recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tarzāna hameleons** (*Calumma tarzan*) ir kritiski apdraudēta hameleonu dzimtas suga, kas sastopama nelielā areālā Madagaskaras austrumos. Sugu atklāja 2009. gadā, bet 2012. gadā iekļāva Zemeslodes 100 visapdraudētāko sugu sarakstā.

Madagaskarā ir liela hameleonu dažādība, un atlikušajos salas mežos mitinās liels daudzums uzkrītoši krāšņu sugu.

Nosaukums
---------

Jauno sugu nosauca Tarzāna meža vārdā, kur hameleons mitinās un kas atrodas netālu no Tarzānvillas jeb Tarzāna ciema (nesen pārdēvēts par Ambodimeloku, kas nozīmē "līkuma vieta").

Tāpat atklājēju komanda cerēja, ka hameleona nodēvēšana par godu Edgara Berouza radītajam, plaši pazīstamajam tēlam Tarzānam būtu labs veids, kā veicināt "*sugas un tās apdzīvotā meža aizsardzību*".

Apraksts
--------

Neliels hameleons, kura garums no 119—150 mm. Ķermeņa krāsa mainīga, no zaļas līdz gaiši dzeltenai kā pamatkrāsas un tumšām šķērssvītrām uztraukuma brīžos. Tēviņiem kakls un galvas virspuse brūna vai melnīgsnēja.

Izplatība un dzīvesveids
------------------------

Sugas areālu veido trīs nelieli, ļoti apdraudēti mitro mežu fragmenti — netālu no Tarzānvillas, Ambatofotsi mežs un Ampotakas mežs. Sarkanā grāmata norāda divus areālus. Pirmais no tiem ir ap 1,5 km garš un mazāk nekā 300 m plats un atrodas tikai mazāk par vienu kilometru no Tarzānvillas. Ambatofotsi meža fragmenta garums līdz 6 km, platums — 1,5 km. Tas ir izveidots kā jauna īpaši aizsargājamā dabas teritorija. Augstuma amplitūda 800—910 m v.j.l.

Ampotakas meža platība ir 75 ha ar augstumu 749 līdz 817 m v.j.l. 2008. gadā mežs ieguva pagaidu aizsargājamās teritorijas statusu. 2011. gadā populācijas blīvumu veidoja 1,05 īpatņi uz 100 m, un tie visi tika atrasti uz *Tambourissa thouvenotii* (troplauru dzimta) koku lapām.

Naktis pavada mežu augājā 1—4 m augstumā. Izšķīļušies mazuļi konstatēti galvenokārt aprīlī.

Apdraudējums
------------

Lielāko apdraudējumu rada mežu malu izciršana un dedzināšana zemkopības vajadzībām, kā arī selektīva koku izciršana atsevišķās vietās. Tāpat pieaug kvalificētu nelegālo zelta meklētāju skaits.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  Calumma tarzan, Sarkanā grāmata
2. 1 2  The Reptile Database: *Calumma tarzan*, 2010
3. ↑  National Center for Biotechnology Information (NCBI). Taxonomy Browser: Calumna tarzan
4. 1 2  «Priceless or Worthless? The world's most threatened species by E M Baillie and Elen R Butcher». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 21. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 1. oktobrī.
5. ↑  Tarzan Chameleon Found in Tarzan Forest, Near Tarzanville. By Christine Dell'Amore, Nacionālā ģeogrāfijas biedrība
6. 1 2  Madagasikara Voakajy: Tarzan Chameleon[novecojusi saite]
7. ↑  Herpetology Notes. New distribution record of the critically endagared chameleon *Calumna tarzan* west of the Mangoro river in eastern Madagascar. Christian Randrianantoandro. Volume 5: 165-166 (2012)
**Karaļa Viljama sala** (angļu: *King William Island*) vai **Kikiktaka** (inuītu: ᕿᑭᖅᑕᖅ, *Qikiqtaq*) ir mazapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kitikmeotas reģionam. 15. lielākā Kanādas sala un 61. lielākā sala pasaulē. Vienīgā apdzīvotā vieta ir Joaheivena salas dienvidaustrumu krastā.

Ģeogrāfija
----------

Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga dienviddaļā. 4 km platais Simpsona šaurums dienvidos to šķir no kontinenta krasta (Adelaidas pussalas), Viktorijas šaurums rietumos — no Viktorijas salas, Džeimsa Rosa un Reja šaurumi austrumos — no Būtijas pussalas. Dienvidrietumos krastus apskalo Karalienes Modas līcis, bet austrumos — Sentroka un Rasmusena baseini. Salas krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu, piekrastē šēras. Salas teritoriju aizņem zemiene, biezs upju un ezeru tīkls. Ainavā valda tundra un arktiskais tuksnesis.

Vēsture
-------

Salu kopš seniem laikiem apdzīvojuši inuiti. Pirmais no eiropiešiem salu 1830. gadā apmeklēja britu kuģotājs Džeimss Klārks Ross un , domājot, ka tā ir pussala, nodēvēja to par godu britu karalim Viljamam IV par **Karaļa Viljama Zemi** (*King William Land*). Jūrasšaurumi salas dienvidos un austrumos tika atklāti tikai 1834. gadā. 1846. gadā salā un tās apkaimē gāja bojā Džona Franklina ekspedīcija, kas kājām mēģināja sasniegt kontinentu no ledū iesalušajiem ekspedīcijas kuģiem. Kopš 1927. gada salas dienvidaustrumos izveidota *Hudson's Bay Company* faktorija, kas vēlāk izauga par salas vienīgo pastāvīgi apdzīvoto vietu Joaheivenu.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Inuit Heritage Trust. Place Names Program
3. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 335. lpp.
4. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). King William Island

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karaļa Viljama sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* International Map of the World 1:1,000,000 Victoria Strait NR-12/13/14
* International Map of the World 1:1,000,000 Murchison River NR-15/16/17

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 247377050
* GND: 4509144-4

 |

 |
**Kristaps Reinholds Girgensons** (vācu: *Christoph Reinhold von Girgensohn*, 1752—1814) bija Vidzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks.

Dzīvesgājums
------------

Mācītāja Kristapa Reinholda Girgensona no 1801. līdz 1804. gadam celtā Jaunpiebalgas draudzes novada luterāņu baznīca.
Dzimis 1752. gadā Zosēnu muižas nomnieka Reinholda Girgensona ģimenē. Mācījās Kēnigsbergas *Collegium Fridericianum* (1767—1769). Studēja teoloģiju Leipcigas Universitātē (1769—1772).

Bija Ērgļu draudzes novada (1775—1791), vēlāk Jaunpiebalgas draudzes novada mācītājs (1791—1814) un no 1800. gada Cēsu prāvests.

1809. gadā viņš bija viens no Vidzemes jaunās, racionālisma garā sastādītās dziesmu grāmatas (*Kristīgas dziesmas, Vidzemes baznīcās un mājās dziedamas*) izdevējiem. Liela daļa krājumā ievietoto Baumbaha, Mačevska un Stendera dziesmu bija pārņemtas no 1806. gada Kurzemes dziesmu grāmatas. No jauna uzņemtas Jaunpiebalgas draudzes novada mācītāja Kristapa Reinholda Girgensona, Rūjienas draudzes novada mācītāja Gustava Bergmaņa un Rubenes draudzes novada mācītāja Kristapa Hardera, kā arī Vidzemes ģenerālsuperintendenta Kārļa Gotloba Zontāga sacerētās dziesmas.

