |

 |
**Mārtiņš Pīrāgs** (1890—1968) bija Pirmā pasaules kara karavīrs artilērists, vēlāk Latvijas armijas Latgales partizānu pulka virsseržants. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1890. gada 15. martā Saukas-Elkšņu draudzē, Elkšņu pagasta Kristūžos zemkopja Mārtiņa Pīrāga ģimenē. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gada maijā viņu iesauca Krievijas impērijas armijā. Dienēja 143. kājnieku pulkā, 1916. gadā viņš beidza īpašo mācību komandu, gatavojoties pārcelšanai uz Rietumu fronti Francijā. latviešu strēlnieku divīzijas sastāvā piedalījās Ziemassvētku kaujās pie Jaunķemeriem. 1917. gada janvārī viņu nosūtīja uz tranšeju lielgabalu kursiem Daugavpilī, pēc tam M. Pīrāgs uzdienējās līdz vecākā apakšvirsnieka dienesta pakāpei 4. divīzijas vieglo mīnmetēju baterijā. 1917. gadā viņš krita vācu gūstā, atbrīvots pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā.

1919. gada 11. augustā viņu iesauca Latvijas Republikas armijā, piedalījās kaujās pret bermontiešiem un pret lieliniekiem. Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijas cīņu laikā 1920. gada 25. janvārī Latgales partizānu pulka uzbrukumā Mārtiņš Pīrāgs komandēja III bataljona vadu, kas ieņēma Sazonovas jeb Sazonu (*Сазоны*) sādžu pie Kuhvas upes Linovas pagastā un saņēma gūstā deviņus pretinieka karavīrus. 1921. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni Nr. 3/654. 1921. gada 1. oktobrī viņu atvaļināja no aktīvā karadienesta.
Kā jaunsaimnieks saimniekoja Viesītes pagasta Lāčplēšos, strādāja par mežsargu Viesītes mežniecībā. Pēc Otrā pasaules kara turpināja strādāt par mežsargu.

Miris 1968. gada 1. maijā, apbedīts Viesītes Stauģu kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  «L.k.o.k. biogrāfija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2014. gada 12. decembrī.
2. ↑  «nekropole.info». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 14. martā. Skatīts: 2014. gada 12. decembrī.
**Dvietes apmetne** bija akmens laikmeta un agrā bronzas laikmeta iedzīvotāju apdzīvota vieta Daugavas kreisajā krastā tagadējā Augšdaugavas novada (Dvietes pagasts) teritorijā.

Dvietes senleja
---------------

Dvietes apmetne atrodas Dvietes upes senlejā, kur ir atklātas aptuveni 15 senas apmetnes, kas tika apdzīvotas no akmens laikmeta līdz pat viduslaikiem. Dvietes, Munču, Dzenīšu, Berezovkas, Grīvas, Slobodas, Putnu salas un Vecaines apmetnē ir atrastas senlietas, kas attiecas uz akmens laikmetu.

Arheoloģiskie izrakumi
----------------------

### Pirmie izrakumi 1937.-1938. gadā

Arheoloģiskie atradumi Dvietes senlejā sākti 1937. gadā, kad Valsts Vēsturiskā muzeja Jelgavas nodaļas vadītājs Eduards Šturms Dvietes labajā krastā pie iztekas no Dvietes ezera atklāja divas akmens laikmeta zvejnieku-mednieku apmetnes. Lielākā senlietu daļa (krama, raga, kaula rīki) attiecas uz mezolītu un neolītu, bet tika atrastas arī Auklas keramikas kultūrai raksturīgas bronzas laikmeta senlietas (akmens cirvji, švīkātās keramikas lauskas u. c. priekšmeti) un dzelzs laikmeta keramika. Ievērības cienīga ir šeit atrastā vēlā paleolīta harpūna, kas, iespējams, darināta no ziemeļbrieža raga. Dvietes Munču apmetne tika atklāta Dvietes kreisajā krastā pie ietekas Daugavā blakus Dvietes pagasta Munčiem. 1938. gadā šeit tika veikti izrakumi, kuros atrasta neolīta, bronzas laikmeta un dzelzs laikmeta keramika.

