recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Amonija nitrīts** (NH4NO2) ir slāpekļpaskābes amonija sāls. Tā ir kristāliska bezkrāsaina viela (smalki prizmveida kristāli, uzglabājot kļūst dzeltenīgi). Amonija nitrīts glabājot pamazām sadalās, it sevišķi paaugstinātā temperatūrā. Sadaloties izdalās slāpeklis, tādēļ amonija nitrītu nedrīkst uzglabāt hermētiski noslēgtos traukos, jo, pieaugot spiedienam, pēc kāda laika var notikt eksplozija. Karsējot sausu amonija nitrītu, jau pie 60—70 °C notiek spēcīgs sprādziens. Amonija nitrīts viegli eksplodē arī trieciena iedarbībā, vai beržot piestā. Labi šķīst ūdenī, metanolā un etanolā, slikti šķīst ēterī. Koncentrētos ūdens šķīdumos amonija nitrīts ātri sadalās, it sevišķi temperatūrā virs 33 °C. Amonija nitrīts ir samērā toksiska viela.

Iegūšana
--------

Lai laboratorijā iegūtu amonija nitrīta ūdens šķīdumu, sajauc siltus amonija perhlorāta un kālija nitrīta šķīdumus:

NH4ClO4 + KNO2 → KClO4 + NH4NO2
Maisījumu ātri atdzesē ar aukstu ūdeni un atstāj uz diennakti, pēc tam nolej iegūto NH4NO2 šķīdumu no kālija perhlorāta nogulsnēm. Šķīdumu uzglabā tumšā un vēsā vietā.

Iegūšanā iespējams izmantot arī citas apmaiņas reakcijas, piemēram, bārija vai svina nitrīta reakciju ar amonija sulfātu, vai sudraba nitrīta reakciju ar amonija hlorīdu.

Var iegūt arī, reducējot amonija nitrātu ar ūdeņradi izdalīšanās brīdī paskābinātā šķīdumā:

NH4NO3 + 2H → NH4NO2 + H2O
Amonija nitrīts rodas, laižot cauri amonjaka ūdens šķīdumam NO un NO2 maisījumu:

2NH3·H2O + NO + NO2 → 2NH4NO2 + H2O
NH4NO2 iespējams iegūt, oksidējot amonjaku ar ozonu vai ūdeņraža peroksīdu.

Ķīmiskās īpašības
-----------------


NH4NO2 viegli sadalās par slāpekli un ūdeni:

NH4NO2 → N2 + 2H2O
Šo reakciju var izmantot, lai laboratorijas apstākļos iegūtu tīru slāpekli.

Tā kā amonija nitrīts ir vājas skābes un vājas bāzes sāls, tas viegli sadalās skābā vai sārmainā vidē:

NH4NO2 + HCl → NH4Cl + HNO2
NH4NO2 + NaOH → NH3 + NaNO2
Spēj oksidēties ar gaisa skābekli:

2NH4NO2 + O2 → 2NH4NO3

Izmantošana
-----------

Amonija nitrītu izmanto par dezinfekcijas līdzekli, rodenticīdu, kā arī lauksaimniecībā par pesticīdu. Lieto hidroksilamīna un tā sāļu sintēzēm.

Atsauces
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***amonija nitrīts*** |

1. ↑  Карякин Ю. В. Ангелов И. И. *Чистые химические вещества*. Москва : Химия, 1974, 33. lpp. (krieviski)
2. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson. *Concise encyclopedia chemistry*. Walter de Gruyter, 1994. 66. lpp. ISBN 3-11-011451-8.
Šis raksts ir par ielu Jūrmalā. Par citām jēdziena **Ērgļu iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Ērgļu iela** ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Ērgļu iela sākas pie dzelzceļa un beidzas kāpu rajonā. Kopējais ielas garums ir 370 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ērgļu ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir pārsvarā savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi
----------------

Ērgļu iela ir savienota ar šādām ielām:

* Jomas iela
* Jūras iela (T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Majori

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrmalas ielas, kuru nosaukums sākas ar burtu E |
| --- |
|  |
| 
* 0—9
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* R
* S
* T
* U
* V
* Z

 |
|  |
| EĒ | 
* Edinburgas prospekts
* Eduarda Veidenbauma
* Eglaines
* Egļu
* Eiženijas
* Emelīnas
* Emīla Dārziņa
* Emīlijas
* Engures
* Enkuru
* Ērgļu
* Ernesta Birznieka-Upīša
* Ernesta
* Ezeru
* Ežu

 |

 |
Šis raksts ir par sportistu. Par citām jēdziena **Liepiņš** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Dainis Liepiņš** (1962. gada 13. augusts—2020. gada 27. novembris) bija latviešu treka riteņbraucējs, pārstāvējis PSRS izlasi. Četrkārtējs pasaules junioru čempions komandu iedzīšanas un individuālajā iedzīšanas brauciena (1979 Buenosairesa, 1980 Mehiko), Pasaules pieaugušo čempionātā izcīnījis sudraba (1981 Brno) un bronzas medaļu (1983 Cīrihe).

Riteņbraukšanas treniņus uzsācis 12 gadu vecumā pie Arvīda Bogdanova. Ātri tika gūti panākumi, un Liepiņu iekļāva PSRS junioru izlasē.

Startēja arī šosejas riteņbraukšanas sacensībās.

Pēc karjeras beigām cīnījās ar alkoholismu, krimināli sodīts par armijas ieroču un citu preču nelegālu pārdošanu. Liepiņu apžēloja Valsts prezidents Guntis Ulmanis.

Atsauces
--------

1. 1 2  Alkohola aplis. Treks, kurā neuzvar. Pieredzes stāsts
2. ↑  «Mūžībā devies treka riteņbraucējs Dainis Liepiņš». *www.diena.lv*. Skatīts: 2020-11-28.

Ārējās saites
-------------

* *Cycling Archives* profils (angliski)
**Vampīrzivtiņa** (*Danionella dracula*) ir sīciņa zebrzivju dzimtas (*Danionidae*) saldūdens zivs, kas sastopama Mjanmas ziemeļdaļā. Vampīrzivtiņa tika atklāta 2007. gadā, un tās vienīgā zināmā savvaļas dzīvotne joprojām ir neliela tērcīte starp Mogaunu un Tanai, Mjičinas reģionā.

Izskats
-------

Savu nosaukumu vampīrzivtiņa ieguvusi, pateicoties tās neparastajiem "ilkņiem" — tēviņam augšžoklī ir divi nelieli izaugumi, kas atgādina klasiskā filmu tēla — vampīra — asos ilkņus. Novērots, ka tēviņi šos ilkņus izmanto savstarpējās cīņās. Vampīrzivtiņa ir ļoti maza, un lielākie īpatņi sasniedz 17 mm. Tā ir gandrīz pilnībā caurspīdīga, izņemot acis. Cauri miesai var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus, tai nav zvīņu, nav taustekļu un nav sānu līnijas. Ķermenis slaids, galva un acis proporcionāli lielas. Lieliem tēviņiem lielāko daļu ķermeņa augšpusē aizņem proporcionāli milzīgais augšžoklis. Kopumā zivtiņa atgādina citu lielāku zivju kāpurus, un tās vienkāršais skelets sastāv no skrimšļiem.

Vampīrzivtiņas priekšteči zaudēja īstos zobus pirms apmēram 50 milj. gadiem, bet augšžokļa kaulainie izaugumi, kas atgādina ilkņus, attīstījās pirms 30 milj. gadiem. Šai sugai raksturīgs dzimumu dimorfisms — mātītei, salīdzinot ar tēviņu, nav tik izteikti ilkņi, tai ir arī lielāks vēders, tās nav tik slaidas kā tēviņi.

