recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kerims Kerimovs** (*Kərim Abbasəli oğlu Kərimov*; dzimis 1917. gada 14. novembrī [v.s. 1. novembrī], miris 2003. gada 29. martā) bija azerbaidžāņu tautības PSRS militārais inženieris, darbojies kosmonautikas jomā.

Kerims Kerimovs 1942. gada martā absolvēja Azerbaidžānas industriālo institūtu. 1942. gada aprīlī viņš sāka militāro dienestu. 1943. gada oktobrī pabeidza Dzeržinska artilērijas akadēmiju. Līdz 1945. gadam Kerimovs kara rūpnīcā Maskavā bija reaktīvo mīnmetēju *Katjuša* *BM-13* lādiņu pieņemšanas vecākais tehniķis. 

Pēc kara Kerims Kerimovs dienēja Bruņoto spēku Galvenās artilērijas pārvaldes 4. pārvaldē. No 1946. līdz 1949. gadam kopā ar citiem raķešu speciālistiem vairākkārt devās uz uz okupēto Vāciju un Austriju ievākt informāciju par ballistisko raķeti *V-2* un citiem reaktīvajiem ieročiem. 1953. gadā iecelts par 3. pārvaldes priekšnieka vietnieku; vēlāk bija 1. pārvaldes priekšnieks, 4. pārvaldes priekšnieks. 1963. gadā Kerimovs kļuva par Raķešu bruņojuma galvenās pārvaldes 3. pārvaldes priekšnieku. Viņš uzraudzīja starpkontinentālo ballistisko raķešu izstrādi un izmēģinājumus. Par pavadoņu fotoizlūkošanas kompleksa *Zenit* saņēma Ļeņina prēmiju. 1965. gadā iecelts par PSRS Vispārējās mašīnbūves ministrijas Galvenās kosmiskās pārvaldes priekšnieku. 1967. gada oktobrī, pēc divu bezpilota kosmisko aparātu (*Kosmos-186* un *Kosmos-188*) saslēgšanās orbītā, Kerimam Kerimovam piešķirta ģenerālleitnanta dienesta pakāpe.

No 1974. līdz 1991. gadam Kerimovs bija Centrālā zinātniski pētnieciskā mašīnbūves institūta direktora pirmais vietnieks lidojumu vadības lietās. Viņš uzraudzīja PSRS un ASV kopējā pilotējamā lidojuma *Apollo — Sojuz* sagatavošanas darbus, vēlāk arī lietas, saistītas ar orbitālo staciju *Mir*.

Pēc Sergeja Koroļova nāves 1966. gadā Kerims Kerimovs pildīja arī pilotējamo lidojumu Valsts komisijas priekšsēdētāja pienākumus. Tieši viņam visas kosmosa kuģu apkalpes, stāvot kosmodromā, ziņoja par gatavību lidojumam, kā arī pēc nolaišanās atskaitījās par uzdevumu izpildi. Lai arī šīs ziņojumu nodošanas tika rādītas televīzijā, pats Kerimovs bija redzams tikai no mugurpuses; viņa vārds netika izpausts masu medijos. Valsts komisijas priekšsēdētāja personība nokļuva atklātībā tikai 1987. gadā, sākoties Pārkārtošanās procesiem. 1991. gadā Kerimovs aizgāja pensijā, turpinot darboties kā zinātniskais konsultants.

Ārējās saites
-------------

* Керимов Керим Алиевич warheroes.ru, (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 102313302
* LCCN: n98099958
* ISNI: 0000 0000 7216 7935
* SELIBR: 328767

 |

 |
**Eduards Gorņevs** (1908. gada 9. augusts, Ludzas apriņķis — 1991. gada 1. novembris, Rīga) bija Latvijas šahists.

Biogrāfija
----------

1928. gadā beidzis Ludzas latviešu vidusskolu un iestājies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. Mācības augstskolā gan nav beidzis un turpmākajos gados strādājis ostā, dzelzceļā un dažādās rūpnīcās. Šahu iemācījies spēlēt trīsdesmit gadu vecumā. Otrā pasaules kara laikā šaha komandu turnīros pārstāvējis rūpnīcas "Vairogs" komandu. Pēc kara iesaistījies Latvijas šaha dzīves atjaunošanā. 1948. gadā bijis otrais sporta biedrības "Daugava" šaha ātrspēles čempionātā. Četras reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos, kuros parasti ieņēmis vietu turnīra tabulas vidusdaļā. Labākos savus rezultātus sasniedzis Rīgas šaha čempionātos. 1949. gadā kļuvis par Rīgas čempionu, turnīrā par punktu apsteidzot tuvākos sekotājus. 1957. gada Rīgas šaha čempionātā ierindojies 4. vietā (uzvarējis Pēteris Kampenuss), bet 1958. gadā spēcīgā konkurencē aiz Marka Pasmana un Andreja Pētersona izcīnījis 3. vietu. 1959. gada Latvijas šaha čempionāta finālā bijis turnīra vecākais dalībnieks. Vēlākajos gados šaha turnīros piedalījies reti.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1948. gads — 10.-11. vieta.
* 1949. gads — 16.-17. vieta.
* 1957. gads — 17. vieta.
* 1959. gads — 11.-12. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  Žurnāls "Latgolas Škola" 01.10.1928
2. ↑  "ASB "Daugavas" ātrspēles čempionāts", laikraksts "Cīņa" 29.04.1948
3. ↑  "E. Gorņevs – Rīgas šacha čempions", laikraksts "Cīņa" 08.02.1949
4. ↑  "P. Kampenuss – Rīgas čempions šachā", laikraksts "Par Atgriešanos Dzimtenē"
5. ↑  Riga-ch 1958

Literatūra
----------

* Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il. portr. ; 29 cm.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Roberts Birns** (angļu: *Robert Byrne*; 1928. gada 20. aprīlis, Ņujorka — 2013. gada 12. aprīlis, Ņujorka) bija ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1964).

Biogrāfija
----------

1960.-1970. gados bijis viens no ASV spēcīgākajiem šahistiem. 1972. gadā uzvarējis ASV šaha čempionātā. 1960. un 1962. gadā bijis ASV šaha čempionāta sudraba laureāts. 1964. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Buenosairesā izcīnījis 3. vietu (aiz Tigrana Petrosjana un Paula Keresa). Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā Birnam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1964. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Vairākkārt piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklos. 1967. gadā pirmo reizi piedalījies starpzonu turnīrā Susā (Tunisija), kur gan palicis 18. vietā. Tomēr jau 1973. gadā Ļeņingradā bijis 3. vietā (aiz Anatolija Karpova un Viktora Korčnoja) un ieguvis tiesības piedalīties pretendentu mačos. 1974. gadā Sanhuanā ceturtdaļfināla mačā piekāpies Borisam Spaskim ar 1½:4½ (+0, −3, =3). 1976. gadā starpzonu turnīrā Šveicē palicis 6. vietā, tikai par puspunktu atpaliekot no ceļazīmes uz pretendentu mačiem.

Sekmīgi pārstāvējis ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 9 reizes (1952, 1960-1962, 1966-1968, 1972-1978). Komandu vērtējumā ieguvis zelta (1976), 2 sudraba (1960, 1966) un 2 bronzas (1974, 1978) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1960) un bronzas (1952) medaļas.

