recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anno** bija Turaidas novada līvu valdnieks. Indriķa hronikā Anno minēts kā pirmais līvu valdnieks, uzticams bīskapa Meinarda sabiedrotais no 1195. gada, kas viņu brīdināja atgriezties savā pilī Ikšķilē, kad tas caur Turaidu bija nolēmis bēgt uz Igauniju. Iespējams, ka Anno bija Kaupo priekštecis Turaidas līvu valdnieka amatā.

Vārda cilme
-----------

Pēc viena uzskata Anno bijis pirmais Turaidas priestera Teoderiha kristītais lībietis, kas pēc kristīšanās ieguvis Johana (Jāņa) vārdu. Pēc cita uzskata Anno ir sensakšu personvārds (Alvre 1984; Stoebke 1964), ko līvi pārņēmuši no vikingiem.

13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki Anno laikā
-----------------------------------------------------------------

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Turaidas vecākais sākotnēji bija Polockas kņaza Valdemāra vasalis, bet pēc padošanās Livonijas bīskapam Albertam viņš kļuva par Alberta vasali, pretī saņemot savu pilsnovadu kā lēni. Saskaņā ar Jersikas miera līgumu Polocka 1212. gadā atteicās no pretenzijām uz Līvzemi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **nezināms**  |  **Turaidas zemes vecākais Anno** pirms 1195. gada - pēc 1200. gada | Pēctecis: **Kaupo**  |
| Priekštecis: **Volodars no Minskas (1167—1184)  Ginvils (Jurijs) (1192—1199)**  |  **Polockas kņazi  Vladimirs Vseslavičs (1184—1216)** Dažu kņazu valdīšanas gadi nav precīzi zināmi | Pēctecis: **Boriss II Vseslavičs (1216—1222)**  |
| Priekštecis: **nav**  |  **Livonijas bīskapi  Meinards (1186—1196)  Bertolds (1196—1198)  Alberts fon Bukshēvdens (1199—1229)**  | Pēctecis: **Nikolajs fon Nauens (1229—1253)**  |
Frīdrihs Zēbergs (stāv labajā pusē) kopā ar Tolla ekspedīcijas dalībniekiem
**Frīdrihs Zēbergs** (*Friedrich Seeberg*, krievu: *Фридрих Георгиевич Зееберг*; 1871–1902) bija Krievijas Impērijas polārpētnieks, astronoms un magnetologs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Pēterburgā 1871. gada 27. septembrī luterāņu mācītāja Georga Teodora Zēberga un viņa sievas Karolīnas, dzimušas Elferfeldes, ģimenē. Mācījās Pēterburgā Sv. Annas skolā (1881-1882), Dobeles Bergmaņa-Šulces privātskolā (1882-1886), Jelgavas ģimnāzijā (1886-1889).

No 1889. līdz 1891. gadam strādāja par Lestenes mājskolotāju, tad no 1892. līdz 1897. gadam studēja matemātiku un astronomiju Tērbatas Universitātē. Strādāja par matemātikas un fizikas skolotāju Pēterburgas reformētajā (baznīcas) skolā (1897-1899).

1900. gadā Zēbergs pieteicās Eduarda fon Tolla vadītajā ekspedīcijā uz Jaunsibīrijas salām. 1902. gada novembrī Eduards Tolls, Frīdrihs Zēbergs un vēl divi ekspedīcijas dalībnieki atstāja Koteļnija salu un pazuda uz visiem laikiem.

Atsauces
--------

1. ↑  Baltische Historische Kommission (BHK)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Frīdrihs Zēbergs***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 1109154592504143370007
* GND: 1173664181

 |

 |
***Chalaraspidum*** ir lofogastrīdu kārtas un *Lophogastridae* dzimtas augstāko vēžu ģints. *Chalaraspidum* ir monotipiska ģints (viena suga *Chalaraspidum alatum*), kas pārstāv sīkus pelaģiskus vēzīšus, kuri dzīvo Dienvidu okeānā uz dienvidiem no Austrālijas.