Uzvedība un barība
------------------

Vampīrzivtiņas barošanās ieradumi savvaļā nav zināmi, bet nebrīvē, akvārijā, tā barojas ar garneļu kāpuriem, nelielām nematodēm un akvārija zivtiņu sauso barību. Vamīrzivtiņa sasniedz dzimumbriedumu pirms tās ķermenis ir pilnībā attīstījies. Zinātnieki uzskata, ka tas ir tādēļ, ka jaunākie tēviņi ir seksuāli aktīvāki un veiksmīgāki kā partneri.

Atsauces
--------

1. ↑  FIshBase: Danionella dracula Britz, Conway & Rüber, 2009
2. 1 2  Seriously Fish: Danionella dracula
3. 1 2 3 4 5  Spectacular morphological novelty in a miniature cyprinid fish, Danionella dracula n. sp.
4. 1 2 3 4 5  BBC News: 'Dracula' fish shows baby teeth
5. ↑  Roberts, Tyson R. (1986). "Danionella translucida, a new genus and species of cyprinid fish from Burma, one of the smallest living vertebrates". Environmental Biology of Fishes. 16 (4): 231–241. doi:10.1007/BF00842977

Ārējās saites
-------------

* Āzijā atklāta zivs-vampīrs un plikpaurains putns
* Kādā Birmas upē atrasta zivs-vampīrs[novecojusi saite]
* ARKive: Dracula minnow (Danionella dracula)
* IUCN: Danionella dracula
Valērija Zosta šaržs par sevi žurnālā "Atpūta"

**Valērijs Zosts** (1901—1960) bija pianists, Latvijas Valsts konservatorijas profesors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1901. gada 8. augustā Pēterburgā jurista ģimenē. Mācījās Petrogradas klasiskajā ģimnāzijā.
Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada pavasarī Valērijs kopā ar māsu Viktorinu un guvernanti Emmu Jēgeri devās uz Latviju, kur viņi apmetās pie Emmas radiniekiem Billēs.

1920. gadā V. Zosts kā eksterns pabeidza ģimnāziju, strādāja kuģu kompānijas kantorī, līdztekus mācījās privātā klavieru studijā, 1924. gadā pats sāka strādāt par klavierskolotāju, 1929. gadā Latvijas konservatorijā eksterni nokārtoja eksāmenu klavierspēlē un ieguva brīvmākslinieka statusu. Viņš izveidoja savu klavieru studiju, uzstājās Rīgas koncertzālēs un Rīgas Radiofonā (1933—1936). Viņa šaržus publicēja žurnāli "Svari", "Atpūta" un citi.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada rudenī V. Zosts sāka strādāt par docentu Latvijas Konservatorijas klavieru katedrā, 1945. gadā viņu iecēla par speciālās klavieru fakultātes dekānu, pēc tam par speciālās klavieru katedras vadītāju, 1954. gadā par profesoru. Līdztekus viņš no 1945. gadam viņš mācīja arī E. Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā un J. Mediņa mūzikas skolā.
V. Zosta skolnieki E. Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā bija Līvija Kalniņa (1952), Oļģerts Cintiņš (1953), Aleksandrs Kublinskis (1954); Gunta Dukāte-Čerņavska (1955), Nora Novika (1959).
V. Zosta studenti Latvijas Valsts konservatorijā bija Ludmila Pudovska (1948), Elga Īgenberga (1949), Nikolajs Fedorovskis (1950), Ieva Arāja (1955), Oļģerts Cintiņš, Māris Švinka (1960), Rimma Bulle (1953), Natālija Šrēdere (1947), Jautrīte Putniņa, Sergejs Muradovs (1952), Nora Novika (1964), Silvija Heine (1961), Ella Strazdiņa (1961), Kira Lavrinoviča (1961) u. c.

Miris Rīgā 1960. gada 30. septembrī.

Pagodinājumi
------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks

Literatūra
----------

* Valērijs Zosts. B Briede, A Darkevics, O Grāvītis, N Grīnfelds, u.c. Rīga: Liesma, 1971. — 272 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  russkije.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 296234586
* LNB: 000149264
* ISNI: 0000 0004 0146 0164
* GND: 1031351353

 |

 |
**Daito salas** (IPA: [daitɔː salas]; japāņu: 大東諸島, *Daitō-shotō*; agrāk — **Borodino salas**) ir triju koraļļu salu grupa Filipīnu jūras ziemeļrietumos, austrumos no Nansei salām. Pieder Japānai un administratīvi ietilpst Okinavas prefektūrā. Salu grupa sastāv no trijām salām — ziemeļdaļā divas lielākās apdzīvotās Minamidaito un Kitadaito un 170 km uz dienvidiem neapdzīvotā Okinodaito.

Salas, iespējams, 1587. gadā atklājis spāņu jūrasbraucējs Pedro de Unamuno un neapdzīvotās salas nosaucis par **Sinprovečo salām** *(islas sin Probecho)* — ‘nerentablajām salām’. 1815. gadā Okinodaito salu atkārtoti atklāja spāņi un nosauca par Rasas salu *(Isla Rasa)*, bet Minamitori un Okinotori salas 1820. gadā atkārtoti atklāja Krievijas kara flotes leitnants Ponafidins, kurš nosauca tās par godu Krievijas-Amerikas kompānijas kuģim *Borodino*. Japāņi salas sāka kolonizēt 1899. gadā un ierīkoja tur cukurniedru plantācijas. 1900. gadā Japānas valdība pasludināja salas par savu īpašumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Everything Started on an Uninhabited Island Surrounded by Coral Reefs in the Southern Sea

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315530812

 |

 |
Menandra nama peristils Pompejos.
**Peristils** (latīņu: *peristylium*, no sengrieķu: *περίστυλος*) ir ar kolonnām norobežota telpa (sengrieķu: *περί* — apkārt un *στῦλος* — stabs, balsts). Antīkajā arhitektūrā tie sastāvēja no taisnstūra pagalma, dārza vai laukuma, kas no visām četrām pusēm bija norobežoti ar apjumtu kolonādi vai atsevišķiem portikiem. Šādi peristili ir cēlušies no senajiem ātrijiem — mīnojiešu-mikēniešu laika dzīvojamo namu iekšējām telpām. Būtībā kolonāde, kas norobežo šādu pagalmu, saucas peristasiss (sengrieķu: *περίσταςις* — "apkārt stāvēšana"). Ja šāda kolonāde apņem templi, tad celtnes tips saucas peripters ("spārnotais"). Ārējo kolonādi sengrieķi sauc "pterons" (*πτερον* — spārns). Vēl slēgts vai daļēji slēgts pagalms tiek saukts par aulu.

No 4. gadsimta pr.Kr. hellēnisma laika, peristila pagalms bija neatņemama romiešu pilsētas nama vai ārpilsētas villas daļa, kā arī peristili veidoja sabiedriskos laukumus (Grieķijā — agoras, Romā — forumus) vai arī to daļas. Peristili bija norobežoti no ielu trokšņa un putekļiem, kā arī no ziņkārīgām acīm. Šeit laida tikai īpaši uzlūgtus viesus. Romiešu peristila pagalmā centrālo vietu aizņēma baseins (implūvijs), kur no jumtā izveidotas atveres (komplūvija) virs tā satecēja lietus ūdeņi. Pompejos visbiežāk peristila centrālo daļu aizņēma dārzs ar augļu kokiem, strūklaka un statujas. Nelielu ūdenskrātuvi zem atklātas debess sauca par piscinu (latīņu: *piscina*, no *piscis* — zivs). Tur tiešām audzēja zivis.