Pēc profesijas bijis filozofijas pasniedzējs koledžā, taču vēlāk pilnībā veltījis sevi šaham. No 1972. līdz 2006. gadam vadījis šaha nodaļu ietekmīgajā Ņujorkas laikrakstā *The New York Times*.
Arī Roberta Birna brālis Donalds (1930—1976) ir bijis starptautiskais meistars šahā.

Atsauces
--------

1. ↑  US Championship (1972)
2. ↑  1967 Sousse Interzonal Tournament
3. ↑  1973 Leningrad Interzonal Tournament
4. ↑  «1973-75 Candidates Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 21. martā. Skatīts: 2016. gada 11. maijā.
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Robert Byrne
6. ↑  A Farewell, After 34 Years, and a Memorable 1952 Game

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 77933490
* LCCN: n90615559
* ISNI: 0000 0000 2997 9444
* GND: 1167448871

 |

 |
**Eduards Fiskovičs** (dzimis 1977. gada 6. novembrī) ir Latvijas koru diriģents, komponists un kora mākslinieks.

Dzīvesgājums
------------

Eduards Fiskovičs dzimis Rīgā, izglītojies Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā, Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas koledžā kā arī ieguvis bakalaura un maģistra grādu mūzikā Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas kora diriģēšanas nodaļā.

Kopš 2001. gada strādā par kora mākslinieku Valsts Akadēmiskajā korī Latvija. Paralēli studijām un kora mākslinieka darbam no 1998. līdz 2005. gadam strādā par kormeistaru Latvijas Universitātes jauktajā korī Juventus. No 1998. gada strādā arī Stopiņu novada jauktajā korī Ulbroka; no 2005. līdz 2011. gadam strādā Latvijas izdevniecību jauktajā korī Burtnieks par kormeistaru.

2011. gadā izveido jaukto kori Domino un kļūst par tā māksliniecisko vadītāju.

Daiļrade
--------

2015. gada 10. janvārī Eduarda Fiskoviča komponētais un diriģētais darbs "Confitebor et psallam" saņem XI Starptautiskā Daugavpils Garīgās Mūzikas Festivāla "SUDRABA ZVANI" LR Kultūras ministrijas Staņislava Broka Daugavpils Mūzikas vidusskolas atzinības rakstu par labāko latviešu komponista oriģināldziesmas atskaņojumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Sastāvs - Valsts Akadēmiskais koris LATVIJA». *Valsts akadēmiskā kora Latvija mājaslapa*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. decembrī. Skatīts: 2017. gada 19. septembrī.
2. ↑  "Juventus 90 gadi", Indulis Krauze, 2014
**Eduards Buhmans** (krievu: *Эдуард Израилович Бухман*; dzimis 1941. gada 4. jūnijs, miris 2020. gada 24. novembris) bija Krievijas šahists un treneris.

Biogrāfija
----------

PSRS sporta meistars šahā (1965). FIDE starptautiskais meistars (1990). Ar šahu nodarbojies no 7 gadu vecuma. 1958.-1960. gadā Ļeņingradas izlases sastāvā piedalījies PSRS jauniešu sacensībās. 1966. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules studentu komandu šaha čempionātā. Divas reizes iekļuvis PSRS šaha čempionāta finālā - 1965. un 1967. gadā. Lai gan šajos turnīros Buhmanam nebija lielu panākumu, tomēr viņš spēja uzvarēt tādus spēcīgus lielmeistarus kā Viktors Korčnojs un Aleksejs Suetins. Vairākkārt ierindojies godalagotās vietās Ļeņingradas šaha čempionātos - 1969. gadā dalījis 2.-5. vietu, 1972. 1973. 1975. 1976. un 1983. gadā dalījis 2.-4. vietu. 1972. gadā uzvarējis Ļeņingradas šaha kluba čempionātā. Piedalījies arī 1973. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Daugavpilī. Kopš 1969. gadā strādā par šaha treneri. Bijis Ļeņingradas kara apgabala vecākais šaha treneris (1982-2001), pēc tam strādājis Sanktpēterburgas Kirova rajona bērnu un jauniešu sporta skolā.

Atsauces
--------

1. ↑  33 Championship of USSR Tallinn 21.11-24.12.1965
2. ↑  35 Championship of USSR - Kharkov 7-27.12.1967 (swiss-13 games,126 participants)
3. ↑  Championship of Leningrad - 26.2-22.3.1969
4. ↑  Championship of Leningrad - 14.1-10.2.1972
5. ↑  Championship of Leningrad - Leningrad 4-28.2.1973
6. ↑  Championship of Leningrad - Leningrad 4-28.2.1975
7. ↑  Championship of Leningrad - 1976
8. ↑  Championship of Leningrad - January-February 1983
9. ↑  Championship of Leningrad Chess Club - 1972
10. ↑  «Бухман Эдуард Израилович». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 11. maijā. Skatīts: 2011. gada 11. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Eduards Buhmans šahista profils vietnē chessgames.com
* Eduards Buhmans. Atjaunināts: 2013. gada 22. maijā šahista profils vietnē 365chess.com
* Eduards Buhmans šahista profils vietnē chesstempo.com
* Eduards Buhmans šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)
* Eduards Buhmans šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
**Eduardo Rīdels** (portugāļu: *Eduardo Riedel*, dzimis 1969. gada 5. jūlijā) ir Brazīlijas politiķis, Brazīlijas Sociāldemokratiskās partijas biedrs. Kopš 2023. 1. janvāra ir Brazīlijas štata Matugrosu du Sula 12. gubernators, ievēlēts 2022. gada Matugrosu du Sula gubernatora vēlēšanās.

Biogrāfija
----------

Dzimis Riodežaneiro, Brazīlijā, 1969. gada 5. jūlijā. Absolvējis Riodežaneiro Federālo universitāti, Getulio Vargas fondu un Eiropas Biznesa administrācijas institūtu.

1994. gadā Rīdels apprecējās ar Moniku Moraisu, ģimenē ir divi bērni — Marsela un Rafaels. 1995. gadā Rīdels pārņēma ģimenes lauku īpašuma apsaimniekošanu Marakaju pilsētā, iegūstot uzņēmēja pieredzi. Kopš tā laika viņš ieņēma amatus administrācijā. 2015. gadā Rīdels atstāja Matugrosu du Sula Lauksaimnieku federācijas direktora amatu (2012—2014), lai kļūtu par Valdības un stratēģiskās vadības valsts sekretāru Matugrosu du Sula gubernatora Reinaldo Azambudžas valdībā, amatā, kurā viņš palika līdz 2021. gada februārim. Pēc tam bija Matugrosu du Sula infrastruktūras valsts sekretārs līdz 2022. gada aprīlim.

Viņš pieteica sevi kā kandidāts štata vēlēšanās Matugrosu du Sula 2022. gadā, kandidējot uz gubernatora amatu, kopā ar Hosē Karlosu Barbosu kā gubernatora vietnieku. Pirmajā kārtā, kas notika 2022. gada 2. oktobrī, viņš ieguva 361 981 balsi (25,16%), būdams otrais pēc balsu skaita. Otrajā kārtā 20. oktobrī viņš pārspēja kapteini Renanu Kontaru no Brazīlijas Darba atjaunošanas partijas. Viņš ieguva 56,90% balsu, no 2023. gada 1. janvāa kļūstot par Matugrosu du Sula gubernatoru.

