recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dibjendu Barua** (hindi: দিব্যেন্দু বড়ুয়া; dzimis 1966. gada 27. oktobrī Kalkutā) ir Indijas starptautiskais lielmeistars šahā (1991).

Biogrāfija
----------

Divpadsmit gadu vecumā kļuvis par jaunāko Indijas šaha čempionāta fināla dalībnieku šo sacensību vēsturē. Turpmākajos gados regulāri piedalījies Indijas šaha čempionātos un trīs reizes kļuvis par Indijas šaha čempionu (1983, 1998, 2001). Trīs reizes pārstāvējis Indiju Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. Lielāko panākumu izcīnījis 1981. gadā, kad U16 vecuma grupā dalījis 3. vietu.

1982. gadā Londonas starptautiskajā šaha turnīrā *Lloyds Bank Open* sešpadsmit gadu vecumā uzvarējis toreizējo Pasaules otro šahistu Viktoru Korčnoju. Tā bijusi viena no pirmajām Indijas šahista uzvarām pār kādu no titulētajiem šaha lielmeistariem. 1983. gadā kļuvis par Indijas prestižās Ardžunas balvas (angļu: *Arjuna Award*) ieguvēju šahistu nominācijā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis Londonā (1989), Kalkutā (1991), Madrasā (1995), Džamšedpurā (2003). 1998. gadā Teherānā izcīnījis sudraba medaļu Āzijas individuālajā šaha čempionātā.

Piecas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas, taču visas reizes cietis zaudējumus jau 1. kārtā (1997, 1999, 2000, 2001, 2004).

Pārstāvējis Indijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 7 reizes (1988-2000). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1990) medaļu;
* Āzijas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1983, 1989, 2003). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (2003) un 2 bronzas (1983, 1989) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (1983, 1989) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1984. gadā Barua piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1991. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis otrais Indijas šahists pēc Višvanatana Ananda, kas kļuvis par šaha lielmeistaru.

Atsauces
--------

1. ↑  «Campeonato de La India». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 23. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 11. oktobrī.
2. ↑  Robert Byrne: Indian turns Korchnoi into Hastings pudding
3. ↑  «Arjuna Awardees: Chess». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 25. decembrī. Skatīts: 2007. gada 25. decembrī.
4. ↑  World Chess Championship: Barua D
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Dibyendu Barua
6. ↑  OlimpBase :: Men's Asian Team Chess Championship :: Dibyendu Barua

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Emīls Šallops** (vācu: *Emil Schallopp*; 1843. gada 1. augusts Frīzaka - 1919. gada 9. aprīlis Berlīne) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Brandenburgas pilsētā Frīzakā. No 1856. gada līdz 1861. gadam mācījies Berlīnes ģimnāzijā, kuru pabeidzis ar labām sekmēm. Skolas gados daudz interesējies par latīņu un grieķu valodām, sacerējis dzejoļus latīņu valodā, kā arī tulkojis vācu poēziju latīņu valodā. 1858. gadā apguvis stenogrāfiju, vēlāk no 1865. gada līdz 1872. gadam strādājis Prūsijas parlamentā par stenogrāfu, bet no 1872. gada bijis Vācijas parlamenta Reihstāga stenogrāfists. 1869. gadā apprecējies, taču 1879. gadā viņa pirmā sieva mirusi. Atkārtoti apprecējies 1881. gadā, taču arī otrā sieva mirusi 1884. gadā. Vēlāk apprecējies arī trešo reizi. No visām laulībām Šallopam bijuši septiņi bērni.

Šahu iemācījies spēlēt 1856. gadā Berlīnē. 1861. gadā iepazinies ar pirmajām šaha grāmatām, un šī paša gada oktobrī pievienojies Berlīnes akadēmiskajam šaha klubam. 1863./64. gada ziemā kļuvis par Berlīnes šaha biedrības biedru. 1864. gadā nospēlējis dažas partijas pret Ādolfu Andersenu. 1867. gadā piedalījies 6. Rietumvācijas šaha kongresā Ķelnē. No 1879. līdz 1889. gadam bijis Berlīnes šaha savienības priekšsēdētājs. Daudz darba un pūļu ieguldījis Vācijas šaha savienības dibināšanā un kopš 1890. gada aprīļa bijis viens no tās ietekmīgākajiem biedriem. 1880. gadā bijis 4. vietā Vīsbādenes šaha turnīrā. 1885. gadā dalījis 2. vietu Herefordas šaha turnīrā. 1886. gadā bijis otrais Notingemas šaha turnīrā. 1893. gadā zaudējis maču Andrejam Ašarinam. 1898./99. gadā dalījis 2. vietu Berlīnes ziemas turnīrā.

Daudz laika veltījis arī šaha literatūras izdošanai. Apkopojis daudzu šaha turnīru partijas (Leipciga - 1877, 1879, Parīze - 1878, Berlīne - 1881, Nirnberga - 1883), kā arī izdevis grāmatu, kas veltīta pirmajam mačam par Pasaules šaha čempiona titulu starp Vilhelmu Steinicu un Johannesu Cukertortu 1886. gadā. No 1887. gada līdz 1890. gadam bijis žurnāla "Deutsches Wochenschach" redaktors.

Šallopa vārdā ir nosaukts aizsardzības variants Karaļa gambītā - 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.Zf3 Zf6.

Atsauces
--------

1. ↑  Deutsches Wochenschach und Berliner Schachzeitung
2. ↑  Anderssen, K.E.A. – Schallopp, E. 1864
3. ↑  Cologne 1867
4. ↑  Wiesbaden 1880
5. ↑  Hereford 1885
6. ↑  Nottingham 1886
7. ↑  Asharin, A.A. – Schallopp, E. 1893
8. ↑  Berlin 1899

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 102546999
* ISNI: 0000 0000 7273 440X
* GND: 139688471
* BIBSYS: 90152386
* NKC: mzk2012728566

 |

 |
**Etilēns** (etēns, H2C=CH2) ir bezkrāsaina gāze, tas ir vienkāršākais nepiesātinātais ogļūdeņradis. To iegūst no naftas. To lieto par polietilēna monomēru (polimerizācija), etanola (pievieno ūdeni), vinilhlorīda (hlorēšana) un etilbenzola (pievieno benzolu) izejvielu. Etilēns ir augu hormons un augos piedalās dažādu fizioloģisku un bioķīmisku procesu regulācijā. Piemēram, tas paātrina augļu nogatavošanos.

Iegūšana
--------

Etilēnu parasti iegūst no naftas, termiskā krekinga procesā, kur tas ir viens no galvenajiem galaproduktiem. Krekingā lielmolekulāru (relatīvi) piesātinātu ogļūdeņražu maisījumu uzkarsē līdz ~750 - 800 °C un veidojas mazmolekulāri un nepiesātināti ogļūdeņraži. Etilēnu var iegūt arī, dehidratējot etanolu ar koncentrētu sērskābi. Šādā veidā etilēnu iegūst laboratorijā.

Reakcijas
---------

### Pievienošana dubultsaitei

* Var pievienot halogēnus, veidojot 1,2 halogēnetānu (sk. dihloretāns):

C2H4 + Hal2 → C2H4Hal2

* Var pievienot ūdeni, veidojot etanolu, taču bez katalizatora reakcija notiek ļoti lēni. Parasti par katalizatoru lieto sērskābi vai fosforskābi:

C2H4 + H2O → CH3CH2OH

### Oksidācija

Oksidējot etilēnu katalizatora klātienē, var iegūt etilēna oksīdu un acetaldehīdu.

