recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Amūras čebačeks** (*Pseudorasbora parva*) ir grunduļu dzimtas (*Gobionidae*) saldūdens zivs, kuras dabīgais izplatības areāls aptver Austrumāzijas reģionu Sibīrijā, Korejā un Ķīnā, sākot ar Amūras un beidzot ar Pērļu upes baseinu. Areāls ziemeļu virzienā sasniedz 54° ziemeļu paralēli. Šī suga introducēta daudzviet Eiropā un Āzijā, kļūstot par invazīvu sugu, kas strauji vairojas un izspiež vietējās zivju sugas.

Latvijā
-------

Amūras čebačeks kopā ar balto amūru, melno amūru, balto platpieri un raibo platpieri ievests un iedzīvojies Lietuvā, Ukrainā, Moldāvijā un vairākās citās Austrumeiropas valstīs. Latvijā savvaļas populācijas izveidošanās nav zināma, bet tā ir iespējama, īpaši dīķsaimniecību tuvumā, kur tiek audzēts baltais un melnais amūrs, kā arī baltais un raibais platpieris.

Izskats
-------

Uz sāniem Amūras čebačekam ir tumša, šaura svītra, kas, kļūstot zivij vecākai, izzūd
Amūras čebačeks ir neliela saldūdens zivs. Tās garums ir apmēram 8—12,5 cm, svars 17 g. Ķermenis samērā slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute vērsta uz augšu. Mugura dzeltenīgi pelēka, sāni un vēders sudrabaini. Uz sāniem tumša, šaura, garena svītra, kas sākas pie acs un beidzas pie astes spuras. Paliekot čebačekam vecākam, svītra izzūd. Muguras spura un anālā spura noapaļotas un ar tumšiem punktiem. Sānu līnijā mazāk zvīņu nekā vairumam karpu dzimtas zivju, 34—40 zvīņas. Acs varavīksnene gaiša ar melnu punktu virs zīlītes. Rīkles zobi vienā rindā. Pieaugušiem tēviņiem gan uz apakšžokļa, gan augšžokļa 2—4 ragveida izaugumi, atgādinot pērlītes, bet zem acs 4—6 izaugumi. Pirms nārsta tēviņi kļūst tumši līdz melni.

Uzvedība un barība
------------------

Amūras čebačeks mājo dažādās saldūdens tilpnēs, priekšroku dodot aizaugušām, nelielām tērcītēm, kanāliem, dīķiem un nelieliem ezeriem. Pieaugušiem īpatņiem patīk vēss un tekošs ūdens. Uzturas baros. Amūras čebačeks barojas ar nelieliem kukaiņiem, zivtiņām un ikriem, kā arī ar augiem.

Vairošanās
----------

Amūras čebačeks dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā, kad ķermeņa garums sasniedz 4—5 cm, bet svars 7—8 g. Nārsto no aprīļa līdz jūlijam , kad ūdens temperatūra ir 18—26°C. N;arsts notiek mierīgos vai ļoti lēni plūstošos ūdeņos. Raksturīgs porciju nārsts, 3—4 piegājienos. Auglība 300—3000 ikru. Tēviņš ikru nēršanai zem lielākiem akmeņiem sagatavo nosegtu iedobi, to attīrot ar ragveida izaugumu palīdzību. Pēc tam viņš ikrus, kas pielipuši pie alas "griestiem", apsargā. Ala tiek pamesta īsi pirms izšķiļas mazuļi. Sasniedz 4—5 gadu vecumu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  FishBase: Pseudorasbora parva (Temminck & Schlegel, 1846) Stone moroko
2. 1 2 3 4 5  «Latvijas daba: Amūras čebačeks». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. maijā. Skatīts: 2017. gada 5. martā.
3. 1 2 3 4 5  Pseudorasbora parva Псевдорасбора (амурский чебачок) - (Temminck et Schlegel, 1846)
4. 1 2  Пивнев И. А. Рыбы Киргизии. — Фрунзе: Кыргызстан, 1990.

Ārējās saites
-------------

* ARKive: Topmouth gudgeon (Pseudorasbora parva)
* IUCN: Pseudorasbora parva
* Pseudorasbora parva (Temminck and Schlegel, 1846)
**Folke Rogards** (zviedru: *Bror Axel Folke Per Rogard*; arī Aksels Rosengrens (zviedru: *Axel Rosengren*); 1899. gada 6. jūlijs, Stokholma — 1973. gada 11. jūnijs, Stokholma) bija Zviedrijas jurists un sabiedriskais darbinieks, starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidents no 1949. līdz 1970. gadam.

Biogrāfija
----------

Piedzimis un ieguvis izglītību Stokholmā. Pēc izglītības jurists. Jaunībā piedalījies šaha turnīros, kuros gan nav guvis panākumus. No spēlētajām partijām saglabājusies viena, kurā Rogards (tolaik Rosengrens) 1919. gadā zaudējis simultānseansā lielmeistaram Akibam Rubinšteinam.
Pēc Otrā pasaules kara aktīvi iesaistījies šaha dzīves organizācijā. 1947. gadā ievēlēts par Zviedrijas šaha federācijas priekšsēdētāju. Šajā amatā palicis līdz 1964. gadam. Divas reizes bija Ziemeļvalstu šaha federācijas prezidents (1947—48 un 1957—59).

FIDE prezidents
---------------

No 1947. līdz 1949. gadam bija starptautiskās šaha federācijas (FIDE) viceprezidents, bet 1949. gadā kļuva par FIDE prezidentu. Šajā amatā bija līdz 1970. gadam.
Rogards kļuva par FIDE prezidentu Aukstā kara apstākļos, kad valdīja konfrontācija starp PSRS un ASV, kurai bija sava ietekme arī uz starptautisko šaha dzīvi. Rogards prezidenta amatā izcēlās ar lieliskām diplomāta dotībām, kas ļāva nostiprināt FIDE prestižu šaha pasaulē. Viņa laikā kopš 1948. gada tika izveidoti regulāri Pasaules šaha čempiona izcīņas cikli vīriešiem, bet no 1950. gada — analoģiski cikli arī sievietēm. Ik pēc trim gadiem notika starpzonu turnīri, pretendentu turnīri un mači par Pasaules šaha čempiona nosaukumu. Tāpat Rogarda prezidentūras laikā visos lielākajos šaha turnīros dominēja PSRS šahisti. Tā, piemēram, no 1951. līdz 1969. gadam mačos par Pasaules šaha čempiona nosaukumu spēlēja tikai vienas valsts — PSRS pārstāvji, kas zināmā mērā radīja stabilitāti un atviegloja Rogarda darbu.
Pēc aiziešanas no FIDE prezidenta amata līdz savai nāvei bijis par FIDE Goda prezidentu.

Personīgā dzīve
---------------

Rogards bija precējies vairākas reizes. Viņa pirmā laulība ar Grētu Santesoni (1899—1999) ilga no 1921. gada līdz 1934. gadam. Laulībā 1923. gadā piedzima meita Monika. Pēc tam līdz 1944. gadam Rogards dzīvoja civillaulībā ar kostīmu mākslinieci Gueji Rolfu (1902—1973). Par viņa trešo sievu kļuva aktrise Viveka Lindforsa (1920—1995). Laulība pastāvēja no 1944. līdz 1949. gadam, un tajā 1944. gadā piedzima meita Lena. Pēdējo reizi Rogards apprecējās 1965. gadā ar Ellu Johansoni (1920—2006).