Miris 1814. gadā. Pēc viņa nāves nāca klajā viņa "Stāsti, pasakas, dziesmas un mīklas, par pamācīšanu un izlustēšanos" (1823) un angļu rakstnieka Daniela Defo darba "Robinsons Krūziņš" (1824) tulkojums pēc vācu rakstnieka J. H. Kampes (*Joachim Heinrich Campe*, 1746-1818) apstrādājuma.

Darbi
-----

Girgensons dzejas stilā pārspēja sava laika biedrus: dažas viņa dziesmas norit netraucētā jaukskaņā, piemēram, "Draugu dziesma" (Tā nevar še palikt, kā bijis, kur mēness te aug un te zūd), "Svešinieka dziesma", "Meitas dziesma vērpjot" (Ratiņ, tec arvienu, klusu nestāvi, smalku pavedienu meitai sagriezti).

* Kristīgas dziesmas, Vidzemes baznīcās un mājās dziedamas. Jelgava: 1809. (K. R. Girgensona redakcijā)
* *Kleines liturgisches Handbuch für Prediger bey lettischen Gemeinden* (1822)
* Girgensohn, C. R. *Stahsti, pasakkas, dseesmas un mihklas [et]c* (1823)

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com[novecojusi saite]
2. ↑  BBLD — Baltisches Biographisches Lexikon Digital[novecojusi saite]
3. ↑  T. Pumpuriņš. LATVIEŠIEM DOMĀTO LUTERISKO DZIESMU GRĀMATU MODERNIZĀCIJA (18. GS. BEIGAS — 19. GS. SĀKUMS)[novecojusi saite]
4. ↑  Teodors Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
**Limitrofi** ir termins, ar ko apzīmē valstis, kas atdalījās no Krievijas Impērijas Pirmā pasaules kara beigās un Krievijas pilsoņu kara laikā (1917–1922), tādējādi veidojot sava veida jostu jeb *cordon sanitaire*, kas starpkaru periodā atdalīja Padomju Krieviju no pārējās Eiropas. 

Plašākā nozīmē limitrofi ir pierobežas valstis, jebkuras konkrētas valsts kaimiņvalstu grupa, kas robežojas viena ar otru, tādējādi veidojot aploku ap šo valsti. Senajā Romā ar šo terminu (latīņu: *limitrophes*) apzīmēja provinces Romas impērijas pierobežā, kurām bija pienākums nodrošināt savā teritorijā izvietoto leģionu izmitināšanu.

1918–1939
---------

Pirms Versaļas līguma parakstīšanas 1919. gada 28. jūnijā un pat pēc tā joprojām nebija skaidrības par to, kuras Krievijas Impērijas teritorijas, ko ieņema vācu karaspēks, saglabās savu neatkarību. Līdz ar to limitrofu struktūra nebija noteikta. 

Mazajā padomju enciklopēdijā (1929) limitrofa valstis definētas kā "valstis, kas izveidojušās no bijušās cariskās Krievijas nomalēm, galvenokārt no rietumu guberņām". Tā savā sarakstā iekļauj Igauniju, Latviju un Lietuvu, piebilstot: "un daļēji arī Poliju un Somiju."

Ārējās saites
-------------
**Bauskas kinoteātris "Uzvara"** ir 1954. gadā celta kinoteātra ēka Bauskas novada Bauskas pilsētas centrā. Staļinisma arhitektūras ēka ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

Pirms kinoteātra uzbūvēšanas Bauskā kinoseansi notika pielāgotās telpās. 1954. gada 12. septembrī, atzīmējot 10 gadus kopš padomju armijas ienākšanas Bauskā 1944. gadā, tika atklāta jaunā kinoteātra ēka. Tajā bija zāle ar 350 skatītāju vietām un plašu foajē. Tas būvēts pēc arhitektes Zojas Brodas tipveida projekta. Pēc šī projekta visā PSRS tika uzcelti apmēram simts šādu kinoteātru. Kinoteātris projektēts neoklasicisma stilā jeb tā dēvētajā "Staļina klasicismā", kam raksturīgas greznas detaļas (kolonnas, plafoni, ornamentālas joslas) kombinācijā ar padomju un tautisko simboliku. Šādā stilā 20. gadsimta 50. gados PSRS tika celtas daudzas sabiedriskas ēkas, arī Latvijā, piemēram, kinoteātri Valmierā un Jelgavā, VEF Kultūras pils. Īpaši izceļams ir kinoteātra "Uzvara" interjers, kas spilgti ilustrē sava laika stila tendences. Kinoteātra iekšējo apdari veidoja kombināta "Māksla" darbinieki tēlnieka Mārtiņa Zaura vadībā.

Kinoteātra apmeklētāju skaits gadu gaitā pamazām saruka. Pēdējie kinoseansi kinoteātrī notika 2002. gada beigās.

Atsauces
--------

1. ↑  Типовое здание послевоенного сталинского кинотеатра / дома культуры 50-х годов на 300-330 мест.

Ārējās saites
-------------

* Par Bauskas kinoteātri
Šis raksts ir par 1880. gadā dzimušu diplomātu. Par citām jēdziena **Sēja** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Pēteris Sēja** (1880. gada 19. aprīlis — 1940. gada 9. jūnijs) bija latviešu skolotājs un politiķis, vēlāk diplomāts, kas kopš 1921. gada pārstāvēja Latviju dažādās Eiropas valstīs.

Dzīvesgājums
------------

Pēteris Sēja ir dzimis 1880. gada 19. aprīlī Doles draudzes novada „Kuģos" („Kārklos"), tagadējā Ķekavas novadā. 
No 1900. līdz 1905. gadam Sēja strādāja par skolotāju Doles draudzes skolā Ķekavā. Piedalījies 1905. gada revolūcijā un tika ievēlēts par Doles pagasta rīcības komitejas priekšsēdētāju. Lai izvairītos no represijām, viņš 1906. gadā emigrēja uz Šveici, kur 1906.—1909. gadā Cīrihē studēja vēsturi un tautsaimniecību, 1909.—1917. gadā strādāja par skolotāju Cīrihes institūtā „Concordia" un lektoru Starptautiskā tirdzniecības akadēmijā. 1915. gadā viņš bija viens no Latviešu komitejas Šveicē dalībniekiem ar Raini kā priekšsēdētāju. Strādājis pie Latvijas pašnoteikšanās prasību formulēšanas, sadarbojies ar Latvijas delegāciju Versaļas miera konferencē. 

1920. gadā P.Sēja atgriezās dzimtenē un iestājās Latvijas Ārlietu ministrijas dienestā, piedalījās delegācijā, kas veda sarunas par Latvijas uzņemšanu Tautu Savienībā (1921). Vēlāk viņš bija padomnieks Latvijas sūtniecībā Parīzē (1921—1925), Ārlietu ministrijas Rietumu nodaļas vadītājs (1925—1927), sūtnis Itālijā (1927—1933), Albānijā, Bulgārijā un Grieķijā (1928—1933), Zviedrijā, Dānijā un Norvēģijā (1933—1937).

Miris 1940. gada 9. jūnijā Stokholmā, apglabāts Doles draudzes kapsētā Ķekavā.

Raksti
------

* Pēteris Sēja. Latvijas Francijas diplomātijā 16.—18. g.s. Izglītības Ministrijas mēnešraksts, 1926. Nr.1.
* Pēteris Sēja. Latvija un Francija Lielās revolucijas un Napoleona laikā. Izglītības Ministrijas mēnešraksts, 1928. Nr.10.