C2H4 + 0,5O2 → C2H4O

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie nepiesātinātie ogļūdeņraži (alkēni, alkadiēni, alkīni) |
| --- |
|  |
|  | 
* Etilēns
* Propēns
* Butēns
* Butadiēns
* Izoprēns
* Skvalēns
* Allēns
* Acetilēns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85045433
* GND: 4140264-9
* SUDOC: 028875109
* BNF: cb12062004j (data)
* NDL: 00562060
* BNE: XX534539

 |

 |
Etnogrāfiskais muzejs
**Etnogrāfiskais muzejs** (zviedru: *Etnografiska museet*) ir dažādu pasaules tautu kultūrai, antropoloģijai un vēsturei veltīts muzejs, kas atrodas Stokholmā Zviedrijā. Novietots vairāku muzeju parkā, *Djurgårdsbrunnsvägen* ielā 34.

Muzeja ēkas pirmajā stāvā aplūkojama plaša ar etnogrāfiju saistīta artefaktu kolekcija, kā arī atsevišķu pētnieku darbība, piemēram, zviedru zinātnieka Stena Bergmana dzīve starp Jaungvinejas papuasiem.

Ekspozīcija muzeja pirmajā stāvā
Otrais stāvs sadalīts atsevišķās zālēs, kas iepazīstina ar Ķīnas un Āfrikas reģioniem, japāņu, ainu, Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas pamatiedzīvotāju, Austrālijas aborigēnu un Arktikas tautu kultūru. Ekspozīcijas veido artefakti, maketi, dzīvnieku izbāzeņi, fotogrāfijas, zīmējumi, kartes un filmas, kā arī izzinoši paskaidrojumi un apraksti. Zināms uzsvars veltīts Zviedrijas koloniālajai politikai, piemēram, zviedru kolonistu darbībai Atlantijas okeāna piekrastē Ziemeļamerikā 17. gadsimtā.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Stokholmas muzeji un galerijas |
| --- |
|  |
| 
* Arhitektūras muzejs
* Austrumāzijas mākslas muzejs
* Bioloģijas muzejs
* Etnogrāfiskais muzejs
* Junibakena
* Kuģu muzejs
* Liljevalka galerija
* Modernās mākslas muzejs
* Rūsendāles pils
* Skansens
* Tabakas un sērkociņu muzejs
* Tauriņu nams
* Tīla galerija
* Valdemāra zemesraga pils
* Vāsas muzejs
* Ziemeļu muzejs
* Ūdens muzejs "Aquaria"

 |

 |
**Etiopu kalendārs** ir kalendārs, kas tiek lietots Etiopijā. Tāpat to lieto Eritrejas Pareizticīgā baznīca, Eritrejas Katoliskā baznīca un Eritrejas Evaņģēliskā baznīca. Šis kalendārs veidots no senākā, Koptu kalendāra, kas savukārt cēlies no vēl senākā, ēģiptiešu kalendāra, bet tas ir līdzīgs Jūlija kalendāram. Arī tam ik pēc četriem gadiem tiek pielikta papildu diena. Etiopu kalendāra gads sākas 30. augustā (pēc Jūlija kalendāra), ja nākamais ir garais gads, vai arī 29. augustā, ja nakošais ir parastais gads. Līdzīgi koptu kalendāram, etiopu kalendārā ir 12 mēneši pa 30 dienām katrā. kā arī gada beigās piecas vai sešas papildu dienas. Papildu dienu skaitu nosaka pēc tā, vai tas ir parastais, vai arī garais gads.

Dienu skaitīšana etiopu kalendārā sākas no 8. gada 29. augusta (pēc Jūlija kalendāra). Tādējādi, jauno gadu tūkstoti Etiopija sagaidīja 2008. gada 11. septembrī (pēc Jūlija kalendāra). Šāda nobīde laika skaitīšanā attiecībā pret Jūlija un Gregora kalendāru ir saistīta ar citu Marijas pasludināšanas datuma noteikšanu.

Diennakts sākas nevis pusnaktī, bet gan ar Saules lēktu.

Mēneši
------

| Amharu | Koptu | Mēneša sākums | Mēneša sākums garajā gadā |
| --- | --- | --- | --- |
| Mäskäräm | Tut | 11. septembris | 12. septembris |
| Teqemt | Babah | 11. oktobris | 12. oktobris |
| Hedar | Hatur | 10. novembris | 11. novembris |
| Tahsas | Kiyahk | 10. decembris | 11. decembris |
| T'er | Tubah | 9. janvāris | 10. janvāris |
| Yäkatit | Amshir | 8. februāris | 9. februāris |
| Mägabit | Baramhat | 10. marts | 10. marts |
| Miyazya | Baramundah | 9. aprīlis | 9. aprīlis |
| Genbot | Bashans | 9. maijs | 9. maijs |
| Säne | Ba'unah | 8. jūnijs | 8. jūnijs |
| Hamle | Abib | 8. jūlijs | 8. jūlijs |
| Nähase | Misra | 7. augusts | 7. augusts |
| Pagumän | Nasi | 6. septembris | 6. septembris |
**Fjodors Ņikonovičs** (baltkrievu: *Фёдар Іосіфавіч Нікановіч*; 1854—1911) bija pareizticīgo prāvests (protojerejs), Ludzas pareizticīgo baznīcas pārzinis. Krievijas Impērijas Valsts Domes 3. sasaukuma deputāts no monarhiskās Krievu Tautas savienības.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1854. gada 17. februārī Ļepjeļas apriņķa Bešenkoviču ciemā pareizticīgo garīdznieka ģimenē. Mācījās vietējā tautskolā, tad Vitebskas garīgajā skolā, 1876. gadā absolvēja Vitebskas garīgo semināru. Darbojās Ļepeļas um Polockas apriņķu draudzēs kā garīdznieks un skolotājs.

1897. gadā viņu iecēla par prāvestu (protojereju), Ludzas pareizticīgo katedrāles pārzini un Vitebskas eparhijas Ludzas apriņķa skolu padomes priekšsēdētāju. Līdztekus viņš bija Ludzas pilsētas skolas ticības mācības skolotājs. Vadīja Ludzas pareizticīgo baznīcas pārbūvi.
1905. gada revolūcijas laikā iestājās Krievu Tautas savienībā (*Союз русского народа*), 1907. gadā viņu ievēlēja par III. sasaukuma Krievijas Impērijas Valsts Domes locekli no Vitebskas guberņas.

Miris 1911. gada 14. februārī Tērbatas Universitātes klīnikā pēc kuņģa vēža operācijas. Apbedīts Ludzas kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  latgalesdati.du.lv

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Krievija Krievijas Impērijas Valsts Domes deputāti no Vitebskas guberņas |
| --- |
|  |
| I sasaukums (1906) | 
* Grigorijs Bruks
* Aleksejs Volkovičs
* Pjotrs Peresvets-Soltans
* Francis Trasuns
* Grigorijs Filipovs
* Bogdans Šahno

 |
|  |
| II sasaukums (1907) | 
* Mihals Benislavskis
* Andrejs Burmeisters
* Jegors Bikovs
* Henriks Dimša
* Eduards Kazričs
* Fjodors Petročenko

 |
|  |
| III sasaukums (1907—1912) | 
* Vasilijs Amosjonoks
* Porfirijs Dopelmaijers
* Nikolajs Jevrejinovs
* Mihails Jermolajevs
* Aleksejs Sapunovs
* Fjodors Ņikonovičs
* Mitrofans Blaževičs1

 |
|  |
| IV sasaukums (1912—1917) | 
* Nikolajs Jevrejinovs
* Stepans Kirilovs
* Aleksejs Muhins
* Fjodors Oļhovskis
* Ivans Polovcovs
* Pjotrs Šmjakovs

 |
|  |
| 
* 1 *nomirušā Fjodora Ņikonoviča vietā*

 |

 |
**Pigmejpanda** jeb **pundurpanda** (*Ailuropoda microta*) ir lāču dzimtas (*Ursidae*) pandu ģints (*Ailuropoda*) izmirusi suga, kas dzīvoja pliocēna beigās, pleistocēna sākumā.