Apraksts
--------

Karapakss ir plāns, plēvveidīgs, izmēros ļoti liels un bez galvkrūtīm sedz arī abdomena priekšējos segmentus. Karapaksa priekšējo galu veido uz priekšu izvirzīta plata pieres plātne bez rostrālā izauguma. Acis ir mazas. Antenulas pamatne ir īsa un resna. Iekšējā vica ir ļoti maza. Antenas plātnīte neposmota, tās ārējā mala ir zobota. Domājams, divi priekšējie krūšu kāju pāri nedaudz atšķiras no pārējām krūšu kājām (ir īsāki). Vēdera segmenti ir ar noapaļotiem plevrāliem izaugumiem. Telsons ir izstiepts un un sašaurinās distālā virzienā. Uropodu eksopodīti ir nesegmentēti.

*Chalaraspidum* pēc savas uzbūves ir ļoti līdzīgs *Pseudochalaraspidum* ģintij, kas kādu laiku radīja šaubas par to, ka tās ir divas atsevišķas ģintis. Abu monotipisko ģinšu sugām, neskatoties uz lielu līdzību, tomēr ir būtiskas atšķirības. *C. alatum* abdomena sestā segmenta plevrālais izaugums ir ar vienu izvirzījumu, bet *P. hanseni* ir ar diviem skaidri atšķiramiem asiem izvirzījumiem. Un vēl apakšžokļa (*maxilla*) tausteklis (palpa) *C. alatum* sastāv no diviem segmentiem, bet *P. hanseni* no viena.

Atsauces
--------

1. ↑  Sars, G.O. (1883) Preliminary notices on the Schizopoda of H.M.S. Challenger Expedition. Forhandlinger i Videnskabsselskabet i Kristiania, 7, 53. lpp.
2. ↑  Research gate
Šis raksts ir par tautsaimnieku. Par citām jēdziena **Balodis** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Eduards Aleksandrs Balodis** (1880-1951) bija latviešu skolotājs, tautsaimnieks un politiķis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1880. gada 26. maijā Litenes pagastā Andreja Baloža ģimenē. Mācījās Litenes pagasta skolā, un Valkas skolotāju seminārā (1897-1900). Bija Plāteres un Lubānas pagastu skolu skolotājs (1900-1910). Studēja Kijevas komercinstitūtā (1910-1914), Rēzeknes komercskolas skolotājs (1914-1918) un direktors (1918-1919). Rēzeknes pilsētas domnieks, valdes loceklis (1917), Tautas padomes Latgaliešu frakcijas loceklis (1918-1920).

Pēc pārcelšanās uz Rīgu Centrālās savienības „Konzums" kooperācijas darbinieku kursu vadītājs (1919-1927), Latvijas Universitātes kooperācijas katedras privātdocents (1926), vecākais docents (1933), Latvijas Universitātes saimniecības padomes loceklis, *Dr. oec.* (1936), profesors (1937). Latvijas tautas bankas valdes sekretārs.

Miris 1951. gada 1. oktobrī Rīgā.

Darbi
-----

* Kooperācija Latvijā 19. gs. (1929.),
* Latviešu kredītkooperācijas no pirmsākumiem līdz pasaules karam (1935),
* Modernās kooperācijas priekšteči Latvijā,
* Kooperācija skolām un pašmācībai,
* Patērētāju biedrību darbvedība un grāmatvedība

Atsauces
--------

1. ↑  latgalesdati.du.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305064161
* LNB: 000048211
* ISNI: 0000 0004 1669 0181

 |

 |
**Kristaps Valters** (1861—1944) bija latviešu jurists, Senāta loceklis, Apvienotās sapulces priekšsēdētājs (1920-1929; 1933—1934).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1861. gada 18. decembrī Kuldīgas pagasta Dindžās (tagad Rumbas pagasts) lauksaimnieka Kristapa Valtera un viņa sievas Annas, dzimušas Vidiņas, ģimenē. Mācījās Kuldīgas pagastskolā, tad Kuldīgas ģimnāzijā (1875—1877, 1886—1888).
1890. gadā piedalījās Rīgas Latviešu biedrības etnogrāfisko materiālu vākšanas ekspedīcijā pa Lejaskurzemi.