### Apbalvojumi

* Triju Zvaigžņu ordenis III šķ. (1935),
* Beļģijas Kroņa ordenis III šķ.
* Francijas Goda leģiona ordenis V šķ.
* Grieķijas Feniksas ordenis I šķ.
* Itālijas Kroņa ordenis I šķ.
* Luksemburgas Ozola Vainaga ordenis II.šķ.
* Norvēģijas Svētā Olafa ordenis I šķ.
* Zviedrijas Ziemeļzvaigznes ordenis I šķ.

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Vilis Šūmanis**  |  **Latvijas sūtnis Itālijā, Albānijā, Bulgārijā un Grieķijā** 1927—1933 | Pēctecis: **Arnolds Spekke**  |
| Priekštecis: **Mārtiņš Nukša**  |  **Latvijas sūtnis Zviedrijā, Norvēģijā un Dānijā** 1933—1937 | Pēctecis: **Voldemārs Salnais**  |
**Maiks Heringtons** (angļu: *Mike Harrington*) ir datorspēļu izstrādes uzņēmuma *Valve Corporation*, *Catnip Labs* un *Picnik* līdzdibinātājs.

Karjera
-------

Iepriekš strādājis par spēļu izstrādātāju *Dynamix* un arī strādāja par izstrādātāju *Microsoft*, kur izstrādāja *Windows NT* operētājsistēmu, 1996. gadā, Heringtons kopā ar Geibu Ņūelu, citu bijušo *Microsoft* darbinieku, dibināja *Valve*. M. Heringtons un Ņūels privāti dibināja Valve *Half-Life* izstrādes laikā. *Half-Life* kļuva par spēļu industrijas fenomenu, iegūstot vairāk nekā 50 Gada spēles titulus.

2000. gada 15. janvārī, pēc veiksmīgās *Half-Life* spēles, Heringtons izbeidza vienošanos ar Ņūelu un pameta Valve, lai dotos pagarinātā atvaļinājumā ar savu sievu, Moniku.

2006. gadā, Heringtons atgriezās programmatūras industrijā, kad viņš līdzdibināja *Picnik* ar senu draugu un bijušo kolēģi Darinu Masenu. 2010. gada martā, *Google* iegādājās *Picnik*. Heringtons aizgāja no *Google* 2011. gada martā un līdzdibināja jaunu programmatūras uzņēmumu ar Massenu, sauktu par *Catnip Labs*.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Geoff Keighley. «The Final Hours of Half-Life 2». *Gamespot UK*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012-10-18. Skatīts: 2008-01-05.
2. 1 2  «Mike Harrington's LinkedIn profile». LinkedIn. Skatīts: 2014. gada 2. oktobris.
3. ↑  «Mike Harrington Interview». *PlanetHalfLife.com*. 1999. gada 20. novembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 1999. gada 3. novembris. Skatīts: 2008-01-06.
4. ↑  CVG Staff. «Creative Minds: Gabe Newell». *computerandvideogames.com*, 2007. gada 28. septembris. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011-01-06. Skatīts: 2008-01-05.
**Jelsvika kalni** (norvēģu: *Gjelsvikfjella*) ir ap 60 km gara un līdz 30 km plata dienvidrietumu—ziemeļaustrumu virzienā orientēta kalnu grēda Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Izvietota starp Mīliga-Hofmaņa kalniem austrumos un Sverdrupa kalniem rietumos. Atrodas ap 200 km uz dienvidiem no okeāna piekrastes (Princeses Martas krasts), kuru klāj Fimbulisena šelfa ledājs. Augstākā virsotne ir Risemedeta kalns (2705 m) grēdas austrumos.

Grēdu atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija (1938-1939) un sākotnēji tā tika iekļauta Mīliga-Hofmaņa kalnu sistēmā. Detālu izpēti un kartēšanu veica norvēģu-britu-zviedru (1949-1952) un norvēģu (1958-1959) antarktiskās ekspedīcijas, kas to izdalīja atsevišķi un nosauca par godu Norvēģijas Polārā institūta vadītājam Tūrem Jelsvikam (*Tore Gjelsvik*).

Kopš 1990. gada Jelsvika kalnos darbojas Norvēģijas polārstacija Trolla (1990.–2005. gados — vasaras stacija, kopš 2005. gada — vissezonas stacija).

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Jelsvika kalni
2. ↑  Troll er Norsk Polarinstitutt sin forskingsstasjon i Antarktis.
**Jūlijs Anšeļevičs** (1931–2004) bija Latvijas ebreju izcelsmes ārsts kardiologs, RSU profesors, Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 23. janvārī Rīgā ārsta Vulfa Anšelēvica (1894-1968) un viņa sievas Jeļenas (1896-1968) ģimenē. Bērnībā dzīvoja Rēzeknē, kur viņa tēvs strādāja par ārstu.
Pēc Latvijas okupācijas un Vērmahta iebrukuma Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā Anšelēvicu ģimene devās bēgļu gaitās uz Krieviju.
Pēc kara beigām 1945. gadā Anšeleviči pārcēlās dzīvot uz Rīgu. 1947. gadā Jūlijs absolvēja Rīgas 18. vidusskolu un studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, ko tajā laikām pārveidoja par RMI (1947–1953). 

Strādāja Jelgavas pilsētas slimnīcā, pēc tam bija Rīgas Medicīnas institūta aspirants (1954-1956), Iekšķīgo slimību katedras asistents (1956-1959), 1958. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta grādu.
Vēlāk bija RMI Hospitāļa terapijas katedras asistents (1959-1962) un docents (1962-1966).
1967. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju un 1968. gadā kļuva par profesoru, strādāja par RMI Terapijas katedras vadītāju (1967-1999), 1970. gadā ierosināja 4.- 6. kursu studentu olimpiādes "Zelta stetoskops" rīkošanu, bija Latvijas Kardiologu biedrības priekšsēdētājs (1972-2000).

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1993. gadā profesors Anšeļevičs kopā ar domubiedriem Rīgā izveidoja slimnīcu *Bikur Holim*, 1997. gadā kļuva par šīs slimnīcas valdes priekšsēdētāju, bet 1999. gadā par Rīgas 1. pilsētas slimnīcas Iekšķīgo slimību klīnikas vadītāju, 2002. gadā par Rīgas Stradiņa universitātes Senāta priekšsēdētāju.

Miris 2004. gada 22. augustā, apbedīts Šmerļa kapos.

Darbi
-----

J. Anšelevičs bija vairāk kā 350 zinātnisko publikāciju, 10 monogrāfiju, 2 patentu un vairāk kā 100 zinātniski populāro rakstu autors. 1984. gadā viņš kopā ar līdzautoriem uzrakstīja monogrāfiju "Praktiskā kardioloģija".

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais ārsta (1975)
* Latvijas PSR valsts prēmija (1977)
* Darba Sarkanā Karoga ordenis (1981)
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais zinātnes darbinieks (1981)
* Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis (1989)
* Latvijas ZA īstenais loceklis (1992)
* Eiropas Kardioloģiskās biedrības Goda loceklis,
* Dāvida Hieronima Grindeļa piemiņas medaļa (1999)

Atsauces
--------

1. ↑  Pilsētu apraksti. V. Salnais, A. Maldups. Rīga: Apgāds Gauja 1936. - 20. lpp.
**Vienkāršā ežgalvīte** (latīņu: *Sparganium emersum*) ir vilkvālīšu dzimtas augu suga (pēc APG III sistēmas). Suga ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā.

Dažāda lieluma grupas aug stāvošos un lēni tekošos ūdeņos un applūdušos reljefa pazeminājumos pļavās un mežos.