Pigmejpanda ir vecākā zināmā suga, no kuras vēlāk attīstījās lielā panda (*Ailuropoda melanoleuca*). Pigmejpandas ķermenis bija apmēram 1 metru garš, salīdzinājumam lielā panda ir 1,5 m gara. Zobu izpēte liecina, ka pigmejpandas galvenā barība tāpat kā lielajai pandai bija bambuss. Galvaskausa izpēte liecina, ka arī pigmejpandai ir bijuši speciāli attīstīti muskuļi cietas barības košļāšanai. Pirmais pigmejpandas atrastais galvaskauss Ķīnas dienvidos kaļķakmens alā ir apmēram 2 miljonus gadus vecs. Tas ir uz pusi mazāks kā galvaskauss mūsdienu lielajai pandai, tomēr anatomiski tie ir ļoti līdzīgi. Šis atradums zinātniekiem liek secināt, ka lielā panda kā atšķirīgs lāču tips no pārējiem lāčiem ir atdalījusies vismaz pirms 3 miljoniem gadu. Šo gadu laikā panda ir maz mainījusies, tikai palikusi lielāka augumā.

Atsauces
--------

1. ↑  The first skull of the earliest giant panda
2. ↑  «The Giant Panda». Arhivēts no oriģināla, laiks: 1999. gada 22. februārī. Skatīts: 1999. gada 22. februārī.
3. 1 2  «What Color Was Ailuropoda microta, the Pygmy Giant Panda? : The Voltage Gate». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 11. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 12. augustā.
4. ↑  «The first skull of the earliest giant panda — PNAS». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 2. decembrī. Skatīts: 2009. gada 12. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Virtual cranial endocast of the oldest giant panda (Ailuropoda microta) reveals great similarity to that of its extant relative[novecojusi saite]
* The first skull of the earliest giant panda
* Giant panda had dwarf ancestors
**Fonētika** (no grieķu vārda φωνή - *"skaņa"* vai *"balss"*) ir zinātnes nozare, kas pēta cilvēka runas skaņas. Tā nodarbojas ar runāto skaņu fizikālajiem raksturlielumiem, to **radīšanas** fizioloģiju, klausītāja **uztveri** un neirofizioloģisko **izpratni**. Salīdzinājumam fonoloģija, kas ir nepieciešama pilnīgai fonētikas izpratnei, pēta ***valodai specifiskas*** skaņu *sistēmas* un skaņu *modeļus*, kas piemīt atsevišķām mutvārdu valodām. Kaut arī fonoloģija stingri bāzējas fonētikā, tā tomēr ir atsevišķa valodniecības nozare, kas nodarbojas ar psiholoģiski reālām, abstraktām skaņu vienībām (fonēmām) un to individuālajām fizikālajām īpašībām, kas nodrošina saprotamu atšķirību starp šīm skaņām, kā arī saprotamu atšķirību starp šādu skaņu grupām. Fonētika nodarbojas ar reāli izrunātu skaņu fiziskajiem raksturojumiem, nevis ar kontekstiem, kādos šīs skaņas tiek lietotas valodās vai veidiem, kādos šie fiziskie raksturojumi var mainīties atkarībā no konteksta. (Šī pēdējā parādība ir fonoloģijas pētījumu subjekts: šie skaņu varianti, kuri mainās atkarībā no valodai specifiskām situācijām, fonoloģijā tiek saukti par alofoniem.)

Fonētikai ir trīs galvenie atzari:

* Artikulatīvā fonētika: pēta muskuļu kontrolētas balss trakta dažādu apgabalu mainīgās formas, balss saites, kā arī lūpu, mēles, zobu un citu artikulētāju vai runas orgānu pozīcijas un mijiedarbību runas laikā.
* Akustiskā fonētika: nodarbojas ar skaņu viļņiem un kā tos uztver cilvēka auss.
* Auditīvā fonētika: nodarbojas ar runas izpratni, respektīvi, kā smadzenes saprot skaņu, kad to ir saņēmušas.

Starptautiskā fonētiskā asociācija ir atzinusi par atšķirīgām no fonētikas viedokļa vairāk kā simts skaņas un transkribējusi tās Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā.

Fonētika tika pētīta jau 2500 gadu tālā senatnē senajā Indijā, kur Pārnini 5.gs p.m.ē. uzskaitīja līdzskaņu artikulācijas vietas un veidus savā traktātā par Sanskritu. Lielākā daļa Indijas rakstību šodien organizē savus līdzskaņus pēc Pārnini klasifikācijas.

Ārējās saites un atsauces
-------------------------

* Fonētikas zinātņu starptautiskā biedrība (ISPhS)
* Fonētikas mazā enciklopēdija (pdf)
* Valodas skaņas un skaņu modeļi U Penn
* UCLA laboratorijas dati
* UCLA Fonētikas laboratorijas arhīvs
* Elektroglotogrāfija un balss kvalitāte (elektroglotogrāfija, fonācija, u.c.)
* single sound per symbol phonetic writing system(vienkārši fonētiski simboli angļu valodai)
* IPA rokasgrāmata
* IPA-SAM fonētiskie fonti
* Runas analīzes rokasgrāmata
* MRI videomateriāli par skaņu artikulēšanu
* Iesācēja kurss fonētikā ar vingrinājumiem Archived 2007. gada 31. decembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Praat - fonētiskās analīzes programma

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000055048
* LCCN: sh85101053
* GND: 4045830-1
* BNF: cb119331087 (data)
* NDL: 00568892
* NKC: ph135255

 |

 |
Koordinātas: 59°19′27.05″N 18°6′7.21″E﻿ / ﻿59.3241806°N 18.1020028°E﻿ / 59.3241806; 18.1020028

Skansena kalns
**Skansena kalns** ir kalns, kas atrodas Stokholmā, Jūrgordenā. Tas ir Jūrgordenas augstākais punkts, atrodoties 46 metrus virs jūras līmeņa.

Sākotnēji Skansena kalns bija neskartās dabas objekts. 1891. gada pavasarī zemi uz kalna savā īpašumā iegādājās Artūrs Hazēliuss, kurš tur iekārtoja brīvdabas etnogrāfisko muzeju, kurš ieguva tādu pašu nosaukumu kā kalns — Skansens, kas apmeklētājiem bija pieejams jau tā paša gada rudenī. Vēlākos gados tika klāt piepirkta vēl apkārt esošā zeme, paplašinot muzeju. Skansena kalna augstākā celtne ir Briedablika tornis, tā rietumu pakājē atrodas muzeja vecie galvenie ieejas vārti — Hazēliusa vārti, pie kuriem ir Skansena kalnu vilcieniņa stacija, no kuras augšup nonāk Skansena kalna virsotnē. Skansena kalna ziemeļu pakājē atrodas Skones šahtas celtne un Sirišova villa.