Studēja Maskavas Universitātes Juridiskajā fakultātē, kuru 1893. gadā absolvēja ar II šķiras diplomu. 1893. gada jūlijā— septembrī bija laikraksta "Dienas Lapa" galvenais redaktors, tad no 1894. gada privātadvokāts un zvērināta advokāta palīgs Rīgā (1896).
1897. gadā Valteru apcietināta jaunstrāvnieku lietā un viņš sešas nedēļas atradās apcietinājumā. 1904. gada 3. maijā ieguva zvērināta advokāta tiesības, līdztekus no 1904. gada oktobra līdz 1905. gada jūlijam bijis laikraksta "Dienas Lapa" redaktors un līdzizdevējs. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Maskavu, 1917. gadā pārcēlās uz Tērbatu, kur darbojās bēgļu palīdzības organizācijās.

1918. gadā Valters atgriezās Latvijā un 1918. gada 7. decembrī kļuva par Latvijas Senāta senatoru Administratīvajā departamentā, piedalījās Latvijas tiesu pagaidu nolikuma izstrādē. 1919. gada 2. oktobrī viņu ievēlēja par Latvijas Senāta Administratīvā departamenta priekšsēdētāju, bet 1920. gada 3. jūnijā arī par priekšsēdētāju Kopējām rīcības un tiesas sēdēm un Latvijas Senāta apvienotās sapulces priekšsēdētāju.
No 1922. gada 16. novembra viņš bija Centrālās vēlēšanu komisijas loceklis.

Pēc Ulmaņa apvērsuma senators Kristaps Valters 1934. gada 21. novembrī lūdza viņu atbrīvot no amata un 1934. gada 5. decembrī atsāka strādāt par zvērinātu advokātu Rīgā. Pēc Latvijas okupācijas atgriezās tēva mājās un no 1941. gada janvāra strādāja Kuldīgas juridiskajā konsultācijā par advokātu.
Vācu okupācijas laikā 1941. gada 21. augustā bija zvērināts advokāts Kuldīgā.
Miris 1944. gada 4./5. novembrī Dindžās.

Ģimene
------

1894. gadā apprecējās ar Emmu Galviņu (1872—1941), meita Anna Eleonora, precējusies Fogelmane (1898—1989), zvērināta advokāta palīdze, padomju okupācijas laikā izsūtīta, dēls Nikolajs Valters (1900—1979), zvērināts advokāts, miris Beļģijā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, II šķira (1926)

Latvijas Senāts 1925. gadā. No kreisās: senatori A. Haritonovskis, F. Blūms, Fr. Zilbers, K. Puriņš, A. Gubens, A. Sīmanis, K. Valters, K. Ozoliņš, A. Lēbers, J. Kalacis, B. Nagujevskis, A. Pētersons.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **amats izveidots Kārlis Ozoliņš**  |  **Latvijas Senāta Apvienotās sapulces priekšsēdētājs** 1920. gada 3. jūnijs — 1929. gada 11. janvāris1933. gada 23. novembris — 1934. gada 12. jūnijs | Pēctecis: **Miķelis GobiņšAleksandrs Gubens**  |
**Eduards Gufelds** (krievu: *Эдуард Ефимович Гуфельд*; 1936. gada 19. marts, Kijiva - 2002. gada 23. septembris, Losandželosa) bija Ukrainā dzimis ASVstarptautiskais lielmeistars šahā (1967).

Šahista karjera
---------------

1953. gadā piedalījies savā pirmajā šaha turnīrā. No 1959. gada līdz 1972. gadam astoņas reizes iekļuvis PSRS šaha čempionāta finālos. Labākais sasniegums šajos turnīros bijis 1963. gadā Ļeņingradā, kad Gufeldam izdevās ierindoties 7. vietā. PSRS izlases sastāvā divas reizes uzvarējis Pasaules studentu komandu čempionatos (1961, 1962). 1967. gadā izpildījis FIDE lielmeistara normu. 1960. gadu beigās pārcēlies uz dzīvi Gruzijā, kur bijis Pasaules čempiones Maijas Čiburdanidzes personālais treneris, kā arī Gruzijas izlases sastāvā piedalījies PSRS komandu čempionātos, kur 1981. gadā palīdzējis komandai izcīnīt 3. vietu. Piedalījies zonālajā turnīrā Viļņā, kur dalījis 5.-6. vietu. Gruzijas PSR (1977) un PSRS nopelniem bagātais treneris (1981). Trenējis PSRS sieviešu izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1982, 1984). PSRS vīriešu izlases kapteinis Pasaules komandu čempionātā šahā (1985). Pēc PSRS sabrukuma pārcēlies uz dzīvi ASV, kur arī miris 66 gadu vecumā no insulta.