Atsauces
--------

1. ↑ . «Saiba quem é: Eduardo Riedel, candidato ao governo de MS». *correiodoestado.com.br*. Skatīts: 2022-12-11.
2. 1 2  «Saiba quem é: Eduardo Riedel, candidato ao governo de MS». Correio do Estado. Skatīts: 2022-10-20.
3. ↑  «Riedel assume Seinfra com missão de reconstruir pontes e conduzir obras do 'governo presente' em MS». *Top Mídia*. Skatīts: 2022-10-20.
4. ↑  «Capitão Contar e Eduardo Riedel vão para o 2º turno em MS». *G1*. Globo. Skatīts: 2022-10-20.
5. ↑  «Quem são Capitão Contar e Eduardo Riedel, candidatos a governador no MS no segundo turno». *Valor Econômico*. Skatīts: 2022-10-20.
6. ↑  «Riedel vence em 72 das 79 cidades de MS; Contar leva em apenas 7 municípios». *G1* (pt-br). Globo. 30/10/2022. Skatīts: 2022-11-02.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eduardo Rīdels***.
* Oficiālā tīmekļa vietne
Karogs (1830-1910)
**Portugāles karaliste** pastāvēja no 1139. līdz 1910. gadam. Pēc 1248. gada oficiāli saukta par Portugāles un Algarves karalisti. No 1815. līdz 1822. gadam Portugāles, Brazīlijas un Algarves apvienotā karaliste. Kopš 15. gadsimta neformāli zināma arī kā Portugāles impērija. Līdz 1822. gadam valstī pastāvēja absolūtā monarhija, bet pēc 1834. gada nostiprinājās konstitucionālās monarhijas modelis. Monarhija sabruka 1910. gada 5. oktobrī, kad pasludināja Portugāles Pirmo Republiku.

Valsts aizsākumi meklējami 9. gadsimtā, kad Rekonkistas laikā izveidojas Portugāles grāfiste, kas atradās Astūrijas karalistes pakļautībā. 1097. gadā Portugāles grāfiste iekļāvās Leonas karalistē.

1139. gada 26. jūlijā Alfonso I pasludināja sevi par karali. 1143. gadā viņa karaļa titulu atzina Leonas karaliste. 1179. gadā Portugāles karalistes neatkarību atzina arī Romas pāvests. Līdz 1385. gadam valdīja Alfonsu dinastija, kurai sekoja tai radniecīgā Avisu dinastija. No 1580. līdz 1640. gadam Portugāle zaudēja neatkarību, atrodoties personālūnijā ar Spāniju. Pēc neatkarības atgūšanas, Portugālē valdīja Bragansas dinastija. Valsts starptautiskā ietekme šajā laikā bija zaudēta, taču tai joprojām piederēja vērtīgā Brazīlijas kolonija. Pēc Brazīlijas Impērijas neatkarības pasludināšanas, Portugāle 19. gadsimtā centās atgūt koloniālo varenību, paplašinot savas kolonijas Angolā un Mozambikā.
**Brugadas sindroms** ir ģenētiska saslimšana, kurai raksturīga anormāla elektrokardiogramma un palielināts risks pēkšņai kardiālai nāvei. Tā ir nosaukta pēc spāņu kardiologiem Pedro Brugadas un Jozepa Brugadas. Tas ir visbiežākais pēkšņas nāves iemesls jauniem vīriešiem Taizemē un Laosā bez iepriekš zināmām sirds saslimšanām.

Etioloģija
----------

Aptuveni 20% Brugadas sindromu gadījumu ir atrasta saistība ar mutācijām gēnā, kas kodē nātrija jonu kanālu kardiomicītu šūnu membrānās. Tāds gēns, piemēram, ir SCN5A, kas atrodas 3. hromosomas īsajā plecā (3p21). Funkcijas zuduma mutācija izraisa labās sirds sienas repolarizācijas traucējumus, kas var novest pie kambaru tahikardijas un/vai fibrilācijas, kas bieži rezultējas nāvē.

Diagnostika
-----------

EKG atkarībā no Brugadas sindroma tipa
Ir pieejami ģenētiskie testi, kas apstiprina Brugadas sindromu.

### Elektrokardiogrāfija

Pēc elektrokardiogrammas (EKG) pārmaiņām, kas ir sastopamas pacientam ikdienā vai nu pēc noteiktu medikamentu lietošanas, var diagnosticēt Brugadas sindromu. Antiaritmiskie preparāti ajmalīns un flekainīds spēj bloķēt nātrija jonu kanālus un, izraisot pārmaiņas EKG, var tikt izmantoti arī kā diagnostiskie testi.

Brugadas sindromam ir trīs raksturīgie EKG veidi:

* 1.tipam ir izlocīta ST elevācija ar vismaz 2 mm (0,2 mV) J punkta paaugstinājumu un pakāpeniski lejupejošu ST segmentu, pēc tam sekojot negatīvam T vilnim.
* 2.tipam ir segliem līdzīgs izskats ar vismaz 2 mm J punkta paaugstinājumu un vismaz 1 mm ST elevācija ar pozitīviem vai bifāziskiem T viļņiem.
* 3. tipam ir vai izlocīts vai segliem līdzīgs izskats ar mazāk nekā 2 mm J punkta paaugstinājumu un 1 mm ST paaugstinājumu.

EKG V1-V3 novadījumos ir redzama ST elevācija ar labās kājiņas blokādes ainu. Adrenerģiska stimulācija pazeminās ST segmenta paaugstinājumu, bet klejotājnerva stimulācija to var pasliktināt.

Atsauces
--------

1. ↑  Brugada P, Brugada J (November 1992). "Right bundle branch block, persistent ST segment elevation and sudden cardiac death: a distinct clinical and electrocardiographic syndrome. A multicenter report". *J. Am. Coll. Cardiol.* **20**
2. ↑  Nademanee K; Veerakul G; Nimmannit S et al. (1997). "Arrhythmogenic marker for the sudden unexplained death syndrome in Thai men". *Circulation* **96** (8): 2595—2600.
3. ↑  Antzelevitch C; Brugada P; Borggrefe M et al. (2005). "Brugada Syndrome. Report of the second consensus conference". *Heart Rhythm* **2** (4): 429—440.
4. ↑  Klīniskā medicīna 1. grāmata. Profesora Aivara Lejnieka redakcijā. Medicīnas apgāds SIA, 2010, lpp. 942. ISBN 978-9984-813-27-1
**2003. gada Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas** notika 2003. gada 20. jūnijā. Bija izvirzīta tikai viena prezidenta kandidatūra — tā brīža Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga, kuru ar pārliecinošu balsu vairākumu ievēlēja atkārtoti par prezidenti vēl uz četriem gadiem. Kā paredz Satversme, prezidentu ievēlēja 8. Saeima.

