recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Džefersons Deiviss** (angļu: *Jefferson Davis*), pazīstams arī kā **Džefs Deiviss** (*Jeff Davis*, dzimis 1808. gada 3. jūnijā, miris 1889. gada 6. decembrī), bija amerikāņu politiķis, pirmais un vienīgais Amerikas Valstu Konfederācijas prezidents ASV pilsoņu kara laikā.

Dzīvesgājums
------------

Deiviss 1828. gadā beidza Vestpointas militāro akadēmiju un piedalījās ASV—Meksikas karā (1846 — 1848). Vēlāk bija kara ministrs prezidenta Frenklina Pīrsa kabinetā. Pirms un pēc darba prezidenta administrācijā Džefersons Deiviss bija senators no Misisipi. Senatora amatā Deiviss uzstājās pret atdalīšanos no ASV, tomēr piekrita, ka katrs ASV štats ir suverēns un tam ir tiesības atdalīties no ASV.

1861. gada 9. februārī, noliekot senatora mandātu, Džefersons Deiviss tika izvēlēts par konfederātu prezidentu, 18. februārī Montgomeri inaugurēts, bet tā paša gada novembrī bezalternatīvās vēlēšanās ievēlēts par prezidentu uz sešiem gadiem. Pilsoņu kara laikā konfederāti guva vairākas militāras uzvaras, tomēr nespēja atrast stratēģiju, lai uzvarētu ekonomiski spēcīgākos ziemeļu štatus. Džefersona Deivisa diplomātiskie centieni nesekmējās, jo neviena pasaules valsts tā arī neatzina Konfederāciju. Vēsturnieki atzīst Deivisu par daudz neefektīvāku līderi nekā viņa pretinieku — Abrahamu Linkolnu.

Kara beigās 1865. gada 10. maijā Džordžijas dienvidos Džefersonu Deivisu arestēja. Viņš tika apsūdzēts valsts nodevībā, divus gadus turēts apcietinājumā, tomēr tiesāts netika — viņam tikai tika aizliegts ieņemt valsts amatus. Mūža nogalē — 1880. gados Deiviss aicināja uz abu valsts daļu savstarpēju samierināšanos.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džefersons Deiviss***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Džefersona Deivisa inaugurācijas runa (angliski)
* Dž. Deivisa grāmata *The Rise and Fall of the Confederate Government* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 32054612
* LNB: 000166321
* LCCN: n79145410
* ISNI: 0000 0001 2126 7482
* GND: 118671189
* SELIBR: 183500
* SUDOC: 031344410
* BNF: cb122577651 (data)
* BIBSYS: 90347379
* US Congress: D000113

 |

 |

Atsauces
--------



1. ↑
**Kārlis Bērziņš** (dzimis 1898. gada 25. maijā Mores pagastā, miris 1980. gada 9. martā Rīgā) bija latviešu tautsaimnieks. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1898. gada 25. maijā Mores pagasta "Laģos" zemnieka Jāņa un Marijas (dzim. Tuparenes) Bērziņu ģimenē. 
Mācījās Mores pagastskolā un Mālpils proģimnāzijā, pēc tam komercskolā Maskavā. 

Pirmā pasaules kara laikā darbojās Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejā. 
1926. gadā beidza Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultāti, 1939. gadā ievēlēts par fakultātes ārkārtas profesoru grāmatvedībā un bilances mācībā. No 1936. līdz 1940. gadam Latvijas Amatniecības kameras priekšnieka vietnieks. Kultūras fonda Revīzijas komisijas priekšsēdētājs. 1940. gada janvārī ievēlēts par Tautsaimnieku biedrības priekšsēdētāju. 1943. gadā, vācu okupācijas laikā, bijis Tautsaimniecības vārdnīcas redaktors, veicis zinātnisko darbu. Pēc padomju okupācijas turpinājis strādāt Ekonomikas fakultātē pēc savu pirmskara darbu noliegšanas. No 1958. līdz 1966. gadam - Latvijas Valsts Universitātes Ekonomikas fakultātes Grāmatvedības katedras vadītājs. No 1966. līdz 1971. gadam - Ekonomiskās informācijas mehanizētās apstrādes organizācijas katedras vadītājs.

Miris 1980. gada 9. martā Rīgā.

Darbi
-----

* Kapitāla augļi kā ražošanas izmaksa. Valsts papīru spiestuve, 1933. - 336 lpp.
* Amatnieku grāmatvedība. Latvijas Amatniecības kamera, 1939. - 269 lpp.
* Produkcijas pašizmaksas statistika. Lekciju konspekts. 1962. - 72 lpp.
* Ekonomiskās informācijas apstrādes mehanizācija (redaktors K. Bērziņš). Ekonomiskās informācijas mehanizētās apstrādes organizācijas katedra, 1974. - 154 lpp

Atsauces
--------

1. ↑  *Ar parakstu par Latviju : biogrāfiskā vārdnīca : Latvijas Centrālās Padomes Memoranda parakstītāju biogrāfijas / sastādītāja Ieva Kvāle*. Rīga : Latvijas Kara muzejs. 2014. 117. lpp. ISBN 9789934827051.
2. ↑  Iecelts amatniecības kameras priekšsēdētāja vietnieks Archived 2016. gada 6. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Rīts - 1936. - 21.maijs

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305061993
* LNB: 000038470
* ISNI: 0000 0004 1676 9199

 |

 |
**Ugunszeme** (spāņu: *Tierra del Fuego*) ir arhipelāgs pašos Dienvidamerikas dienvidos, kurš sastāv no apmēram 40 tūkstošiem salu. Arhipelāga tālākais dienvidu punkts ir Hornas rags. Arhipelāgu no kontinenta nošķir Magelāna šaurums un no Antarktīdas to atdala Dreika šaurums. Arhipelāga kopējā teritorija ir 73 753 km², no kuriem galvenā Ugunszemes Lielā sala aizņem 47 992 km2; citas lielākās salas ir Oste (4117 km²), Santainesa (3688 km²), Navarino (2473 km²), Desolasjona (1352 km²), Dosona (1290 km²), Arasena (1164 km²), Klerensa sala (1111 km²) un Estadosa (534 km²). Galvenā sala ir sadalīta starp divām valstīm: 18 507,3 km² (38,57% no kopējās teritorijas) pieder Argentīnai un 29 484,7 km² (attiecīgi 61,43%) pieder Čīlei.

Arhipelāga pirmatklājējs Magelāns uzskatīja, ka arhipelāgs ir nezināmas dienvidu zemes ziemeļu (*Terra Australis Incognita*) krasts. Vietējie iedzīvotāji naktīs dedzināja ugunskurus un, redzot ugunis, Magelāns nosprieda, ka tām ir vulkāniska izcelsme, tāpēc nosauca jaunatklāto teritoriju par Ugunszemi.