Ārējās saites
-------------

* www.skansen.se
* www.cityselected.com

Atsauces
--------

1. ↑  «cityselected.com: The Leading City Selected Site on the Net». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 13. septembrī. Skatīts: 2011. gada 24. jūnijā.
2. ↑  «Om Skansens historia, Artur Hazelius 1901». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2011. gada 24. jūnijā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Jūrgordena  |
| --- |
|  |
| Apkārtne | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordstādena
* Lejonsletena
* Hazēliusportena
* Skansena kalns

 |  |
|  |
| Salas, tilti un ūdeņi | 
* Bekholmena
* Jūrgordena
* Jūrgordenas tilts

 |
|  |
| Muzeji un galerijas | 
* Bioloģijas muzejs
* Junibakena
* Kuģu muzejs
* Liljevalka galerija
* Rūsendāles pils
* Skansens
* Tabakas un sērkociņu muzejs
* Tīla galerija
* Valdemāra zemesraga pils
* Vāsas muzejs
* Ziemeļu muzejs
* Ūdens muzejs "Aquaria"

 |
|  |
| Atpūtas un izklaides vietas | 
* Junibakena
* Karaliskais Nacionālais pilsētas parks
* Tivoli Grēnalunda
* Skansena akvārijs

 |
|  |
| Celtnes | 
* Rūsendāles pils
* Valdemāra zemesraga pils
* Hazēliusa vārti

 |
|  |
| Cits | 
* "Estonia" piemiņas memoriāls

 |

 |
Rininga pils portāls Stokholmas vecpilsētā (2007).
**Ēriks Ēriksons Rinings** (zviedru: *Erik Eriksson Ryning*, 1592–1654) bija zviedru virsnieks un valstsvīrs. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1644).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1592. gada 1. novembrī Sēdermanlandē Gimmerstas muižas īpašnieka Ērika Nilsona un viņa sievas Annas ģimenē. 
Trīsdesmit gadu kara laikā dienēja Nīderlandes armijā, 1626. gadā iecelts par pulkvedi zviedru karaļa Gustava II Ādolfa armijā, karoja Austrumprūsijas teritorijā, 1629. gadā iecelts par Elbingas gubernatoru, 1630. gadā par Štrālzundes garnizona komandantu, pēc tam par Vismāras gubernatoru.

Pēc karaļa Gustava Ādolfa nāves viņš 1633. gadā kļuva par reģentu padomes locekli Aksela Ūksenšernas vadībā. Šajā laikā viņš Stokholmas centrā uzbūvēja greznu pili (1640—1644). Karaliene Kristīne I pēc nākšanas pie varas viņu 1644. gada maijā iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru Rīgas pilī, bet pēc flotes komandiera Klāsa Fleminga nāves viņš tā paša gada novembrī tika iecelts par Zviedrijas jūras spēku admirāli.
1651. gadā viņam piešķīra barona titulu.

Miris 1654. gada 6. decembrī Stokholmā, apglabāts Vadsbro baznīcā Sēdermanlandē.


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Hermanis Vrangelis**  |  **Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators** 1644 | Pēctecis: **Gabriels Bengtsons Uksenšerna**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 15151897089224071368

 |

 |
**Ērls Džerods (E. J.) Roulends** (angļu: *Earl Jerrod "E.J." Rowland*; dzimis 1983. gada 18. maijā Salinasā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2013) pārstāv Turcijas līgas klubu Bandirmas "Banvit". Ē. Roulends ir dzimis ASV, taču 2009. gadā ieguva Bulgārijas pilsonību un pārstāv tās nacionālo izlasi.

Karjera
-------

Spēlējis koledžu basketbolu NCAA, pārstāvot *St. Mary's* universitāti Kalifornijā. Pēc augstskolas beigām spēlējis Flordas "Flames" NBA Attīstības līgā, taču NBA nav sasniedzis. Savu pirmo sezonu Eiropā (2005—2006) spēlēja Latvijā — Rīgas "Barons-LMT". Pēc tam spēlējis Austrālijā, Ārtlandes "Dragons" un Bonnas "Telekom Basket" (Vācija). 2011. gada vasarā pievienojās Eirolīgas klubam Malagas "Unicaja", kur konkurēja par vietu sastāvā ar latviešu saspēles vadītāju Kristapu Valteru. Pēc sezonas abi spēlētāji vietu Spānijas klubā zaudēja, un Ē. Roulends atgriezās Latvijā, noslēdzot līgumu ar Rīgas VEF.

Rīgas VEF sastāvā Ē. Roulends kļuva par komandas rezultatīvāko spēlētāju un līderi, aizvedot komandu līdz VTB Vienotās līgas izslēgšanas spēlēm, savukārt Eirokausā komandā pēdējās, izšķirošajās spēlēs piedzīvoja zaudējumus un nekvalificējās *play-off*. Pēc regulārās sezonas viņš tika atzīts par VTB līgas vērtīgāko spēlētāju, kā arī bija rezultatīvākais spēlētājs turnīrā.

2013. gada jūlijā pārgāja uz Turcijas līgas klubu Bandirmas "Banvit".

### Nacionālā izlase

2009. gadā Ē. Roulends ieguva Bulgārijas pilsonību un pārstāvēja tās nacionālo izlasi 2009. gada Eiropas čempionātā Polijā. Ē. Roulends bija rezultatīvākais spēlētājs izlasē visās trīs apakšgrupas spēlēs, tomēr Bulgārija tās visas zaudēja un izslēgšanas spēlēm nekvalificējās. Tāpat spēlēja Bulgārijas izlasē arī 2011. gada Eiropas čempionātā Lietuvā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Rīgas VEF pievienojas amerikāņu saspēles vadītājs Roulends». Tvnet.lv. Skatīts: 2012. gada 17. oktobrī.
2. ↑  «Roulends turpinās karjeru Turcijā». Sportacentrs.com. Skatīts: 2013. gada 5. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* NBA D-Līgas profils

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
VEF Rīga — 2013. gada LBL čempioni |
| --- |
|  |
| 
* Bertāns
* Bērziņš
* Blaus
* Denjelss
* Geks
* Jahovičs
* Janičenoks
* Kavaļausks
* Pasečņiks
* Pļavnieks
* Roulends
* Strēlnieks
* Zavacks
* Žvīgurs
* Galvenais treneris Ramūns Butauts

 |

 |
**Piknosteji** (*Pycnosteus*) (no *pycnos* — blīvs un *osteon* — kauls) ir bezžokļaiņu izmirušās psammosteju apakškārtas ģints. Ģinti pirmo reizi 1911. gadā aprakstīja krievu paleontologs I. Preobraženskis. Ģints tipveida suga ir *Pycnosteus palaeformis*. Ģints bija izplatīta vidusdevona arukilas un burtnieku svītās, Igaunijā, Latvijā, kā arī Ļeņingradas un Pleskavas apgabalos.

Apraksts
--------

Muguras un vēdera plātnes ir bez tesērām. Muguras plātne ir ieapaļa un plakana, bet vēdera plātne ir augsta (ārējās malas stāvas), ar ļoti dziļu izgriezumu, kuru sedz virs substrāta piepaceltas tesēras. Branhiālās plātnes ir eiribazālas, un platas vai arī salīdzinoši stenobazālas, ar nedaudz vai diezgan stipri ieliektu sānu malu un izliektu aizmugurējo malu. Ādas zobi ir lieli, augsti, ar gariem zarojošiem zobiņiem, kas uz branhiālajām plātnēm var saplūst ribiņās.