Atsauces
--------

1. ↑  Akiba Rubinstein vs Folke Rosengren Handicap tournament 1919
2. ↑  FIDE Presidents
3. ↑  The FIDE President and the Actress (By Edward Winter)
4. ↑  Section 11: The second FIDE President, Folke Rogard

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Folke Rogards***.

| Sporta amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Aleksandrs Rībs**  |  **FIDE prezidents** 1949—1970 | Pēctecis: **Makss Eive**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 288106079
* ISNI: 0000 0003 9377 4904
* GND: 1080962034
* SELIBR: 53726

 |

 |
**Ana Brnabiča** (serbu: *Ана Брнабић*, dzimusi 1975. gada 28. septembrī) ir Serbijas politiķe. Kopš 2017. gada viņa ir Serbijas premjerministre. Brnabiča ir bijusi valsts pārvaldes un vietējo pašvaldību ministre. Viņa ir Serbijas progresīvās partijas biedre. Brnabiča ir pirmā sieviete Serbijas premjerministra amatā un pirmā homoseksuālā persona šajā amatā.

Biogrāfija
----------

Ana Brnabiča piedzima 1975. gada 28. septembrī Belgradā. 1994. gadā viņa absolvēja Belgradas 5. ģimnāziju. 1998. gadā Brnabiča Nortvūdas Universitātē Mičiganā ieguva bakalaura grādu biznesa pārvaldībā. 2001. gadā Halla Universitātē Anglijā viņa ieguva maģistra grādu biznesa pārvaldībā tirgzinībā.

No 1999. gada marta līdz 2002. gada oktobrim Brnabiča darbojās Serbijas Informācijas centrā Londonā.
2002. gadā viņa atgriezās Serbijā un darbojās dažādos valdības un *USAID* projektos cilvēkresursu pārvaldībā un apmācībā, konsultēšanā, kā sabiedrisko ziņojumu speciālists u. c.
2011. gadā Brnabiča sāka darbu uzņēmumā *Continental Wind Partners*. 2013. gadā viņa kļuva par tā direktori. Viņas vadībā tika sākts darbs pie vēja ģeneratoru parka *Čibuk* Dolovo. 2015. gada septembrī Serbiju satricināja liels noklausīšanās skandāls, tostarp bija aizdomas par lieliem kukuļiem, kur bija iesaistīta *Continental Wind* īpašnieka sieva. Pēc tam Brnabiča publiski atkāpās no uzņēmuma direktora amata.

2016. gada augustā Ana Brnabiča kļuva par Serbijas valsts pārvaldes un vietējo pašvaldību ministri Aleksandara Vučiča valdībā.

Pēc 2017. gada prezidenta vēlēšanām, kurās uzvarēja Aleksandars Vučičs, Anai Branbičai tika piedāvāts Serbijas valdības priekšsēdētāja (premjerministra) amats. 2017. gada 15. jūnijā Serbijas prezidents Aleksandars Vučičs apstiprināja Brnabiču par valdības priekšsēdētāju.
2018. gada maijā Brnabiča arī īslaicīgi pildīja finanšu ministra pienākumus, kad atkāpās Dušans Vujovičs, kā arī 2020. gada oktobrī īslaicīgi pildīja ārlietu ministra pienākumus, kad atkāpās Ivica Dačičs.
2019. gada oktobrī Ana Brnabiča paziņoja, ka iestājusies Serbijas progresīvajā partijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Ana Brnabić, Prime Minister East-West Bridge
2. ↑  Offshore wind blowing over Serbian Prime Minister Nacional Novizni News Magazin, 13.03.2018.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ana Brnabiča***.
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Aна Брнабић Председница Владе Републике Србије Serbijas valdības vietne

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:Kori Udovički | **Serbijas valsts pārvaldes un vietējo pašvaldību ministrs**2016 — 2017 | Pēctecis:**Branko Ružičs** |
| Priekštecis:Ivica Dačičs (pienākumu izpildītājs) | **Serbijas valdības priekšsēdētājs**kopš 2017. gada | Pēctecis:' |
| Priekštecis:Dušans Vujovičs | **Serbijas finanšu ministrs (pienākumu izpildītājs)**2017. gads | Pēctecis:**Siniša Mali** |
| Priekštecis:Ivica Dačičs | **Serbijas ārlietu ministrs (pienākumu izpildītājs)**2020. gads | Pēctecis:**Nikola Selakovičs** |
**Jana Šneidere** (vācu: *Jana Schneider*; dzimusi 2002. gada 11. aprīlī Karlštatē) ir Vācijas starptautiskā lielmeistare šahā (2021).

Biogrāfija
----------

Vairākkārtēja Vācijas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāja starp meitenēm dažādās vecuma grupās (2012. gadā — U10, 2013. gadā — U12, 2016. gadā — U14). Divas reizes uzvarējusi Eiropas Savienības meiteņu šaha čempionātos: 2012. gadā U10 vecuma grupā un 2015. gadā U14 vecuma grupā. Saskaņā ar Vācijas šaha jaunatnes internetā veiktā balsojuma rezultātiem Jana Šneidere tika atzīta par 2016. gada labāko šahisti meiteņu grupā līdz 14 gadiem. 2017. gada aprīlī 14 gadu vecumā Jana Šneidere kļuva par otro jaunāko spēlētāju, kas uzvarējusi Vācijas sieviešu šaha čempionātā. Viņa ieguva 7,5 punktus 9 partijās, apsteidzot Martu Mihnu un Zoju Šleiningu, un izpildot sieviešu šaha lielmeistares normu. 2017. gada jūnijā Nīdernhauzenē viņa uzvarēja Vācijas amatieru šaha čempionāta finālā B reitinga grupā (2100–1901). 2017. gada septembrī Jana Šneidere kļuva par Eiropas meiteņu šaha vicečempioni vecuma grupā līdz 16 gadiem.

2021. gada jūlijā Sočos viņa piedalījās Pasaules kausa izcīņā šahā sievietēm, kur cieta zaudējumu 1. kārtā.

2022. gada vasarā Jana Šneidere Vācijas izlases sastāvā piedalījās 44. šaha olimpiādē Indijas pilsētā Čennai, kurā izcīnīja 1. vietu pie rezerves galdiņa.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2021. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  DEM U10 26.05.–03.06.2012 in Oberhof
2. ↑  DEM U12/U12w 18.–26.05.2013 in Oberhof
3. ↑  DEM U14w 14.–22.05.2016 in Willingen
4. ↑  U10 10. European Union Youth Championship
5. ↑  U14 13. European Union Youth Championship
6. ↑  «Deutsche Jugend-Meisterschaft 2017 im Schach: Spielerin des Jahres 2016 U14w: FM Jana Schneider». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 17. jūlijā. Skatīts: 2022. gada 16. augustā.
7. ↑  Jana Schneider ist Jugend-Vizeeuropameisterin
8. ↑  «Tournament tree — FIDE World Cup 2021». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 28. oktobrī. Skatīts: 2022. gada 16. augustā.
9. ↑  44th Olympiad Chennai 2022 Women
10. ↑  Jana Schneider ist Frauen-Schachgroßmeisterin (WGM)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Sers Edvards Viljams Elgars, Pirmais baronets** (angļu: *Sir Edward William Elgar, 1st Baronet*, dzimis 1857. gada 2. jūnijā, miris 1934. gada 23. februārī) bija angļu komponists.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1857. gadā Vusteras pievārtē klavierskaņotāja un nošu veikala īpašnieka ģimenē. Pretēji valdošajam reliģijai - anglikānismam, Elgars bija katoļticīgs, jo neilgi pirms dzimšanas māte bija pārgājusi šajā konfesijā. Astoņu gadu vecumā Elgaram tika pasniegtas mūzikas stundas, tomēr viņš nekad neieguva formālu akadēmisku mūzikas izglītību, lielā mērā attīstīdamies kā autodidakts. Elgars cerēja doties uz Leipcigas konservatoriju, tomēr tēvs nebija spējīgs to viņam finansiāli nodrošināt. Tā vietā 1872. gadā Elgars sāka strādāt par vietējā advokāta palīgu, tomēr drīz šo darbu pameta un pievērsās muzicēšanai, piedalīdamies mūzikas aktivitātēs Vusterā un Birmingemā. Pirmajos ārzemju ceļojumos 1880. gadā Elgars apmeklēja Parīzi un 1882. gadā - Leipcigu.