Peristila iekšējās sienas izdaiļoja freskas ar ģimeniskiem, mitoloģiskiem vai erotiskiem sižetiem. No peristila durvis veda uz citām nama telpām. Īpašā nišā (tablinumā) uz bronzas vai koka dēļiem (tabulām) glabājās saimnieka dokumenti un ģimenes arhīvi. Šeit atradās arī skapji, plaukti vai nišas senču bistu vai vaska masku glabāšanai, kā arī garu, nama aizbildņu, laru un penatu tēliem.

Romiešu insulās (daudzstāvu namos) peristila lomu pildīja neliels gaismas pagalms. Mazāzijas un Tuvo Austrumu hellenizētajās pilsētās bija izplatīts īpašs tips, t.s. Rodas peristili (no salas un pilsētas Egejas jūrā). Tas veidoja lielu, kolonādes ieskautu laukumu ar templi vai altāri centrā. Šādu laukumu izmantoja reliģiskajām ceremonijām, kā arī pilsētnieku sapulcēm un tirdzniecībai. Kolonāžu ēnā varēja pasargāties no dedzinošajiem Saules stariem.

Rietumeiropas un Bizantijas viduslaiku arhitektūrā reizēm peristila formu piešķīra klosteru pagalmiem un tempļu priekšām, taču tie saucās par ātrijiem vai kluatriem.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 7. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 633. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Peristils***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
piecšķautņu pārkaktsKakta ilustrācija, kurā savienojas piecas šķautnes
**Daudzplakņu kakts** ir telpas daļa, ko norobežo koniskai virsmai līdzīga virsma, kuras vadule ir vienkāršs izliekts daudzstūris. Ģeometrijā kakti ir šķautņu savienošanās vietu raksturojošie kritēriji. Par vienkāršu kaktu sauc triju šķautņu veidotu daudzskaldņa virsotni, kur tikai caur divām no šķautnēm pastāv iespēja veidot daudzskaldņa atsevišķu skaldni. Savukārt par pārkaktiem[*nepieciešama atsauce*] var tikt dēvēti kakti, kur daudzskaldņa veidotajā virsotnē var satikties vairāk kā trīs šķautnes, tāpēc jebkuru pārkaktu var attiecīgi izteikt kā vienkāršu kaktu summu. Bez vienkāršiem kaktiem un pārkaktiem ir iespēja sastapt tādus terminus kā kūļkakts un nenoteikts kakts,[*nepieciešama atsauce*] kur kūļkakts apzīmē konusa virsotnes pārtapšanu konusa sāna virsmā un nenoteikts kakts apzīmē virsmu savienošanās virsotni, kura nav izsakāma ar šķautņu savienošanās vietu vai kūļkakta savienošanos telpas punktā.

Kaktus var izteikt ar esošā kakta projekcijas laukumu pretskatā un kakta attālumu no projekcijas.

Virsotne no kakta atšķiras ar to, ka virsotne apzīmē skaldņu savienošanās vietu, savukārt kakts ir šķautņu un skaldņu attiecību raksturojošs lielums, kuru projekcijām var piemērot leņķiem raksturīgos lielumus.

Skatīt arī
----------

* Telpas leņķis
* Divplakņu kakts
* Trīsplakņu kakts

Atsauces
--------

1. ↑  Akadēmiskā terminu datubāze AkadTerm — daudzplakņu kakts
**Šarlī Motē** (franču: *Charly Mottet*; dzimis 1962. gada 16. decembrī Valansā) ir bijušais Francijas šosejas riteņbraucējs, kura profesionālā karjera ilga no 1983. līdz 1994. gadam.

1986. gada Pasaules čempionātā Kolorādospringsā, ASV, Motē izcīnīja sudraba medaļu grupas braucienā, piekāpjoties Moreno Ardžentinam.

Motē bija viens no sava laika labākajiem Francijas šosejas riteņbraucējiem. Viņš kopumā uzvarēja 67 sacensībās, ieskaitot 1990. gada *Tour de Romandie* kopvērtējumā un astoņas reizes piedalījās *Tour de France*. Viņa labākais sniegums kopvērtējumā bija ceturtā vieta, divreiz — 1987. un 1991. gadā. Bez tā viņš uzvarēja arī trijos posmos (vienā 1990. un divos 1991. gadā). 1990. gadā viņš finišēja otrais *Giro d'Italia* kopvērtējumā.

Profesionālās karjeras laikā Morē bija reputācija kā tīram braucējam kurš nekad neizmantotu neatļautas vielas.

Pēc braucēja karjeras beigām Motē iesaistījās sacensību organizēšanā, 14 gadus strādājot *Critérium du Dauphiné* (ķā direktora asistents), bet 2010. gadā tika apstiprināts par *Grand Prix Cycliste de Québec* un *Grand Prix Cycliste de Montréal* sporta menedžeri. Motē strādājis arī pie Francijas izlases atlases 1997. un 1998. gada Pasaules čempionātā, kā arī kā UCI tehniskais delegāts 2004. un 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2008. gada 21. novembrī, *Wayback Machine* vietnē. Greg Lemond on doping practices from 1990 (french)
2. ↑  «Extract from 'Massacre a la Chaine' by Willy Voet». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 13. maijā. Skatīts: 2008. gada 15. augustā.
3. ↑  «Our Sports Manager: Charly Mottet». *Grands Prix Cyclistes*. 2010. gada 19. aprīlis. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 13. septembrī. Skatīts: 2014. gada 13. septembris.
Plovdivas antīkais teātris.
Plovdivas amfiteātra skatuve.
**Plovdivas amfiteātris** (latīņu: *TEATRUM TRIMONTENSE*; bulgāru: *Пловдивски античен театър*) ir viens no vislabāk saglabātajiem Senās Romas antīkajiem teātriem pasaulē. Amfiteātris atrodas Bulgārijas pilsētā Plovdivā (romiešu laika — Filippolisa (*Philippopolis*)). Teātris uzbūvēts Romas impērijas valdnieka Trajāna (valdīja no 98. līdz 117.gadam) laikā. Celtne var uzņemt no 5000 līdz 7000 skatītāju un vēl joprojām tiek aktīvi izmantota.

Apraksts
--------

Skatītāju sēdvietas ir orientētas uz dienvidiem, ar skatu uz vecpilsētu un Rodopu kalniem. Teātris ir pusaplis ar ārējo diametru 82 metri, ēka sadalīta skatītāju daļā (auditorija) un skatuvē. Lai arī skatītāju daļa ir izcirsta klints nogāzē, ārējā rādiusa sēdvietām bija nepieciešami atbalsti un nesošas sienas. Skatītāju daļa nebija apjumta. Skatuves laukums jeb orhestra ir pakava formā, 26,64 m diametrā, ap to veidotas 28 skatītāju rindas ar marmora sēdekļiem, kas ar eju (diazomu) sadalītas divos līmeņos. Augstākajā skatītāju zonas daļā izvietotas šauras kāpnes, kas sadala to ķīļveida sektoros (kerkidēs). Teātra skatuves daļā ir podiums, uz kā balstās *Scaenae frons* — teātra skatuves pastāvīgā fona kolonnas.