Apraksts
--------

Vienkāršā ežgalvīte ir daudzgadīgs, 30-60 cm garš ūdensaugs. Stublājs ir stāvs, reti peldošs. Lapas ir veselas, lineāras, plakani trīsšķautņainas, ar izcilnām vidusdzīslām. Lapu garums ļoti variē, īpaši peldošajai formai. Lapas diezgan platas (0,5-1,5 cm). Augs ziedkopā parasti nezaro, retumis ir daži zari. Stublāja galotnē vismaz 2 (parasti 4-7 (reti līdz10)) atstatu stāvošas vīrišķo ziedu galviņas ar garām putekšņlapām, zem tām atstatu stāvošas 3-5 sievišķo ziedu galviņas. Apakšējā, visgarākā seglapa aptuveni ziedkopas garumā. Auglis iegarens (0,4-0,5 cm), ar 2-3 mm īsu kātu, auglis galā pakāpeniski pāriet garā un slaidā irbuļa paliekā. Irbuļa palieka ar drīksnu garāka nekā auglis bez kāta. Zied jūlijā un augustā.

Līdzīga kamolainajai ežgalvītei (*Sparganium glomeratum*), neparasti sīki eksemplāri varētu būt līdzīgi arī mazajai ežgalvītei (*Sparganium minimum*). Visvienkāršāk atšķirama pēc daudzajām (ne 1) vīrišķo ziedu galviņām stublāja galā, atstatām (ne blīvi satuvinātām) sievišķo ziedu galviņām. Drošai peldošās formas atšķiršanai nepieciešams aplūkot augli - tas nedrīkst būt ar noliektu, knābjveida irbuli kā zālainajai ežgalvītei (*Sparganium gramineum*), taisnai irbuļa paliekai ar drīksnu jābūt garākai nekā auglis bez kāta (pretēja pazīme raksturīga šaurlapu ežgalvītei (*Sparganium angustifolium*)).

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «vienkāršā ežgalvīte - Sparganium emersum Rehmann - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-07.
**TDA "Uguntiņa"** ir Rīgas Skolēnu pils tautas deju ansamblis, kas dibināts 1948. gadā, dibinātāja Audiona Līventāle. "Uguntiņā" dejo apmēram 200 bērni un jaunieši, vecumā no 5-25 gadiem. Uguntiņa ir viena no populārākajiem, tradīcijām bagātākajiem, A grupas deju kolektīviem valstī. 
Kopš 1963. gada TDA "Uguntiņa" regulāri uzstājas ar koncertiem Latvijas Nacionālajā operā, Latvijas Nacionalājā teātrī, piedalās arī Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos, festivālos un deju konkursos gan Latvijā, gan ārzemēs. "Uguntiņa" ir pārstāvējusi Latviju, gūstot lielus panākumus, Krievijā, Polijā, Vācijā, Bulgārijā, Dienvidslāvijā, Somijā, Zviedrijā, Austrijā, Anglijā, Francijā, Čehijā, Dānijā, Turcijā, Norvēģijā, Spānijā, Portugālē, Slovākijā, Serbijā, Bulgārijā un Lietuvā uzstājoties ar latviešu un cittautu dejām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 23. februārī. Skatīts: 2013. gada 9. decembrī.

Ārējās saites
-------------

* TDA "Uguntiņa" mājas lapa Archived 2014. gada 5. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* *Twitter* profils
* TDA "Uguntiņa" facebook lapa
* TDA Uguntiņa Instagram
**Kārlis Karstens** (vācu: *Karl Carstens*; dzimis 1914. gada 14. decembrī, miris 1992. gada 30. maijā) bija Vācijas jurists un Vācijas Kristīgo demokrātu apvienības politiķis. Vācijas prezidents no 1979. līdz 1984. gadam, kad Vācijas kanclers bija Helmūts Šmits un Helmūts Kols. 

Pēc izglītības jurists, 1960. gadā kļuva par Ārlietu ministrijas valsts sekretāru. No 1966. līdz 1969. gadam - Aizsardzības ministrijas valsts sekretārs. No 1968. gada - Federālās kancelejas vadītājs. 1972. gadā ievēlēts Bundestāgā. No 1973. līdz 1976. gadam CDU/CSU parlamentārās grupas vadītājs. Būdams šajā amatā, kritizēja kreisās tendences tālaika studentu kustībā. Pēc 1976. gada federālajām vēlēšanām tika ievēlēts par Bundestāga prezidentu. 1979. gada 23. maijā tika ievēlēts par Vācijas federālo prezidentu. 1983. gadā, Helmūtam Kolam apzināti zaudējot uzticības balsojumu parlamentā, atlaida Bundestāgu, nodrošinot jaunas vēlēšanas. Nekandidēja uz jaunu prezidenta amata termiņu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kārlis Karstenss***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 111591353
* LCCN: n80109724
* ISNI: 0000 0001 0935 8293
* GND: 118519301
* SELIBR: 181267
* SUDOC: 029177677
* BNF: cb120858622 (data)
* NKC: mzk2010616671
* SBN identifikators UMCV020500 nav derīgs.

 |

 |
**Adelīna Greja** (angļu: *Adeline Gray*; dzimusi 1991. gada 15. janvārī) ir amerikāņu brīvā stila cīkstone, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļniece, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, pieckārtīga pasaules čempione.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1991. gadā Denverā. 2011. gada pasaules čempionātā astotdaļfinālā Greja zaudēja ķīnietei Sjiluo Džuomai, tomēr divas uzvaras gandarījuma cīņās, nodrošināja viņai bronzas medaļu. 2012. gadā viņa kļuva par pasaules čempioni. 2013. gada pasaules čempionātā, pirmoreiz startējot smagajā svarā, viņa ceturtdaļfinālā zaudēja nākamajai čempionei ķīnietei Džanai Fenliu, bet gandarījuma cīņā pieveica Kazahstānas cīkstoni Guzeli Manjurovu, pēc tam cīņā par bronzu arī turcieti Jaseminu Adaru un vēlreiz kļuva par bronzas medaļnieci. 2014. gada pasaules čempionāta viņa pirmoreiz ieguva smagsvara čempiones titulu un 2015. gadā šo panākumu atkārtoja.

2018. gada Pasaules čempionātā Budapeštā amerikāņu sportiste pēc trīs gadu pārtraukuma atkal ieguva pasaules čempioni smagā svara kategorijā (līdz 76 kg).

2019. gada pasaules čempionātā Kazahstānā svara kategorijā līdz 76 kg Adelīna izcīnīja zelta medaļu, jau piekto reizi kļūstot par pasaules čempioni, kā arī savas valsts olimpiskajai komitejai ieguva olimpisko ceļazīmi uz 2020. gada vasaras olimpiskajām spēlēm.

2020. gada olimpiskajās spēles Greja iekļuva finālā, bet tur zaudēja Alīnei Roterei-Fokenei un ieguva sudraba medaļu.

2021. gadā viņa, startējot 76 kg svara kategorijā, izcīnīja zelta medaļu 2021. gada pasaules čempionātā, kas notika Norvēģijas galvaspilsētā Oslo.