Salīdzinājums
-------------

Ģints atšķiras ar savdabīgu uzbūvi. Vēdera plātne ir daudz augstāka, nekā citām psammosteīdām. Šajā ziņā tiem tuvāki ir tikai tartuosteji. Aizmugurējais izgriezums šai plātnei ir daudz dziļāks, nekā šizostejiem un tartuostejiem, bet to sedzošās tesēras neskaras substrātu. Muguras plātne ir bez tesērām, līdzīgi kā šizostejiem, ganostejiem un tartuostejiem. Branhiālās plātnes ģints attīstības sākumā ir platas un garas, līdzīgas tartuosteju branhiālajām plātnēm, bet pēc tam kļūst platas un īsas, kā psammostejiem, un to sānu malas iegūst īpatnēju formu. Atšķirībā no citām psammosteīdām sānu mala no izliektas pārtop par ieliektu, turklāt to klāj masīvi poraini audi.

Sistemātika
-----------

* **Pycnosteus** Preobrazhensky, 1911

* *Pycnosteus palaeformis* Preobrazhensky, 1911
* *Pycnosteus pauli* Mark, 1956
* *Pycnosteus tuberculatus* (Rohon, 1901)

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 133-134. lpp
***GSM-EFR*** jeb ***Enhanced Full Rate*** jeb ***GSM 06.60*** ir runas kodēšanas standarts, kas izstrādāts, lai uzlabotu sliktas kvalitātes *GSM* *Full Rate* kodeku. Darbojoties ar ātrumu 12,2 kbit/s, tas nodrošina labu kvalitāti bez blakustrokšņiem un fona trokšņiem.

*Enhanced Full Rate* algoritmus izstrādāja Somijas uzņēmums *Nokia* un Serbrūkas universitāte Kanādā.
1995. gadā Eiropas telesakaru standartu institūts *ETSI* apstiprināja *Enhanced Full Rate* par *GSM* un ciparsignālu procesoru (*DCS*) rūpniecisko kodeka standartu. Tas ir definēts *ETSI ETS 300 726* (*GSM 06.60*). *Enhanced Full Rate* tika arī izvēlēts par standartu ASV sistēmai *GSM 1900*. 

*EFR* iztveršanas ātrums ir 8000 nolases sekundē, kas nodrošina kodēto bitu straumi 12,2 kbit/s. Šī kodēšanas shēma nosaukta par *Algebraic Code Excited Linear Prediction Coder* (*ACELP*).
*EFR* algoritma veiktie aprēķini ir sarežģīti, kas mobilajām ierīcēm var palielināt elektroenerģijas patēriņu par 5 %, salīdzinot ar "veco" *FR*.

Ārējās saites
-------------

* GSM Enhanced Full Rate (EFR) Codec VOCAL Technologies
**Ford Consul Classic** (**Consul 315** — eksporta versija) bija vidēja izmēra auto, kas tika ražots Apvienotaja Karalistē no 1961. līdz 1963. gadam. Tam tika piešķirts Ford kods 109E vai 116E, atkarībā no motora izmēra.

Izskatā tas līdzinājās populārajam Ford Anglia modelim. Ford Consul Classic bija citādāks — pretēji vērsts aizmugures logs, dubultās priekšējās lampas un arī atšķirīga auto priekšpuse. Salonā tam bija atdalītie priekšējie sēdekļi, aizmugurējais sēdeklis parasti bija pārklāts ar PVC un, izņēmumos, arī ar ādu. Varēja izvēlēties modeli starp divām pamatkrāsām. 

Consul Classic (Ford Consul Classic) arī pēc mehāniskās uzbūves līdzinājās Anglia, tikai izmantoja lielāku, 1340 kubikcentimetru (cm³) motoru. No 1962. gada bija pieejams arī 1498 cm³ Ford Kent variants. Auto bija 241 mm bremžu diski, un 1500. versija bija aprīkota ar četru ātrumu pārnesumkārbu, ar zobratu pārnesumu sinhronizāciju. Auto priekšējā amortizācijas sistēma bija neatkarīga, izmantojot Macpherson statņus. Aizmugurē lietoja ass pus-elipsveidīgas šaurās atsperes. 

1963. gadā par Consul Capri pēcteci kļuva Ford Corsair. Kopā tika izgatavotas 111 225 Classic un 18 716 Capri (iekļaujot 2002 „GT") versijas. Papildu tika saražoti 17 furgontipa vieglie auto. Tas bija Ford Dealership „Hughes Limited" darbs, kas atradās Nairobi, Kenijā. Viens no šiem auto 1964. gadā nonāca Lielbritānijā un joprojām atrodams Anglijas dienvidaustrumos.

Consul Capri
------------

Consul Capri (335) bija bāzēts uz Classic modeļa, tā bija 2,51 metru gara kupeja.

Veiktspēja
----------

1961. gadā preses izdevums The Motor veica testa braucienus un aprēķinu gaitā ieguva sekojošo:

* Maksimālais ātrums 126,2 km/h;
* Ieskrējiens no 0 līdz 97 km/h tika veikts 22,5 sekundēs;
* Degvielas patēriņš — 7,89 l/100 km.

Kopā ar nodokļiem testa auto izmaksāja 801 mārciņas.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  Sedgwick, M.; Gillies.M (1986). A-Z of Cars 1945-1970. Devon, UK: Bay View Books. ISBN 1-870979-39-7
2. 1 2 3 4 5  "The Ford Consul Classic 315". The Motor. 1961. gada 21. jūnijs

Ārējās saites
-------------

* 1962. gada Ford 'Classic' bildes
* Jaunzēlandes Ford Classic klubs
Pigmenti Goa tirgū Indijā
**Pigments** (latīņu: *pigmentum* — 'krāsa', 'krāsviela') ir tāda krāsviela, kas nešķīst iekrāsojamajā vidē. Pigmentus pievieno laku un krāsu materiāliem (krāsām, gruntskrāsām, emaljām). Pigmenti, atšķirībā no šķīstošajām krāsvielām, veido necaurspīdīgu pārklājumu. Dažu pigmentu (piemēram, svina mīnija), ko pievieno metālam paredzētām krāsām, pamatuzdevums ir nevis krāsošana, bet korozijas izturības nodrošināšana. Atsevišķi izdala keramiskos pigmentus, kas ir noturīgi augstās temperatūrās; to krāsu nosaka kristālrežģa defekti. Pigmentus lieto arī stikla šķiedras audumu, plastmasu, gumijas iekrāsošanai.

Bioloģijā par pigmentiem (bioloģiskajiem pigmentiem jeb biohromiem) dēvē audos un šūnās atrodamās krāsainās vielas. Pazīstami biopigmenti ir hlorofils, hemoglobīns, karotinoīdi, antociāni.