Bijis daudzu šaha grāmatu autors un ļoti kolorīta personība. Savā atklātņu repertuārā visbiežāk lietojis vecindiešu aizsardzību, kuras attīstībai devis lielu ieguldījumu

Atsauces
--------

1. ↑  XXXI Championship of URS Leningrad 1963
2. ↑  15th Soviet Team Chess Championship: Moscow 1981
3. ↑  Zonal Tournament Vilnius 5-29.8.1975
4. ↑  Eduard Gufeld, 66, Chess Grandmaster and Writer
5. ↑  «Eduard Gufeld 1936-2002». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2005. gada 22. martā. Skatīts: 2013. gada 18. jūnijā.

Ārējās saites
-------------

* Eduards Gufelds šahista profils vietnē chessgames.com
* Eduards Gufelds šahista profils vietnē 365chess.com
* Eduards Gufelds šahista profils vietnē chesstempo.com
* Eduards Gufelds šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)
* Eduards Gufelds šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
* Eduards Gufelds šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 40183778
* LCCN: n80096996
* ISNI: 0000 0000 7973 9107
* GND: 119233622
* SUDOC: 244090289
* BNF: cb17023732t (data)
* BIBSYS: 90075885
* NKC: mzk2003181382
* BNE: XX1133995

 |

 |
Šis raksts ir par F1 pilotu. Par citām jēdziena **Fitipaldi** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
**Kristians Fitipaldi** (*Christian Fittipaldi*; dzimis 1971. gada 18. janvārī, Sanpaulu, Brazīlijā) ir Formula 1 ekspilots. Par Kristianu viņš nosaukts par godu citam Brazīlijas autosportistam, Kristianam Haincam, kurš gāja bojā 1963. gadā. Kristians Fitipaldi nav bijis tik veiksmīgs kā viņa tēvocis Emersons Fitipaldi.

Kristians nokļuva F1 1992. gadā, Minardi komandā. Sezonas gaitā viņš nepiedalījās sešās sacīkstēs, no tām trijās tādēļ, ka nespēja kvalificēties, bet vēl trijās tāpēc, ka bija savainots. Sezonas priekšpēdējās sacīkstēs, Japānas GP, Kristians izcīnīja vienu punktu. Komanda pagarināja viņa līgumu vēl uz vienu sezonu un viņam izdevās pat vienu reizi finišēt ceturtajam, pavisam nedaudz atpaliekot no pirmās vietas ieguvēja Minardi. 1994. gadā brazīlietis nokļuva Footwork komandā, kur viņš divreiz finišēja ceturtais. Vēlāk viņš piedalījās CART un NASCAR sacīkstēs. Pašlaik viņš piedalās Stock Car Brasil.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kristians Fitipaldi*** |
**Suņveidīgo apakškārta** (*Caniformia*) ir viena no divām plēsēju apakškārtām. Visiem suņveidīgajiem dzīvniekiem ir raksturīgs pagarināts purns un nagi, kurus nevar ievilkt un paslēpt ķepās, kas ir tieši pretēji kaķveidīgo apakškārtas (*Feliformia*) dzīvniekiem. Vēl viena pazīme, kas tos atdala no kaķveidīgajiem, ir tā, ka suņveidīgajiem ir vairāk zobu, kā arī suņveidīgie dzīvnieki ir visēdāji, izņēmums ir lielā panda, kas pārtiek vienīgi no augu barības.