Atsauces
--------

1. ↑  Adelīnaa Grejas biogrāfija. Archived 2019. gada 18. jūnijā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Adelīna Greja***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Melvila sala** (angļu: *Melville Island*) ir Kanādai piederoša neapdzīvota sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi sadalīta starp Ziemeļrietumu Teritorijām (rietumu daļa) un Nunavutu (austrumu daļa). 33. lielākā sala pasaulē un 8. lielākā sala Kanādā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Kanādas Arktiskā arhipelāga rietumu daļā pie Perija šauruma. Ietilpst Perija salu grupā, kas savukārt pieder Karalienes Elizabetes salu grupai. Heizena šaurums ziemeļos to atdala no Makenzi Kinga salas, Ficviljama šaurums ziemeļrietumos — no Prinča Patrika salas, Keleta šaurums rietumos — no Eglintona salas, Maklūra šaurums dienvidrietumos — no Benksa salas, Vikonta Melvila šaurums dienvidos — no Viktorijas salas, Baiama šaurums dienvidaustrumos — no Baiama Mārtina salas, bet Baiama Mārtina šaurums austrumos — no Batērsta, Aleksandra, Mesija, Vanjē un Kamerona salām. Krasti stipri izroboti, daudz lielu līču un pussalu. Sala reljefs pārsvarā līdzens vai viegli saposmots, augstākā virsotne ir Blūhilsu grēdā salas dienvidrietumos; vietām augstākajās vietās saglabājušies ledāji. Ziemeļu daļā valda arktiska tuksneša klimats, dienvidos — tundra. Sabīnas pussalā salas ziemeļos atklāti ievērojami dabasgāzes krājumi.

Vēsture
-------

Pirmais no eiropiešiem salu atklāja britu pētnieks Viljams Perijs 1819. gadā. Perija ekspedīcija bija spiesta pārziemot Vinterharboras līcī salas dienvidaustrumu krastā. Sala nodēvēta par godu britu valstsvīram, tā laika britu Kara flotes vadītājam Robertam Dandasam (*Robert Dundas*), 2. Melvilas vikontam. Salas krastus dažādas ekspedīcijas apsekoja pazudušās Džona Franklina ekspedīcijas meklēšanas laikā 1850.—1853. gadā. Perijas ziemošanas vietas piemiņas akmens Vinterharborā 2009. gadā iekļauts Kanādas vēsturisko piemiņas vietu sarakstā.

Atsauces
--------

1. ↑  The Atlas of Canada. Sea Islands
2. ↑  Canadian Geographical Names Database (CGNDB). Melville Island
3. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 476. lpp.
4. ↑  The AAPG/Datapages Combined Publications Database. Drake Point Gas Field, Canadian Arctic Islands
5. ↑  NWT Place Names Database
6. ↑  Parry's Rock Wintering Site National Historic Site of Canada

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Melvila sala***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* International Map of the World 1:1,000,000 Ballantyne Strait NT-8/9/10/11/12
* International Map of the World 1:1,000,000 Belcher Channel NT-12/13/14/15/16
* International Map of the World 1:1,000,000 Thomsen River NS-9/10/11/12
* International Map of the World 1:1,000,000 Viscount Melville Sound NS-12/13/14

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 244299431
* LCCN: sh85083458
* GND: 4364527-6
* SUDOC: 195032500

 |

 |
**Vladislavs Urtāns** (dzimis 1921. gada 4. janvārī, miris 1989. gada 26. jūlijā) bija latviešu vēsturnieks, arheologs.

Biogrāfija
----------

Vladislavs Urtāns ir dzimis 1921. gada 4. janvārī Ludzā Antona un Veronikas Urtānu ģimenē. Agri zaudēja tēvu un kopā ar māti, māsu un brāli pārcēlās uz Rīgu, kur Vladislavs mācījās Rīgas pilsētas 1. ģimnāzijā. Pēc absolvēšanas 1939. gadā uzsāka vēstures un klasiskās filoloģijas studijas Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē. Kļuva par latviešu studentu korporācijas Lacuania biedru. Jau studiju laikā piedalījās vairākos Elvīras Šnores vadītajos arheoloģiskajos izrakumos Vecrīgā, kā arī Ludzas Nukšu kapulaukā.

1941. gada 14. jūnija deportāciju laikā Vladislavs tika izsūtīts uz Sibīriju. 5 gadus pavadījis Gulaga nometnēs. 1946. gadā, piesakoties pavadīt vagonu ar 112 latviešu bāreņiem, viņam izdevās puslegāli atgriezties Latvijā.

1947. gadā sāka strādāt Centrālā valsts vēstures muzeja Arheoloģijas nodaļā. Atsāka arī izsūtījuma dēļ pārtrauktās vēstures studijas, kuras pabeidza ar izcilību 1949. gadā. 1950. gadā draudēja jaunas represijas, un viņš, no tām izvairoties, devās uz Madonu, kur līdz 1958. gadam strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Madonas novadpētniecības muzejā. Madonā arī iepazinās un apprecējās ar Stefāniju Nadricku un abu ģimenē piedzima dēli — nākamais arheologs un kultūrvēsturnieks Juris, kā arī nākamais biologs Andris. 1958. gadā atgriezās Centrālajā valsts vēstures muzejā kā vecākais zinātniskais līdzstrādnieks.

1971. gadā aizstāvēja vēstures zinātņu kandidāta disertāciju. 1986. gadā uzsāka rakstīt savas atmiņas par izsūtījuma gadiem, kuras vēlāk sakārtoja dēls Juris un 2017. gadā izdeva grāmatā "Par ko?".

Vladislavs Urtāns miris Rīgā 1989. gada 26. jūlijā. Apbedīts Rīgas Meža kapos un uz viņa kapa uzstādīts Laimoņa Blumberga veidots piemineklis.

Zinātniskā darbība
------------------

Vladislava Urtāna intereses un darbība bija plaša. Strādājot Madonas novadpētniecības muzejā, sarakstījis publikācijas par 1905. gada revolūciju, kā arī novada kultūras pieminekļiem. Izstrādājis arī jaunu ekspozīcijas plānu un vairākus tūrisma maršrutus.

Strādājot Centrālajā valsts vēstures muzejā, vadījis daudzus arheoloģiskos izrakumus. Piemēram, Aizkraukles, Daugmales un Madalānu pilskalnos. 1961. gadā kopā ar Jāni Graudoni sarakstīta populārzinātniskā grāmata "Senatnes pēdās". Bija vēstures un arheoloģijas redaktors Latvijas Padomju enciklopēdijas redakcijā arī vairāku rakstu autors un konsultants.

Aktīvi iesaistījies pedagoga darbā. Kopā ar sievu vairāk kā 20 gadus vadījis arheoloģijas pulciņu Rīgas pionieru pilī, vēlāk Republikāniskajā jauno tūristu stacijā. Vadījis arī arheoloģiskās prakses mākslas vēstures studentiem.
Kopumā sarakstījis ap 70 zinātnisku rakstu, kā arī 1977. gadā monogrāfiju "Senākie depozīti Latvijā".

Atsauces
--------

1. ↑
2. ↑
***Grand Theft Auto III***, zināma arī kā **GTA III** un **GTA 3** ir *action-adventure* žanra spēle, kuras veidotāji ir *DMA Design* (tagad *Rockstar North*). Šī ir pirmā spēle GTA sērijā, kura veidota trīsdimensionālā grafikā. Spēle tika izdota 2001. gada oktobrī *Playstation 2* konsolei, 2002. gada maijā PC un 2003. gadā *Xbox* konsolei. Spēlei tika izdots turpinājums - *Grand Theft Auto: Vice City*. Spēles darbība norisinās 2001 gadā, izdomātā pilsētā — Libertīsitijā. Spēles pilsēta ir veidota pēc Ņujorkas, ASV

Sižets
------

Bankas aplaupīšanas laikā, spēles galveno varoni Klaudu nodod viņa draudzene Katalīna, ar savu līdzzinātāju. Viņa sašauj Klaudu un atstāj viņu sašautu. Tomēr Klauds izdzīvo. Viņu apcietina uz 10 gadiem. Kamēr viņš tiek pārvests, notiek uzbrukums policijas konvojam. Klauds ar draugu 8-Ball izbēg. Ar 8-Ball palīdzību, galvenais varonis tiek pieņemts darbā kā algots slepkava. Spēles gaitā Marijai, mafijas līdera Salvatore sievai, viņš iepatīkas. Salvatore kļūst aizdomīgs un mēģina ievilināt spēles galveno varoni lamatās. Marija viņu brīdina un izglābj. Marija iepazīstina Klaudu ar Yakuzu, pie kā viņš strādā pēc tam.