Svarīgākie pigmenti
-------------------

* Baltie pigmenti: cinka dioksīds (cinka baltums), titāna dioksīds, svina baltums (mūsdienās vairs gandrīz nelieto), litopons (bārija sulfāta un cinka sulfīda maisījums), krīts, talks.
* Melnie pigmenti: kvēpi jeb tehniskais ogleklis.
* Dzeltenie pigmenti: okers (no dzeltena līdz sarkanbrūnam), dabiskā sjēna, vizuļzelts (alvas disulfīds), mūmijs (dzelzs alumosilikāts ar piemaisījumiem; var būt no dzeltena līdz ķieģeļsarkanam).
* Sarkanie pigmenti: dzelzs mīnijs, svina mīnijs.
* Zilie pigmenti: ultramarīns, Berlīnes zilais.
* Zaļie pigmenti: hroma(III) oksīds.
* Brūnie pigmenti: umbra, dedzinātā sjēna (sarkanbrūna).

Pie neorganiskiem pigmentiem mēdz pieskaitīt arī alumīnija un bronzas pulverus, kurus sajaucot ar laku, iegūst tā saucamās "sudraba" un "zelta" krāsas.

Mūsdienās plaši izmanto arī organiskos pigmentus, kuri gan nav noturīgi augstās temperatūrās vai Saules gaismā. Svarīgi organiskie pigmenti ir ftalocianīna pigmenti, arī dažas azokrāsvielas. Pie organiskiem pigmentiem pieskaita arī optiskos balinātājus.

Atsauces
--------

1. ↑  V. Voitovičs. Krāsas jūsu mājās. R:, Avots, 1991. ISBN 5-401-00398-6.
2. ↑  Zinātnes un tehnoloģijas vārdnīca. R:, Norden AB, 2001, 510. lpp. ISBN 9984-9383-5-2

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pigmenti*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85102093
* GND: 4132245-9
* BNF: cb11976099n (data)
* NDL: 00562237
* NKC: ph124075

 |

 |
**Himalaju brūnais lācis** jeb **Himalaju sarkanais lācis** (*Ursus arctos isabellinus*) ir viena no brūno lāču (*Ursus arctos*) pasugām. Himalaju brūno lāci var sastapt Tjanšana, Pamira, Himalaju kalnos un Pakistānas ziemeļu daļā. Pastāv uzskats, ka Himalaju brūnais lācis ir izraisījis mītiskās leģendas par sniega cilvēku.

Izskats
-------

Himalaju brūnais lācis ir lielākais plēsējs, kas dzīvo Himalaju kalnu reģionā
Himalaju brūnajam lācim tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tēviņu ķermeņa garums ir apmēram 1,5—2,2 m, mātītēm 1,4—1,8 m. Tie ir lielākie dzīvnieki, kas apdzīvo attiecīgās kalnu teritorijas. Lielākie sver apmēram 160 kg. Uz skausta tiem ir izteikta muskuļu kumpa, to profils ir nedaudz ieliekts un priekškājām ir gari nagi. Nagi ir gaiši pelēki, dažreiz pat balti, to garums 8—10 cm.

Kažoka krāsa šiem lāčiem parasti ir gaišāka kā citiem brūnajiem lāčiem, tā ir smilšu brūna vai koši sarkanbrūna, tādēļ tos mēdz saukt arī par sarkanajiem lāčiem. Jauni lāči ir gaišāki par pieaugušajiem lačiem, mazuļiem reizēm ir balta apkakle. Pieaugušie tēviņi ir vistumšākie, bet ar laiku matojuma gali paliek balti, līdz ar to kažoks iegūst grizlilāča kažoka izskatu. Ziemas laikā Himalaju brūnajiem lāčiem uzaug biezs dubults kažoks, un tā akotspalva ir apmēram 175 mm gara.

Ieradumi
--------

Himalaju brūnais lācis galvenokārt ir veģetārietis. Tas ēd dažādus augus, augļus, ogas, sēklas, saknes un gumus. Bet pie izdevības tas nomedī dažādus grauzējus: žurkas, peles, vāveres un murkšķus; ežus un zivis. Retu reizi lāči uzbrūk mājlopiem: liellopiem un aitām.

Himalaju brūnais lācis guļ ziemas miegu apmēram 5—7 mēnešus; no novembra līdz aprīlim. Miega laikā lāča ķermeņa temperatūra ir pazemināta, un sirds puksti ir retāki. Kā visi lāči arī Himalaju brūnais lācis ir vientuļnieks, un tikai mātes ar bērniem dzīvo ģimenēs. Riesta laikā no maija līdz jūnijam tēviņš ar mātīti pavada kopā apmēram 2 nedēļas. Mātīte pārojas tikai katru trešo vai ceturto gadu, šo intervālu iespaido arī augsto kalnu retinātais gaiss. Parasti piedzimst 2 mazuļi, lai gan var piedzimt arī trīs.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Himalayan Brown Bear | Big Game Hunting Records - Safari Club International Online Record Book». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 18. novembrī. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.
2. 1 2 3 4  «Wildlife of Pakistan: Wildlife Features: The Giant Bears of Deosai». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 26. jūnijā. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.
3. ↑  BBC NEWS | South Asia | Yeti's 'non-existence' hard to bear
4. ↑  «Himalayan Brown Bear in India». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 23. martā. Skatīts: 2009. gada 2. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Himalaju brūnā lāča foto1
* Himalaju brūnā lāča foto2[novecojusi saite]
* Himalayan brown bear in India
Halīta kristālu gliptomorfozes amulas svītas iežos. Amula pie Kalnamuižas.
**Gliptomorfoze** (gr. γλυπτός — izgriezts, iegravēts un μορφή — forma) ir reljefs kristālu (parasti halīta vai ledus) nospiedums uz karbonātiski-mālainu vai smilšakmens, slāņojumu virsmas, kas var būt aizpildīts ar citiem iežiem vai minerāliem. Vieni pētnieki gliptomorfožu veidošanos skaidro ar diaģenētiskiem pārveidojumiem un nogulumiežu sablīvēšanos. Savukārt citi skaidro ar sinģenētiskiem procesiem, saistot to veidošanos ar konkrēto virsmu pagaidu izžūšanu, un rezultātā sāļu kristalizāciju uz tām, bet pēc tam ar nākamo slāņu izgulsnēšanos un kristālu izšķīšanu, un nospiedumu aizpildīšanos ar šī slāņa nogulumiem.

Gliptomorfozes pēc izšķīdušajiem kristāliem veido divus tipus:

1. ar slāņojuma virsmām saistītas gliptomorfozes - nospiedumi, kas saglabājušies uz dūņu virsmām pēc to sablīvēšanās un turpmākās kristālu izšķīšanas.
2. telpiskas gliptomorfozes (pseidomorfozes) no izšķīdušajiem kristāliem, kas bija izplatīti un saglabājušies smilšaino slāņu masā. Šo telpisko gliptomorfožu izcelsme, domājams, ir līdzīga tā saucamo smilšu kalcīta kristālu izcelsmei Fonteneblo tipa smilšakmeņos, kā arī citos kristāliskās vielas aizvietošanās gadījumos.

Ledus kristāli, kas rodas sasalstot mitrām dūņām, aleirītiem vai sīkgraudainām smiltīm, veido nospiedumus taisnu savrupu viena, divu vai trīsstaru spraugveida padziļinajumu veidā. Līdzīgi veidojumi ir atrasti Dienvidurālu augšproterozoja nogulumos vai arī Amerikā augšdevona nogulumos Dakotas smilšakmeņos un apakškrīta Iglfordas mālos, Teksasā. Pēc esošajiem eksperimentālajiem datiem ledus kristālu nospiedumu forma ir atkarīga no nogulumu īpatnībām, uz kuru virsmas veidojas ledus. Tā, sasalstot ļoti mitrām smiltīm, uz to virsmas veidojas taisnas, starainas formas ledus kristāli. Savukārt spalvveida ledus nospiedumu formas veidojas, sasalstot nedaudz mitrām dūņām.