Divdesmit deviņu gadu vecumā Elgars apprecējās ar astoņus gadus vecāko ģenerāļa meitu Karolainu Elisu Robertsu, kura kļuva par Elgara sekretāri un palīdzi. Elisas iedrošināta Elgari pārcēlās uz Londonu, lai būtu tuvāk muzikālās dzīves norisēm, tomēr viņa kompozīcijas netika īpaši novērtētas. Elgara slava pamazām auga, līdz 20. gadsimta pašā sākumā, pateicoties tādām kompozīcijām kā variācijas orķestrim "Enigma" (*Enigma Variations*, 1898–1899) un oratorijai "Gerontija sapnis" (*The Dream of Gerontius*, 1900), Elgars kļuva par atzītu komponistu. Plaši pazīstama kļuva arī Elgara patriotiskā dziesma "Land of Hope and Glory" (1902), kas kļuva par neoficiālo Anglijas himnu. 

1904. gadā Elgars tika iecelts bruņinieka kārtā, pārcēlās uz dzīvi Herefordas pievārtē, kur nodzīvoja līdz 1911. gadam, kad pārcēlās atpakaļ uz Londonu. Pirmā pasaules kara beigās Elgars sāka dzīvot Fitlvortā, Vestsaseksā. Pēc Pirmā pasaules kara Elgars piedzīvoja savas mūzikas popularitātes kritumu. 1920. gadā nomira Elgara sieva. 1923. gadā viņš pārcēlās atpakaļ uz dzimto Vusteršīru. Miris 1934. gadā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Edvards Elgars *allmusic.com* (angliski)
* Edvarda Elgara notis *Werner Icking Music Archive* (angliski)
* Elgara biedrība Archived 2012. gada 16. februārī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
* Elgara dzimtā māja - muzejs (angliski)
* Edvards Elgars International Music Score Library Project (angliski)
* Edvards Elgars Choral Public Domain Library (angliski)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Edvards Elgars*** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikicitātu projektā ir citātu kolekcija par tēmu. Skatīt: ***Edward Elgar*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 76499978
* LNB: 000035037
* LCCN: n50026227
* ISNI: 0000 0001 2102 494X
* GND: 118688588
* SELIBR: 184943
* SUDOC: 030208041
* BNF: cb138936277 (data)
* BIBSYS: 15019168
* ULAN: 500292772
* NLA: 35060821
* NDL: 00798527
* NKC: jn19990002036
* SBN identifikators RAVV059113 nav derīgs.
* BNE: XX993012
* CiNii: DA05499794

 |

 |
**Janas līcis** (krievu: *Янский залив*, jakutu: *Дьааҥы хомото*) ir Laptevu jūras līcis tās dienvidaustrumu piekrastē. Administratīvi ietilpst Krievijas Sahas Republikas Ustjanas ulusā. Rietomos līci norobežo Buorhajas pussala, rietumos — Širokostanas pussala un Ebeļahas līcis. Lielāko daļu no līča dienvidiem aizņem Janas upes delta (ap 10 200 km²). Piekrastē vairāki līči, no kuriem ievērojamākais ir Seļļahas līcis dienvidaustrumos. Pie Janas deltas vairākas salas, no kurām lielākās ir Jaroka, Makara sala un Šelonu salas. Lielākā līcī ieplūstošā upe ir Jana, kas devusi līcim nosaukumu. Visa līča piekraste ietilpst valsts dabas paleontoloģiskajā liegumā «Janas mamuti».

Līča piekraste mazapdzīvota, vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta ir Jukagiras ciems austrumu piekrastē. Janas deltā nostāk no līča krasta ir vairākas apdzīvotās vietas (Ņižņejanska, Ustjanska, Kazačje) un slēgtā Juedejas polārstacija.

Atsauces
--------

1. ↑  ЭСБЕ/Янский
2. ↑  Заповедная Россия. Янские мамонты[novecojusi saite]
Antans Sņečkus kā Lietuvas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs (1970)
**Antans Sņečkus**, arī **Antans Sniečkus** (1903–1974) bija lietuviešu komunists, Lietuvas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs (1936–1974).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1903. gada 7. janvārī Būbleļu ciemā Suvalkijas novadā (netālu no Šaķiem) turīgu zemnieku ģimenē. Pēc vācu uzbrukuma Pirmā pasaules kara sākumā kopā ar vecāku ģimeni 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Voroņežu, kur mācījās ģimnāzijā. Lietuvas brīvības cīņu laikā lielinieciski noskaņotais jauneklis 1919. gadā atgriezās Lietuvā, 1920. gadā iestājās Lietuvas Komunistiskajā partijā (KP) un tika apcietināts par pretvalstisku darbību. Pēc atbrīvošanas 1921. gadā aizbēga uz PSRS, dzīvoja Smoļenskā, kur tika ievēlēts Lietuvas KP Centrālkomitejā. 1926. gadā KP uzdevumā devās atpakaļ uz Lietuvu, kur 1930. gadā viņu apcietināja un 1933. gadā izdeva PSRS. Dzīvoja Maskavā, kur mācījās Starptautiskajā Ļeņina skolā, kā Lietuvas KP pārstāvis darbojās Kominternē, kas 1936. gadā viņu nosūtīja vadīt nelegālo Lietuvas Komunistisko partiju. 1939. gadā viņu apcietināja un piesprieda astoņu gadu cietumsodu.

Pēc Lietuvas okupācijas 1940. gada jūnijā Sņečku atbrīvoja un 15. augustā iecēla par Lietuvas Komunistiskās partijas pirmo sekretāru. No 1941. gada viņš bija VK(b)P Centrālkomitejas locekļa kandidāts un PSRS Augstākās padomes deputāts. 
Pēc Vērmahta iebrukuma Lietuvā 1941. gada jūnijā A. Sņečkus bēga uz Maskavu, kur turpināja vadīt Lietuvas komunistu partiju un organizēja sarkano partizānu kustību okupētajā Lietuvā. 

Pēc kara beigām atgriezās Lietuvā, bija viens no zemnieku kolektivizācijas galvenajiem organizētājiem, PSKP Centrālkomitejas loceklis (1952-1974). Miris 1974. gada 22. janvārī Druskininkos.