Spēlēšana
---------

Galvenajam varonim ir jāpilda misijas uz trīs salām. Tās ir - Portlenda, Stauntonas sala un Shoresidas ieleja. Galvenais varonis var skriet, iet un lēkt. Ja iekrīt ūdenī — noslīkst. Pilsētā ir metro, bet vilciens ir pieejams tikai Portlendā. Ir iespējams braukt ar auto. Iespējams izmantot ieročus un kauties.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā GTA III mājaslapa (angliski)
* GTA III Playstation.com (angliski)
* GTA III Gamespot.com (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
*Grand Theft Auto* |
| --- |
|  |
| Spēles | 
* *GTA*
* *GTA II*
* *GTA III*
* *GTA IV*
* *GTA V*

* *London 1969*
* *London 1961*
* *Vice City*
* *Advance*
* *San Andreas*
* *Liberty City Stories*
* *Vice City Stories*
* *The Lost and Damned*
* *Chinatown Wars*
* *The Ballad of Gay Tony*

 |
|  |
| Pilsētas | 
* Lasventurasa
* Libertīsitija
* Lossantosa
* Sanfierro
* Vaissitija

 |
|  |
| Kompānijas | 
* *Rockstar North*
* *Rockstar Games*

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 185025407
* LCCN: nr2002004515
* GND: 4806669-2
* BNF: cb16599580r (data)

 |

 |
**Mareks Gruškevics** (dzimis 1978. gada 29. septembrī) ir Radio Marija Latvija prezidents.

Vadījis Latvijas Badmintona federāciju.

Bijis Liepājas pilsētas pašvaldības padomnieks izglītības attīstības jautājumos.

Izglītības un zinātnes ministrijas valsts sekretārs periodā (2006-2012).

Izglītība
---------

M.Gruškevics absolvējis **Riga Graduate School of Law,** Master of Business Administration (M.B.A.). Bakalaura grādu ieguvis pabeidzot Rīgas Tehnisko universitāti.

Karjera
-------

2015.gadā uzsāka darbu Latvijas Bankā Monetārās politikas pārvaldē padomnieka amatā, konsultējot bankas vadību ar izglītības politiku un cilvēkkapitāla attīstību saistītos jautājumos.

Autors pētniecības darbam - "Latvijas strukturālās reformas izglītībā un zinātnē"

2014. gada 23. martā gadskārtējā Latvijas Badmintona federācijas biedru sapulcē uz četriem gadiem ievēlēja jaunu biedrības valdi, kura par federācijas prezidentu apstiprināja Mareku Gruškevicu.

2006. gada 8. decembrī M. Gruškevics iecelts par Izglītības un zinātnes ministrijas valsts sekretāru.

1999. gada septembrī M. Gruškevics sāka strādāt Izglītības un zinātnes ministrijā par Finanšu un ekonomikas departamenta direktora pienākumu izpildītāju, Ekonomikas nodaļas vadītāja amatā. No 2000. gada septembra līdz 2006. gada septembrim vadīja ministrijas Politikas koordinācijas departamentu (Izglītības politikas departamenta direktors, direktora vietnieks).

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Badmintona federācija

Ārējās saites
-------------

* Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija
*
**Zelta standarts** ir monetārā sistēma, kurā maksājumu pamatvienība ir standartizēts zelta daudzums.

Ekonomikā, kas balstīta uz zelta standartu, ir garantēts, ka katru emitēto naudas vienību pēc pieprasījuma var apmainīt pret atbilstošu zelta daudzumu. Norēķinos starp valstīm, kas izmanto zelta standartu, tiek noteikts fiksēts maiņas kurss, pamatojoties uz šo valūtu attiecību pret zelta masas vienību. Zelta standarta piekritēji norāda, ka tā izmantošana padara ekonomiku stabilāku un mazāk pakļautu inflācijai, jo zelta standarta ietvaros valdība nevar pēc vēlēšanās drukāt naudu, kas nav nodrošināta ar zeltu. Tomēr naudas trūkums izraisa ražošanas samazināšanos likviditātes krīzes dēļ.

Lielākajā daļā valstu zelta standartu atcēla pēc Pirmā pasaules kara sākuma. Pēc tam to daļēji atjaunoja. Lielās depresijas rezultātā ASV 1933. gadā banknošu apmaiņa pret zelta monētām tika pārtraukta, un pēdējās zelta standarta formas — Bretonvudsas sistēmas galīgais sabrukums notika 1971.–1973. gadā, kad ASV valdība vienpusēji atteicās mainīt dolārus pret zeltu.

Ārējās saites
-------------
Mežtaka atrodas Eiropas garās distances pārgājienu maršruta E11 ziemeļu daļā.
**Mežtaka** (lietuviešu: *Miško takas*, igauņu: *Metsa matkarada*) ir dabas taka, kas ved cauri Baltijas valstīm un ir daļa no Eiropas garās distances pārgājienu maršruta E11.
Tās dienvidu daļa (garums 1088 km, sadalīts 52 vienas vai divu dienu posmos) sākas pie Polijas–Lietuvas robežas un beidzas Latvijas galvaspilsētā Rīgā.
Tās ziemeļu daļa (garums 1060 km, sadalīts 50 vienas vai divu dienu posmos) sākas Rīgā un beidzas Igaunijas galvaspilsētā Tallinā.

Tūrisma ceļvežu izdevējs "Lonely Planet" iekļāva Mežtaku un Jūrtaku ceļvedī "Best In Travel 2024".

Takas gaita
-----------

Lietuvas daļa ir 747 km gara, tā ved caur Lazdijiem – Druskininkiem – Merķinei – Alītai – Birštonai – Prieniem – Kauņai – Vilkijai – Arjogalai – Tītuvēniem – Kurtuvēniem (*Kurtuvėnai*) – Telšiem – Plateļiem (*Plateliai*) – Salantiiem – Skodai līdz Latvijas—Lietuvas robežai. 

Latvijas daļa ir 674 km gara un ved caur Gramzdai – Aizputei – Kuldīgai – Sabilei – Kandavai – Tukumam – Bigauņciemam – Rīgai – Siguldai – Cēsīm – Valmierai – Strenčiem – Gaujienai – Apei līdz Latvijas—Igaunijas robežai.

Igaunijas daļa 720 km gara un ved caur Hānjai – Vanavastselīnai – Verskai – Repinai – Kallastei – Mustvē – Kauksi – Toilai – Kundai – Loksai – Mārdu līdz Tallinai.

E11 pārgājienu maršruts
-----------------------

Mežtaka ir daļa no Eiropas Savienības 9880 km garās distances pārgājienu maršruta E11 (angļu: *E11 European long distance path*), kas sākas Ziemeļjūras krastā pie Hāgas – Ševeningenā un beidzas Tallinā. Tas šķērso 6 valstis - Nīderlandi, Vāciju, Poliju, Lietuvu, Latviju un Igauniju.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Mežtakas fakti
2. ↑  Latvijas dabas takas iekļautas populārajā «Lonely Planet» ceļvedī lsm.lv 2023. gada 25. oktobrī

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mežtaka***.
**Džons Džozefs Hopfīlds** (angļu: *John Joseph Hopfield*, dzimis 1933. gada 15, jūlijā) ir amerikāņu zinātnieks, vislabāk zināms kā neironu tīklu pētnieks. 1982. gadā viņš izveidoja asociatīva neironu tīkla modeli, kas tika nosaukts viņa vārdā par Hopfīlda tīklu, ar to atdzīvinot tajā laikā apsīkušo neironu tīklu izpēti.