Kandidāti
---------

| Kandidāts |
| --- |
| Vaira Vīķe-Freiberga |

Vēlēšanu norise
---------------

2003. gada prezidenta vēlēšanas bija līdz šim vienīgās prezidenta vēlēšanas atjaunotajā neatkarīgajā Latvijā, kurās bija tikai viena kandidatūra. Balsošana notika aizklāti ar vēlēšanu zīmēm, deputātiem pa vienam ieejot balsošanas zālē. Jau pirmajā balsojuma kārtā Vaira Vīķe-Freiberga ieguva pietiekamu balsu skaitu, lai tiktu atkārtoti ievēlēta par Latvijas Valsts prezidenti, saņemot 88 balsis Par no maksimāli iespējamajām simts. Līdz ar to, tāpat kā Guntis Ulmanis pirms viņas, arī Vaira Vīķe-Freiberga bija tikusi atkārtoti ievēlēta par Latvijas prezidenti. Lielāku atbalstu par viņu Latvijas Republikas vēsturē guva tikai Jānis Čakste 1922. gada vēlēšanās.

Balsojumā par Vairas Vīķes-Freibergas atkārtotu ievēlēšanu piedalījās visi partiju Jaunais laiks, Tēvzemei un Brīvībai/LNNK, Zaļo un Zemnieku savienības, Latvijas Pirmās partijas, Tautas partijas un Tautas saskaņas partijas deputāti, kuri jau iepriekš bija pauduši atbalstu prezidentes ievēlēšanai. Latvijas Sociālistiskās partijas frakcija pirms prezidenta vēlēšanām bija paziņojusi, ka tā balsos pret prezidentes pārvēlēšanu, bet četri Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā Saeimas deputāti balsojumā plānoja nepiedalīties.

Prezidentes pilnvaras otrajiem četriem prezidentūras gadiem sākās 2003. gada 8.jūlijā, kad viņai bija jādod zvērests.

| Kandidāts | Par | Pret |
| --- | --- | --- |
| Vaira Vīķe-Freiberga | 88 | 6 |

Atsauces
--------

1. ↑  Saeimas sēdes stenogramma
2. ↑  Vairu Vīķi-Freibergu atkārtoti ievēlē Valsts prezidenta amatā

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Vēlēšanas un referendumi Latvijā |
| --- |
|  |
| Parlamenta vēlēšanas | 
* 1920
* 1922
* 1925
* 1928
* 1931
* 1940
* 1990
* 1993
* 1995
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2011
* 2014
* 2018
* 2022
* *2026*

 |
|  |
| Prezidenta vēlēšanas | 
* 1922
* 1925
* 1927
* 1930
* 1933
* 1993
* 1996
* 1999
* 2003
* 2007
* 2011
* 2015
* 2019
* 2023
* *2027*

 |
|  |
| EP vēlēšanas | 
* 2004
* 2009
* 2014
* 2019
* *2024*

 |
|  |
| Pašvaldību vēlēšanas | 
* 1994
	+ 29.05.
	+ 28.08.
	+ 04.09.
* 1997
* 2001
* 2003
* 2005
	+ 21.03.
	+ 20.08.
* 2009
* 2010
* 2013
* 2017
	+ 03.06.
	+ 22.07.
* 2020
* 2021
	+ 05.06.
	+ 11.09.
* *2025*

 |
|  |
| Referendumi | 
* 1923
* 1927
* 1931
* 1934
* 1991
	+ 03.03.
	+ 17.03.
* 1998
* 1999
* 2003
* 2007
* 2008
	+ 02.08.
	+ 23.08.
* 2011
* 2012

 |

 |
**Bušmeņi** (arī **sani** vai **basarva**) ir kopējs apzīmējums vairākām radniecīgam tautām Āfrikas dienvidos. Apdzīvo tuksnešu un pustuksnešu reģionus Botsvānā, Namībijā un Dienvidāfrikā, piekopj galvenokārt klejotāju dzīvesveidu un nodarbojas ar medībām un vākšanu. Kopā ar hotentotiem veido tā saukto kapoīdo rasi, kas no pārējiem Āfrikas dienvidu iedzīvotājiem atšķiras ar gaišāku ādas krāsu un citām iezīmēm. Kopējais skaits ir ap 90 tūkstošiem, no kuriem vairāk kā puse dzīvo Botsvānā.

Etnonīms
--------

Kopējie nosaukumi «bušmeņi», «basarva» un «sani» visi ir eksoetnonīmi un lielākā vai mazākā nozīmē tiek uztverti kā pejoratīvi. Nosaukums «bušmeņi» cēlies no holandiešu valodas *bosjesman* — ‘mežu cilvēks’. Nosaukums «basarva» cēlies no cvanu valodas un nozīmē ‘tie, kas neseko lopiem’ un tiek lietots Botsvānā. Nosaukums «sani» ir hotentotu izcelsmes un nozīmē ‘tie, kas paceļ no zemes’ un tiek plaši lietots Dienvidāfrikā un Namībijā.

Ģenēze
------

Bušmeņi no ģenētiskā viedokļa varētu būt senākā tauta pasaulē, jo bušmeņu vīriešiem konstatēta pati pirmatnējākā Y hromosomas versija no visām, kādas atrastas dažādām tautām. Reizē vissenākā ir viņu mitohondriju DNS versija, kas tiek pārmantota pa mātes līniju. Par spīti tam, teorētiski iespējams, ka bušmeņu kultūra attīstījusies relatīvi nesen. Arheoloģiskie izrakumi gan liecina, ka gandrīz nemainīga kultūras forma attiecīgajā apvidū eksistējusi 30 000 gadu.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 135. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bušmeņi***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85117072
* GND: 4009193-4
* SUDOC: 027775240
* BNF: cb11974551j (data)
* NDL: 00561102
* NKC: ph452791

 |

 |
**Kerevere** (igauņu: *Kärevere*) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Jervas apriņķa Tiri pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Vīlande. Kerevere atrodas 11 km attālumā no Tiri, 37 km attālumā no Lelles, 41 km attālumā no Vīlandes un 109 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Kereveres pieturas punktā apstāšanos veic Tallinas un Vīlandes virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni.

Kereveres pieturas punkts tika izbūvēts 1900. gadā līdz ar šaursliežu dzelzceļa Vīlande—Tallina būvniecību un tika nodots ekpluatācijā 1901. gadā. Kereverē tika uzbūvēta vienkārša vienjoma vienstāva stacijas ēka, kas 1920. gados tika paplašināta esošajam apjomam piebūvējot vienstāva ķieģelu mūra apjomu ar augstu mansardtipa jumtu un pret sliežu ceļu vērstu mezonīna izbūvi.
2007. gadā stacijas ēkā izcēlās ugunsgrēks, kas izpostīja jumta konstrukcijas. 2012. gadā ēka atrodas avārijas stāvoklī un netiek izmantota.

Pieturas punktā izbūvēta viena pasažieru iekāpšanas platforma. Tās garums - 30 metru. Pasažieru iekāpšana un izkāpšana tiek veikta caur dīzeļvilciena pirmā vagona durvīm.