No 1975. līdz 1991. gadam Lietuvas ziemeļaustrumu pilsētas Visaginas nosaukums bija Sņečkus (*Sniečkus*), par godu Antanam Sņečkum.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 9. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 108. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59999406
* LCCN: n82079352
* ISNI: 0000 0000 1247 4239
* GND: 123768284

 |

 |
Aptuvenā Jangšao kultūras izplatības zona
**Jangšao kultūra**, agrīnā neolīta laika kultūra, tagadējās Ķīnas teritorijā, kuras paliekas atklāja 1921. gadā. Kļuvusi par zināmāko no vismaz astoņām neatkarīgi pastāvējušām neolīta laika Ķīnas kultūrām, jo pastāvēja centrālo līdzenumu rajonā ap Huanhe upi, kas vēlāk kļuva par ķīniešu civilizācijas centru. Attiecīgi Jangšao kultūrā mēģina saskatīt ķīniešu civilizācijas pirmsākumus.

Jangšao kultūra attīstījās no senākas Peiliganas kultūras un pastāvēja no 5000. līdz 3000.g.p.m.ē. Cilvēki nodarbojās ar lauksaimniecību, galvenokārt kultivējot prosu un papildinot uzturu ar medījumu. Uzturā lietoja arī mājdzīvniekus - cūkas un suņus, daudz retāk aitas un kazas. Audzēja kaņepes un zīdtārpus audumu iegūšanai. Pamatā lietoja akmens priekšmetus un darbarīkus; bronzas priekšmeti atrasti ļoti reti. Laukus mēsloja ar izdedzināšanas metodi, tāpēc pēc augsnes auglības zaudēšanas ciemati pārcēlās citur, lai atsāktu jaunu lauku apstrādi.

Spriežot pēc kapavietā atrastajām paliekām, sabiedrība bija vienlīdzīga, tikai retos kapos atklāti vairāki aizsaulē līdzdoti priekšmeti, kas norāda uz lielāku turību vai ietekmi. Iespējams, ka Jangšao kultūra piekopa šamanismu. Māla podiem izmantots sarkanais māls ar melniem ornamentiem.

* Māla krūkaMāla krūka
* Māla trauksMāla trauks
* Māla urnaMāla urna
* Māla trauksMāla trauks
* Ērgļa formas trauksĒrgļa formas trauks
* Māla vāzeMāla vāze

Atsauces
--------

1. ↑  China: A History
**Jangona**, arī **Rangūna** (birmiešu: ရန္‌ကုန္‌/ *Yangon*) ir Mjanmas (agrāk Birmas) lielākā pilsēta un līdz 2006. gadam tās galvaspilsēta. Valsts galvenais ekonomikas un kultūras centrs. Atrodas valsts deinvidos apmēram 30 kilometrus no Andamānu jūras, Iravadi upes grīvas rajonā.

Salīdzinoši ar citām Dienvidaustrumāzijas lielpilsētām - relatīvi neattīstīta.

Vēsture
-------

Pilsētu mūsu ēras 500. gados dibinājuši moni, nosaucot par Dagonu (*Dagona*), un tā gadsimtiem bija neliels zvejnieku ciematiņš. 1753. gadā birmiešu karalis Alungpaja (*Alaungpaya*) iekaroja Lejasbirmu, pārsaucot Dagonu par Jangonu. 1841. gadā pilsēta cieta ugunsgrākā.

Otrā Birmas kara laikā 1852. gadā angļu karaspēks okupēja pilsētu un izveidoja par Birmas galveno ekonomisko centru. Lejasbirma tika iekļauta Angļu Indijā. 1930. gadā pilsēta cieta zemestrīcē un cunami.

Pirms 2.pasaules kara Rangūnas iedzīvotāju vairums bija indieši. 2.pasaules kara laikā pilsēta cieta kaujās. Pēc Birmas neatkarības nodibināšanas pilsētas iedzīvotāju kopumā palielinājās birmiešu skaits.

1989. gadā pilsētas oficiālais nosaukums tika mainīts no Rangūnas uz Jangonu. 2006. gada 26. martā Mjanmas galvaspilsēta tika oficiāli pārvietota no Jangonas uz Nepjido valsts vidienē.

Cilvēki
-------

Jangonā dzimuši:

* Niks Dreiks (*Nick Drake*, 1948-1974) - mūziķis
* Auna Sana Su Či (*Aung San Suu Kyi*, 1945-) - politiķe

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 136635929
* GND: 4133122-9
* BNF: cb11988812n (data)
* NKC: ge679610

 |

 |
**Venka Asenova** (bulgāru: *Венка Асенова*; 1930. gada 17. oktobris Sofija — 1986. gada 29. decembris Sofija) bija Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (1986).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadiem līdz 1970. gadiem bijusi viena no Bulgārijas spēcīgākajām šahistēm. Deviņas reizes uzvarējusi Bulgārijas sieviešu šaha čempionātos (1953, 1956, 1960, 1961, 1962, 1963, 1965, 1966, 1969). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā izcīnījusi 2. vietu Sofijā (1967), dalījusi 1.-2. vietu Pjotrkova Tribunalskā (1969), dalījusi 2. vietu Veikanzē (Nīderlande, 1970) un Pjotrkova Tribunalskā (1970).

1967. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla pretendentu turnīrā, kurā dalījusi 14.-15. vietu.

Vairākkārt pārstāvējusi Bulgārijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 7 reizes (1957-1974, 1978). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1974) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (1966) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā Asenovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1986. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  «1967 Candidates Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 5. augustā.
2. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Venka Asenova

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 281029859
* ISNI: 0000 0003 8797 2381

 |

 |
**Euhenio Torre** (spāņu: *Eugenio Torre*; dzimis 1951. gada 6. septembrī, Iloilo) ir Filipīnu un pirmais Āzijas starptautiskais lielmeistars šahā (1974).

Šahista karjera
---------------

1972. gadā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM), bet pēc diviem gadiem par pirmo lielmeistaru Āzijā (GM). 1976. gadā sensacionāli uzvarējis Manilas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā par 1,5 punktu apsteidzis toreizējo Pasaules šaha čempionu Anatoliju Karpovu, uzvarot viņu arī savstarpējā partijā.

No 1973. līdz 1990. gadam septiņas reizes piedalījies Pasaulas šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos.
Lielākais panākums tika sasniegts 1982. gadā Tolukā (Meksika), kad kopā ar Lajošu Portišu tika dalīta pirmā vietā, apsteidzot tādus pazīstamus lielmeistarus kā Boriss Spaskis, Arturs Jusupovs, Igors Ivanovs, Ļevs Polugajevskis, un iekļūstot pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu ceturtdaļfināla mačā pret Zoltānu Ribli gan nācies atzīt ungāru šahista pārākumu ar 4:6.

Pasaules šaha olimpiādēs Filipīnu izlases sastāvā piedalījies 23 reizes (1970-2006, 2010-2016), uzstādot absolūtu rekordu, kas pārspēja Ungārijas šahista Lajoša Portiša sasniegumu - 20 reizes, un Somijas šahista Heiki Vesterinena rezultātu - 19 reizes. No šīm 23 reizēm Torre 17 reizes ir bijis komandas līderis, spēlējot pie 1. galdiņa, kur ieguvis 3 individuālās bronzas medaļas (1974, 1980, 1988). 2016. gadā izcīnījis bronzas medaļu pie 3. galdiņa. 1988. gadā Salonikos kopā ar komandu ir izcīnījis augsto 7. vietu kopvērtējumā.

Tāpat ir 6 reizes piedalījies Āzijas komandu šaha čempionātos (1977, 1979, 1981, 1983, 1986, 1993), no kuriem četrus ir bijis uzvarētājs Filipīnu komandas sastāvā (1977, 1979, 1981, 1986), bet pie 1. galdiņa izcīnījis 4 individuālās zelta medaļas (1977, 1979, 1981, 1983). 2010. gada Āzijas spēļu šaha komandu turnīrā palīdzējis savai valstij izcīnīt sudraba medaļas kopvērtējumā.