Ugunszemē atrodas pasaulē vistālāk uz dienvidiem izvietotā pilsēta Puertoviljamsa.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 725. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ugunszeme***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144547294
* LCCN: n81136790
* SUDOC: 078630398
* BNF: cb118676995 (data)
* NKC: ge130293
* BNE: XX451779

 |

 |
| Lovīsas atomelektrostacija |
| --- |
|  |
| Informācija |
| Valsts: | Somija |
| Koordinātas: | 60°22′20″N 26°20′50″E﻿ / ﻿60.37222°N 26.34722°E﻿ / 60.37222; 26.34722Koordinātas: 60°22′20″N 26°20′50″E﻿ / ﻿60.37222°N 26.34722°E﻿ / 60.37222; 26.34722 |
| Reaktora apgādātājs: | Atomenergoexport |
| Reaktora tips: | *PWR* |
| Uzņēmums: | Fortum Power and Heat Oy |
| Projekta sākums: | 1971. gada 1. maijs |
| Komerciālo operāciju sākums: | 1977. gada 9. maijs |
| Aktīvie reaktori: | 2  (1009 MW) |
| Kopā saražotā enerģija 2011.gadā: | 8060 GWh |
| Statuss: | Darbojas |
|  Informācija pareiza:  |  2012. gada 30. augsuts  |

Lovīsas atomelektrostacija (Somija)OlkiluotoOlkiluoto
LovīsaLovīsa
HanhikiviHanhikiviAtomelektrostacijas Somijā (skatīt)  
 Aktīvās AES   
 Plānotās AES

**Lovīsas atomelektrostacija** jeb **Lovīsas AES** (somu: *Loviisan ydinvoimalaitos* ir viena no divām Somija atomelektrostacijām. Tā atrodas Lovīsas pilsētas tuvumā, Somijas līča krastā. Lovīsas AES sastāv no diviem energoblokiem (jauda 507 MW un 502 MW), kas kopā ražo aptuveni 8 TWh gadā. Šo atomelektrostaciju pārvalda *Fortum* meitas uzņēmums *Fortum Power and Heat Oy*.

Saspiestā ūdens tipa (*PWR*) kodolreaktori *VVER-440/213* izgatavoti 1970. gados PSRS.

Pirmā energobloka celtniecība sākta 1971. gadā, un 1977. gadā tas sāka ražot elektrību. Otrā būve sākta 1972. gadā un pabeigta 1980. gadā.

Līdz 1996. gadam izlietotā kodoldegviela tika sūtīta atpakaļ uz PSRS (Krieviju) pārstrādei. Tagad kodolatkritumus uzglabā pagaidu glabātavā atomelektrostacijas tuvumā. Pēc Onkalo kodolatkritumu glabātavas būves pabeigšanas aptuveni 2020. gadā kodolatkritumi tiks pārvesti uz to.

*Fortum* vēlējās Lovīsā uzcelt vēl trešo energobloku, bet Somijas parlaments 2010. gadā šo priekšlikumu noraidīja.

No 2005. līdz 2009. gadam abos energoblokos *AREVA* un *Siemens* konsorcijs veica vadības un automātikas medernizāciju. 2014. gadā ar *Rolls-Royce* noslēgts līgums par drošības sistēmu modernizāciju. Šos darbus plānots pabeigt 2018. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  
«Finnish government says Yes to TVO and Fennovoima». *Nuclear Engineering International* (Global Trade Media). 2010-04-21. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011-06-13. Skatīts: 2010-07-01.
2. ↑  Fortum drops AREVA-Siemens for Rolls-Royce at Loviisa neimagazine.com, 22 May 2014

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Lovīsas atomelektrostacija*** |

* Lovīsas atomelektrostacijas atrašanās vietas koordinātas ir 60°22′20″N 26°20′50″E﻿ / ﻿60.37222°N 26.34722°E﻿ / 60.37222; 26.34722
* Lovīsas AES *Fortum*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 243544181

 |

 |
Simons Mariuss
**Simons Mariuss** (latīņu: *Simon Marius*, vācu: *Simon Mayr*; dzimis 1573. gada 10. janvārī, Guncenhauzenā, Bavārijā, miris 1624. gada 26. decembrī, Ansbahā) bija vācu astronoms. 1614. gadā Mariuss nopublicēja savu slaveno darbu *Mundus Iovialis*, kurā aprakstīja Jupiteru un tā pavadoņus. Šajā darbā viņš arī apgalvoja, ka pirmais bija aplūkojis planētu ar teleskopu, kas noveda tālāk pie strīda ar Galileo Galileju, kurš ne tikai ieraudzīja Jupiteru, bet arī par to ziņoja 1610. gadā. Lai arī kā nebūtu, nosaukumus četriem lielākajiem Jupitera pavadoņiem (Jo, Eiropa, Ganimēds un Kallisto) deva tieši Mariuss.

Simons Mariuss 1612. gadā novēroja arī Andromēdas miglāju, kuru tomēr pirms viņa ap 905. gadu bija atklājis persiešu astronoms Al-Sufi. Neatkarīgi no citiem astronomiem viņš pētīja arī Saules plankumus.

Simona Mariusa vārdā nosaukts viens no Mēness krāteriem. Vēl dzimtajā pilsētā, Guncenhauzenā, viņa vārdā ir nosaukta Simona Mariusa ģimnāzija.

Zinātniskie darbi
-----------------

* Marius-Portal – Mathematician – Medical Practitioner – Astronomer
* Mundus Iovialis anno M.DC.IX Detectus Ope Perspicilli Belgici

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Simons Mariuss***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Astronomu biogrāfiskās enciklopēdijas raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 62346133
* LCCN: n85812223
* ISNI: 0000 0000 8388 1042
* GND: 11885979X
* SUDOC: 124575889
* NKC: mzk2009533797
* SBN identifikators UBOV443510 nav derīgs.
* BNE: XX1661345

 |

 |
**Plankumainie roņi, plankumaino roņu ģints** (*Phoca*) ir viena no roņu dzimtas (*Phocidae*) ģintīm, kas apvieno divas mūsdienās dzīvojošas sugas. Sastopamas ziemeļu puslodes jūrās Atlantijas un Klusajā okeānā, kā arī pieguļošajā Ziemeļu ledus okeāna daļā. No abām sugām biežāk sastopams ir plankumainais ronis (*Phoca vitulina*), kurš ir arī visbiežāk sastopamā roņu suga pasaulē.

Izplatība
---------

Larga ronis (*Phoca largha*)
Larga ronis (*Phoca largha*) mājo tikai Klusā okeāna ziemeļu daļā, Āzijas un Ziemeļamerikas piekrastēs.

Toties plankumainajam ronim ir cirkumpolāra izplatība ar divām lielām ekoloģiski atšķirīgām populācijām — Atlantijas okeāna populācija (Eiropas un Ziemeļamerikas jūrās) un Klusā okeāna populācija (Āzijas un Ziemeļamerikas jūrās). Viena no plankumainā roņa pasugām — Ungavas ronis (*Phoca vitulina mellonae*) — mājo saldūdens ezeros Kanādas austrumos.