Atsauces
--------

1. ↑  Геологический словарь, Том первый: Глиптоморфозы. Москва, Недра. 1978; 174. lpp
2. ↑  Викулова М.Ф. Дмитриева Е.В. Ершова Г.И. Орешникова Е.И. Хабаков А.В. Атлас текстур и структур осадочных горных пород. Часть 1. Обломочные и глинистые породы, Государственное научно-техническое издательство литературы по геологии и охране недр, Москва, 1962 г. 29.lpp.
**Glodeņveidīgie** (*Anguimorpha*) ir viena no zvīņrāpuļu kārtas (*Squamata*) infrakārtām. Šai infrakārtai pastāv vairākas alternatīvas sistemātikas pēdējo gadu jaunākajās klasifikācijās un tā ir mainīta tikpat bieži kā visa zvīņrāpuļu kārta. Katra zinātnieku un sistemātiķu grupa, izmantojot jaunākos ģenētiskos pētījumus, piedāvā savu versiju. Piemēram, 2004. gada sistemātikā (*Townsend et al, 2004*) glodeņveidīgo infrakārta tiek iedalīta 5 dzimtās, bet pēc citu zinātnieku grupas 2005. gada sistemātikā (*Vidal & Hedges, 2005*) tā dalās 3 dzimtās. Toties saskaņā ar vēl citu zinātnieku grupu 2012. gada sistemātikā (*Hutchinson, Skinner & Lee, 2012*) šī infrakārta ir vispār likvidēta. Pieminētās sitemātikas ir tikai daži piemēri no informācijas avotos pieejamām sistemātikām.

Sistemātikas diskusijas
-----------------------

Zvīņrāpuļu kārtas klasifikācija ir joprojām neatrisināta un zinātnieki nav pieņēmuši vienotu sistemātiku. Pastāv vairākas alternatīvas sistemātikas, kurām visām informācijas avotos ir samērā grūti izsekot. Pēdējo gadu ģenētiskie pētījumi un atklājumi ir "sagriezuši ar kājām gaisā" klasifikācijas, kas kalpojušas gadiem ilgi. Klasiskajā sistemātikā zvīņrāpuļi iedalījās 3 apakškārtās: amfisbēni (*Amphisbaenia*), čūskas (*Serpentes*) un ķirzakas (*Lacertilia*), kurai piederēja arī glodeņveidīgo infrakārta. Jaunākajās sistemātikās ķirzaku apakškārta vairs netiek lietota un zinātnieki samērā vienprātīgi ir likvidējuši šo taksonomisko vienību, iesakot vārdu *ķirzakas* lietot tikai, lai apzīmētu zvīņrāpuļu grupu, kuras nav čūskas un amfisbēni.

### Klasiskā sistemātika

* infrakārta Glodeņveidīgie (*Anguimorpha*)
	+ dzimta Glodenes (*Anguidae*)
	+ dzimta Bezkājķirzakas (*Anniellidae*)
	+ dzimta Krokodilķirzakas (*Xenosauridae*)

### 1998. gada sistemātika (*Estes et al. 1998*)

* infrakārta Glodeņveidīgie (*Anguimorpha*)
	+ dzimta Čūskķirzakas (*Lanthanotidae*)
	+ dzimta Glodenes (*Anguidae*)
	+ dzimta Indzobķirzakas (*Helodermatidae*)
	+ dzimta Krokodilķirzakas (*Xenosauridae*)
	+ dzimta Varāni (*Varanidae*)

### 2004. gada sistemātika (*Townsend et al, 2004*)

* infrakārta Glodeņveidīgie (*Anguimorpha*)
	+ dzimta Glodenes (*Anguidae*)
	+ dzimta Indzobķirzakas (*Helodermatidae*)
	+ dzimta Krokodilķirzakas (*Xenosauridae*)
	+ dzimta Ķīnas krokodilķirzakas (*Shinisauridae*)
	+ dzimta Varāni (*Varanidae*)

### 2005. gada sistemātika (*Vidal & Hedges, 2005*)

* infrakārta Glodeņveidīgie (*Anguimorpha*)
	+ dzimta Glodenes (*Anguidae*)
	+ dzimta Indzobķirzakas (*Helodermatidae*)
	+ dzimta Varāni (*Varanidae*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3  UK: Squamata - lizards and snakes
2. 1 2 3 4  FI: Squamata – lizards and snakes
**Fonoloģija** (φωνή *phōnē*, "skaņa" un λόγος *lógos*, "mācība") ir valodniecības apakšnozare, kas pēta "valodas skanisko elementu funkcijas un skaņu attieksmju modeļus."

Fonētika apskata valodas skaņas jeb fonus no nosacīti objektīva skatpunkta — to artikulārās (t. i. pēc runas orgānu iesaistības) un akustiskās iezīmes. Fonētika pēc definīcijas apskata skaņas neatkarīgi no to piederības kādai noteiktai valodai. Fonoloģija savukārt apskata valodas skaņas pēc to **funkcionālas** lomas **kādā konkrētā valodā**.

Fonoloģijas mazākā vienība ir fonēma — abstrakta vienība, ko var veidot fonētiski atšķirīgu variantu — alofonu — kopa. Variantu vidū šķir galveno variantu, kas kalpo par fonēmas nosaukumu, piemēram, latviešu valodas fonēmai /ɑː/ teorētiski ir iespējami varianti [ɑː], [ɑˑ], [ɐː] un [ɐˑ], jo latviešu valodā notiek neuzsvērtu patskaņu redukcija pēc garuma, tā pat arī kvalitatīva redukcija, kur tie tuvojas indiferentam patskanim. Tādējadi, fonētiski novērojumi kalpo par pamatu kādas konkrētas valodas mazāko funkcionāli nozīmīgo skanisko elementu — fonēmu — definēšanai fonoloģijā, savukārt fonēmas veido morfēmas morfoloģijā, kas ir mazākās vienības, kam spēj piemist jēga.

Piezīmes
--------

1. ↑  Garuma un pusgaruma kolu — [ː], [ˑ] — izmantošana ir aptuvena (kā jebkura fonētiska transkripcija). Kvalitatīvas redukcijas norādīšanai tiek izmantoti Grigorjeva ieteiktie IPA simboli.

Atsauces
--------

1. ↑  Auziņa, Markus & Grigorjevs 2015, 22. lpp.
2. 1 2  «What is phonology?». SIL International. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-01-21. Skatīts: 2016-01-25. Archived 2016-01-21 *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Auziņa, Markus & Grigorjevs 2015, 23. lpp.
4. ↑  «Latviešu literārās valodas fonoloģiskās sistēmas īss apraksts». AIlab. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-02-03. Skatīts: 2016-01-25.
5. ↑  Grigorjevs 2009, 42. lpp.