Līdzīgi kā citās šī perioda celtnēs, goda skatītāju sēdvietas tika apzīmētas ar vārdu. Tika norādītas pilsētas padomes locekļu, maģistrātu, imperatora draugu un citu svarīgu personu vietas. Daži uzraksti norāda, ka celtne tikusi izmantota Trāķijas provinces kopsapulcēm. Skatītāju sektoros tika iegravēti pilsētas kvartālu nosaukumi, lai sanāksmes dalībnieki zinātu kur sēdēt.

Teātris tika izpostīts 5. gadsimtā Huņņu Atilas vadīto uzbrukumu laikā.

Mūsdienās teātris tika atklāts 1970. gadu sākumā, zemes noslīdējuma rezultātā. Atklājumam sekoja ievērojama mēroga arheoloģiskie izrakumi, tai skaitā aptuveni 4,5 m biezas zemes kārtas notīrīšana. Plovdivas amfiteātris ir viens no vairākiem Senās Romas impērijas laika pieminekļiem, kas saglabājušies Bulgārijas teritorijā.

Kultūra
-------

Vasaras mēnešos teātrī notiek izrādes un muzikāli uzvedumi.

2009. gadā Plovdivas amfiteātrī notika 21. Starptautiskās Informātikas olimpiādes balvu pasniegšanas ceremonija.

Teātrī atklātie uzraksti
------------------------

* Stellas ar uzrakstiem Bizantiešu  grieķu valodā.Stellas ar uzrakstiem Bizantiešu  grieķu valodā.
* 
* 
*

Attēli
------

* 
*

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2016. gada 28. martā, *Wayback Machine* vietnē.Bulgaria travel guide
2. ↑  Prodigal Daughter: A Journey to Byzantium
3. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 9. augustā. Skatīts: 2018. gada 3. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Plovdivas amfiteātris***.
* Regional Archaeological Museum Plovdiv

- Roman Art, Ancient Sculptures Collection

* The Ancient Stadium of Philippopolis - The Ancient

Philippopolis and the Ancient Theatre]
**Koku vāveres**, **koku vāveru cilts** (*Sciurini*) pieder vāveru dzimtas (*Sciuridae*) parastās koku vāveres apakšdzimtai (*Sciurinae*). Šajā apakšdzimtā ir vēl viena cilts — lidvāveres (*Pteromyini*). Koku vāveru cilts apvieno lielāko daļu plaši pazīstamās vāveres, ciltī ir 37 sugas, kas iedalās 5 ģintīs. Tās dzīvo Ziemeļamerikā, Eiropā, Āzijas mērenajā joslā un Dienvidamerikā. Latvijā sastopamas divas koku vāveru cilts sugas: parastā vāvere (*Sciurus vulgaris*) un lidvāvere (*Pteromys volans*).

Ieradumi
--------

Parastā vāvere (*Sciurus vulgaris*)
Koku vāveres lielāko daļu dzīves pavada kokos, uz zemes uzturoties īsu brīdi. Tās ir ļoti atkarīgas no kokiem, īpaši ozoliem. Tās iekārto ligzdu koku dobumos vai vij ligzdu zaros no lapām, kokos tās atrod barību, kokos tās glābjas no daudziem ienaidniekiem. Ja vāvere ir nokāpusi lejā uz zemes, tā cenšas uzturēties koku tuvumā, lai briesmu gadījumā varētu uzreiz uzrāpties kokā. Vāveres ir labi piemērojušās dzīvei kaimiņos cilvēkam, tās labprāt iekārtojas cilvēku veidotos būros vai vij ligzdas ēku konstrukciju nišās.

Koku vāveres diēta ir atkarīga no sezonas un tā, ko dabā var atrast. Tās ēd dažādus augus, riekstus, sēklas, augļus, ziedus, pumpurus, sēnes, saknes, lapas, ogas, bet vāveres ēd arī putnu olas, mazos putnēnus un reizēm nomedī to vecākus, kā arī tās neatsakās no kukaiņiem. Daudzām koku vāverēm mazuļi dzimst divas reizes gadā, bet ir sugas, kurām dzimst tikai vienu reizi gadā. Mazuļi piedzimst nevarīgi, kaili un akli. Ligzdā tie uzturas līdz 8 nedēļu vecumam.

Sistemātika
-----------

* **Koku vāveru cilts** (*Sciurini*)
	+ ģints: Bangsa kalnu vāveres (*Syntheosciurus*)
	+ ģints: Parastās vāveres (*Sciurus*)
	+ ģints: Priežu vāveres (*Tamiasciurus*)
	+ ģints: Pundurvāveres (*Microsciurus*)
	+ ģints: Pušķainās vāveres (*Rheithrosciurus*)

Atsauces
--------

1. ↑  Nowak, Ronald M. 1999. Walker's Mammals of the World, 6th edition. Johns Hopkins University Press, 1936 pp. ISBN 0-8018-5789-9
2. ↑  Latvijas Daba: Vāveru dzimta
3. 1 2  «The Tree Squirrel - Paraxerus cepapi of Southern Africa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 3. maijā. Skatīts: 2009. gada 24. aprīlī.
4. 1 2 3  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 25. decembrī. Skatīts: 2009. gada 1. janvārī. Archived 2008. gada 25. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Vāvere, kas ļepato kā zaķis
* Squirrel Facts
* Tree Squirrels
* ACWM: Tree Squirrels
* The Tree Squirrel Bot Fly
* Wildlife Species: Tree Squirrels
**Lielā Ļahova sala** (krievu: *Большой Ляховский остров*, jakutu: *Ляхов улахан арыыта, Улахан Хабрыыска-арыы*) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Ļahova salu grupā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Ļahova salu dienvidaustrumos, to lielākā sala. Rietumos tās krastus apskalo Laptevu jūra, austrumos — Austrumsibīrijas jūra. Dienvidos Dmitrija Lapteva šaurums to atdala no Āzijas krasta, bet Eterikēna šaurums ziemeļos — no Mazās Ļahova salas. Salu veido galvenokārt irdeni mūžīgā sasaluma ieži un fosilais ledus. Pamatieži galvenokārt kaļķakmens un slāneklis ar granīta intrūzijām. Salas reljefs līdzens, augstākais kalns ir 311 m augstais Emijtass dienvidaustrumu galā pie Šalaurova raga. Daudz gravu un termokarsta ezeru. Krastu nogāzēs, ko veido fosilo ledu sedzoša smilts un māla augsne, bieži tiek atrastas seno dzīvnieku (mamutu, degunradžu, zirgu) un augu paliekas. Salā valda arktiskais klimats, no novembra līdz aprīlim atkušņu nav, sniega sega 9 mēnešus gadā.

Vēsture
-------

Pirmie ziņas par salas eksistenci 1712. gadā izplatīja tās krastā izkāpušie kazaki Jakovs Permjakovs un Merkurijs Vagins, kas nodēvēja salu par **Bļižņiju** (*Ближний*). 1959. vai 1960. gadā salu apmeklēja un izpētīja evenu mednieks un tirgotājs Eterikēns, un vietējie iedzīvotāji salu sāka dēvēt par **Eterikanu** (*Этерикан*). 1761. gadā salu redzējuši arī Sibīrijas tirgotāji Ņikita Šalaurovs un Ivans Bahovs, kas atzīmēja tās dienvidu krastu kartē un atklāja salas bagātīgos mamutu kaulu krājumus.