Bijis viens no retajiem lielmeistariem, kurš uzturējis draudzīgas attiecības ar bijušo Pasaules šaha čempionu Robertu Fišeru. 1992. gadā atradies Fišera sekundantu komandā neoficiālā revanša mačā pret Borisu Spaski.

Atsauces
--------

1. ↑  Manila (1976)
2. ↑  1982 Toluca Interzonal Tournament
3. ↑  1982-84 Candidates Matches

Ārējās saites
-------------

* Euhenio Torre šahista profils vietnē fide.com
* Euhenio Torre šahista profils vietnē chessgames.com
* Euhenio Torre šahista profils vietnē 365chess.com
* Euhenio Torre šahista profils vietnē chesstempo.com
* Euhenio Torre šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Euhenio Torre šahista profils vietnē olimpbase.org (Āzijas komandu šaha čempionāti)
* Euhenio Torre. Atjaunināts: 2014. gada 10. decembrī šahista profils vietnē olimpbase.org (Šaha komandu turnīrs Āzijas spēles)
* Euhenio Torre šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 283603379
* ISNI: 0000 0003 9007 7791

 |

 |
**Reimatiska polimialģija** ir hroniska, epizodiska lielo artēriju iekaisuma slimība. Parasti rodas cilvēkiem, kuri vecāki par 50 gadiem. Izpaužas ar sāpēm gurnu un plecu joslās, rīta stīvumu, kas ilgst vismaz 1 stundu.   

Aptuveni 15% pacientu ar reimatisku polimialģiju attīstas milzšūnu arterīts, 50% pacientu ar milzšūnu arterītu novēro reimatiskas polimialģijas simptomus.

Epidemioloģija
--------------

Katru gadu slimību novēro ~50 no 100 000 cilvēkiem, kuri vecāki par 50 gadiem.
Prevalence ir aptuveni 0,5-0,7%.
Sievietes slimo 2 reizes biežāk nekā vīrieši. 
Ļoti reti novērojama personām jaunākām par 50 gadiem. Slimība visbiežāk sākas pēc 75 gadu vecuma.

Cēlonis
-------

Reimatiskas polimialģijas cēlonis nav zināms. Viena no teorijām, ka pacientiem ar ģenētisku noslieci vides faktori (piemēram, vīrusi) izraisa monocītu aktivāciju, kas izraisa pastiprinātu citokīnu ražošanu, kas savukārt rada reimatiskai polimialģijai un temporālajam arterītam raksturīgas slimības izpausmes.

Slimības izpausmes
------------------

Slimniekiem var būt nespecifiskas sūdzības par drudzi, svara zudumu, vārgumu. Parasti ir sāpes abu plecu un gūžu joslas muskuļos. Sāpju dēļ traucēts miegs. Rīta stīvums, kas ilgst vismaz 1 stundu. Stīvums muskuļos, ja slimnieks ilgstoši bijis nekustīgs. Muskuļu vājumu vai atrofiju nenovēro.

Izmeklējumi
-----------

Lai apstiprinātu diagnozi, nepieciešms izslēgt citas saslimšanas, kas var radīt līdzīgus simptomus (sk. diferenciāldiagnoze).  

Slimniekiem ar reimatisku polimialģiju ir raksturīgs paaugstināts C reaktīvā olbaltuma līmenis un palielināts eritrocītu grimšanas ātrums. Var būt anēmija, un palielināts trombocītu skaits. Kreatīnkināzes līmenis parasti ir normāls.

Diferenciāldiagnoze
-------------------

Tā kā slimības izpausmes ir relatīvi nespecifiskas, tad diferenciāldiagnoze ir plaša:

* ļaundabīgi audzēji
* reimatoīdais artrīts
* polimiozīts
* miksedēma
* mugurkaula kakla daļas spondiloze
* fibromialģija
* milzšūnu arterīts
* pleca locītavas slimības
* depresija

Ārstēšana
---------

Reimatisku polimialģiju ārstē ar steroīdiem. Ārstēšana ilgst 18 - 24 mēnešus.
Prognoze lielākoties ir laba.

Ārējās saites
-------------

* emedicine.medscape.com
* www.healthscout.com
* www.vasculitisfoundation.org
**Luidži Miljāni** (itāļu: *Luigi Miliani*; 1875. gada 17. septembris Livorno — 1944. gada 19. novembris Venēcija) bija Itālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Lielāko sava mūža daļu pavadījis Venēcijā, kur strādājis par hidraulikas inženieri. Sarakstījis zinātniskas grāmatas par Ziemeļitālijas upēm un Venēcijas lagūnu.

Bijis pazīstams arī kā šahists un šaha dzīves organizators. No 1900. līdz 1903. gadam bijis viens no šaha žurnāla *Nuova Rivista degli Scacchi* izdevējiem. Pirmais Itālijas šaha federācijas prezidents (no 1920. gada līdz savai nāvei 1944. gadā, ar īsu pārtraukumu 1924. gadā) un Venēcijas pirmā starptautiskā šaha turnīra organizators 1929. gadā. Piedalījies Itālijas šaha turnīros — 1906. gadā Milānā un 1. Itālijas šaha čempionātā 1921. gadā, kā arī starptautiskos šaha turnīros Triestē 1923. gadā un Merano 1924. gadā. Pārstāvējis Itāliju 1924. gada neoficiālā šaha olimpiādē.

Atsauces
--------

1. ↑  Milan 1906 10th Italian National Tournament
2. ↑  Viareggio 1921 1st Italian Championship
3. ↑  «Venezia Scacchi - Luigi Miliani». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 27. janvārī. Skatīts: 2016. gada 31. augustā.
4. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Luigi Miliani

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16865053
* LCCN: no99082941
* ISNI: 0000 0000 4559 9740
* BNF: cb102220639 (data)

 |

 |
Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes mācībspēki (no kreisās) Kārlis Mazurs, Pēteris Sniķers, Romāns Adelheims, Reinholds Sniķers.
**Reinholds Voldemārs Sniķers** (1893-1953) bija latviešu ārsts otorinolaringologs, 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulka ārsts, vēlāk Latvijas Universitātes profesors, klīnikas vadītājs. Pētera Sniķera brālis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1893. gada 6. decembrī (24. novembrī pēc vecā stila) Skultes pagastā "Mežgaiļu" saimnieka Mārtiņa Sniķera un Trīnes, dzimušas Draudiņas, astoņu bērnu ģimenē. 
Mācījās Skultes pagasta un draudzes skolās, pēc tam Rīgas Nikolaja ģimnāzijā.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņu mobilizēja Krievijas impērijas armijā. Ziemassvētku kauju laikā 1916. un 1917. gadā viņš bija 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulka ārsts, vēlāk 1. latviešu strēlnieku brigādes pārsiešanas nodaļas jaunākais ārsts.
1917. gada novembrī devās uz Pēterpili, lai turpinātu studijas Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā. Pēc studiju beigām 1918. gadā bija kara ārsts latviešu sarkano strēlnieku vienībās. Pēc Latvijas-Krievijas miera līguma parakstīšanas viņš saņēma atļauju demobilizēties uz 1920. gada nogalē atgriezās Latvijā.