Literatūra
----------

* Auziņa, Ilze; Markus, Dace; Grigorjevs, Juris (2015). Nītiņa, Daina; Grigorjevs, Juris. red. "Fonētikas un fonoloģijas vispārīgs raksturojums". *Latviešu valodas gramatika* (Rīga: LU Latviešu valodas institūts): 22.—27. lpp. ISBN 978-9984-742-77-9.
* Grigorjevs, Juris (2009). "Latviešu valodas divskaņu akustisks raksturojums". *Latvijas Universitātes raksti* (Latvijas Universitāte) 746: 40.—47. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh99005585
* GND: 4045836-2
* BNF: cb11938692j (data)
* NDL: 00568880
* NKC: ph120286

 |

 |
**Mihals Džimala** (poļu: *Michał Drzymała*; dzimis 1857. gada 13. septembrī Prūsijā, miris 1937. gada 25. aprīlī Lielpolijas vojevodistē Polijā) bija poļu zemnieks, simbols cīņai pret etnisko poļu pārvācošanu Vācijas Impērijā.

Konflikta konteksts
-------------------

No 1850. līdz 1907. gadam Vācijas austrumu reģionus (Pomerāniju, Rietumprūsiju, Austrumprūsiju, Poznaņu un Silēziju) pameta 2 300 000 cilvēku, bet ieradās tikai 358 000, tātad migrācijas rādītājs bija 1 942 000 cilvēku. Vāciešu skaita samazināšanās austrumos un augstāks dzimstības līmenis lauku katoļu poļu vidū izraisīja ārkārtīgi lielas bažas Vācijas administrācijā un jo īpaši vācu nacionālistu vidū. Lai cīnītos pret šo parādību, tika ierosināti īpaši pasākumi, kas bija daļa no "*Drang nach Osten*" politikas:

* ierobežot vai aizliegt zemes pārdošanu poļiem;
* veicināt vācu imigrāciju uz austrumiem, izmantojot nodokļu atvieglojumus;
* valsts finansētas "apmetnes komisijas" izveide, kas izpirka etnisko poļu zemi un nodeva to vāciešiem;
* arhitektoniskā zonējuma noteikumu ieviešana, pieprasot etniskajiem poļiem saņemt atļauju būvēt jaunu māju uz iegādātās zemes.

Biogrāfija
----------

Kad Prūsijas ierēdņi atteicās piešķirt Mihalam Džimalai tiesības uzcelt māju uz zemes gabala, ko viņš bija nopircis no vācieša Poznaņas provincē, viņš 1904. gadā nopirka cirka furgonu un sāka tajā dzīvot. Valdība noteica, ka furgons, kas 24 stundas stāv vienā vietā, ir mājoklis, tāpēc Džimala katru dienu to pārcēla.

Tā kā Džimalas slava pieauga (par šo zemnieku rakstīja pat Ļevs Tolstojs), cilvēki sāka nākt paskatīties furgonu. Tā rezultātā Džimala tika ieslodzīts cietumā kā nelikumīgas sapulces organizators. Pēc pieciem gadiem Džimala viltus iemeslu dēļ tika notiesāts ar naudas sodu. Kad viņš to nesamaksāja, viņu arestēja, un iznīcināja furgonu. Pēc atbrīvošanas no cietuma Džimala uzbūvēja zemnīcu, taču arī to nojauca. Tad 1909. gadā Džimala pārdeva zemi.

Neatkarīgajā Polijā Dzimala kā varonis saņēma saimniecību. Pēc nāves viņš tika apbalvots ar Polijas Atdzimšanas 5. pakāpes ordeni (1937). Vēl pirms Otrā pasaules kara viņa dzimtais ciems tika pārdēvēts par Džimalu.

Mihala Džimalas kapa vieta 21. gadsimtā
Otrā pasaules kara laikā vācieši nolīdzināja Džimalas kapu ar zemi. Tomēr pēc kara kapa vieta tika atjaunota.

Atsauces
--------

1. ↑  Andrzej Chwalba, Wojciech Harpula. «Najsławniejszy polski chłop na świecie. O jego niezwykłym domu pisano nawet po drugiej stronie globu». *WielkaHistoria* (pl-PL), 2022-11-10. Skatīts: 2023-04-26.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mihals Džimala***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 240170016
* ISNI: 0000 0003 6979 4892
* GND: 1016249535
* NKC: js20211110530

 |

 |
**Rīgas Stradiņa universitātes Sarkanā Krusta medicīnas koledža (RSU SKMK)** ir pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības, arodizglītības un profesionālās vidējās izglītības iestāde, kas dibināta 1920. gadā kā Latvijas Sarkanā Krusta slimnīcas žēlsirdīgo māsu skola.

Studiju programmas
------------------

* pirmā līmeņa augstākā profesionālā studiju programmas:
	+ māszinības (speciālista kvalifikācija: māsa),
	+ ārstniecība (speciālista kvalifikācija: ārsta palīgs),
	+ ārstnieciskā masāža (speciālista kvalifikācija: masieris),

* arodizglītības studiju programma:
	+ māszinības (speciālista kvalifikācija: māsas palīgs),

* profesionālās vidējās izglītības programma:
	+ bērnu aprūpe (speciālista kvalifikācija: auklis).

Vēsture
-------

Nodibināta 1920. gada rudenī pēc Latvijas Sarkanā Krusta vadītāja Jāņa Jankovska iniciatīvas, tās pirmais vadītājs bija Latvijas Sarkanā Krusta slimnīcas direktors Aleksandrs Neibergs.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā skolu pārdēvēja par **Veselības departamenta māsu skolu pie Rīgas 4. slimnīcas**, 1954. gadā par **Rīgas 4. medicīnas skolu**. Tajā ieviesa feldšeru izglītības programmu.

1992. gada atjaunoja **Latvijas Sarkanā Krusta medicīnas māsu skolas** nosaukumu un izveidoja medicīnas māsas palīgu programmu, 1996. gada aprīlī skola pārdēvēja par **Sarkanā Krusta Rīgas medicīnas skolu**, turpinot medicīnas māsas un medicīnas māsas palīga programmu īstenošanu.
2004. gadā skolu reorganizēja par **Sarkanā Krusta medicīnas koledžu**, kurā varēja apgūt māszinību un ārstniecības studiju programmas, iegūstot pirmā līmeņa profesionālo augstāko izglītību, kā arī viengadīgo māszinību arodizglītības programmu.
2010. gada 1. janvārī koledža pārgāja Rīgas Stradiņa universitātes pārraudzībā kā aģentūra **Rīgas Stradiņa universitātes Sarkanā Krusta medicīnas koledža**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Karogs: Latvija Latvijas augstākās mācību iestādes: Latvijas augstskolas un koledžas |
| --- |
|  |
| Valsts dibinātas augstskolas | 

|  |  |
| --- | --- |
| Universitātes tipa augstskolas | 
* LU
* RTU
* LBTU
* DU
* RSU
* LiepU

 |
|  |
| Neuniversitātes tipa augstskolas (akadēmijas) | 
* LKuA
* LMāA
* LMūA
* LSPA
* *LJA*
* RTA
* VeA
* ViA
* BA
* LNAA
* RJA
* REA
* RTU RBS

 |
|  |
| Koledžas | 
* RCK
* RUK
* RTK
* OMTK
* LKK
* LJK
* UCAK
* JAK
* KRRC
* VRK
* MK
* DU DMK
* LU PSK
* LU RMK
* LU R1MK
* RSU SKMK
* VPK

 |

 |
|  |
| Juridisko personudibinātas | 

|  |  |
| --- | --- |
| Augstskolas (akadēmijas) | 
* RISEBA
* BAT
* LA
* LKA
* BSA
* RAI
* ISMA
* EKA
* TSI
* RARZI
* RTI

 |
|  |
| Koledžas | 
* AK
* JK
* GFK
* BVK
* LBK
* KVK
* SKK

 |

 |

 |