Baltijas jūrā un Latvijā
------------------------

Plankumainie roņi uzturas krasta tuvumā, ne tālāk par 20 km no krasta līnijas
Baltijas jūrā sastopama viena plankumaiņu roņu ģints suga — plankumainais ronis (*Phoca vitulina*). Lai arī tas ir visizplatītākais no roņiem Eiropas ziemeļu ūdeņos, Baltijas jūras populācija ir ļoti neliela (400—600 īpatņu). Parasti uzturas tikai dienvidrietumu daļā — Dānijas un Zviedrijas dienvidu piekrastes ūdeņos. Retumis ieklīst Kaļiņingradas apgabala un Lietuvas piekrastes teritorijā. Latvijas ūdeņos iespējama vien atsevišķu īpatņu nejauša ieklīšana. Līdz 2013. gadam plankumainais ronis pie Latvijas krastiem konstatēts divas reizes.

Sistemātika
-----------

**Plankumaino roņu ģints** (*Phoca*) 

* Larga ronis (*Phoca largha*)
* Plankumainais ronis (*Phoca vitulina*)

Atsauces
--------

1. ↑  Mammal Species of the World: Genus Phoca
2. ↑  «Dabas Muzejs: Plēsēji». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 29. martā. Skatīts: 2019. gada 12. martā.
3. 1 2  Latvijas Daba: Plankumainais ronis
4. 1 2  IUCN: Harbor Seal
5. ↑  Fish & Game: Spotted Seal
6. ↑  Status of the Lacs des Loups Marins Harbour Seal, Phoca vitulina mellonae, in Canada
7. ↑  Härkönen, T.; Heide-Jørgensen, M.-P. (1990-12-01). "Comparative life histories of East Atlantic and other harbour seal populations". Ophelia. 32 (3): 211–235. doi:10.1080/00785236.1990.10422032. ISSN 0078-5326

Ārējās saites
-------------

* iNaturalist: Genus Phoca
**Plankumainā dzegužpirkstīte** (*Dactylorhiza maculata* (L.) Soó, agrāk *Orchis maculata*) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir diezgan reta un ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.

Apraksts
--------

Daudzgadīgs, aptuveni 20-60 cm liels lakstaugs. Gumi "pirkstaini" (gr. *dactylos* 'pirksts', *rhiza* 'sakne'), saknes īsas. Stublājs stāvs, kails un diezgan tievs. Lapas lancetiskas, virspusē plankumainas. Lieli ziedi, sakārtoti blivā, garā ziedkopā. Pieziedlapas lancetiskas un zaļas vai plankumainas. Ziedi no baltiem līdz purpurvioletiem ar daudziem rakstu variantiem. Lūpa trīsdaivaina, visas daivas aptuveni vienāda garuma kā vidējā. Latvijā zied jūnijā un jūlijā.

Līdzīga Fuksa (*D. fuchsii*), Baltijas (*D. baltica*) un Rusova (*D. traunsteineri*) dzegužpirkstītei.

Izplatība
---------

Aug Eiropā un Āzijā.

Biotopi
-------

Aug mitrās vai pārmitrās vietās, pļavās, krūmājos, skrajos mežos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana kā arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Izplatība

* Werner Rothmaler: *Exkursionsflora von Deutschland. Gefäßpflanzen: Kritischer Band*. ISBN 3-8274-1496-2
* Mindaugas Ryla: "Lietuvos gegūnių (Dactylorhiza) atpažinimo problemos" *Botanica Lithuanica Suppl.* 5: 47-61, 2003.

Ārējās saites
-------------

* Latvijasdaba.lv[novecojusi saite]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Plankumainā dzegužpirkstīte*** |
**"Universal Music Group"**, saīsināti **UMG**, ir pasaulē lielākā biznesa kompānija un skaņu ierakstu meitas uzņēmums. Pati ietekmīgākā skaņu ierakstu kompānija "Lielajā skaņu ierakstu kompāniju četriniekā". Kompāniju dibinājusi franču mediju konglomerāts "Vivendi SA".

Kompānijai ir reģionālie pārstāvji dažādās valstīs.

UMG pieder pati lielākā mūzikas ierakstu izdevniecība pasaulē, Universal Music Publishing Group, pēc BMG Music Publishing iegādāšanās 2007. gada maijā.

Galvenais "Vivendi SA" birojs atrodas Parīzē, Francija. ASV galvenais birojs atrodas Ņujorkā. Vēl Amerikas savienotajās valstīs kompānija ir pārstāvēta divos birojos: Kalifornijā un Santamonikā. Kompānijas biroji atrodas arī Londonā un Romfordā, Lielbritānija.

Vēsture
-------

Kompānija "Universal Music" agrāk bija viens vesels ar "Universal Pictures". Šīs kompānijas grupas izveide ir cieši saistīta ar Decca Records tīklu formēšanu 1934. gadā. 1962. gadā šo tīklu iegādājās korporācija MCA Inc.. Mūsdienās pastāvošā organizācija "UMG" tika noformēta 1998. gadā, kad tās dibinātājs "Seagram" (šī lielā korporācija tagad ir "Vivendi SA" sastāvā) iegādājās pazīstamo skaņu ierakstu studiju "PolyGram", kuru 1945. gadā dibināja kompānija "Philips". Nosaukums *Universal Music Group* pirmo reizi tika piešķirts kompānijai divus gadus agrāk, kad tika pārsaukts "MCA Music Entertainment Group".

Kopš 2004. gadā "Vivendi Universal Entertainment" (kas pieder "Vivendi SA") iegādājās šo kompāniju no NBC (kas pieder General Electric), *Universal Music Group* un *Universal Pictures* ir atsevišķas komercdarbības uzņēmumi.

2006. gada februārī, konglomerāts "Vivendi SA" kļuva par vienīgo *Universal Music Group* īpašnieku, nopērkot 20 % akciju no līdzīpašnieka Matsushita (Panasonic Corporation).

2007. gada 25. maijā "Vivendi SA" pabeidza "BMG Music Publishing" pirkumu par 2,19 miljardiem $, pēc iegūtā atbalsta no Eiropas savienības.

Pazīstami mūziķi, kas ierakstījuši albumus UMG ierakstu studijā
---------------------------------------------------------------

* Eminem
* Ešlija Simpsone
* Danija Minoga
* Akon
* Aleksandrs Ribaks
* t.A.T.u.
* Soulwax

Piezīmes un asauces
-------------------

1. ↑  US Decca LP Labels Archived 2009. gada 4. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. *www.heroinc.0catch.com*
2. ↑  Universal Music closes on BMG *www.reuters.com*
3. ↑  Universal to buy BMG publishing *News.BBC.co.uk. BBC News.*

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
* www.deccalabelgroup.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 264546569
* LCCN: n2007079003
* ISNI: 0000 0001 0170 1990
* GND: 4726742-2
* BNF: cb142752902 (data)

 |

 |
**Andrejs Istrecesku** (rumāņu: *Andrei Istrățescu*; dzimis 1975. gada 3. decembrī) ir Rumānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1994), no 2011. līdz 2017. gadam pārstāvēja Franciju.