Strādāja Rīgas pilsētas bērnu slimnīcā (1921-1922), tad Rīgas pilsētas I slimnīcā, kur bija ausu, deguna un kakla (LOR) slimību klīnikas vadītājs (1923-1943). 1930. gadā ieguva medicīnas zinātņu doktora *Dr. med.* grādu un no 1934. gada bija Latvijas Universitātes ausu, deguna un kakla slimību klīnikas vadītājs.
1938. gada viņu ievēlēja par LU medicīnas fakultātes profesoru.
Otrā Pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tad uz ASV.

Meita - dzejniece Velta Sniķere (1920).

Miris 1953. gada 6. novembrī Čikāgā.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Staņislava ordeņa III šķira (1916)
* Sv. Annas ordeņa III šķira (1917)
* Sv. Annas ordeņa IV šķira (1917)

Darbi
-----

* Deniņu kaula pneumatizācija un tā vaiga izauguma sastrutojums vidusauss iekaisumu gadījumos. Medicīnas doktora disertācija (1930)
* Pieres kaula pneumatizacija. Die Pneumatisation des Stirnbeins. Latvijas Universitātes Raksti, Medicīnas fakultātes sērija. 1937./1940. III sējums, 289-328 lpp.
* Par nazofaringealiem fibromiem. Über Nasenrachenfibrome. Latvijas Universitātes Raksti, Medicīnas fakultātes sērija. 1937./1940. III sējums, 403-430 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Liepupes ev. lut. draudze. - 1894. gadā kristīto reģistrs. - Nr.7[novecojusi saite]
2. ↑  «Laiks. - 1953. - 26.novembris». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 20. martā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 28146285531615372837
* LNB: 000228646

 |

 |
**Anabaras nacionālais (dolganu—evenku) uluss** (krievu: *Анаба́рский национа́льный (долга́но-эвенки́йский) улу́с*, jakutu: *Анаабыр улууһа*) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļu daļā Anabaras lejtecē. Administratīvais centrs ir Sāskilāhas ciems.

Ģeogrāfija
----------

Robežojas ar Bulunas ulusu austrumos, Oļeņokas ulusu dienvidos un Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu-Ņencu rajonu rietumos. Ziemeļos ulusa teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Laptevu jūra. Ulusam pieder Lielā Begičeva sala.

Ulusa teritorija izvietojusies Anabaras upes lejtecē Ziemeļsibīrijas zemienē. Dominē arktiskās tundras ainava, bet vairāk uz dienvidiem — taigas skrajmeži.

Vēsture
-------

1930. gada 10. decembrī tika izveidots Anabaras nacionālais (evenku) rajons ar centru Udžas ciemā.

Iedzīvotāji
-----------

2020. gadā ulusā dzīvo 3653 iedzīvotāji. Pēc nacionālā satāva 42% ir dolgani, 23% evenki, 22% jakuti, 6% eveni, 4% krievi. Administratīvi uluss iedalās divos naslegos (pagastos) — Sāskilāhas evenku nacionālais naslegs un Jurjunghajas dolganu nacionālais naslegs.

Lielākās apdzīvotās vietas ir Sāskilāha ar 2317 iedzīvotājiem, Jurjunghaja (1147) un Ebelēha (36).

Atsauces
--------

1. ↑  «Муниципальный район "Анабарский национальный (долгано-эвенкийский) улус (район)"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 18. maijā. Skatīts: 2021. gada 20. februārī. Archived 2021. gada 18. maijā, *Wayback Machine* vietnē.
**Anadiras rajons** (krievu: *Анадырский район*, čukču: *Кагыргын район*) ir Krievijas Čukotkas autonomā apvidus administratīvais rajons tā dienvidos. Administratīvais centrs ir Anadiras pilsēta, kas neietilpst rajona sastāvā. Pašvaldības nozīmē rajona teritorijā izveidots Anadiras municipālais rajons (*Анадырский муниципальный район*), kas iedalās divās pilsētās (*городское поселение*), desmit lauku apmetnēs (*сельское поселение*) un starpciemu teritorijā (*межселенная территория*). Rajona teritorija veido 40 % no autonomā apvidus platības, bet tajā dzīvo tikai 17 % iedzīvotāju.

Ģeogrāfija
----------

Rajons izvietojies Čukotkas autonomā apvidus dienvidu daļā. Ziemeļaustrumos robežojas ar Iviltinas rajonu, ziemeļos — ar Čaunas rajonu, austrumos — ar Biļibinas rajonu, dienvidos — ar Kamčatkas novada Korjaku apvidu. Austrumos rajona krastus apskalo Beringa jūra un tās Anadiras līcis.

Rajona teritorijas centrālo daļu aizņem Anadiras zemiene, ko ieskauj Čukču kalniene ziemeļos, Anadiras plakankalne rietumos un Korjaku kalniene dienvidos. Rajona lielākā daļa izvietojusies dienvidos no polārā loka, tā ainavu veido galvenokārt tundra un kalnu tundra, kā arī taiga dienvidrietumos. Valda mūžīgais sasalums.

Rajona teritorijā vairākas derīgo izrakteņu atradnes — zelts, sudrabs, akmeņogles, dabasgāze, tiek veikta rūpnieciska ieguve.

Vēsture
-------

1888. gadā tika izveidots Anadiras apriņķis (*Анадырский уезд*), nodalot to no Gižiginskas apriņķa. Sākotnēji apriņķa centrs bija Markovas ciemā, bet jau 1889. gadā to pārcēla uz Novomarijinsku (Anadiru). Apriņķa teritorija iekļāva lielāko daļu tagadējā Čukotkas autonomā apvidus teritorijas. 1909. gadā no Anadiras apriņķa tika izdalīts Čukotkas apriņķis.

1927. gadā apriņķis tika reorganizēts par rajonu. 1930. gadā izdalīts atsevišķi Markovas rajons, bet 1957. gadā rajona dienviddaļā izdalīts atsevišķi Beringovskas rajons. 1960. gadā Markovas rajons pievienots atpakaļ Anadiras rajonam. 2008. gada maijā Anadiras un Beringovskas rajoni apvienoti Centrālajā rajonā, bet tā paša gada novembrī tas pārdēvēts par Anadiras rajonu. Dažādos laikos rajona centrs bijis Anadira, Ustjbelaja (1930—1935), Šahtjorska (1950—1974), Ugoļnije Kopi (1992—2008).

Iedzīvotāji
-----------

No 8300 rajona iedzīvotājiem 2/3 ir iebraucēji no Krievijas Eiropas daļas (galvenokārt krievi un ukraiņi) un to pēcnācēji. No aptuveni 3000 aborigēnajiem iedzīvotājiem 60 % ir čukči, 25 % čuvani, 9 % eveni, kā arī jukagiri un korjaki. Bijušā Beringovskas rajona teritorijā dzīvo pēdējie kereku tautas pārstāvji.

56 % rajona iedzīvotāju dzīvo Ugoļnije Kopi (3919 iedzīvotāju) un Beringovskas (801) pilsētciematos. Citas pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Ustjbelaja (771), Markova (592), Kančalana (481), Vaegi (409), Meinipiļgina (310), Hatirka (329), Sņežnoje (218), Aļkatvāma (202), Čuvanska (172), Lamutska (127) un Krasņena (71).