Hopfīlds ir dzimis 1933. gadā poļu fiziķa Džona Džozefa Hopfīlda un Helēnas Hopfīldas ģimenē, un viņam pašam jau ir trīs bērni un seši mazbērni.

Džons Hopfīlds pašlaik ir profesors Prinstonas Universitātes Molekulārās bioloģijas fakultātē. Agrāk ir mācījis arī Fizikas fakultātē šajā pašā skolā, kā arī Kalifornijas Tehnoloģijas institūtā.

Ārējās saites
-------------

* Dž. Hopfīlda mājas lapa Prinstonas universitātes vietnē Archived 2006. gada 16. maijā, *Wayback Machine* vietnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315533758
* LCCN: no2001093889
* ISNI: 0000 0004 4777 7423
* GND: 1082150568
* SUDOC: 257399348
* MGP: 15862

 |

 |
**Juris Kunnoss** (1948—1999) bija latviešu etnogrāfs un dzejnieks.

Biogrāfija
----------

Juris Kunnoss dzimis 1948. gada 4. decembrī Rīgā inženiera Georga Kunnosa ģimenē. Beidzis Rīgas 2. vidusskolu. Uzsācis studijas Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras fakultātē. Vēlāk studējis LVU Vēstures un filozofijas fakultātes vēstures nodaļā. Dienesta laikā padomju armijā piedalījies Prāgas pavasara apspiešanā.
Epizodiski strādājis par krāvēju un skatuves strādnieku. No 1975. gada līdz pat mūža beigām Juris Kunnoss strādāja Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā. 1986. gadā uzņemts Latvijas Rakstnieku savienībā. Miris 1999. gada 18. jūlijā Rīgā. Apbedīts 2. Meža kapos.

Literārā darbība
----------------

Pirmie Jura Kunnosa dzejoļi datējami ap 1973. gadu. Pirmajos Kunnosa dzejoļu krājumos dominē etnogrāfijas tēma, jo tiešs rakstīšanas pamudinājums ir darbs brīvdabas muzejā un saskare ar taustāmo vēsturi un seno tautas dzīvesziņu. Šā laika perioda dzejas valoda piesātināta ar vietvārdiem un arhaismiem.

Vēlāk pievērsies arī pilsētas tēmai. Pilsētai veltītajos darbos vērojama J. Kunnosam raksturīgā tagadnes un tās reāliju caurredzēšana, aiz kurām tiek atklātas vēsturiskās vērtības.

Jura Kunnosa dzejā nozīmīgs ir dzejnieka un mākslinieka tēls, kas atklāj gan literārā jaunrades procesa īpatnības, gan dzejnieka pasaules uztveri — viņš sevi pieskaita alternatīvo vērtību radītājiem, "bāreņiem pasaules ģimenē", kas atteikušies no drošas vietas sociālajā hierarhijā par labu personīgai brīvībai un ar to saistītajām problēmām.

Pēdējos dzīves gados Kunnosa dzejai raksturīgas filozofiskas un eksistenciālas pārdomas un vēsturiski, etnogrāfisko reāliju vietā sāk dominēt sadzīviski motīvi.

Publicējies arī ar pseidonīmiem Alexandrs Krems, Juris Benedikts Lox, Džonijs Ikss. Publicējis arī vairākus etnogrāfiska satura rakstus.

Bibliogrāfija
-------------

### Dzeja

* Jura Kunnosa X/ bilingv. izlase; sast. S. Moreino un A. Aizpuriete. R.: Neputns (2008)
* Dzejoļi 1995—1999 un par Juri Kunnosu. R.: Jaunā Daugava (2007)
* Contrabanda/ bilingv. izlase; sast. S. Moreino. R.: Nordik (2000)
* Ar jaunu mirdzumu acīs. R.: Daugava (1999)
* Slengs pilsētas ielās. R.: Liesma (1991)
* Pieci septiņi. R.: Liesma (1987)
* Drellis. R.: Liesma (1981)

### Publicistika

* Kunnoss J. Bārene M. Gavēnis sādžā // Rīgas Laiks. Nr. 2. (1999)
* Krems A. Survival // Rīgas Laiks. Nr. 4. 64.—65. lpp. (1999)
* Latgale Brīvdabas muzejā. R.: Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs (1993)
* 1968 // Avots. Nr. 12, 18.—19. lpp. (1988)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 11517604
* LNB: 000025760
* LCCN: n93050095
* ISNI: 0000 0000 3028 026X
* NKC: jn20010602453

 |

 |
**Jānis Venners** (vecajā ortogrāfijā: *Jahnis Wenners*) bija agronoms, pašvaldības darbinieks, trimdas latviešu aktīvists. Dzimis 1905. gada 3. decembrī Smiltenē. Miris 1999. gada 1. jūlijā Kalamazū, Mičiganā, ASV.

Mācījies Bērzaines pamatskolā. 1917. gadā iestājies Smiltenes draudzes skolā. 1920. gadā iestājies Priekuļu lauksaimniecības vidusskolā, ko beidzis 1924. gadā. Nākamos sešus gadus strādāja tēva saimniecībā "Vecgrāvji". 1930. gadā iestājās Latvijas universitātē, kur 1934. gada februārī ieguvis agronoma grādu. Jau studiju laikā bijis aktīvs Latviešu zemnieku savienības un aizsargu organizācijas (no 1924. gada) biedrs. Latviešu zemnieku savienības Smiltenes nodaļas valdes priekšsēdētājs. Pievienojies studentu korporācijai Talavija.

Pēc Ulmaņa apvērsuma Venners 1934. gada 29. maijā ar Iekšlietu ministra Viļa Gulbja pavēli iecelts par Smiltenes pilsētas vecāko. Vennera laikā izveidotas Dakteru, Mūrnieku un Gaujas ielas. Uzcelta jaunā Smiltenes skolas ēka.

Apbalvots ar Aizsargu nopelnu krustu un atzinības krustu. Smiltenes-Palsmanes-Aumeisteru-Gaujienas krājaizdevu kases padomes loceklis. No 1935. gada arī skolotājs Valsts Smiltenes lauksaimniecības mācību iestādēs.

1935. gada 30. novembrī precējies ar zobārsti Eleonoru Paegli no Strenčiem.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 16. jūlijā no amata atbrīvots. Baigo gadu pavadīja savās mājās, 1941. gada jūnijā slēpās mežā. Pēc kara sākuma, 1941. gada 6. jūlijā atkal pārņēma Smiltenes pilsētas vadību. Ar Drehslera rīkojumu no 1942. gada 1. septembra iecelts par Cēsu apriņķa vecāko.

Kopā ar ģimeni no Latvijas bēga 1944. gada oktobrī. Nonāca bēgļu nometnē Insulā pie Berhtesgādenas. No 1947. līdz 1949. gadam bija Latvijas Centrālās padomes kancelejas vadītājs, LCP un Latviešu pagaidu nacionālās padomes loceklis. Fišbahā strādāja par dārzkopības skolas skolotāju.

ASV ieceļoja 1949. gada augustā un apmetās Kalamazū, kur iekārtoja augļu koku audzētavu. Aktīvi piedalījās vietējā latviešu sabiedriskā dzīvē, noorganizējot un vadot skolu. Nodibināja Kalamazū latviešu kredītsabiedrības nodaļu un bija tās ilggadējs valdes loceklis. 1978. gada augustā Venneru ievēlēja par latviešu agronomu biedrības priekšsēdi. Šajā amatā bija 12 gadus.