Biogrāfija
----------

1991. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Rumānijas šaha čempionātos izcīnījis piecas medaļas: zelta (1992), divas sudraba (1994, 1996) un divas bronzas (1990, 1999). 1997. gadā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā uzvarējis Aleksandru Čerņinu, bet 2. kārtā zaudējis Andrejam Sokolovam. 2004. gadā Antaljā ierindojies 4. vietā Eiropas individuālajā šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Bukarestē (1994, 2000, 2001), Belgradā (1994), Hanijā (2000), Korintā (2001), Sotronā (Francija, 2001, 2003), Veikanzē (Nīderlande, 2002), Nantē (2003), Endrā un Luārā (2003, 2004), Nansī (2005), Daicizau *Neckar Open* (Vācija, 2012), Djepā (Francija, 2013), Dubaijā (2015).

Pārstāvējis Rumānijas un Francijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 7 reizes (1992-1998, 2002, 2006-2008);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (1992, 1999, 2005, 2009-2011);
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 1992. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu, bet individuālajā - sudraba medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1992. gadā Istrecesku piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1994. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Transfers in 2011
2. ↑  Transfers in 2017
3. ↑  «Federația Română de Șah: Prezentare». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 17. martā. Skatīts: 2018. gada 4. janvārī.
4. ↑  «1997 FIDE Knockout Matches». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 18. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 4. janvārī.
5. ↑  5th European Individual Chess Championship 2004
6. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Andrei Istrătescu
7. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Andrei Istrătescu
8. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Balkaniads :: Andrei Istrătescu
9. ↑

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Ojārs Bušs** (1944—2017) bija latviešu valodnieks, *dr. habil. philol.*, latviešu personvārdu un slenga pētnieks. LU Latviešu valodas institūta vadošais pētnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1944. gada 28. aprīlī Krimuldas pagasta Orēs. Mācījās Rīgas 36. vidusskolā. Studēja somu filoloģiju Ļeņingradas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē (1972).

1973. gadā sāka strādāt LZA Valodas un literatūras institūta Leksikogrāfijas nodaļā, bija viens no Latviešu literārās vārdnīcas sastādītājiem, vēlāk Dialektoloģijas nodaļā, bija Latvijas vietvārdu vārdnīcas galvenais redaktors.
1980. gadā aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidāta disertāciju "Nedialektālie neliterārie leksiskie ģermānismi mūsdienu latviešu valodā (funkcionālais aspekts)" (krievu: *Недиалектные нелитературные лексические германизмы в современном латышском языке (функциональный аспект)*).
1994. gadā ieguva habilitētā filoloģijas doktora grādu par zinātnisko darbu kopumu "Latviešu valodas leksikas cilme, vēsture un mūsdienu lietojums", bija institūta vadošais pētnieks, direktora vietnieks zinātniskajā darbā.
Līdztekus lasīja lekcijas Latvijas Universitātes topošajiem somugristiem.

Bijis Kristīgi demokrātiskās savienības priekšsēdētāja vietnieks ārlietās.

Miris 2017. gada 3. janvārī, apglabāts 1. Meža kapos.

Apbalvojumi
-----------

* Barikāžu dalībnieka piemiņas zīme
* Izglītības un zinātnes ministrijas balva (2004)
* Valodnieces Antoņinas Reķēnas balva (2004)
* Kārļa Mīlenbaha balva (2009)

Darbi
-----

Ojārs Bušs bija viens no Latvijas vietvārdu vārdnīcas vairāku sējumu autoriem un šīs vārdnīcas atbildīgais redaktors; daudzu zinātnisku rakstu autors, recenzents apjomīgajai Lībiešu-igauņu-latviešu vārdnīcai (2012).

Monogrāfijas:

* Personvārdi, vietvārdi un citi vārdi: izpētes pakāpieni (2003),
* Latviešu valodas slenga vārdnīca (2006, kopā ar V. Ernstsoni),
* No ģermānismiem līdz superlatīvam (2008),
* No Abavas līdz Zilupei (2015, kopā ar L. Balodi).

Atsauces
--------

1. ↑  BALTISTICA LII(1) 2017 191—196.
2. ↑  14. saraksts Eiropas Parlamenta vēlēšanām 2004. gada 12. jūnijā
3. ↑  MIRIS VALODNIEKS OJĀRS BUŠS livones.net

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 164985836
* LCCN: nr93050271
* ISNI: 0000 0003 9899 3954
* GND: 1020387866
* SUDOC: 083454705
* BNF: cb16209431w (data)
* BIBSYS: 90724379

 |

 |
**"Gārfīlds 2"** (angļu: *Garfield: A Tail of Two Kitties*) ir 2006. gada Apvienotās Karalistes un ASV datoranimācijas spēlfilma, komēdija, kuras režisors ir Tims Hills, scenārija autori ir Džoels Koens un Aleks Sokolovs. Filma ir 2004. gada filmas "Gārfīlds" turpinājums. Filmā galvenās lomas atveido Brekins Meiers un Dženifere Lava Hjūita, atkārtoti atveidojot Džona Ārbakla un dakteres Lizas Vilsones lomas, bet Bills Marijs atkal ieskaņojis Gārfīldu. Aktieru sastāvam pievienojušies Billijs Konolijs, Īans Eberkrombijs, Rodžers Rīss, Lūsija Deivisa un Olivers Mūrheds, bet Tims Karijs, Bobs Hoskinss, Rīss Ivanss, Vinnijs Džonss, Džo Paskvāls, Ričards Grants, Džeina Līvsa un Rosko Lī Brauns ieskaņojuši dzīvnieku varoņu balsis. Filmā Gārfīlds, Odijs, Liza un Džons dodas uz Apvienoto Karalisti, kur princis ir kaķis, kas izskatās tieši tāds kā Gārfīlds, pēc viņa saimnieka nāves valda pār pili. Viņa valdīšanu apdraud ļaunais aristokrāts, kas plāno pili pārveidot par daudzdzīvokļu mājām un atbrīvoties no prinča.

Filmas pirmizrāde Amerikas Savienotajās Valstīs bija 2006. gada 16. jūnijā, un tāpat kā tā filmas iepriekšējā daļa, tā saņēma pārsvarā negatīvas kritiķu atsauksmes. Latvijā filmas pirmizrāde bija 2006. gada 21. jūlijā. Video spēli "Gārfīlds 2" izstrādāja *The Game Factory*.

Atsauces
--------

1. ↑  «Garfield: A Tail of Two Kitties (2006) – Financial Information». The Numbers.
2. ↑  «Garfield: A Tail of Two Kitties (2006)». *Box Office Mojo*. 2020-07-29. Skatīts: 2020-07-29.

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Turner Classic Movies* profils (angliski)
* *Metacritic* profils (angliski)
* *Box Office Mojo* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
**Gārgaļveidīgie,** **gārgaļveidīgo putnu kārta** (*Gaviiformes*) ir viena no putnu klases (*Aves*) kārtām, kas pieder neognatu infraklasei (*Neognathae*). Gārgaļveidīgo kārtā ir 5 mūsdienās dzīvojošas ūdensputnu sugas, kas visas pieder gārgaļu dzimtai (*Gaviidae*). Šajā kārtā ir vēl 4 aizvēsturisko sugu dzimtas. Molekulārajos pētījumos ir noskaidrots, ka gārgaļveidīgie un zosveidīgie putni ir vissenākās putnu grupas. Tās atdalījās no pārējiem putniem pirms 100 miljoniem gadu.