Suņveidīgo apakškārtā ietilpst 12 dzimtas, no kurām 3 dzimtas ir izmirušas, bet 9 dzīvojošas joprojām mūsdienās. Pirms kāda laika hiēnu dzimta (*Hyaenidae*) tika iedalīta suņveidīgo apakškārtā, bet šobrīd tā atrodas kaķveidīgo apakškārtā.

Izplatība
---------

Suņveidīgo apakškārtas sauszemes dzīvnieki ir sastopami visos pasaules kontinentos, izņemot Anatarktīdu, toties jūras dzīvnieki apdzīvo visus pasaules okeānus un jūras.

Vēsture
-------

Suņveidīgie dzīvnieki pirmo reizi parādās paleocēnā pirms 65—55 miljoniem gadu, tie bija dzīvnieki, kas spēja kāpt kokos, un izskatā tie bija līdzīgi mūsdienu sermuļu dzimtai. Iespējams, ka senākais un visprimitīvākais dzīvnieks, kas atgādina suņveidīgos dzīvniekus, bija *Miacis* (latīniski), kuram bija asi nagi, tas spēja kāpt kokos, un tas bija visēdājs.

Sistemātika
-----------

* **Suņveidīgo apakškārta** (*Caniformia*)
	+ Lāču dzimta (*Ursidae*)
	+ †Lāčsuņu dzimta (*Amphicyonidae*)
	+ †Suņlāču dzimta (*Hemicyonidae*)
	+ Suņu dzimta (*Canidae*)
	+ Sermuļu virsdzimta (*Musteloidea*)
		- Jenotu dzimta (*Procyonidae*)
		- Mazo pandu dzimta (*Ailuridae*)
		- Sermuļu dzimta (*Mustelidae*)
		- Skunksu dzimta (*Mephitidae*)
	+ virsdzimta Airkāji (*Pinnipedia*)
		- Ausroņu dzimta (*Otariidae*)
		- †Enaliarktīdu dzimta (*Enaliarctidae*)
		- Roņu dzimta (*Phocidae*)
		- Valzirgu dzimta (*Odobenidae*)

Galerija
--------

* Ausroņu dzimtaAusroņu dzimta
* Sermuļu dzimtaSermuļu dzimta
* Jenotu dzimtaJenotu dzimta
* Lāču dzimtaLāču dzimta
* Mazo pandu dzimtaMazo pandu dzimta
* Roņu dzimtaRoņu dzimta
* Skunksu dzimtaSkunksu dzimta
* Suņu dzimtaSuņu dzimta
* Valzirgu dzimtaValzirgu dzimta

Atsauces
--------

1. ↑  Wilson, D. E. and D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 0-8018-8221-4

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85019594
* GND: 4160803-3

 |

 |
**Eduards Dalmanis** (vācu: *Eduard Dallmann*; dzimis 1830. gada 11. martā, miris 1896. gada 23. decembrī) bija vācu vaļu mednieks, jūrasbraucējs un pirmatklājējs.

Biogrāfija
----------

Dzimis Fletes ciemā pie Brēmenes atvaļināta ulāna ģimenē. Jau 15 gadu vecumā sācis strādāt uz kuģiem par jungu. 1866. gadā kļuvis par Havajās reģistrētā kuģa *W.C. Talbot* kapteini un uzsācis tirdzniecības braucienus uz Beringa jūras un Čukču jūras piekrastēm. Apgalvojis, ka kā pirmais no eiropiešiem izkāpis krastā Vrangeļa salā, bet tam nav dokumentālu apstiprinājumu.

No 1867. līdz 1870. gadam vadījis vaļu medību kuģi *Count Bismarck* Klusā okeāna tropos, kā arī Beringa un Čukču jūrās. No 1872. līdz 1874. gadam, kad Arktikas jūrās vaļi jau bija izmedīti un kļuva reti sastopami, Dalmani nolīga par tvaikoņa *Grönland* kapteini Antarktikas piekrastes izpētei. Ekspedīcijas laikā Dalmaņa vadībā tika veikti daudzi atklājumi Antarktīdas pussalas piekrastē, cita starpā Bismarka šaurums un Anveras, Brabantes, Lježas salas un Vilhelma arhipelāgs.