Atsauces
--------

1. ↑  Администрация Анадырского муниципального района. Общие сведения
2. ↑  Environmental Impact Assessment Kupol Gold Project

Ārējās saites
-------------
|  |
| --- |
| 
Viktorijas Zemes atrašanās vieta.
 |

**Viktorijas Zeme** (angļu: *Victoria Land*) ir dabas apgabals Antarktīdā starp Rosa jūru austrumos un Vilksa zemi rietumos. Izvietojusies starp 142° un 170° austrumu garumu un stiepjas no Adēra raga Klusā okeāna piekrastē uz dienvidiem līdz Minnas pussalai pie Rosa šelfa ledāja. Ietilpst Austrālijas Antarktiskajā Teritorijā un Jaunzēlandes pretenzijā Rosa Teritorijā.

Viktorijas Zeme ietver daļu no Transantarktīdas kalnu grēdas ar Sausajām ielejām. Augstākā virsotne ir Minto kalns (4165 m). Rietumu daļā ir līdz 2,5 km biezs ledus plato. Piekrastē daudz glečeru, lielākie no kuriem ir Deivida glečers ar tā turpinājumu Drigalska ledus mēli un Renika glečers Somova jūras piekrastē.

Zemi 1841. gada janvārī atklāja Džeimsa Rosa ekspedīcija un nosauca par godu Lielbritānijas karalienei Viktorijai.

Viktorijas Zemē darbojas divas polārstacijas: Gondvana (Vācijas) un Mariocukelli (Itālijas).

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Viktorijas Zeme

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 246097853
* LCCN: sh85143186
* GND: 4078894-5
* SUDOC: 122800486

 |

 |
Avia logotips
**Avia BH-26** ir divvietīga lidmašīna, izlūklidmašīna-iznīcinātājs, kuru ražoja Avia Čehoslovākijā 1927. gadā. 

Lidmašīnai bija raksturīgas Pāvela Beneša un Miroslava Hajna konstruktīvās iezīmes: taisnskaldnes korpuss un biplāna spārnu "kaste" ar nevienādu augšējā un apakšējā spārna laukumiem. Pirmie lidojumu izmēģinājumi rādīja konstrukcijas nepietiekamu drošumu, tādēļ tā tika pārstrādāta.

Lidmašīna tika laista sērijveida ražošanā, bet Čehoslovākijas Gaisa spēki bruņojumā saņēma tikai 8 lidmašīnas. Tālākā lidmašīnas konstruktīvā attīstība pārauga jaunā modelī BH-28.

Tehniskie parametri
-------------------

Avia BH-26

|  | Parametri |
| --- | --- |
| Konstruēšanas gads | 1927 |
| Ražotājs | Avia |
| Konstruktori: | Pāvels Benešs / Miroslavs Hajns |
| Spārnu izmērs | 10,8 m |
| Lidmašīnas garums | 8,85 m |
| Lidmašīnas augstums | 3,35 m |
| Spārna laukums | 31,0m² |
| Tukšas lidm. masa | 1080 kg |
| Maksimālā lidm. masa | 1760 kg |
| Maksimālais ātrums | 242 km/h |
| Lidošanas maks. augstums | 5700 m |
| Nolidošanas attālums | 600 km |
| Ekipāža | 2 (pilots un novērotājs) |
| Dzinējs | 1x Walter Jupiter IV |
| Jauda | 450 zs |
| Bruņojums | divi Vickers ložmetēji izvietoti priekšā un divi Lewis aizmugurē |

Ārējās saites
-------------

* Avia, a.s. pro průmysl letecký, Praha - Čakovice Archived 2020. gada 30. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. (čehiski)
* BH-26 (krieviski)
**Johans Baptists Allgaiers** (vācu: *Johann Baptist Allgaier*; 1763. gada 19. jūnijs, Bādšusenrīde — 1823. gada 23. janvāris, Vīne) bija Austrijas un Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Virtembergas hercogistē. Viņa tēvs strādājis vietējā klosterī par pārvaldnieku un nodarbojies ar bagātu vecāku bērnu audzināšanu. Jaunais Johans ieguvis katolisku izglītību un ticis nosūtīts uz Poliju, lai turpinātu garīgo apmācību. Tomēr Polijā Allgaiers iemācījies spēlēt šahu un sācis daudz laika veltīt šai spēlei. Napoleona karu laikā devies uz Vīni, kur 1798. gadā pievienojies Austrijas armijai. Arī Vīnē viņš daudz nodarbojies ar šahu. 1780. gada beigās uzvarējis svarīgā mačā, kas ļāvis nopelnīt prāvu summu un labākā pilsētas šahista slavu. Ticis uzņemts arī Austrijas imperatora Franča II galmā, kur apmācījis šaha spēlei imperatora radiniekus. Tā kā bijis armijā, tad kārtējās Austriju un Francijas kampaņas laikā strādājis lauka hospitālī. 1809. gadā saslimis ar astmu. Vēlāk ticis pārcelts uz Prāgu, kur bijis hospitāļa grāmatvedis. 1816. gadā atgriezies Vīnē un veselības stāvokļa dēļ atstājis dienestu. No Austrijas imperatora saņēmis nelielu pensiju. Līdz mūža galam daudz spēlējis šahu Vīnes kafejnīcās, lielākoties uz sīkām naudas summām. Šaha vēsturē tiek minēts kā viens no iespējamajiem Napoleona Bonaparta pretiniekiem, kad 1809. gadā Šēnbrunnas pilī Francijas imperators spēlējis šahu ar šaha automātu, kurā iekšā sēdējis cilvēks.

1795. un 1796. gados Vīnē izdevis divos sējumos savu grāmatu "Jauna teorētiski - praktiska šaha spēles pamācība" (*Neue theoretisch-praktische Anweisung zum Schachspiel*), kuru uzskata par pirmo šaha mācību grāmatu vācu valodā. Grāmata piedzīvoja septiņus atkārtotus izdevumus, no kuriem pēdējais iznāca pēc autora nāves 1843. gadā. Savā grāmatā Allgaiers parādījis labas toreizējās šaha literatūras zināšanas, kā arī devis vērtīgu ieguldījumu dažādu atklātņu teorijas pirmsākumos. Viņa grāmatā pirmo reizi ir pieminēta atklātne 1. e4 Zf6, kuru vēlāk nosauca par Aļehina aizsardzību.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 85891445
* ISNI: 0000 0001 1952 0880
* GND: 1012154580
* NKC: xx0088828

 |

 |
***NYSE Euronext, Inc.*** bija ASV reģistrēts finanšu uzņēmums. Tas pārvaldīja fondu biržas Amerikā un Eiropā: Ņujorkas fondu birža un *Euronext*. Dibināts 2007. gadā, likvidēts 2013. gadā.

Vēsture
-------

2006. gada 22. maijā Ņujorkas fondu biržas īpašnieks *NYSE Group*, pārsolot *Deutsche Börse* piedāvājumu, izteica priekšlikumu par 8 miljardiem eiro pirkt Eiropas uzņēmumu *Euronext*, kurā bija apvienojušās Amsterdamas, Briseles, Parīzes un Lisabonas biržas. Savukārt 23. maijā *Deutsche Börse* izteica pretpiedāvājumu par 8,6 miljardiem eiro. Neņemot to vērā, *NYSE Group* un *Euronext* parakstīja apvienošanās līgumu. *Deutsche Börse* savu piedāvājumu atsauce 15. novembrī. *NYSE Group* akcijas tirgus cena pieauga. Konkurences regulēšanas institūcijas deva nepieciešamās atļaujas, un 19. decembrī *Euronext* akcionāri nobalsoja par apvienošanos, bet 20. decembrī to izdarīja *NYSE Group* akcionāri.
Apvienošanās stājās spēkā 2007. gada 4. aprīlī, dibinot uzņēmumu ***NYSE Euronext***.