Mūsdienu gārgaļu sugas mājo Ziemeļamerikā un Eirāzijas ziemeļu daļā, lai gan aizvēsturiskās sugas bija daudz plašāk izplatītas. Latvijā ir sastopamas 4 no 5 pasaulē dzīvojošām gārgaļu sugām. Samērā bieži melnkakla gārgale (*Gavia arctica*) un brūnkakla gārgale (*Gavia stellata*), bet ļoti reti migrācijas laikā arī dzeltenknābja gārgale (*Gavia adamsii*) un polārā gārgale (*Gavia immer*). Melnkakla gārgale agrāk Latvijā bijusi sastopama kā ligzdojoša suga, tomēr pēdējos gados to apstiprinošu novērojumu nav.

Sistemātika
-----------

* **Gārgaļveidīgo kārta** (*Gaviiformes*)
	+ Gārgaļu dzimta (*Gaviidae*)
	+ †*Colymboididae*
	+ †*Gaviella*
	+ †*Neogaeornis*
	+ †*Polarornis*

Atsauces
--------

1. ↑  Boertmann, D. 1990. Phylogeny of the divers, family Gaviidae (Aves). Steenstrupia 16:21-36
2. ↑  A Classification of Living Birds[novecojusi saite]
3. ↑  Diversification of Ramphastinae (Aves, Ramphastidae) prior to the Cretaceous/Tertiary boundary as shown by molecular clock of mtDNA sequences
4. ↑  Gārgaļu dzimta

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85078319
* GND: 4180678-5
* NKC: ph174600

 |

 |
**Tartu observatorija** (igauņu: *Tartu Observatoorium*) ir lielākā astronomijas observatorija Igaunijā, kas dibināta 1810. gadā Tartu apgabalā. 1964. gadā, lai samazinātu gaismas starojuma ietekmi, observatorija pārcēlās uz piemērotāku vietu novērošanai — Teraveres ciemu (20 km uz dienvidrietumiem no Tartu). Laika gaitā observatorija savu vārdu ir mainījusi vairākas reizes — **Dorpatas observatorija** (1810—1893), **Svētā Georga Observatorija** (1893—1919), **Tartu astronomijas observatorija** (1919—1964), **Tartu astrofizikas observatorijas Strūves Igaunijas Zinātņu akadēmijas observatorija** (1964—1995) un Tartu observatorija (kopš 1995. gada).

Observatorijas vēsture
----------------------

Observatorija tika izveidota pie Tartu Universitātes 1810. gadā. Observatorijas ēka (tagad tā ir Tartu Universitātes Vecā observatorija) tika uzcelta uz Toomes (Doma) kalna, to projektēja Johans Vilhelms Krauze. Pirmos observatorijas instrumentus uzstādīja 1814. gadā Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve; viņš arī uzsāka novērojumus ar šiem teleskopiem. 1824. gadā tika uzstādīts 9 collu refraktoru Frauenhofera ražots teleskops — tolaik lielākais ahromatiskais teleskops pasaulē.
1946. gadā observatorija tika atdalīta no Tartu universitātes un kļuva par Igaunijas PSR Zinātņu akadēmijas īpašumu. 1947. gada 1. janvārī tika izveidots Igaunijas PSR Matemātikas un mehānikas Zinātņu akadēmijas Fizikas institūts. Vecā Tartu universitāte kļuva par šīs iestādes daļu. 1950. gadā sāka meklēt jaunu vietu observatorijai. 1952. gada 9. oktobrī institūts tika pārdēvēts par Fizikas un astronomijas institūtu. 1957. gadā institūts saņēma zemi jaunās observatorijas celtniecībai 20 km uz dienvidrietumiem no Tartu, nākamajā gadā tika uzsākta būvniecība.

Atsauces
--------

1. ↑  по проекту Йоханна Вильхельма Краузе[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tartu observatorija***.
* Tartu Observatorija (igauniski)
* Tartu Observatorijas vecā ēka (angliski)
**Polārā hidrometeoroloģiskā stacija «Buhta Ambarčika»** (krievu: *Полярная гидрометеорологическая станция «Бухта Амбарчик»*) ir Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Austrumsibīrijas jūras dienvidos Ambarčikas līča dienvidu krastā Ambarčikas ciematā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā. Organizatoriski pakļauta Čukotkas Hidrometeoroloģijas un vides monitoringa pārvaldei.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1939. gada septembrī, uz Ambarčikas ostu pārceļot 1935. gadā izveidoto 5 km attālo Mismedvežijas polārstaciju. Stacija izvietota Ambarčika līča augstajā krastā 24 m vjl. Sākotnēji bija izvietota līdzās ostai un tur izveidotajai ieslodzīto pārsūtīšanas nometnei, kas ievērojami apgrūtināja stacijas darbu. Pēc ostas pārcelšanas un nometnes likvidēšanas meteostacijas personāls palika vienīgie ciema pastāvīgie iedzīvotāji. Tuvākā apdzīvotā vieta ir 8 km attālā Medvežkas faktorija.

Stacijā tiek veikti pamata hidrometeoroloģiskie novērojumi. 1994. gadā pārtraukti agrometeoroloģiskie novērojumi, bet 2012. gadā uzstādīts pusautomātiskais agrometeoroloģiskais komplekss.

Atsauces
--------

1. ↑  Чукотское УГМС. Труднодоступная станция МГ-2 АМБАРЧИК
2. ↑  Полярная Почта. Полярная станция «Бухта Амбарчик» и порт Дальстроя.

Ārējās saites
-------------

* Б. Миловидов. Полярная станция «Амбарчик». Филателия СССР. 1974. №4. Стр. 15 Archived 2021. gada 28. februārī, *Wayback Machine* vietnē.
**Bugi** (pašnosaukums: *To Ugi*) ir viena no Indonēzijas tautām. Kompakti apdzīvo Sulavesi salas dienvidrietumus, Dienvidsulavesi provinces daudzskaitlīgākā tauta. Runā bugu valodā, kurai kopš 14. gadsimta ir sava rakstība un plaša literatūra. Lielākā daļa bugu nodarbojas ar lauksaimniecību. Tautas nosaukums «bugi» ir malajiešu eksoetnonīms, pašnosaukums *To Ugi* nozīmē ‘Ugi (pirmais bugu Činas karalistes valdnieks) cilvēki’.

Bugu priekšteči ieceļojuši Sulavesi 2. gadu tūkstoša pirms mūsu ēras vidū no Taivānas vai Ķīnas dienvidiem. To sākotnējais apdzīvotības areāls ir ap Tempes un Sidenrena ezeriem salas dienvidaustrumos.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 129. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bugi***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85017676
* NDL: 00576790

 |

 |
**Buhta Tihaja** (krievu: *Бухта Тихая*) bija vissezonas PSRS polārstacija Arktikā. Izvietojusies Franča Jozefa Zemei piederošajā Hukera salā Barenca jūras ziemeļos. Izveidota 1929. gadā kā pirmā pastāvīgā polārstacija Franča Jozefa Zemē un līdz 1932. gadam, kad izveidoja Ostrovrudoļfas polārstaciju, bija vistālāk ziemeļos esošā pastāvīgi cilvēku apdzīvotā apmetne.