Neskatoties uz to, par salas pirmatklājēju tiek uzskatīts tirgonis Ivans Ļahovs, kurš, sekojot ziemeļbriežu baram, šķērsoja jūras šaurumu un nonāca salā. Tur viņš atrada bagātīgus mamutu kaulu krājumus un polārlapsu barus. Par savu atklājumu Ļahovs ziņoja uz Pēterburgu. Jekaterina II pavēlēja atklātās salas nosaukt Ļahova vārdā un piešķīra viņam monopoltiesības uz resursu ieguvi tajās.

1928. gadā salas dienvidaustrumu krastā ierīkota Misšalaurovas polārstacija, bet 1934. gadā salas rietumu galā — Miskigiļahas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Определение "Ляховские острова" в Большой Советской Энциклопедии
2. ↑  Кожа мамонта, найденная на острове Большой Ляховский, может стать материалом для попыток клонирования мамонта
3. ↑  ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Этерикан
4. ↑  «Большая российская энциклопедия. ЛЯХОВСКИЕ ОСТРОВА». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. oktobrī. Skatīts: 2021. gada 2. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lielā Ļahova sala***.
* КИГИЛЯХИ НОВОСИБИРСКИХ ОСТРОВОВ
Evelīnas De Morganas glezna (1898.gads, Londona): Kasandra degošās Trojas priekšā 
 "Kasandra un Ajakss", 550.g. p.m.ē. 
**Kasandra** (sengrieķu: Κασσάνδρα vai Κασάνδρα) (dažreiz dēvēta par **Aleksandru**)  bija Apollona priesteriene sengrieķu mitoloģijā, kura nolādēta izteikt patiesus pareģojumus, kuriem neviens netic. 

Kasandra bija karaļa Priama un Trojas karalienes Hekubas meita. Viņas vecākais brālis bija Hektors, Trojas kara varonis. Vecākajās un izplatītākajās versijās rakstīts, ka viņu apbrīnoja dievs Apollons, kurš centās iegūt viņas mīlestību, uzdāvinot nākotnes pareģošanas spējas. Saskaņā ar Aishilu Kasandra apsolīja Apollonam labvēlību, bet pēc pareģošanas spēju saņemšanas viņa atteicās no saviem vārdiem. Saniknotais Apollons nevarēja atsaukt dievišķo dāvanu, tāpēc viņš tai pievienoja lāstu, ka, lai arī viņa redzēs nākotni, neviens neticēs viņas pareģojumiem. Citi avoti, piemēram, Higīns un Apolodors, piemin, ka Kasandra bija godīga, bet pareģošanas spējas viņai tika dotas kā vilinājums. Kad neizdevās iemīlēt Kasandru sevī, Apollons viņu nolādēja, lai viņai nekad neticētu, neskatoties uz viņas vārdu patiesumu. 

Pēc citas versijas Kasandra aizmiga templī, kur čūskas čukstēja viņas ausīs, lai viņa dzirdētu nākotni. 

Ar laiku Kasandra kļuva par episkās tradīcijas un traģēdiju varoni.

Atsauces
--------

1. ↑  Lycophron, *Alexandra* 30; Pausanias, 3.19, 3.26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kasandra***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Hederiha mitoloģijas enciklopēdijas raksts (vāciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
Slīpēts akvamarīns
Dabisks, neapstrādāts akvamarīns
**Akvamarīns** (nosaukums cēlies no latīņu valodas *aqua marine* - "jūras ūdens) - caurspīdīgs minerāla - juvelierkvalitātes berila paveids skaistā zili zaļā krāsā. Jo spēcīgāka, izteiktāka zili-zaļā krāsa, jo akmens ir vērtīgāks. Lielākā daļa no pārdošanā esošā akvamarīna ir karsēta cēlākas krāsas iegūšanai. Raksturīgo akmens krāsu dod titāna vai divvērtīgās dzelzs piejaukumi.

Atradnes
--------

Akvamarīns ir izplatīts un atrodams lielā daļā no berila atradnēm. Augstākās kvalitātes akvamarīns nāk no Krievijas (Urāli - Tokovaja upe un Južakovas ciemats), Šrilankas, kā arī no Brazīlijas (Baija, Espiritusanta, Minasžeraisa), Kenijas, Madagaskaras, Malavi, Tanzānijas, Zambijas.
Vislielākais jebkad atrastais akvamarīns ir atrasts Brazīlijā, Minasžeraisas štatā, pie Marambaijas pilsētas 1910. gadā. Tas svēra vairāk nekā 110 kg, bija 48,5 cm garš un 42 cm plats.

Latvijai tuvāk akvamarīns atrasts Somijā - Dienvidkarēlijā, Lūmaki pegmatītā.

Ticējumi
--------

* Akvamarīns ir marta horoskopa akmens
* Viduslaikos ticēja, ka akvamarīns spēj neitralizēt indi
* Senos laikos jūrnieki braucienos līdzi ņēma akvamarīnu un ievietoja tos spilvenos - viņi ticēja, ka tas nodrošinās drošu ceļojumu. Pastāvēja arī ticējums, ka nāras ķermeņa zivs daļa ir no akvamarīna.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4710786-8

 |

 |
Kraniostenoze
**Kraniostenoze** ir vienas vai vairāku galvaskausa šuvju priekšlaicīga saaugšana. Tā var būt izolēta patoloģija, bet var arī būt kāda noteikta sindroma pazīme, kā piemēram Kruzona, Aperta, Feifera, Karpentera, ko izraisa ģenētiskas mutācijas (15%)[1].

Šis defekts vairumā gadījumu tiek diagnosticēts jaundzimušajiem. Reizēm to var ieraudzīt pirms dzimšanas ultrasonogrāfijas kontroles laikā, vai, gluži pretēji, tas kļūst izteikts tikai vēlākā bērnībā.

Galvaskausa šuves, kas atdala galvaskausa kaulus, ļauj paplašināties galvai un smadzenēm, ieņemt tām normālu formu. Pēc šuvju priekšlaicīgas pārkaulošanās galvaskauss var attīstīties tikai noteiktā virzienā. Sekas var būt kā estētiskas, tā izraisīt intelektuālo aizturi un citus smagus traucējumus. 

Medikamentozā ārstēšana nespēj aizkavēt šo procesu. Ārstēšana ir tikai ķirurģiska un dažreiz prasa atkārtotas iejaukšanās[1].

Epidemioloģija
--------------

Šī patoloģija skar apmēram 1 no 2000 līdz 2500 jaundzimušajiem visā pasaulē, biežāk zēnus nekā meitenes. Visbiežāk sastopamā sagitālā stenoze veido apmēram 64% gadījumu. Otrs izplatītākais veids ir vainaga šuves stenoze - 20 līdz 25%. Trešajā vietā nāk pieres stenoze ar 5 līdz 15%, un lambdoīdā jeb lambdas šuves stenoze ir sastopama tikai 0 līdz 5% gadījumu.

Apmēram 5 līdz 15% gadījumu iesaistītas vairāku dažādu šuvju kombinācijas. 

Sindromiskās stenozes izplatība ir ievērojami zemāka, apmēram 0,15 uz 10 000 jaundzimušo[2].

Atsauces
--------

1. 1 2  «Craniosynostose». Orphanet. Skatīts: 2014. gada 2. jūlijā.
2. ↑  «An Overview of Craniosynostosis by Alex A. Kane, MD». American Academy of Orthotists & Prosthetists. Skatīts: 2014. gada 2. jūlijā.
**Meandropsinas** (*Meandropsina*) ir izmirusi bentisku foraminiferu ģints meandropsinīdu dzimtā (miliolīdu kārta). Ģinti 1898. gadā aprakstīja franču ģeologs Ernests Munjē Čalmass. Ģeohronoloģiski meandropsinas ir atrodamas Spānijas un Irānas augšējā krīta nogulumos (santonas laikmets). Tipveida suga ir *Meandropsina vidali* Schlumberger, 1898. Bez tās ir zināmas vēl divas sugas: *M. anahensis* Henson, 1950 un *M. iranica* Henson, 1950.