1876. gadā Dalmanis ar to pašu kuģi *Grönland* medīja vaļus Bafina līcī un Deivisa šaurumā. No 1877. līdz 1884. gadam Krievijas barona fon Knopa uzdevumā veicis ikgadējus mēģinājumus gar Ziemeļu Ledus okeāna piekrasti sasniegt Obas un Jeņisejas grīvas graudaugu transportēšanai. Sakarā ar sarežģītajiem ledus apstākļiem Karas jūrā tikai četri no septiņiem mēģinājumiem bija veiksmīgi.

Pēc Arktikas pamešanas Dalmanis 1884. gadā kļuva par tvaikoņa *Samoa* kapteini un līdz 1893. gadam piedalījās vairākās ekspedīcijās uz Jaungvinejas piekrasti, kur daudzām salām un jūrasšaurumiem ir viņa dotie nosaukumi. Miris 1896. gadā Brēmenes piepilsētā Blūmentālē.

Pagodinājumi
------------

Eduarda Dalmaņa vārdā nosaukti:

* Dalmaņa līcis un Dalmaņa kalns Antarktīdā,
* Dalmanas polārstacija Antarktīdā,
* Iela un strūklaka Blūmentālē,
* Dalmaņa līcis Papua-Jaungvinejā,
* Dalmaņa zemūdens kalns Klusā okeāna dienvidos.

Atsauces
--------

1. ↑  175. Geburtstag des deutschen Polarfahrers Eduard Dallmann
2. ↑  Samoafahrten. Reisen in Kaiser-Wilhelms-Land und Englisch-Neu-Guinea in den Jahren 1884 und 1885 an Bord des Deutschen Dampfers Samoa
3. ↑  Weser Kurier. Auf den Spuren von Kapitän Dallmann

Ārējās saites
-------------


  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 91149294362580522239
* LCCN: nb2001067324
* ISNI: 0000 0000 4354 8085
* GND: 119405466

 |

 |
**EDSAC** (angļu: *Electronic Delay Storage Automatic Calculator*) bija pirmā britu skaitļojamā mašīna. Iekārta tika uzbūvēta Kembridžas Universitātes matemātikas laboratorijā. To veica Moriss Vilkes un viņa komanda. Šis bija tikai otrais elektroniski digitālais dators, kurš varēja uzglabāt programmatūru, kurš nonāca regulārā lietošanā.

Vēlāk šo projektu atbalstīja *J. Lyons & Co. Ltd.*, Britu kompānija, kas izstrādāja pirmo komerciāli izmantojamo datoru LEO I, kas tika balstīts uz EDSAC dizaina. Darbs pie EDSAC sākās 1947. gadā, pirmās programmas tika palaistas 1949. gada 6. maijā, kad dators aprēķināja kvadrātu tabulu un pirmskaitļu rindu. EDSAC 1 pārtrauca izmantot 1958. gada 11. jūlijā, kad to aizvietoja EDSAC 2, kas tika izmantots līdz 1965. gadam.

Tehniskā specifikācija
----------------------

### Fizikālās komponentes

Tiklīdz EDSAC bija gatavs, to sāka izmantot universitātes pētījumiem. Tas izmantoja dzīvsudraba aizkaves līnijas kā atmiņu. Strāvas patēriņš bija 11kW. Cikla laiks bija 1,5 ms visām vienkāršajām funkcijām, bet 6 ms reizināšanas funkcijām. Datu ievade bija izmantojot 5 caurumu pārklāto lentu un izvadei tika izmantots teleprinteris.

Magnētiskās lentes rakstītājs tika pievienots 1952. gadā, bet tas nestrādāja pietiekami veiksmīgi, lai tam būtu kāda reāla izmantošanas iespēja.

Līdz 1952. gadam pieejamā galvenā atmiņa (darbībām un datiem), bija 512 18-bit vārdi. Aizkaves līnijas tika izkārtotas divās baterijās, kas deva 512 vārdus katra. Otrā baterija tika ieviesta 1952. gadā. Pilnā 1024 vārdu līnija, nebija pieejama līdz 1955. gadam, līdz tam bija jāiztiek ar 800 vārdu līnijām.