### Izrakumi 1960.-2002. gadā

Dvietes senlejas izpēte tika turpināta 1960. gados, kad Dvietes krastos tika atklātas vēl dažas iespējamās akmens laikmeta apmetņu vietas (Dzenīšu un Berezovkas apmetnes).
1981. un 1984. gadā arheoloģiskie izrakumi veikti Ilzes Lozes vadībā.
Putnu salas apmetne tika atklāta 1990. gados Dvietes senlejas labajā krastā, Bebrenes pagasta Putnu salā, kur atrastas dzelzs laikmetam un viduslaikiem raksturīgu māla trauku lauskas, krama kasīkļi, no māla izgatavotas tīklu gremdes, slānekļa galodas, dzirnakmeņi un dzelzs laikmetam raksturīga bronzas vainaga fragments. Iespējams, ka Putnu salas apmetne ir bijusi apdzīvota arī agrāk. To pierāda īpatnējas formas krama nazis, kas atrasts Putnu salā un attiecas uz vēlo mezolītu, kā arī šeit atrastās švīkātās keramikas lauskas, kas attiecas uz bronzas laikmeta beigām vai agro dzelzs laikmetu.
2000. gadā vidējā neolīta trauku lauskas un krama rīki tika atrasti Skuķu ezera rietumu krastā, ko vecākās paaudzes vietējie iedzīvotāji sauc par Vecaini. Latvijas Vēstures muzeja Arheoloģijas nodaļa 2002. gada pavasarī Egitas Ziediņas vadībā Dvietes senlejā pie Skuķu ezera atklāja divas jaunas neolīta apmetnes ar neizpostītu kultūrslāni.

Atsauces
--------

1. ↑  Dāvis Gruberts. «Nozīmīgi arheoloģiskie atklājumi Dvietes senlejā». *Latgales Laiks* (latviski), 2002. gada 17. maijs. Skatīts: 2015. gada 2. martā.[novecojusi saite]
**Mazā eragroste** (latīņu: *Eragrostis minor*) ir graudzāļu dzimtas suga. Savvaļā tā sastopama mērenā un subtropu klimata joslās Eirāzijā. Eiropas ziemeļdaļā, tostarp Latvijā, mazā eragroste ir rets, adventīvs (ievazāts) augs.

Latvijā mazā eragroste pārsvarā sastopama valsts vidus un austrumu daļā, kur dažāda lieluma grupas aug smiltājos, ceļmalās un dzelzceļu uzbērumos.

Vizuāli grūti atšķirama no otras Latvijā sastopamās sugas — lielvārpu eragrostes.

Apraksts
--------

Mazā eragroste ir viengadīgs, 8—25 cm garš lakstaugs, kurš veido nelielu, blīvu ceru ar daudziem paciliem vai stāviem stiebriem. Stiebrs ir kails. Viss augs ir pelēcīgs, it kā eļļains; šo iespaidu rada daudzie dziedzermatiņi uz lapām un ziedkopas. Lapas ir 0,2—0,5 cm šauras, mēlītes vietā matiņu pušķis. Skara iegareni olveidīga (ga 5—10 cm), zari atstāv, katrā vārpiņā 8—18 divdzimumu ziedi. Vārpiņas ir 1 cm garas un (līdz) 0,2 cm platas uz ziedkopas ass 2 rindās, ar pelēcīgi violetu nokrāsu. Vārpiņas plēksnes ir īsas, uz šķautnēm ar dziedzeriem. Ārējās zieda plēksne ir 0,15—0,2 cm gara, tās šķautne parasti ir kaila. Bagātīgs dziedzermatojums ir uz vārpiņas kātiņa (ass) tā galā. Akota nav. Auglis ir sīks grauds. Zied no jūlija līdz septembrim.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)