Apraksts
--------

Čaula ir liela, diskveidīga, līdz 17 mm diametrā un 0,5 mm bieza. Agrīnajā stadijā tā ir planispirāla. Kameras ar gandrīz vienādu augstumu, kaut arī strauji palielinās platumā, tālāk kļūst peneroplīdveidīgas un beigās kļūst cikliskas. Kameru iekšpuse ir sadalīta ar daudzām saīsinātām vertikālām septulām, veidojot secīgas kameras. Kameru sānu daļa zaudē gludumu un uz čaulas ārējās malas veidojas meandrveidīgas ribiņas. Čaulas sieniņas ir no kalcīta, neperforētas. Centrālā atvere sastāv no daudzām porām, kas gar ārējo malu veido vairākas rindas.

Atsauces
--------

1. ↑  World Foraminifera Database
**Krasnaja Poļana** (krievu: *Красная Поляна*) ir pilsētciemats Krievijas Krasnodaras novadā. Izvietojies Soču municipalitātē 39 km no Melnās jūras krasta Mzimtas upes vidustecē. Ar Sočiem to savieno automaģistrāle un dzelzceļš. 

Sens abazīnu un ubihu ciems (Artkuadža, Kbaade). Pēc Kaukāza kara, kad visas čerkesu tautas padzina no Melnās jūras piekrastes, apvidu kolonizēja citas tautas. 1878. gadā uz šejieni pārcēlās grieķi, kas piešķīra vietai tagadējo nosaukumu. 1886. gadā Krasnaja Poļanā apmetās 36 igauņu ģimenes, kas vēlāk izveidoja Estosadokas ciemu. Kopš 1950. gada Krasnaja Poļana ir pilsētciemats.

Galvenā saimnieciskā darbība saistāma ar tūrisma nozari. Kalnu nogāzēs pilsētciemata apkārtnē ierīkotas vairākas kalnu slēpošanas un snovborda trases. Krasnaja Poļana bija viena no divām galvenajām 2014. gada ziemas olimpisko spēļu norises vietām. Šeit notika sacensības distanču slēpošanā, biatlonā, kalnu slēpošanā, tramplīnlēkšanā, kamaniņu sportā, skeletonā un bobslejā.

Atsauces
--------

1. ↑  .
2. ↑  «Красная Поляна». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 6. februārī. Skatīts: 2011. gada 26. martā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Krasnaja Poļana***.
***Wishmaster*** ir simfoniskās metāla grupas Nightwish trešais studijas albums, kurš tika izdots 2000. gada 19. maijā. Vēl vairāk nekā iepriekšējā albumā dominē fantāzijas tēma. Lai arī albums vairāk saistās ar pauermetālu, ir arī lēnākas dziesmas, kā "Come Cover Me" un "Two for Tragedy", episkas balādes, kā "Dead Boy's Poem" un "FantasMic". Dziesmā "The Kinslayer" ir stāstīts par Kolumbijas augstskolas slaktiņu. *Wishmaster* ir iedvesmojies no fantāzijas noveles *The Lord of the Rings un Dragonlance*, pieminot Elberetu, Lorēnu un Greju Hevenu no veidotājiem. Dalamāra, Raistlin Majare (Dalamar's shalafi vai "pavēlnieks"), Gilthanas, Sla-Mori un *Inn of the Last Home*. "FantasMic" ir dziesma par Disneja animācijas filmām, pārsvarā fantāzijas elementi ņemti no Disneja šova Fantasmic.

Dziesma "Wishmaster" ir atzīts par vienu no Nightwish lielākajiem hītiem, parādoties dažādos labāko dziesmu izlašu albumos. Kopš izlaišanas tā ir atkārtota dziesma koncertos un ir parādīta koncertieraksta DVD End of an Era, kas ir izdots 2005. gadā. Arī *Dark Passion Play* tūres koncertos tā tika bieži izpildīta dziesma, kaut grupa nomainīja vokālisti. Jaunais orķestra ievads tika ierakstīts kopā ar *Dark Passion Play* albumu. Dziesma tika ievesta atpakaļ metāla aprindās, kā kaverversija metāla *a-capella* grupas Van Canto izpildījumā 2008. gadā. Vēl atkārtotas koncertieraksta dziesmas ir "She Is My Sin", "Dead Boy's Poem" un "Come Cover Me".

*Wishmaster* bija Somijas topa līderpozīcijā, albums arī debitēja Eiropas topos, iegūstot 21. vietu Vācijas un 66. vietu Francijas topos. *Wishmaster* Somijā ir pārdots vairāk nekā 77 000 kopijās.

Dziesmu saraksts
----------------

|  | Nosaukums | Komponists | Garums |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "She Is My Sin" | Holopainens | 4:46 |
| 2. | "The Kinslayer" (feat. Ike Vil) | Holopainens | 3:59 |
| 3. | "Come Cover Me" | Holopainens un Vuorinens | 4:34 |
| 4. | "Wanderlust" | Holopainens | 4:50 |
| 5. | "Two for Tragedy" | Holopainens | 3:50 |
| 6. | "Wishmaster" | Holopainens | 4:24 |
| 7. | "Bare Grace Misery" | Holopainens un Vuorinens | 3:41 |
| 8. | "Crownless" | Holopainens un Vuorinens | 4:28 |
| 9. | "Deep Silent Complete" | Holopainens | 3:57 |
| 10. | "Dead Boy's Poem" (feat. Sam Hardwick) | Holopainens | 6:47 |
| 11. | "FantasMic" | Holopainens | 8:17 |
| 12. | "Sleepwalker" (Bonusa dziesma) | Holopainens | 2:55 |
|

Dalībnieki
----------

### Grupa

* Tarja Turunena - vokāls
* Empu Vuorinens - ģitāra
* Sami Vanska - Bass ģitāra
* Tomass Holopainens - Klavieres
* Juka Nevalainens - bungas

### Viesmākslinieki

* Ike Vils – Runājamās daļas dziesmā "The Kinslayer"
* Sems Hārdviks – Runājamās daļas dziesmā "Dead Boy's Poem"
* Esa Lehtinena - Flauta
* Ville Lāksonena - Tenors
* Matias Kaila - Tenors
* Kimmo Kallio - Baritons
* Riku Salminens - Basa dziedātājs
* Anssi Honkanens - Basa dziedātājs
* V. Laaksonens – Kora arranžējums

Ārējās saites
-------------

* Grupas oficiālā mājaslapa (angliski)
| Mecamoras atomelektrostacija |
| --- |
| Mecamoras atomelektrostacijaMecamoras atomelektrostacija
Mecamoras atomelektrostacija |
| Informācija |
| Valsts: | Karogs: Armēnija Armēnija |
| Koordinātas: | 40°10′51.04″N 44°8′56.07″E﻿ / ﻿40.1808444°N 44.1489083°E﻿ / 40.1808444; 44.1489083Koordinātas: 40°10′51.04″N 44°8′56.07″E﻿ / ﻿40.1808444°N 44.1489083°E﻿ / 40.1808444; 44.1489083 |
| Projekta sākums: | 1969. gads |
| Komerciālo operāciju sākums: | 1976. gada 22. decembris |

**Mecamoras atomelektrostacija** jeb **Mecamoras AES**, zināma arī kā **Armēnijas atomelektrostacija**, ir vienīgā atomelektrostacija Dienvidkaukāzā; tā atrodas 36 kilometrus uz rietumiem no Erevānas pie Mecamoras pilsētas. Apkārtējā zeme nav izmantojama lauksaimniecībai. Tā ir tikusi nosaukta par vienu no bīstamākajām un sliktāk aprīkotajām atomelektrostacijām pasaulē. Līdzīgi kā citām agrīnajām VVER-440 elektrostacijām, bet atšķirīgi no Rietumvalstu vieglā ūdens reaktoriem, Mecamoras atomelektrostacijai trūkst ierobežojošas ēkas, kas parasti ir pastiprināta dzelzsbetona vai tērauda struktūra, kas iekļauj kodolreaktoru. 2015. gadā tā saražoja ap 40 % no Armēnijai nepieciešamās elektrības.