### Atmiņa un darbības

EDSAC galvenā atmiņa sastāvēja no 1024 vietām, bet sākotnēji tika ievietotas tikai 512. Katra saturēja 18 bitus, bet maksimālie biti nebija pieejami laika nobīdes dēļ, tāpēc tika izmantoti tikai 17 biti. Darbība sastāvēja no 5 bitu instrukcijas koda, viena brīvā bita, 10 bitu atmiņas adreses, un garuma bita, kas kontrolēja, vai darbība izmantoja 17 bitus vai 35 bitus (divi apvienoti vārdi).

Sākotnēji EDSAC izmantoja divkomponentu bināros kodus. Kodi bija vai nu 17 bitu (1 vārds) vai 35 bitu (2 vārdi). Neparasti, reizināšanas darbības tika veidotas, lai skaitļus uztvertu kā fiksētu skaitļu frakciju intervālā
−1 ≤ x < 1. Reizināšanas darbības varēja veikt ar divām 35 bitu līnijām vienlaicīgi.

Pieejamās darbības bija: 

* Saskaitīt
* Atņemt
* Reizināt un saskaitīt
* Pārvietot pa kreisi
* Aritmētiski pārvietot pa labi
* Ielādēt reizinātāju reģistru
* Nolasīt ievades lentu
* Izdrukāt
* Stop.

EDSAC izmantošana
-----------------

* 1950. gadā EDSAC tika izmantots tika izmantots, lai aprēķinātu diferenciālvienādojumus saistībā ar gēnu frekvencēm, Ronalda Fišera darbā. Tas tiek uzskatīts par pirmo reizi, kad dators ticis izmantots bioloģijas nozarē.
* 1951. gadā tika izmantots, lai atklātu 79 ciparu pirmskaitli, lielāko, kāds bija atklāts līdz tam.
* u.c.

Atsauces
--------

1. ↑  «EDSAC COMPUTER».
Dižais Pasaules arhitekts
**Dižais Pasaules Arhitekts** tiek lietots gan kā Dievs teoloģiskā izpratnē, gan kā konceptuāls Augstākās būtības jeb Visa pirmsākuma vispārinājums dažādās gnostiskās pseidofilosofiskās sistēmās.

Piemēram, brīvmūrniecībā Dižais Pasaules Arhitekts ir Augstākās būtības izpausme, ļaujot katram brīvmūrniekam šīs kategorijas interpretēt individuāli. Savukārt rožkrustiešu tradīcijā atšķirībā no monoteistiskajām reliģijām Dieva tēls aptver plašu gara izpausmju diapazonu — sākot no pilnīgas visu lietu un parādību apziņas (omnisence) un beidzot ar misticisma pilnu zemapziņu.

Jēdziena Dižais Pasaules Arhitekts saknes sakņojas jau antīkajā pasaulē. Piemēram, jēdzienu *Demiurgs* (grieķu: *δημιουργός* *dēmiourgós*, latīņu: *demiurgus*), kas tulkojumā nozīmēja amatnieks, arī cilvēks, kas strādā citu cilvēku labā (dievišķa Pasaules sākuma principu pirmais ieviesis grieķu filosofs Platons). Kopš tā laika šis jēdziens dažādos variantos un apzīmējumos tiek izmantots līdz pat mūsdienām, piemēram, gnosticismā.

Atsauces
--------

1. ↑  Augstākā būtība
2. ↑  «Plato dialogi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 14. decembrī. Skatīts: 2007. gada 1. decembrī.
3. ↑  Demiurgs un gnosticisms
Sušrutas piemineklis Haridvārā.
**Sušrutas samhita** (sanskritā: सुश्रुतसंहिता) jeb **Sušrutas sakopojums** ir Sanskritā uzrakstīts ķirurģijas un medicīnas traktāts, kas apkopo Senās Indijas zināšanas par ķirurģiskajiem instrumentiem un ārstnieciskajiem preparātiem no aptuveni 10. gadsimta p.m.ē. līdz 1. gadsimtam m.ē. Tas tiek uzskatīts par vienu no Ājurvēdas pamattekstiem.