1974. gadā izdevis grāmatu "Ģimenes mājas augļu dārzs", kurā koncentrējas uz augļu pundurkociņu audzēšanas ieteikumiem.

Atsauces
--------

1. 1 2  Mūžības ceļos
2. ↑  Smiltenes pilsētas vecākais J. Venners iecelts par Cēsu apriņķa vecāko
Olas dzeltenums jau gadsimtiem ilgi tiek izmantots kulinārijā kā dabisks emulgators
**Emulgatori** (no latīņu: *emulgeo* — 'slaukt') — vielas, kas nodrošina emulsijas veidošanos no nesajaucamiem šķidrumiem.

Dabiskus emulgatorus tradicionāli izmanto kā vienu no sastāvdaļām pārtikas produktos. Par pirmajiem emulgatoriem var nosaukt olas dzeltenumu un baltumu, saponīnus (piemēram, ziepjusaknes novārījumu).

Mūsdienu rūpniecībā kā emulgatoru galvenokārt izmanto sintētiskās vielas, kā arī lecitīnu (pārsvarā ražotu no sojas).

Pārtikas rūpniecībā
-------------------

Emulgatorus bieži pievieno pārtikas produktiem, lai izveidotu un stabilizētu emulsijas, kā arī citas pārtikā esošas dispersas sistēmas. Emulgatori ir standarta sastāvdaļa majonēzē (un citās gatavās mērcēs), margarīnā, sviestā, šokolādē, saldējumos. Emulgatori nosaka pārtikas produkta konsistenci, plastiskās īpašības, viskozitāti un "pilnuma" sajūtu mutē.

Visplašāk izplatīti ir taukskābju mono- un diglicerīdi (Е471), glicerīna, taukskābju un organisko skābju (Е472) esteri, lecitīni, fosfatīdi (Е322), fosforskābes amonija sāļi (Е442), polisorbāti un to atvasinājumi (Е432—Е436), sorbitāna un taukskābju esteri (Е491—Е496), poliglicerīna un savā starpā esterificētas ricinolskābes esteri (Е473).

Kosmētikā
---------

Tā kā daudzi kosmētiskie līdzekļi veido emulsiju, lai tos stabilizētu, izmanto emulgatorus:

* virsmaktīvās vielas (katjonu, anjonu, amfotērās, nejoniskās);
* augu un dzīvnieku izcelsmes hidrokoloīdus (agars, pektīns, želatīns, hitozāns, lanolīns, holesterīns, lecitīns);
* sintētiskie un pussintētiskie polimēri (karbopols, metilceluloze, karboksimetilceluloze un citi).

Darbības mehānisms
------------------

Emulgatoru darbības pamatā ir virsmaktīvas vielas enerģijas samazināšanas spēja, kas nepieciešama, lai izveidotu brīvās starpfāžu virsmas.

Virsmaktīvās vielas samazina starpfāžu virsmas spraigumu un nodrošina ilgstošu stabilitāti.

Atkarībā no virsmaktīvo vielu dabas emulgatori paātrina veidošanos un stabilizē emulsiju tajā dispersajā vidē, kur tie labāk šķīst.

Veidi
-----

* *emulgatori* šaurā izpratnē;
* putu veidotāji — vielas, kas nodrošina gāzveida fāzes pārvērtību šķidrajos un cietajos pārtikas produktos;
* *putu stabilizatori* — vielas, kuras pievieno šķidriem putotiem produktiem, lai novērstu putu noslāņošanās risku.

Skatīt arī
----------

* Homogenizācija
* Dīzeļdegviela
* Emulģēšana
* Emulsija
* Dezemulsācija
* Hidrofila eļļa
* Hidrofili lipofilā bilance

Literatūra
----------

* Под ред. А. А. Абрамзона. *Эмульсии*. Москва : Химия, 1972.
* С.А. Балезин, Б.В. Ерофеев, Н.И. Подобаев. *Основы физической и коллоидной химии*. Просвещение, 1975.
* Воюцкий С. С. *Курс коллоидной химии*, 2 изд. М. 1975.
* Дытнерский Ю.И. *Процессы и аппараты химической технологии*. Москва : Химия, 1995.
* К. Арнольд, М. Стюарт. *Справочник по оборудованию для комплексной подготовки нефти, 3 изд. Премиум Инжиниринг, 2011.*
**Priāpuli** (latīņu: *Priapulida*) ir savdabīgu brīvi dzīvojošu jūras tārpu tips ar sēdošu vai racēju dzīvesveidu. Priāpulu tipu veido nedaudzas ģintis un sugas. Fosilā veidā priāpuli zināmi jau no kembrija perioda.

Morfoloģija
-----------

Ķermeņa garums no dažiem milimetriem līdz 20 cm. Ķermeņa priekšējā daļa — snuķītis — var ievilkties ķermenī ar īpašu muskuļu (retraktoru) palīdzību, vai arī ķermeņa dobuma šķidruma spiediena rezultātā izbīdīties uz āru. Snuķītis ir gareniski klāts ar sīku adatu unn kāsīšu rindām. Sekundārā ķermeņa dobuma esamība tuvina priāpulas augstākajiem tārpveidīgajiem, no kuriem tās atšķiras ar to, ka priāpulu ķermenis nav posmots. Asinsrites sistēmas priāpuliem nav. Elpošana notiek caur ādu, vai arī ar aizmugurējo žaunu piedēkļu palīdzību. Nervu sistēma sastāv no pierīkles gredzena un vēdera stiegras. Izvadorgāni (protonefrīdiji) un dzimumorgāni (pāra gonādas) savienoti kopīgā uroģenitālā sistēmā.

Ekoloģija
---------

Dzīvo Ziemeļatlantijas, Arktikas un Antarktikas aukstajos ūdeņos (litorālē vai sublitorālē), bet ir sastopami okeānos (vairāku kilometru dziļumā) arī tropu joslā. Priāpulām ir plēsīgs dzīvesveids. Tās ierokas jūras dibena dūņās, no kurienes medī sīkus tārpveidīgos (pārsvarā daudzsaru tārpus), bet var nomedīt arī holotūrijas, ofiūras un pat savas sugas pārstāvjus. Dzīvo samērā ilgi (vairākus gadus).

### Vairošanās un attīstība

Priāpuli ir šķirtdzimuma dzīvnieki. Ārējā apaugļošanās. Olas ir sīkas, taču satur diezgan daudz dzeltenuma. Radiālā drostalošanās priāpulus tuvina otrmutniekiem. Attīstība ar pārvēršanos. Priāpulu kāpuri klāti ar cietu čaulu un kāpura stadija var vilkties ap 2 gadi.

Sistemātika
-----------

Priāpuliem ir zināmas ap 20 sugām un 6—7 ģintis.

Tips: Priapulida

Ģints: †*Ancalagon*
Ģints: †*Anningvermis*
Ģints: †*Corynetis*
Ģints: †*Ottoia*
Klase: Priapulimorpha
Kārta: Priapulimorphida
Dzimta: Priapulidae
Ģints: *Acanthopriapulus*
Ģints: *Priapulopsis*
Ģints: *Priapulus*
Dzimta: Tubiluchidae
Ģints: *Meiopriapulus*
Ģints: *Tubiluchus*
Klase: Halicryptomorpha
Kārta: Halicryptomorphida
Dzimta: Halicryptidae
Ģints: *Halicryptus*
Klase: Seticoronaria
Kārta: Seticoronarida
Dzimta: Maccabeidae
Ģints: *Maccabeus*
(†) — izmirušu organismu grupa.