Vēsture
-------

Atomelektrostacijas komplekss sastāv no divām vienībām. Pirmās iedarbināšana notika 1976. gada 22. decembrī, bet otrās 1980. gada 5. janvārī. To pārvalda slēgta akciju sabiedrība, kuras mērķis ir droša un rentabla enerģijas ražošana. Atomelektrostacija sastāv no diviem VVER-440 V270 modeļa kodolreaktoriem, tā atrodas vietā, ko apdraud zemestrīces, seismiskā noturība ir 8 magitūdas. Šī iemesla dēļ to būvēja tādu, lai tā izturētu 9 magnitūdu zemestrīci. Kopējā jauda ir 815 MW, katrai vienībai ir 407,5 MW jaudas. Pēc 1989. gada zemestrīces PSRS Ministru padome nolēma, ka esošie divi reaktori ir jāizslēdz. Pēc PSRS sabrukuma Armēnijai bija nopietnas problēmas ar energoapgādi un tika nolemts iedarbināt otro reaktoru. Pirms tam izpētei un konsultācijām tika piesaistīti starptautiski uzņēmumi. Tā rezultātā tika izstrādāts darbības plāns, kas paredzēja pēc sešu gadu pārtraukuma 1995. gada 5. novembrī iedarbināt otro reaktoru, ļaujot atrisināt Armēnijas energoapgādes problēmas.

Atsauces
--------

1. ↑  Marianne Lavelle, Josie Garthwaite. «Is Armenia's Nuclear Plant the World's Most Dangerous?». National Geographic, 2011. gada 14. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 28. aprīlī.
2. 1 2  «Official site». *www.anpp.am*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 24. martā. Skatīts: 2016. gada 28. aprīlī.
3. ↑  *Armenian Soviet encyclopedia* 6. Yerevan. 1980. 169. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 153814683
* LCCN: n2005013054

 |

 |
Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm (Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Medenikes zeme pletās uz rietumiem no Mindauga valsts.
**Medenikes zeme** jeb **Medininka** (žemaišu: *Medėninku žemė*, lietuviešu: *Medininkų žemė*, latīņu: *terra Medenike*) bija žemaišu apdzīvota zeme Žemaitijas augstienē, kas daudz pieminēta 14. gadsimtā, kad tā bija ilgstošas karadarbības zona starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. 15. gadsimtā tā kopā ar citām Žemaitijas zemēm integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

Nosaukums
---------

Medenikes zemes vārds ir cēlies no tās galvenās pilskalna - Medvegales (latīņu: *castrum Medewage*) nosaukuma, kas atrodas Žemaitijas augstākajā vietā, 12 km uz dienvidiem no Varņiem. Vācu ordeņa brāļi to vāciski dēvēja par Medeniku pili (vācu: *husse Medenikin*), bet tai pakļauto zemi par Medniku (*Mednick*) jeb Medenikeni (*Medeniken, Medenicken, Medininken*). 

Medvegales pilskalns (pa labi).

Teritorija
----------

Medenikes zeme atradās Žemaitijas vidienē, ziemeļrietumos tā robežojās ar kuršu Cekļa zemi, ziemeļaustrumos ar Knituvas zemi, austrumos ar Saulenes zemi, bet dienvidos bija žemaišu Karšuvas zeme. Mūsdienās tās teritoriju pamatā aizņem Telšu apriņķis un Tauraģes apriņķa Šilales rajons.

Vēsture
-------

No hronikām zināms, ka Vācu ordeņa kaujas ar žemaišiem Medenikes zemē notika 1314. 1316.[1], 1320. 1329. 1355. 1370. 1381. 1389. un 1399. gadā. Pēc uzvaras Grīnvaldes kaujā zemi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā un Medininkos nopostīja žemaišu pagānu svētnīcu un tās vietā 1414.–1416. gadā uzcēla katoļu baznīcu. Tā kļuva par Žemaitijas bīskapu rezidences vietu ar Varnes nosaukumu (žemaišu: *Varnē*, lietuviešu: *Varniai*, poļu: *Wornie*).

Atsauces
--------

1. ↑  Petri de Dusburg. Chronicon Terrae Prussiae[novecojusi saite] Valda Salmiņa latviskais tulkojums

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valstiskie veidojumi, novadi un zemes tagadējā Lietuvas teritorijā 13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Aukštaiču teritorijas | 
* Alsene
* Deltuva
* Lietava
* Nalsene
* Nere
* Upīte

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Maleisine
* Medene
* Pelone
* Tovrakste

 |
|  |
| Žemaišu teritorijas | 
* Gaižuva
* Karšuva
* Knituva
* Medenike
* Saulene

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Plāne
* Silene
* Upmale
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Ceklis
* Duvzare
* Megava
* Pilsāts

 |
|  |
| Jātvingu teritorijas | 
* Dainava
* Sudava

 |
|  |
| Skalvju teritorijas | 
* Skalava
* Lamata

 |

 |
**Kempbela salas** (angļu: *Campbell Islands*) ir Jaunzēlandei piederoša neapdzīvotu vulkānisku salu grupa Klusā okeāna dienvidos Subantarktikā, administratīvi daļa no Jaunzēlandes Ārējām salām. Izvietojušās ap 700 km uz dienvidiem no Jaunzēlandes Dienvidsalas, un, neskaitot Antarktiku, Kempbela salas ir vistālāk dienvidos izvietotā Jaunzēlandes teritorija. Arhipelāgu veido galvenā Kempbela sala, kas aizņem 112,7 km² no 113,3 km² kopējās salu grupas platības. Otra lielākā Dentas sala ir tikai 0,26 km² liela. Kopš 1998. gada kopā ar pārējām Jaunzēlandes Subantarktikas salām pasludinātas par UNESCO Pasaules mantojuma vietu.

Kempbela salu 1810. gada janvārī atklāja austrāliešu kapteinis Frederiks Haselboro ar kuģi *Perseverance* un nosauca to kuģa īpašnieka Roberta Kempbela *(Robert Campbell)* vārdā. Pats Haselboro tā paša gada 4. novembrī noslīka pie salas krastiem kuģa vārdā nosauktajā Preseverensa līcī. Kempbela salā 2. pasaules kara laikā tika ierīkota novērošanas stacija, kas vēlāk pārveidota par meteostaciju, kas darbojās līdz 1995. gadam, kad aizstāta ar automātisku.