Skatīt arī
----------

Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2012. gada 10. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Edelaraudtee 2011/2012. gada infarstruktūras pārskats (igauniski)
2. ↑   Archived 2013. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)
3. ↑   Ugunsgrēks Kereveres stacijā (ar attēlu) (igauniski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **uz Lelli** |  | **uz Vīlandi** |
|  Taikse |  **Kerevere** | Ollepa  |
Tadeušs un Zosja. Mihala Elviro Andrioli ilustrācija no pirmās grāmatas (1881).
Sēņošana. Františeka Kostrevska ilustrācija no trešās grāmatas (ap 1860).
Františeka Kostrevska ilustrācija no 12 grāmatas (ap 1860).
**Pans Tadeušs** (poļu: *Pan Tadeusz*), pilns nosaukums **Pans Tadeušs, vai pēdējais iebrukums Lietuvā. Šļahtiču stāsts no 1811. un 1812. gada divpadsmit dzejas grāmatās** (*Pan Tadeusz, czyli ostatni zajazd na Litwie. Historia szlachecka z roku 1811 i 1812 we dwunastu księgach wierszem*) ir Ādama Mickēviča 1834. gadā Parīzes trimdas laikā izdota nostalģiska episka poēma par Lietuvas šļahtas paražām un noskaņām Napoleona karu laikā, īsi pirms franču karaspēka iebrukuma 1812. gadā.

Saturs
------

Poēma vēstī par piecu dienu notikumiem 1811. gadā un vienu dienu 1812. gadā kādā bijušās Lietuvas dižkunigaitijas novadā Nemunas krastos, kas pēc trešās Polijas dalīšanas bija nonācis Krievijas impērijas pakļautībā. Uz divu nesaticīgu šļahtiču ģimeņu jauniešu — Tadeuša (Sopļicas) un Zosjas (Sofijas Horeško) — mīlestības fona tiek radīta plaša laikmeta aina, kas raksturo tā laika sadzīvi, patriotismu un mīlas romantiku.

Poēma sastāv no 12 grāmatām: 

1. Saimniecība,
2. Pils,
3. Mīlas rotaļas,
4. Diplomātija un medības,
5. Strīds,
6. Muiža,
7. Kara padome,
8. Iebrukums,
9. Kauja,
10. Emigrācija un Jaceks,
11. 1812. gads,
12. Tosts draudzībai.

### Citāti no 1. grāmatas

"Ai dzimtā Lietuva! Tu tēvu zeme labā!  

Vien tas kā veselību tevi dārgu glabā,  

Kas tevi zaudējis. Nu redzu, cik tu skaista.  

Un rakstu svešumā jo sirdi ilgas saista."

"Palaikam Lietuvā no Polijas ar ziņu,   

kāds kvestors ieradās, kur nepazina viņu.  

Pēc kāda starplaika viņš slepus parādīja dažlabam avīzi,  

kur skaidri rakstīts bija   

par poļu vadoņiem un leģionu kaujām,  

par cīņu varoņiem, par smagām nāves pļaujām.

Pēc ilgiem gadiem tā beidzot uzzināja,   

kur karo viņa dēls vai dzīvs vai bojā gāja.   

Teikt sēru iemeslu nevienam nedrīkstēja,   

to slēpa šļahtiči.  

Ja uzminēt kāds spēja, tad arī klusēja;  

kluss prieks vai klusas bēdas,   

ko nesa avīze, tā neatstāja pēdas."

Tulkojumi
---------

Pirmo reizi poēma iznāca 1834. gadā un vēlāk tika atdzejota 23 valodās.
Latviešu valodā to 1964. gadā Rīgā publicēja Latvijas Valsts izdevniecība Jāzepa Osmaņa tulkojumā. Mihala Elviro Andrioli ilustrācijas.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316392742
* LCCN: n00034787
* GND: 4519152-9
* SUDOC: 03173720X
* BNF: cb12289703k (data)

 |

 |
**Latgales apakšvirsnieku rota** jeb **Latgales instruktoru rota**[1] bija viena no Latvijas zemessardzes latviešu nacionālajām vienībām, ko izveidoja Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 17.-20. decembrī no mobilizētajiem Latgales apsardzības apgabala apakšvirsniekiem un brīvprātīgajiem. Pēc Rīgas zaudēšanas un atkāpšanās uz Jelgavu 5. janvārī Latgales apakšvirsnieku rotā palikušos karavīrus pievienoja Cēsu rotai un iekļāva štabskapteiņa Skujiņa komandētajā Atsevišķā latviešu bataljona 2. rotā.[2]

Literatūra
----------

* Ramats K. Kalpaka bataljons neatkarības cīņās. Rīga, 1929.
* Pulkvedis-leitnants Arturs Jansons. Latvijas nacionālā karaspēka Kalpaka bataljona pirmās brīvprātīgās kaujas vienības Cēsu rotas dibinātājs un pirmais komandieris: Atmiņu un vēsturisku faktu apkopojums. Rīga, 1998.

Ārējās saites
-------------

* Kalpaka bataljona gaitas
* Latviešu atsevišķais bataljons (05.01.1919.-21.03.1919.) no historia.lv

Atsauces
--------

1. ↑  vesture.eu
2. ↑  Pavēle par latviešu atsevišķo bataljonu
Vienības uzšuve.
Šis raksts ir par pretterorisma vienību Omega. Par citām jēdziena **Omega** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Omega** ir Latvijas Valsts policijas pretterorisma vienība, kuras uzdevumos ietilpst ķīlnieku atbrīvošana, sprāgstvielu meklēšana, īpaši bīstamu noziedznieku aizturēšana un citi uzdevumi, kas saistās ar paaugstinātu bīstamību.

Omega tika izveidota 1992. gada 26. novembrī ar Ministru padomes rīkojumu uz Valdības apsardzes dienesta bāzes izveidot speciālo vienību. Šo uzdevumu veica toreizējais iekšlietu ministrs Ziedonis Čevers. Sākotnēji vienība atradās Drošības policijas pakļautībā, bet 2003. gadā tā pārgāja Valsts policijas pakļautībā (Kriminālpolicijas struktūrvienība), jo tā lielākoties tika izmantota, lai palīdzētu Valsts policijai īpaši bīstamu personu aizturēšanā, tomēr tā nezaudēja savu sākotnēju uzdevumu darboties pretterorisma jomā. Vienībai ir sava uzšuve ar vienības emblēmu.

Atsauces
--------

1. 1 2  *‘Omega’ pāriet Valsts policijas pakļautībā.* DELFI, 2003. 28. februāris (aplūkots 2010. 28. maijā).
2. ↑  *Kā atšķirt „Alfu" no „Omegas"?* Kas Jauns. 2009. 29.oktobris Archived 2010. gada 11. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. (aplūkots 2010. 28. maijā).
**Prinča Čārlza kalni** (angļu: *Prince Charles Mountains*) ir kalnu sistēma Austrumantarktīdā, Maka Robertsona Zemes austrumos gar Lemberta glečera un Eimerija šelfa ledāja rietumu malu. Stiepjas ziemeļu - dienvidu virzienā ap 650 km. Veidojas no izkliedētiem nunatakiem, kas galveinokārt sastāv no pirmskembrija metanogulumiem un gneisiem. Kalnu sistēma sastāv no vairākām atsevišķām kalnu grēdām, izteiktākās no kurām ir Atosa, Portosa un Aramisa grēdas ziemeļdaļā. Starp grēdām no Polārā plato uz šelfa ledāju noplūst vairāki šļūdoņi, lielākie no kuriem ir Fišera glečers, Haribdas glečers un Skillas glečers.