Vēsture
-------

Stacija izveidota 1929. gada vasarā polārpētnieka Oto Šmita vadībā. Par vietu stacijas būvniecībai tika izvēlēts Tihajas līča ziemeļu krasts Hukera salas ziemeļrietumos. Šajā pat vietā notika Georgija Sedova polārās ekspedīcijas ziemošana 1913./1914. gadā. Oficiāli atklāta 30. augustā; stacijas darbību sākotnēji nodrošināja septiņu cilvēku komanda, pirmais stacijas vadītājs bija P. Iļļaševičs. Sākotnēji stacijas novērojumu programmā bija tikai meteoroloģija un aeroloģija.

Elektrostacijas ēkas iekšpuse
1932. gadā sakarā ar 2. Starptautisko polāro gadu Ivana Papaņina vadībā stacija tika ievērojami paplašināta un reorganizēta par magnētisko observatoriju. Stacija nodrošināja ne tikai meteoroloģiskos, aeroloģiskos, ģeomagnētiskos, hidroloģiskos, aktinometrijas, jonosfēras, polārblāzmas un citus pētījumus, bet kalpoja arī kā atbalsta bāze tālākai arhipelāga un Arktikas izpētei. Atsevišķos periodos stacijā uzturējās līdz pat 60 cilvēku personāla un tajā dzimuši vismaz 11 bērni. Stacijā bija vairāk kā 20 ēkas, tajā skaitā vistālāk ziemeļos uzbūvētais lidmašīnu angārs.

2. Pasaules kara laikā Buhta Tihaja bija vienīgā PSRS polārstacija Barenca jūras ziemeļu daļā, kas nepārtrauca darbību. 1957./1958. gadā stacija piedalījās Starptautiskā ģeofizikas gada programmā.

1960. gadā stacija tika slēgta un pētniecības programma pārnesta uz Heisa salu uz Krenkeļa observatoriju.

Mūsdienās Buhta Tihaja ietilpst nacionālajā parkā Russkaja Arktika un to apsaimnieko Arktikas muzeju un izstāžu centrs. 2015. gadā stacija tika atzīta par kultūrvēsturiskā mantojuma objektu. Staciju restaurē, lai pielāgotu tūrisma vajadzībām. Stacijā ir atvērta pasta nodaļa.

Atsauces
--------

1. ↑  Бухта Тихая
2. ↑  Полярная гидрометеорологическая станция Бухта Тихая
3. ↑  НА ЗЕМЛЕ ФРАНЦА-ИОСИФА. М. С. Муров
4. ↑  Специалисты полностью очистили ото льда самый старый самолетный ангар в Арктике
5. ↑  Полярной станции "Бухта Тихая" - 90 лет!
6. ↑  «ПОЛЯРНАЯ СТАНЦИЯ «БУХТА ТИХАЯ» В ГОДЫ ВЕЛИКОЙ ОТЕЧЕСТВЕННОЙ ВОЙНЫ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 5. decembrī. Skatīts: 2019. gada 5. decembrī.
7. ↑  «Тихая» опора страны: первая полярная станция СССР отмечает 90-летие
8. ↑  «Национальный парк «Русская Арктика»
9. ↑  Реставрация в Арктике самого северного музея в мире

Ārējās saites
-------------

* Постройки полярной станции впервые в истории отреставрируют и превратят в музей
Uz svina cilindra izveidojies svina baltums
**Svina baltums** jeb **svina baltais** (*flake white*, *Kremnitzerweiss*, *blanc d'argent*) ir mākslīgi iegūts svinu saturošs balts pigments. Pēc sastāva tas ir svina karbonāta (apmēram 70 %) maisījums ar svina hidroksīdu (30 %). Šo savienojumu proporcijas katrā pigmenta šķirnē ir citādas. Svina baltais ir pazīstams no seniem laikiem, to apraksta sengrieķu un romiešu autori, viduslaikos to ražoja Venēcijā un Holandē. Ievērojamas ražošanas vietas bija Ungārijas pilsēta Kremnica, vēlāk Austrijas pilsēta Kremsa. Šo pilsētu nosaukumus nes labākās svina baltā šķirnes. Svina balto ieguva ar vairākām metodēm, kas ietver sevī vai nu metāliskā svina pakļaušanu etiķskābes tvaiku un ogļskābās gāzes iedarbībai vai arī svina savienojumu un to šķīdumu apstrādi ar ogļskābo gāzi. Modernāka metode ir svina baltā iegūšana elektrolītiski.

Svina baltajam ir vesela rinda labu īpašību, kas to padara neaizvietojamu eļļas glezniecībā. Galvenā no tām ir lieliskā savienojamība ar eļļu, kuru tas uzņem 20-30%. Svina baltais ar to veido zināmu daudzumu svina ziepju, kas darbojas kā žūšanas katalizators — sikatīvs, paātrinot atmosfēras skābekļa piesaistīšanu un eļļas sacietēšanu. Krāsa žūst ātri un sacietē vienmērīgi visā biezumā, neveidojot plēvīti. Labi piesaistās citiem krāsu slāņiem un rada piemērotu virsmu nākamo slāņu piesaistei, kas uz svina baltās neveido pārrāvumus. Arī citas, lēnāk žūstošās krāsas, sajauktas ar svina balto, žūst ātrāk. Svina baltā krāsa veido labi sedzošu, lēni novecojošu un atmosfēras izturīgu slāni. Šī krāsa ir kā radīta daudzslāņu glezniecībai. Par to liecina visa Eiropas glezniecība — vecmeistaru darbi, kas gleznoti, izmantojot sarežģītu pagleznojumu un lazējumu struktūru, ir lieliski saglabājušies.

Svina baltajam piemīt arī dažas lietošanu ierobežojošas īpašības. Pigments ir indīgs, tas nedrīkst iekļūt gremošanas traktā. Ar to strādājot, vajadzētu lietot roku aizsargkrēmu, jo tas var uzsūkties arī caur ādu. Tieši toksiskuma dēļ daudzas firmas šo pigmentu vairs neražo un mūsdienās to izmanto tikai glezniecībā lietojamām krāsām. Svina baltais melnē, reaģējot ar sērūdeņraža zīmēm atmosfērā, kā arī brīvu sēru citos, ar to sajauktos pigmentos, tāpēc to nedrīkst lietot līmes tehnikās un kopā ar nekvalitatīviem pigmentiem eļļas tehnikā. Literatūrā sastopamais brīdinājums par svina baltā īpašību zaudēt segtspēju vairāk ir saistīts ar eļļas izmaiņām novecojot. To pašu var teikt arī par svina baltajam piedēvēto dzeltēšanu. Citiem baltajiem pigmentiem piemīt atsevišķas labas īpašības, bet tie nav piemēroti pastozai daudzslāņu glezniecībai.