Kempbela salas koks
-------------------

Salās ir tundrai raksturīgs okeānisko pļavu augājs un vienīgais koks tajās ir ap 100 gadu veca stādīta Sitkas egle, kas ierakstīta Ginesa rekordu grāmatā kā «pasaulē vientuļākais koks», jo tuvākie koki atrodas 220 km attālajās Oklendas salās. Lai arī meteostacijas personāls egles galotni regulāri nozāģēja, lai izmantotu to par Ziemassvētku egli, koks nelabvēlīgajā klimatā ir izdzīvojis un izaudzis 9,25 m (2011) augsts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Department of Conservation. Offshore islands and conservation, Campbell Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 4. janvārī. Skatīts: 2014. gada 4. februārī.
2. ↑  New Zealand Sub-Antarctic Islands
3. ↑  «The Lone Tree of Campbell Island». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 18. maijā. Skatīts: 2014. gada 22. maijā.
**Stjuarts Konkvests** (angļu: *Stuart Conquest*; dzimis 1967. gada 1. martā Londonā) ir Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1991).

Biogrāfija
----------

1981. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Lielāko panākumu savā šahista karjerā guvis 2001. gadā, kad Francijas pilsētā Klišī uzvarējis starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā, apsteidzot Žoelu Lotjē, Mihailu Gureviču, Pāvelu Tregubovu un Kristiānu Baueru. Tajā pašā gadā Maskavā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā piekāpies Zoltānam Ģimeši. 2008. gadā Liverpūlē kļuvis par Lielbritānijas šaha čempionātā uzvarētāju.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Gērnsijā (1985), Minhenē (1986), Kualalumpurā (1992), Hastingsā (1996, 2001), Firtē (1999), Portofspeinā (1999), Sansevastjanā (2006), Oklendā (2007), Olbijas *Capo d'Orso Open* (2009).

Pārstāvējis Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (1996, 2002, 2006-2008);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1999-2001, 2007-2009).

Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā Konkvestam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1991. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Clichy GM 2001
2. ↑  2001-02 FIDE Knockout Matches
3. ↑  British Chess Champions 1904-present
4. ↑  Stuart Conquest wins Capo d'Orso Open 2009
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Stuart Conquest
6. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Stuart Conquest

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Valīns** (***Val***, 2-amino-3-metilbutānskābe, α-aminoizobaldriānskābe, C5H11NO2) ir neaizvietojamā aminoskābe. Tā ir alifātiskā aminoskābe. Valīns ir bezkrāsaina kristāliska viela (prizmatiski kristāli no ūdens vai heksagonālas plāksnītes no etanola). Vielas nosaukums cēlies no baldriāna (latīņu: *valeriana*).

Atrašanās dabā
--------------

Valīns ir olbaltumvielas veidojošā aminoskābe, kas obligāti jāuzņem ar pārtiku. Augi valīnu sintezē no pirovīnogskābes.

Bioloģiskā nozīme
-----------------

Valīns ir pantotēnskābes (B3 vitamīna) un penicilīna biosintēzes izejviela.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |
***Coccosteus grossi*** ir kokkosteīdu artrodiru suga. Tās pārstāvji dzīvoja vidusdevonā, živetas laikmetā (arukilas svīta). Sugu 1962. gadā pirmo reizi aprakstīja padomju paleontoloģe Olga Obručeva. Sugas holotips ir *nuchale* kauls, kas tika atrasts Arukilas alās pie Tartu (arukilas svīta). Nosaukums *Coccosteus grossi* nozīmē Grosa (nosaukts vācbaltiešu paleontologa Valtera Grosa vārdā) kokkostejs. Suga bija izplatīta Galvenajā devona laukā Igaunijā, Tartu apkārtnē (Tahtvere), Peipusa ezera krastos (Kallaste), Ļeņingradas apgabalā Orodežas (Novosiverska), Vrudas (Redjkino), Rundas (Pļussas pieteka) krastos (arukilas svīta), kā arī pie Vooru ciema Viljandi pagastā (Burtnieku svīta).

Apraksts
--------

Sugu pārstāvēja vidēja lieluma zivis. Galvas vairoga garums līdz 10 cm. Ornamentējumu veido apaļi (nevis zvaigžņveidīgi), sīki un lieli pauguriņi, kas izvietoti haotiski vai arī apkopoti kaula malām paralēlās rindās. Kaulu centrālajā daļā pauguriņi ir sīkāki, nekā gar malām un tie izvietoti blīvāk. *Nuchale* kauls ir plakans, tā aizmugurējie sānu stūri nav izstiepti. Kaula aizmugurējā mala ir vāji izliekta un nepilnas divas reizes platāka par priekšējo malu. Uz iekšējās virsmas aizmugurējās malas vidusdaļā izceļas garenisks ķīlītis. Priekš savienojuma ar *paranuchale* kaulu, bez šuvju virsmām kaula iekšpusē, vēl ir arī šauras šuvju virsmas gar sānu malām ārpusē, pa kurām *paranuchale* pārklāj *nuchale* kaulu. Uz *paranuchale* kaula virsmas stiepjas virsdeniņu vaga. *Rostrale* kaulam ir divdaļīga aizmugurējā mala. Pauguriņi kaula priekšējā daļā ir augsti, koniski un reti izvietoti, bet aizmugurējā daļā tie ir sīki. 

Vidējais muguras kauls (*MD*) ir ar garu aizmugures dzelksni, kura gals ir klāts ar pauguriņiem no visām pusēm. Muguras jutīgās vagas zari ir taisni un savienoti savā starpā 100° leņķī. Uz *MD* iekšējās virsmas abpus ķīlim veidojas dziļas nišas, kas vērstas kaula priekšējās malas virzienā. Uz priekšējā sānu-muguras kaula (*ADL*) muguras vaga ir pusapaļa. Pakaļējais vēdera-sānu kauls (*PVL*) ir salīdzinoši īss un plats, un ar izliektām sānu malām. Pakaļējam vidējam vēdera kaulam (*PMV*) ir raksturīgi salīdzinoši lieli pauguriņi, kas izvietoti paralēli kaula malām.

Atsauces
--------

1. ↑  Обручева О.П. "Панцирные рыбы девона СССР (Коккостеиды, и динихтииды)", Издательство Московского университета, Москва, 1962 г. 191 стр. 75. lpp
**Skābeņskābe** (etāndiskābe, HOOC−COOH) ir vienkāršākā divvērtīgā karbonskābe. Tā ir viena no spēcīgākajām organiskajām skābēm. Skābeņskābes sāļus un esterus sauc par **oksalātiem** (no latīņu: *oxalis* — 'zaķskābenes'). Skābeņskābe ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Veido kristālhidrātu ar divām molekulām ūdens (C2H2O4· 2H2O). Skābeņskābe ir kaitīga veselībai (lielos daudzumos), jo tā piesaista un nogulsnē kalciju, kas var radīt nierakmeņus, podagru un kalcija nepietiekamību.

Atrašanās dabā
--------------

Skābeņskābe ir sastopama dažādos augos, tai skaitā skābenēs un spinātos.

Izmantošana
-----------

Skābeņskābes sāļi ir mazšķīstoši, un to dažreiz lieto analītiskajā ķīmijā (gravimetriskajai analīzei). Skābeņskābi dažreiz lieto arī rūsas tīrīšanai.

Čerkasu ķīmisko reaktīvu rūpnīcā ražota skābeņskābe

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Skābeņskābe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās piesātinātās divvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Skābeņskābe
* Malonskābe
* Dzintarskābe
* Glutārskābe
* Adipīnskābe
* Pimelīnskābe
* Korķskābe
* Azelaīnskābe
* Sebacīnskābe

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85096288
* GND: 4173006-9
* BNF: cb12266424k (data)

 |

 |