Kalnus pirmoreiz novēroja operācijas Highjump lidotāji 1946./1947. gadā. Detālāku izpēti veica Austrālijas antarktiskās ekspedīcijas 1954.-1961. gadā. Nosaukta 1956. gadā par godu Apvienotās Karalistes troņmantniekam Princim Čārlzam.

Kalnu austrumu pakājē pie Bīvera ezera kopš 1982. gada darbojas Krievijas vasaras polārstacija Sojuza, kā arī vairākas Austrālija vasaras stacijas un lauka nometnes (Doversa, Bīverleika, Montkresvela).

Atsauces
--------

1. ↑  Cenozoic Glacial Deposits in the Southern Prince Charles Mountains of East Antarctica[novecojusi saite]
2. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Prinča Čārlza kalni
3. ↑  Полевая база Союз

Ārējās saites
-------------

* Surging of Fisher Glacier, Eastern Antarctica: Evidence from geomorphology[novecojusi saite]
**Alberto Mari** (itāļu: *Alberto Mari*; dzimis 1892. gada 14. jūnijā, miris 1953. gada 26. augustā) bija itāļu šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1916. gada publicējis vairāk nekā 460 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus. 1921. gadā viņa divvilcis ieguva pirmo godalgu *Good Companion* konkursā. Mari bija viens no stratēģiskās skolas propagandistiem un itāļu žurnālu *L'Alfiere di Re* un *L'Italia Scacchistica* šaha kompozīcijas nodaļas redaktors. 1928. gadā viņš beļģu žurnālā *l'Echiquier Belge* publicēja divus rakstus, veltītus dažādiem gājienu maiņas mehānismiem. Viņa vārdā nosaukta viena no šaha kompozīcijas tēmām.

### Piemērs

**A. Mari**  
 *L'Échiquier de Paris*, 1949  
5. godalga**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

Iluzoriskā spēle:
1. ... Lxb4[a] 2. Ld4#[A]
1. ... Lxb6[b] 2. Le7#[B]
**1. e4!** (spaids)
**1. ... Lxb4[a] 2. Na4#[C]**
**1. ... Lxb6[b] 2. Nd3#[D]**
1. ... Kxb4 2. Be7#
1. ... Kxb6 2. Bd4#
Divvilcis — bloks ar matu maiņu starp iluzorisko spēli un risinājumu uz melno laidņa sitieniem.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 230.—231. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* A. Mari šaha kompozīcijas vietnē PDB
* A. Mari profils vietnē *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 317189391

 |

 |
**Alberts Budže** (dzimis 1930. gada 26. janvārī Rīgā, miris 2017. gada 25. oktobrī, apbedīts Tilžas katoļu baznīcas dārzā) bija garīdznieks, kultūrvēsturnieks, sabiedriskais darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Alberts Budže dzimis Rīgā, audzis reliģiozā ģimenē. Viņa vecāki Tekla un Donāts nākuši no Līvānu puses, uz Rīgu pārcēlušies pēc Pirmā pasaules kara.

Mācījies G. Merķeļa 20. pamatskolā, Rīgas 1. vidusskolā, 1952. g. iestājies tikko atvērtajā Rīgas Garīgajā seminārā. Par priesteri ordinēts 1957. gada 30. maijā. Pirmā kalpošanas vieta bija Rīgas Sv. Antona baznīca. No 1962. gada Alberts Budže kalpoja Majoru, Slokas, Ķemeru draudzē. No 1974. gada līdz 1991. gadam bija Preiļu draudzes prāvests un Preiļu dekanāta dekāns, kalpoja arī Riebiņu katoļu baznīcā. Kopš 1991. gada Tilžas, Baltinavas, Šķilbēnu, Krišjāņu, Rugāju Romas katoļu draudžu prāvests.

Pārvaldīja vācu, poļu, angļu, krievu valodas, lasīja latīņu, franču, lietuviešu, spāņu, itāļu un esperanto tekstus. Autors grāmatai "Rīgas dekanāta Romas katoļu baznīcas un kapsētas", līdzautors J.Svilāna grāmatai "Latvijas Romas katoļu priesteri" 1. un 2.daļai (2008. un 2010. gads) un grāmatai "Latvijas Romas katoļu baznīcas" (2015).

Sabiedriskā darbība
-------------------

Alberts Budže bija arī aktīvs sabiedriskais un kultūras darbinieks, izcils pagātnes pētnieks, Latgales novada vēstures un kultūrvēstures sakarību ar pasaules notikumiem apzinātājs. Pētījis dominikāņu, jezuītu un citu garīgo ordeņu darbību Latgalē, Latgales vietvārdus, vācis materiālus un rakstījis par ievērojamiem priesteriem un par svētvietām.

Alberts Budže bija Latgales Pētniecības institūta reliģijas sekcijas vadītājs. Uzstājās ar ziņojumiem konferencēs, sadarbojās ar vietējām kultūras iestādēm. Viņa publikācijas bija lasāmas daudzos preses izdevumos: "Katōļu dzeive", "Katoļu Baznīcas Vēstnesis", "Tāvu Zemes kalendārs", "Vaduguns", "Rēzeknes Vēstis" u.c.

Aktīvi iesaistījies trešās atmodas notikumos, atbalstot Latvijas valsts neatkarības ideju un neatkarības kustības dalībniekus.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

Par kultūrpētniecisko un sabiedrisko darbību apbalvots ar Latvijas republikas Kultūras ministrijas Atzinības rakstu (2000);

Latvijas valsts Aizsardzības fonda "Lāčplēsis" Goda zīme (2008);

Par mūža ieguldījumu latgaliešu kultūras attīstībā saņēmis Latgaliešu kultūras gada balvu "Boņuks 2015".

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 14. aprīlī. Skatīts: 2018. gada 3. februārī.
2. ↑  "Steidzieties darīt labu!", Rēzeknes Vēstis, 27.10.2017.
3. ↑  Rancāne A. Ceļavīrs ar Kristus paroli. - A12, 2016. gada aprīlis/maijs
**Alberts Hodžess** (angļu: *Albert Hodges*; 1861. gada 21. jūlijs Našvila — 1944. gada 3. februāris Ņujorka) bija ASV šahists.

Biogrāfija
----------

19. gadsimta beigās bijis viens no vadošajiem ASV šahistiem. ASV šaha čempions (1894–1895). 1887. gadā Sentluisā zaudējis maču Maksam Džadam ar 3:6. 1892. gadā uzvarējis mačā Jūdžīnu Delmaru ar 5:0. 1893. gadā Ņujorkā nospēlējis neizšķirti ar Ādolfu Albinu - 4:4. 1893. gada Ņujorkas pilsētas šaha kluba turnīrā bijis otrais aiz Harija Pilsberija. 1894. gadā uzvarējis Ņujorkas štata šaha asociācijas čempionātā. 1894. gadā nospēlējis divus mačus ar ASV šaha čempionu Džeksonu Šovalteru: pirmajā zaudējis ar 8:9, bet otro uzvarējies ar 5½:3½. Kļūdams par ASV šaha čempionu, paziņojis, ka ir apmierinājis savas ambīcijas un tagad taisās pievērsties biznesam, taču vēlāk atsācis piedalīties šaha turnīros. 1900. gadā bijis trešais Ņujorkas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Semjuels Lipšucs). 1904. gadā dalījis 14.-15. vietu Kembridžas-Springsas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Frenks Māršals). 1914. gadā dalījis 5.-6. vietu Ņujorkas šaha turnīrā (uzvarējis Edvards Laskers). 1915. gadā dalījis 7.-8. vietu Ņujorkas šaha turnīrā (uzvarējis Hosē Rauls Kapablanka). 1923. gadā palicis 11. vietā 9. ASV šaha kongresā (uzvarējuši Frenks Māršals un Abrahams Kupčiks).