Atsauces
--------

1. ↑  *Zinātnes un tehnoloģijas vārdnīca*. Rīga : Norden AB, 2001, 649. lpp. ISBN 9984-9383-5-2

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Svina baltums***.
***Tartuosteus giganteus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja vidusdevonā, Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Valters Gross 1933. gadā kā *Psammolepis gigantea*. Holotips ir branhiālā plātne no Hāslavas atseguma Merajegi (Emajegi pieteka) krastā. 1961. gadā Dmitrijs Obručevs šo sugu iedalīja jaunā tartuosteju ģintī. Attiecīgi *Tartuosteus giganteus* kļuva par šīs ģints tipveida sugu. Nosaukums *Tartuosteus giganteus* nozīmē milzīgs tartuostejs. Suga ir izplatīta Igaunijā, Tartu apkārtnē, kā arī Ļeņingradas apgabalā Lugas, Orodežas, Sabas, Vejenkas upju krastos, arukilas svītas nogulumos.

Apraksts
--------

Tie bija liela izmēra organismi ar samērā stipri izliektu un aizmugurē gandrīz līdz vidum šķeltu vēdera plātni. Tai uz ārējās virsmas gandrīz visā garumā stiepjas masīvu, porainu audu josla. Branhiālā plātne ir gara un plata, tās biezums līdz 1,5 cm. Ādas zobi ir ļoti mazi (vidēji 0,3 mm), ieapaļi vai izstiepti, ar relatīvi gariem un retiem zobiņiem.

Salīdzinājums
-------------

*T. giganteus* vēdera plātne ir ar izliektu priekšējo malu un tā ir izliektāka, nekā *Drepanaspis* vai *Schizosteus*, un gandrīz tāda, kā senākajām *Pycnosteus* sugām. Tās izgriezums ir šaurs, kā *Schizosteus striatus*, un segts ar tesērām, taču salīdzinoši īsāks. Branhiālā plātne pēc formas atgādina *Schizosteus splendens* un *Pycnosteus palaeformis* branhiālās plātnes. Ādas zobi izceļas ar saviem mazajiem izmēriem.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 111. lpp
**Somijas Centrs** (somu: ***Suomen Keskusta***) ir centriska, liberāla, agrāra politiskā partija Somijā. Dibināta 1906. gadā.

Vēsture
-------

Par partijas dibināšanu tiek uzskatīts 1906. gads, kad dibināta **Somijas zemnieku apvienība** (*Suomen Maalaisväestön Liitto*) un *Dienvidpohjanmā jauno somu zemes apvienība* (*Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto*). Abas partijas 1908. gadā apvienojās ar nosaukumu **Zemes apvienība** (*Maalaisliitto*). Zemes apvienības ideoloģiskais tēvs bija Santeri Alkiota. Partija atbalstīja tādas idejas kā humānismu, zemes garīgumu, zemniecībai līdzīgu brīvību, decentralizāciju, nabadzības novēršanu, progresīvismu.

Pēc neatkarības iegūšanas konservatīvie spēki vēlējās Somijā iedibināt monarhiju. Tam pretojās Zemes apvienība, iestājoties par republikānisku valsts pārvaldes formu. 1919. gada vēlēšanās Zemes apvienība kļuva par otru lielāko partiju Eduskuntā.

Zemes apvienība kopā ar Nacionālo Progresa partiju veidoja daudzas valdības. Tās premjerministri bija Kiesti Kallio 1922. gadā un Juho Sunila 1927. gadā. 1937. gadā Kiesti Kallio kļuva par Somijas prezidentu.
1956. gadā Zemes apvienības kandidāts Urho Kekonens, kurš pirms tam bija premjerministrs vairākas reizes, kļuva par prezidentu, un šo amatu ieņēma līdz 1982. gadam.
1959. gadā no Zemes apvienības atdalījās Somijas Lauku partija (*Suomen maaseudun puolue*).

1965. gadā Zemes apvienība tika pārdēvēta par **Centra partiju** (*Keskustapuolue*).
1982. gadā Liberālā tautas partija kļuva par Centra partijas "biedra partiju". Tā atdalījās pēc tam, kad Zviedrijas Liberālā tautas partija guva panākumus Zviedrijas parlamenta vēlēšanās.

1988. gadā Centra partija tika pārdēvēta par **Somijas Centru** (*Suomen Keskusta*).
No 2003. līdz 2011. gadam Somijas Centrs bija lielākā partija Eduskuntā, un Mati Vanhanens bija premjerministrs septiņus gadus. 2011. gada vēlēšanās Somijas Centrs bija tikai ceturtā partija. 2015. gada vēlēšanās atguva pirmo vietu parlamentā, un kopā ar Somu partiju veidoja koalīciju.

Vēlēšanas
---------

Somijas Centra vēlēšanu rezultāti Eduskuntā

Partijas priekšsēdētāji
-----------------------

| Priekšsēdētājs | Termiņa sākums | Termiņa beigas |
| --- | --- | --- |
| Oto Karhi | 1906. | 1909. |
| Kiesti Kallio | 1909. | 1917. |
| Filips Sālasti | 1917. | 1918. |
| Santeri Alkio | 1918. | 1919. |
| Peka Heikinens | 1919. | 1940. |
| Viljami Kalliokoski | 1940. | 1945. |
| Vieno Johanness Sukselainens | 1945. | 1964. |
| Johanness Virolainens | 1964. | 1980. |
| Pāvo Veirinens | 1980. | 1990. |
| Esko Aho (pirmā reize) | 1990. | 2000. |
| Anneli Jēttēnmeki (pirmā reize) | 2000. | 2001. |
| Esko Aho (otrā reize) | 2001. | 2002. |
| Anneli Jēttēnmeki (otrā reize) | 2002. | 2003. |
| Mati Vanhanens | 2003. | 2010. |
| Mari Kiviniemi | 2010. | 2012. |
| Juha Sipile | 2012. | 2019. |
| Katri Kulmuni | 2019. | 2020. |
| Annika Sārikko | 2020. |  |

Ārējās saites
-------------

* Somijas Centra partija

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 295885109
* LCCN: n82045373

 |

 |
**Gāzu uzbrukums Halabdžai** ir Irākas bruņoto spēku uzbrukums kurdu apdzīvotajai Halabdžas pilsētai (аrāb. حلبجة‎‎, kurd. *Helepçe*) Irākas ziemeļaustrumos (netālu no robežas ar Irānu), pielietojot kaujas gāzes, 1988. gada 16.-17. martā, Irānas - Irākas kara laikā.

Kad 1988. gada 15. martā irāņu islāma revolūcijas sargi kopā ar kurdu partizāniem pešmerga ieņēma Halabdžas pilsētu, Sadams Huseins pavēlēja uzbrukt iebrucēju pozīcijām no gaisa, izmantojot kaujas gāzes. Aviācija bombardēja irāņu-kurdu pozīcijas pilsētā ar vēl 1. Pasaules karā bēdīgu slavu guvušo iprītu, tabunu, nervu paralītisko gāzi zarīnu un nacistu izgudroto, taču līdz tam tā arī neaprobēto kaujas gāzi VX. Bojā gāja arī vairāk nekā 3000 kurdu civiliedzīvotāju, kuri nepaspēja pamest pilsētu pirms kaujas sākšanās.