2008. un 2009. gadā *Deutsche Börse* izteica divus piedāvājumus apvienoties ar *NYSE Euronext*, bet tie tika noraidīti.
2011. gadā *Deutsche Börse* un *NYSE Euronext* paziņoja, ka plāno apvienoties. Ar šo apvienošanos tiktu izveidota lielākā birža vēsturē. Jūlijā apvienošanos apstiprināja abu uzņēmumu akcionāri. Decembrī apstiprinājumu deva ASV konkurences regulatori. 2012. gasa 1. februārī Eiropas Komisija bloķēja vienošanos, pamatojot ar to, ka jaunais uzņēmums veidos kvazi monopolu Eiropas finanšu derivātu tirgū.

2012. gada decembrī ASV finanšu pakalpojumu uzņēmums *Intercontinental Exchange* (*ICE*) paziņoja par nodomu iegādāties *NYSE Euronext*. Darījums pabeigts 2013. gada 13. novembrī.
2014. gada jūnijā sākotnējā publiskā piedāvājumā *Euronext* (bez *LIFFE*) tika atdalīts no *ICE*.
**Johans Benjamins Kope** (*Johann Benjamin Koppe*, 1750-1791) bija vācu teologs, Jelgavas *Academia Petrina* sengrieķu valodas profesors (1775).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1750. gada 19. augustā Dancigā. Mācījās Dancigas ģimnāzijā, studēja Leipcigas universitātē (1769–1772). Strādāja Getingenes universitātes filoloģijas seminārā un teoloģijas fakultātē. 1774. gadā Kopi uzaicināja kļūt par Pētera akadēmijas grieķu valodas profesoru Jelgavā, bet jau 1775. gadā viņš atgriezās Getingenes teoloģijas fakultātē un 1777. gadā ieņēma profesora vietu. 
Pazīstams ar savu 1778. gadā iespiesto četru sējumu darbu par Jauno Derību (*Novum Testamentum Graece: Perpetua Annotatione Illustratum Vol. I–IV*). 1784. gadā Kope devās uz Gotu Tīringenē, kur strādāja par Saksijas-Gotas-Altenburgas hercogistes luterāņu virsmācītāju, konsistorijas padomnieku un ģenerālsuperintendentu. No 1788. gada bija Hoijas grāfistes galma mācītājs, konsistorijas padomnieks un ģenerālsuperintendents tagadējās Lejassaksijas teritorijā, izveidoja Hannoveres zemes katķismu. 
Miris 1791. gada 12. februārī Hannoverē.

Darbi
-----

* *Genauere Bestimmung des Erbaulichen im Predigen: zur Ankündigung des von Sr. Königl. Majestät auf der Georg Augustus Universität gnädigst gestifteten Prediger Seminariums.* Göttingen: Verlag Johann Christian Dieterich, 1778
* *Verzeichnis einer Sammlung von theologischen, historischen, philosophischen, philologischen und juristischen Büchern des Consistorialrath Koppe.* 1791
* *Predigten: Nach seinem Tode herausgegeben. : 2. Sammlung.* Göttingen: Verlag Johann Christian Dieterich, 1793

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51699936
* LCCN: nr2004001430
* ISNI: 0000 0000 5485 4571
* GND: 10019706X
* SELIBR: 305556
* BNF: cb12007396t (data)
* BIBSYS: 15027810
* NKC: mzk2016922324

 |

 |
**"Stari stiklā"** ir 1969. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisors ir Imants Krenbergs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.

Sižets
------

Galvenā varone Asja Rituma strādā stikla fabrikas darbinieku ēdnīcā. Ar draugu atbalstu viņa krasi maina savu dzīvi un kļūst par mācekli mākslinieciskā stikla apstrādes cehā.

Uldis Ritums, Asjas vīrs, ir stikla apstrādes meistars, kandidāts uz ceha priekšnieka vietu. Viņš pakāpeniski atsvešinās no vecajiem paziņām un domā tikai par karjeras iespējām. Uldis ir pret sievas izvēli. Sakrājušies abpusējie pārmetumi noved viņus pie laulības šķiršanas.

Asja iemīlas savā kolēģī Valterā, kādreizējā talantīgā māksliniekā, kurš jau sen nav darbojies pie audekla, bet tomēr aizvien sapņo visu atsākt. Viņa bijusī kursa biedre Īrisa atceras tās dienas, kad Valters Apse tika uzskatīts par pašu daudzsološāko studentu. Valters atkal ķeras pie otas, bet drīz saprot, ka ir zaudējis talantu.

Lomās
-----

* Lilita Ozoliņa — *Asja Rituma*
* Vija Artmane — *Irisa*
* Uldis Dumpis — *Uldis Ritums*
* Gunārs Cilinskis — *Valters Apse*
* Egons Beseris — *Žanis*
* Antra Liedskalniņa — *Vera*
* Vaironis Jakāns — *Kārlis*
* Karps Klētnieks — *vectēvs Ritums*
* Jānis Kubilis — *fabrikas direktors*
* Helēna Romānova — *Silvija*

Interesanti fakti
-----------------

* Filmēts Rojā un Tallinā, Igaunijā.
* Vienīgā filma, kurā aktieris Gunārs Cilinskis dzied.

Atsauces
--------

1. ↑  Sarunas aiz kadra: stāsti par desmitās mūzas kalpiem / Austra Zīle; Rīgas Kinostudija. Rīga: Atēna, 2007.
2. ↑  Youtube

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* Kino Muzejs[novecojusi saite]
* Par filmu *Кино-Театр.pу* mājaslapā (krieviski)

Video
-----

* "Stari stiklā" *YouTube*
**Stara Zagora** (bulgāru: *Стара Загора*) ir sena pilsēta Bulgārijas centrālajā daļā (vēsturiskajā Trāķijā) pie Bedačkas upes. Pilsētas ielām regulārs plānojums. Vairāki antīko laiku pieminekļi.

Vēsture
-------

Stara Zagora ir viena no vecākajām apmetnēm Bulgārijā. Tā ir dibināta neolītā. Trāķieši to sauca par Beroji (*Beroe*), tulkojumā "dzelzs", jo pilsētas apkārtnē atradās dzelzs atradnes. Senās Romas laikā pilsētas nosaukums bija *Augusta Trajana* par godu imperatoram Trajānam. Bizantijas laikos pilsētas nosaukums bija Irinipole (*Irinipolis*) par godu imperatorei Irīnai.

717. gadā Stara Zagora un apkārtējais apgabals tika piešķirts Bulgārijai par bulgāru palīdzību cīņā pret arābiem pie Konstantinopoles. Bulgāri pilsētu nosauca par Boruju (*Boruy*). 1122. gadā pie Stara Zagoras notika Berojas kauja, kurā Bizantijas imperators Joans II Komnēns guva pārliecinošu uzvaru pār pečeņegiem.

1371. gadā pilsētu ieņēma osmaņi un tā palika Osmaņu impērijas sastāvā līdz 1886. gadam. Šajā laikā tās nosaukums bija Eskizagra (*Eskizağra*), izņemot laiku starp 1854. un 1870. gadu, kad nosaukums bija Železnika (*Zheleznik*).

Cilvēki
-------

Stara Zagorā dzimuši:

* Bogdans Filovs (*Богдан Филов*, 1883-1945) — politiķis

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Stara Zagora***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

Atsauces
--------

1. ↑  .

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 159441810
* LCCN: n80026073
* GND: 4349944-2
* BNF: cb140056388 (data)
* NKC: ge681745

 |

 |