Atsauces
--------

1. ↑  1st City Chess Club Tournament (1893)
2. ↑  Cambridge Springs (1904)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Alberts Brambats** (1884—1943) bija latviešu kara ārsts, Latvijas armijas Apgādes pārvaldes Sanitārās daļas priekšnieks, ārsts ģenerālis (1938).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1884. gada 15. maijā Mujānu pagasta Tilgaļos. Mācījās Valmieras draudzes skolā, Rīgas Nikolaja ģimnāzijā un Tērbatas Tretnera privātģimnāzijā. Studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē, 1911. gadā sāka strādāt par Palsmanes draudzes ārstu.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, A. Brambatu 1914. gadā iesauca Krievijas impērijas armijā. Viņš bija 95. kājnieku pulka jaunākais ārsts, 1915. gadā 104. evakuācijas punkta ārsts Valmierā un Rževā, 1916. gadā evakuācijas punkta galvenā ārsta palīgs. 1918. gada janvārī A. Brambats atstāja dienestu un turpināja ārsta darbu Valmierā, bet vēlāk Rīgas 2. slimnīcā.

1919. gada 4. augustā A. Brambats brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā un kļuva par Sanitārās pārvaldes priekšnieka palīgu. 1919. gada decembrī A. Brambatam apstiprināja pulkveža-leitnanta dienesta pakāpi, bet 1920. gada novembrī – ārsta pulkveža dienesta pakāpi.
1933. gadā A. Brambatu iecēla par Apgādes pārvaldes Sanitārās daļas un kara sanitāro priekšnieku, 1936. gadā – par kara sanitāro priekšnieku Kara sanitārajā inspekcijā. 1938. gadā piešķīra ārsta ģenerāļa dienesta pakāpi. 1939. gadā A. Brambats kļuva par Sarkanā Krusta biedru.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī A. Brambatu atvaļināja no dienesta un viņš strādāja Rīgas pilsētas 5. poliklīnikā. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā A. Brambatu apcietināja un izsūtīja uz Maskavu, kur viņam piesprieda 5 gadus ieslodzījumā. 1943. gadā gājis bojā Soļikamskas soda nometnē.

Apbalvojumi
-----------

Savas militārās karjeras laikā A. Brambats saņēma Latvijas 3. un 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2. šķiras Viestura ordeni, Aizsargu Nopelnu krustu, Igaunijas Sarkanā Krusta goda zīmi, Krievijas 2. un 3. šķiras Sv. Staņislava ordeni, 3. šķiras Sv. Annas ordeni.

Atsauces
--------

1. ↑  «karamuzejs.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 21. novembrī. Skatīts: 2021. gada 21. novembrī.
Šis raksts ir par ciemu Čukotkas autonomajā apvidū Krievijā. Par pilsētu Ukrainā skatīt rakstu Sņižne.

**Sņežnoje** (krievu: *Снежное*, čukču: *Ӄээԓивтын* — ‘sniegājs’) ir ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomajā apvidū Anadiras rajonā. Izvietojies rajona vidusdaļā Anadiras labajā krastā 220 km no rajona un autonomā apvidus centra Anadiras. Lielākā daļa iedzīvotāju ir čuvani un čukči.

Vēsture
-------

Ciems dibināts 1929. gadā kā Čukotkas pirmās padomju saimniecības «Sņežnoje» centrālais ciemats. Pirmajā gadā uzbūvēja dzīvojamās mājas, laboratoriju, noliktavas un pirti. Pirmo 200 ziemeļbriežu lielo ganāmpulku iemainīja no vietējiem čukčiem pret ieročiem, sadzīves priekšmetiem, tēju un tabaku. 1932. gadā saimniecībai piederēja jau 13 000 brieži sešos ganāmpulkos.

1990. gados saimniecība panīka.

Infrastruktūra
--------------

Ciemā ir sākumskola, bērnudārzs, ambulance, pasts, kultūras centrs, maizes ceptuve, veikals. Satiksmi ar ārpasauli nodrošina helikopteru reisi reizi nedēļā un kuģu reisi vasarā.

Atsauces
--------

1. ↑  Меновщиков Г. А. Местные названия на карте Чукотки. Краткий топонимический словарь
2. ↑  Администрация Анадырского муниципального района. Сельское поселение Снежное

Ārējās saites
-------------

* basov\_chukotka К сердцу Чукотки
**Moše Čerņaks** (angļu: *Moshe Czerniak*; 1910. gada 3. februāris Varšava — 1984. gada 31. augusts Telaviva) bija Izraēlas starptautiskais meistars šahā (1952).

Biogrāfija
----------

Šahu sācis spēlēt Polijā, kur 1930. gadā šaha turnīrā Varšavā ieņēmis 9. vietu. 1934. gadā emigrējis uz Palestīnu. Divas reizes uzvarējis Palestīnas šaha čempionātos (1936, 1938).

Sākoties Otrajam pasaules karam atradies Buenosairesā, kur notikusi 8. šaha olimpiāde. Līdzīgi kā daudzi citi šahisti nolēmis neatgriezties kara pārņemtajā Eiropā un palicis Argentīnā. 1939. gadā Buenosairesas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 3.-4. vietu ar Gideonu Štālbergu (uzvarēja Migels Naidorfs un Pauls Keress). Argentīnā sarakstījis vairākas šaha grāmatas, kas veltītas šaha galotnēm (spāņu: *El final, Buenos Aires 1941*), franču aizsardzībai (spāņu: *La defensa francesa, Buenos Aires 1943*) un Mihaila Botviņņika daiļradei (spāņu: *Partidas selectas de Botwinnik, Buenos Aires 1946*).

1950. gadā atgriezies jau neatkarīgajā Izraēlā. Divas reizes uzvarējis Izraēlas šaha čempionātos (1955, 1974). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā 1963. gadā kopā ar Nikolu Padevski dalījis pirmo vietu Akibas Rubinšteina I memoriālā Polaņicazdrojā (palicis otrais sliktāka papildu koeficienta dēļ), bet 1968. gadā Izraēlas pilsētā Netanjā kopā ar Danielu Janovski dalījis 2.-3. vietu aiz uzvarētāja Roberta Fišera.

Pārstāvējis Palestīnas un Izraēlas komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 11 reizes (1935, 1939, 1952-1962, 1966-1968, 1974).

Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā Čerņakam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «I Memoriał Akiby Rubinsteina Polanica Zdrój 1963». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 14. maijā. Skatīts: 2016. gada 20. jūnijā.
2. ↑  Netanya (1968)
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Moshe Czerniak

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 84544592
* LCCN: n83073834
* ISNI: 0000 0001 0994 4559
* BIBSYS: 90197874
* NKC: mzk2003180896

 |

 |
Sūllīdenas pils
**Sūllīdena** (zviedru: *Solliden*) ir pils Zviedrijā uz Ēlandes salas. Tā ir Zviedrijas karaļa Kārļa XVI Gustava privātais īpašums un viņa ģimenes vasaras dzīvesvieta. Atrodas Replinges apgabalā netālu no Borgholmas pils drupām.