Irānas valdība nodrošināja žurnālistiem, fotoreportieriem un TV operatoriem helikopterus, ar kuriem tos nogādāja notikuma vietā, un to reportāžas un, galvenais, nofotogrāfētās Halabdžas līķu pilnās ielas, kuru pozas atgādināja Pompeju izrakumus, satricināja pasauli.

Rezultāti
---------

Notikuma ietekmē tika pārskatīta, uzlabota un 1993. gadā Parīzē parakstīta *Konvencija par ķīmiskajiem ieročiem*, saskaņā ar kuru tagad aizliegts pielietot, uzglabāt, izgudrot, ražot, transportēt, tirgot un dāvināt šādu bruņojumu, bet esošos krājumus ir jāiznīcina.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Halabja chemical attack*** |

* Chemical massacre of the Kurds by the Iraqi regime Halabja - March 1988
**Gēsta Štolcs** (zviedru: *Gösta Stoltz*; 1904. gada 9. maijs, Stokholma — 1963. gada 25. jūlijs, Stokholma) bija Zviedrijas starptautiskais lielmeistars šahā (1954).

Biogrāfija
----------

Jau no piecpadsmit gadu vecuma strādājis kā automehāniķis, bet vēlāk kļuvis par vienu no 20. gadsimta spēcīgākajiem Zviedrijas šahistiem. Trīs reizes pēc kārtas uzvarējis Zviedrijas šaha čempionātos (1951—1953). 1947. gadā dalījis pirmo vietu Ziemeļu valstu šaha čempionātā. Ar labiem panākumiem cīnījies mačos pret Rūdolfu Špīlmanu (1930. gads - 2½:3½), Salo Floru (1931. gads - 4½:3½), Gideonu Štālbergu (1931. gads - 3:3), Āronu Nimcoviču (1934. gads - 2½:3½). 1941. gadā uzvarējis neoficiālajā Eiropas šaha čempionātā Minhenē, apsteidzot toreizējo Pasaules šaha čempionu Aleksandru Aļehinu. Pēc Otrā Pasaules kara 1946. gadā Nīderlandē bijis otrais spēcīgā turnīrā aiz Alberika O'Kelli.

Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīros: 1948. gadā ieņēmis 18. vietu, bet 1952. gadā — 16. vietu.

Zviedrijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 9 reizes (1927-1937, 1952-1954). Komandu kopvērtējumā izcīnījis sudraba (1935) un bronzas (1933) medaļas, bet individuālā vērtējumā - zelta (1931) un bronzas (1935) medaļas;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā.

FIDE Štolcam 1950. gadā kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1954. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Munich (1941)
2. ↑  Hoogovens (1946)
3. ↑  1948 Saltsjobaden Interzonal Tournament
4. ↑  1952 Stockholm Interzonal Tournament

Ārējās saites
-------------

* Gēsta Štolcs šahista profils vietnē chessgames.com
* Gēsta Štolcs šahista profils vietnē 365chess.com
* Gēsta Štolcs šahista profils vietnē chesstempo.com
* Gēsta Štolcs šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
* Gēsta Štolcs šahista profils vietnē olimpbase.org (neoficiālās Pasaules šaha olimpiādes)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36524927
* LCCN: no97051738
* ISNI: 0000 0000 4087 7086
* GND: 1264338031

 |

 |
**Rihards Teihmans** (vācu: *Richard Teichmann*; 1868. gada 24. decembris, Altenburga — 1925. gada 12. jūnijs, Berlīne) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija
----------

Mācījies filoloģiju Jēnas un Berlīnes universitātēs. Berlīnē sācis aizrauties ar šahu. 1892. gadā devies uz Angliju, lai strādātu par valodu skolotāju, un līdz 1908. gadam pārsvarā dzīvojis Londonā. Pirmo panākumu šaha turnīros izcīnījis 9. Vācijas šaha savienības kongresā 1894. gadā Leipcigā, kur ieņēmis 3. vietu. 1899. gadā spēlējis turnīrā Londonā, taču izstājies pēc četrām kārtām acu problēmu dēļ. Slimības rezultātā zaudējis savu labo aci un turpmāk šaha turnīros spēlējis ar acu apsēju. 1900. gadā uzvarējis Londonas šaha turnīrā. Lielāko panākumu izcīnījis Kārlsbādes šaha turnīrā, kurā uzvarējis 26 dalībnieku konkurencē, apsteidzot tādus sava laika meistarus kā Akiba Rubinšteins un Kārlis Šlehters. Labus rezultātus parādījis arī mačos, uzvarot Žaku Mizesu, Rūdolfu Špīlmani, un 1921. gadā spēlējot neizšķirti 4:4 (+2, - 2, =2) ar nākamo Pasaules šaha čempionu Aleksandru Aļehinu. Bijis pozicionāla stila šahists, kā arī lielisks analītiķis un šaha problēmists. Miris Berlīnes hospitālī no hroniskas nieru un sirds slimības.

Atsauces
--------

1. ↑  9th DSB Kongress, Leipzig (1894)
2. ↑  London (1900)
3. ↑  Karlsbad (1911)

Ārējās saites
-------------

* Rihards Teihmans šahista profils vietnē chessgames.com
* Rihards Teihmans šahista profils vietnē 365chess.com
* Rihards Teihmans šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 27968429
* LCCN: no98102766
* ISNI: 0000 0000 4600 2475
* GND: 123027152
* NKC: mzk2013759271

 |

 |
Šis raksts ir par upi. Par departamentu skatīt rakstu Somma (departaments).

**Somma** (*Somme*) ir upe ziemeļu Francijā, Pikardijā. Tās garums ir 245 km, no tiem kuģojami ir 160 km (ieskaitot kanālus).

Somma sākas ap Sen-Kantenu, augšgalā savienota ar Šeldu un Uazi, arī pati kanalizēta no augšas līdz Korbjē, tāpēc sastāda svarīgu daļu Ziemeļfrancijas iekšējā ūdens ceļu tīklā. Sommas baseina augšdaļu šķērso vairāki tranzīta ceļi starp Franciju un Beļģiju. Vidusdaļā auglīgs lesa rajons, lejasdaļā (lejpus Amjēnas) mazāk auglīga krīta platforma, kas ielejas krastos veido stāvas krīta kraujas. Sommas ielejas dibenā ir auglīga zeme sakņu un augļu dārziem. Grīvā diezgan plašs, bet sekls, kuģniecībai nederīgs estuārs, tāpēc kuģu pieejai rakts kanāls, kas iet uz Abevillu, Sommas grīvas ostu.

Atsauces
--------

1. 1 2  Latviešu konversācijas vārdnīca, 156. burtnīca, 39820 kol.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 123171022
* LCCN: sh89001856
* GND: 4055489-2
* SUDOC: 027622118
* BNF: cb119623054 (data)
* NKC: ge605345

 |

 |