Atsauces
--------

1. 1 2  «mazā eragroste - Eragrostis minor Host - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-29.
**Daniels Harvics** (vācu: *Daniel Harrwitz*; 1821. gada 22. februāris, Breslava — 1884. gada 2. janvāris, Bolcāno) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta vidū bijis viens no spēcīgākajiem Eiropas šahistiem. Lielāko daļu savas dzīves pavadījis Londonā un Parīzē, bijis Parīzes šaha kafejnīcas *Café de la Régence* patstāvīgs apmeklētājs. No 1846. gada līdz 1860. gadam nospēlējis aptuveni 16 mačus ar tā laika labākajiem šahistiem. 1846. gadā zaudējis Hauardam Stauntonam ar 9½:12½ un Džordžam Volkeram ar 5:7. 1848. gadā Breslavā nospēlējis neizšķirti ar Ādolfu Andersenu — 5:5. 1848. gadā uzvarējis Kārli Maietu ar 6:3. 1849. gadā guvis minimālu uzvaru pār Bernhardu Horvicu ar 8:7. 1853.-1854. gados Londonā izdevis žurnālu *British Chess Review*. 1858. gadā sacenties mačā ar tā laika spēcīgāko šahistu Polu Morfiju. Harvicam izdevies uzvarēt mačā divas pirmās partijas, taču vēlāk Morfijs noslēdzis maču savā labā ar 2½:5½. Neraugoties uz zaudējumu, tas bijis viens no labākajiem Eiropas šahistu rezultātiem mačā pret Morfiju. 1862. gadā Berlīnē Harvics izdevis savu šaha mācību grāmatu *Lehrbuch des Schachspiels*, kura ieguvusi lasītāju atzinību. Drīz pēc tam pametis šaha turnīrus, jo saņēmis nelielu mantojumu no tēva Itālijas Alpos, kur aizvadījis savu atlikušo mūža daļu.

Atsauces
--------

1. ↑  Paris 1858

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* D. Harvica šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 286688686
* ISNI: 0000 0003 9259 5365

 |

 |
**Deivids Ārkets** (angļu: *David Arquette*, dzimis 1971. gada 8. septembrī) ir amerikāņu aktieris, režisors, kinoproducents un bijušais profesionāls cīkstonis. Pazīstams ar Djūija Railija lomu filmu franšīzē "Kliedziens" (*Scream*), par kuru viņš ieguva balvu *Teen Choice Award* un divas balvas *Blockbuster Entertainment Awards*.

Ārkets kļuva pazīstams 1990. gadu vidū, kad piedalījās vairākās Holivudas filmās: "Kliedziens" (1996), "Kliedziens 2 (1997), "Kliedziens 3" (2000). Nozīmīgas lomas tēlojis arī filmās *Wild Bill*, "Skolotājā iemīlēties nedrīkst", "Bafija pret vampīriem", *See Spot Run*, "Zirnekļu uzbrukums". Viņam bijušas arī vairākas lomas televīzijā, piemēram, Džeisons Ventresss ABC seriālā *In Case of Emergency*. Ārkets ierunājis Skaliju *Disney Channel* animācijas seriālā *Jake and the Never Land Pirates*. Bijis izpildproducents spēļu šovam *Celebrity Name Game*, par kuru saņēmis *Daytime Emmy* balvas nomināciju.

No 1999. līdz 2013. gadam bijis precējies ar aktrisi Kortniju Koksu. No 2015. gada precējies ar Kristīnu Maklartiju.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Deivids Ārkets***.
* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* David Arquette Biography (1971-) filmreference.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24800348
* LCCN: no97029797
* ISNI: 0000 0001 1947 7069
* GND: 124560326
* SUDOC: 131819755
* BNF: cb14021783t (data)
* BIBSYS: 99016028
* NLA: 42351748
* NKC: xx0150308
* BNE: XX1276047

 |

 |
**Patoloģijas centrs** ir viena no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) struktūrvienībām Hipokrāta ielā 4, Rīgā, kas nodrošina slimību morfoloģisko un citoloģisko diagnostiku. Tajā ietilpst Infekciju slimību patoloģijas nodaļa, Vispārējās patoloģijas nodaļa un Citoloģijas nodaļa.

Vēsture
-------

Izveidots 1976. gadā kā jaunbūvējamās Rīgas 7. slimnīcas "Gaiļezers" **Patoloģiskās anatomijas centrs**. Tika izveidota vispārīgās patoloģijas, infekciju patoloģijas, biopsiju un operācijas materiāla izmeklēšanas un konsultatīvā nodaļa. 1977. gadā ar PSRS Veselības aizsardzības kolēģijas lēmumu centrs tika apstiprināts par "Vissavienības pirmrindas pieredzes skolu". 1984. gadā centru pārdēvēja par patstāvīgu **Republikas Patoloģiskās anatomijas biroju**.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas līdz 1996. gadam iestādes nosaukums bija **Valsts Patoloģijas centrs**, bet 1999.gadā tika valsts SIA „Patoloģijas centrs".
Kopš 2007. gada Patoloģijas centrs ir Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas struktūrvienība.

Atsauces
--------

1. ↑  Patoloģijas centrs[novecojusi saite]
2. ↑  «Patoloģijas centra vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 1. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 4. jūnijā.