Ideja par pils izveidi radās Zviedrijas karalienei Viktorijai pēc zviedru ārsta Aksela Muntes apciemojuma viņa Itālijas villā Kapri salā. Karaliene visu mūžu mocījās ar veselības problēmām un cerēja, ka Ēlandes maigais klimats uzlabos viņas veselības stāvokli. Pili projektēja arhitekts Torbens Grūts. Tās pamatakmens ielika 1903. gada 25. septembrī un jau pēc trim gadiem, 1906. gada 15. septembrī karaliene Viktorija jau varēja ievākties pilī. Būvniecības materiālus un statujas pils būvniecībai viņa iegādājās Itālijā.

Pēc karalienes Viktorijas nāves pili mantoja viņas pēctecis karalis Gustavs V, kurš pili aprīkoja ar elektrību un ar elektrības apkures sistēmu. Vēlāk viņš novēlēja pili kroņprincim Kārlim Gustavam, ļaudams to izmantot kroņprinča mātei princesei Sibillai. 1973. gadā šeit ievācās karalis Kārlis XVI Gustavs. Pēc karalienes Silvijas plānojuma ozolu birzī tika iestādītas jaunas koku sugas — tūjas un tulpeskokus.

Pils ir trīs stāvu celtne, kuras apakšstāvā atrodas saimniecības telpas, pamatstāvā — otrajā stāvā atrodas ieeja ar halli, salons, ēdamzāle un viesistaba. Hallē atrodas kāpnes, pa kurām var uzkāpt nākamajā stāvā, kur atrodas guļamistaba, kabinets, salons un rezerves trepes uz otro stāvu. Bēniņu stāva atrodas vairākas mazas telpas. Blakus pilij atrodas vairākas saimniecības telpas un staļļi. Sardze un viesi dzīvo namā, kas saucas Kavalieru nams.

Pils dienvidpusē atrodas ar augiem apaugusi galerija un itāļu dārzs, dekorēts ar statujām un krūkām. Tālāk uz dienvidiem no itāļu dārza atrodas angļu parks, kurā karaliene Silvija ir izveidojusi fuksiju arkādi. Pils rietumu pusē atrodas rožu dārzs, kriketa laukums un vasaras nams — lapene. Pils lejpusē, pie Kalmāra līča, atrodas osta ar molu un baseins.

Attēlu galerija
---------------

* Itāļu dārzsItāļu dārzs
* Itāļu dārzsItāļu dārzs
* SardzeSardze
* PilsPils
* PilsPils
* Dārza namiņšDārza namiņš

Skatīt arī
----------

* Zviedrijas karaliskā ģimene

Ārējās saites
-------------

Oficiālā tīmekļa vietne
**Alberts Legzdiņš** (dzimis 1933. gada 29. jūnijā, miris 2017. gada 18. martā) bija ASV latviešu ģitārists, komponists un dziedātājs, muzikālās apvienības "Čikāgas piecīši" dibinātājs un vadītājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1933. gada 1. maijā Rīgā, daiļkrāsotāja ģimenē. Vecāki izšķīrās, kad viņam bija četri gadi, tēvs krita Otrajā pasaules karā. Alberts ar māti 1944. gadā devās bēgļu gaitās un 6 gadus pavadīja Eslingenes pārvietoto personu (DP) nometnē, vēlāk pārcēlās uz ASV. Dzīvoja Čikāgā, kur strādāja alumīnija rūpnīcā.

1961. gadā kopā ar Modri Avotiņu, Uldi Ievanu un Jāni Rinkušu nodibināja jauniešu grupu "Čikāgas pecīši", kas muzicēja pārveidotā kantrimūzikas stilā. Grupas pastāvēšanas laikā kopā ar Legzdiņu tās sastāvā darbojušies vairāk nekā 30 mūziķu un dziedātāju, arī viņa sieva Skaidrīte, meita Mārīte un citi ģimenes locekļi. Piedalījās trimdas latviešu dziesmu svētku rīkošanā, trenēja bērnus futbolā, viņa trenētā futbola komanda regulāri piedalījās Trīszvaigžņu spēlēs.

1989. gadā viņa vadītā grupa uzstājās Mežaparka Lielajā estrādē, kur sapulcējās ap 100 000 klausītāju, pēc tam Legzdiņš regulāri koncertēja Latvijā. Komponēja dziesmuspēli "Eslingena", izdeva autobiogrāfisko grāmatu "Čikāgas piecīšu brīnišķīgie piedzīvojumi". 2011. gadā grupa "Čikāgas piecīši" paziņoja par aktīvās muzicēšanas pārtraukšanu. Par godu grupas 50 gadu jubilejai 2011. gadā tika uzņemta dokumentālā filma "Par mani, draudziņ, nebēdā".

Miris 2017. gada 18. martā Čikāgas priekšpilsētā Lombardā. izvadīts no Čikāgas Sv. Pētera baznīcas.

Diskogrāfija
------------

"Čikāgas piecīšu" diskogrāfijā ir vismaz 12 skaņuplates, 16 kasetes un 10 kompaktdiski.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis
* Latvijas mūzikas ierakstu gada balva par mūža ieguldījumu (Čikāgas piecīšu sastāvā, 2013)

Atsauces
--------

1. ↑  Mūžībā aizgājis leģendārās grupas "Čikāgas piecīši" mūziķis Alberts Legzdiņš Daiga Mazvērsīte 2017. gada 19. martā

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 75532897
* LCCN: n93106747
* ISNI: 0000 0000 3214 3373

 |

 |
**Gustavs Neimanis** (vācu: *Gustav Richard Ludwig Neumann*; 1838. gada 15. decembris Gleivice - 1881. gada 16. februāris Prūsija) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Silēzijā. 1860. gados bijis viens no spēcīgākajiem šahistiem pasaulē. 1864. gadā Berlīnes šaha turnīrā uzvarējis visas 34 partijas. Tajā pat gadā uzvarējis mačā Ādolfu Andersenu ar 8:6. 1867. gadā uzvarējis Dandī šaha turnīrā. 1867. gadā Parīzē mačā pieveicis Šimonu Vinaveru ar 3:0. 1867. gadā bijis trešais Parīzes šaha turnīrā, 1870. gadā dalījis 3.-4. vietu Bādenbādenes šaha turnīrā, un 1872. gadā ieņēmis 2. vietu Altonas (Vācija) turnīrā. Kopā ar Ādolfu Andersenu bijis viens no vācu šaha žurnāla "Neue Berliner Schachzeitung" dibinātājiem un redaktoriem. Pēc 1872. gada sirdzis ar dažādām psihiskām kaitēm, kuru dēļ pārtraucis piedalīties šaha sacensībās.

Atsauces
--------

1. ↑  Neumann estimated rating
2. ↑  Berlin m1 1864
3. ↑  Dundee 1867
4. ↑  Paris m2 1867

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 56217934
* LCCN: no97048800
* GND: 139441972
* BNF: cb10283093q (data)

 |

 |