Rašanās
-------

Par sakopojuma pirmautoru tradicionāli uzskata Kaši (Vārānasī) un Taksilas (tagadējā Pakistānā) universitātēs strādājošo ārstu ķirurgu Sušrutu, kas tajā apkopojis sava guru Divodāsas mācību. Pēdējā laika pētījumi liecina, ka sākotnējo tekstu papildinājuši vairāki autori pēc Maurju impērijas sabrukuma, piemēram, Nāgārdžuna Kušānu valsts pastāvēšanas laikā.

Saturs
------

Sušruta samhita ir sadalīta divās daļās un 184 nodaļās, apraksta 1120 slimības, ap 700 augu, 64 minerālu un 57 dzīvnieku izcelsmes ārstnieciskos preparātus.
Senākās sadaļas ir:

1. *Sūtra-sthāna*, vispārīgie principi;
2. *Nidāna-sthāna*, patoloģija
3. *Śarīra-sthāna*, fizioloģija un anatomija
4. *Cikitsā-sthāna*, slimību terapija
5. *Kalpa-sthāna*, farmācija
6. *Uttara-tantra*, atsevišķo slimību ārstēšana

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sušrutas samhita***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Ayurveda Scholars
* Ayurvedic Literature
Eduards Filips Kerbers
**Eduards Filips Kerbers** (vācu: *Eduard Philipp Körber*, 1770-1850) bija vācbaltu luterāņu mācītājs un vēsturnieks. Pētījis Baltijas provinču dabu, mākslu un senatni, krājis senlietas, kuru zīmējumi iekļauti Broces aprakstu krājumā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1770. gada 28. jūnijā Torģeles mācītājmuižā (igauņu: *Tori* Pērnavas apriņķī) luterāņu mācītāja Paula Johana Kerbera ģimenē. Studēja teoloģiju, filozofiju un dabas zinātnes Kēnigsbergas (1789-1792) un Jēnas (1792-1793) universitātēs.

No 1796. gada bija luterāņu mācītājs Vendavas (igauņu: *Võnnu* Tartu apriņķī) draudzē. Miris 1850. gada 24. februārī Tērbatā.

Darbi
-----

E. F. Kerbera *Vaterländische Merkwürdigkeiten* pirmā lapa ar Igaunijas bīskapa attēlu (1802).
* *Materialien zur alten und neuen Geschichte der Stadt Riga* (1801)
* *Vaterländische Merkwürdigkeiten* (manuskripts, 1802):

  
I. Topographie und Geschichte, der vornehmsten alten Schlösser, Klöster und anderer merkwürdigen Örter in Lief-Ehst und Curland...mit gehörigen Grundrissen und Abbildungen
  
II. Beyträge zur Kenntnisz der Liefländischen Diplomatie mit 260 Original Siegel Abbildungen...
  
III. Miscellaneen der Liefländischen Alterthümer mit Handzeichnungen...
  
IV. Numismatic von Lief und Ehstland, nebst einem Anhange von Russischen Courant Münzen, die seit der Regierung Kayser Peter I, bis auf unsre Zeiten gepräget worden sint (1806)

* *Supplemente zur Livländischen Prediger Matrikel des Lettischen Districts vom Jahre 1776 an*
* *Verzeichniss der Rigaischen Stadt Prediger von der Reformation bis auf das Jahr 1813* (1813)
* *Notizen uber das Schloss Oldenthorn im Kirchspiel Wendau*. Das Inland: Eine Wochenschrift fur Liv-, Esth- und Curland's Geschichte, Geographie, Statistik und Literatur 17, 1k 277-279 (1837)
* *Bischofs Chronick des Herzogthums Ehstland* (1837)
* *Bischofs Chronik von Oesel und der Wiek* (1838)
* *Bischofs Chronick von Semgallen und Curland* (1838)
* *Nachrichten vom Schlosse Treiden, denen Kirchen auf Loddiger und Treiden und ihren Predigern* (1840)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. IX. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 16 518 - 16 519. sleja.
**Daštekavīrs** (persiešu: دشت كوير) ir tuksnesis Irānā. Izvietojies Irānas kalnienes ziemeļdaļā un plešas no Elbursa grēdas ziemeļos līdz Daštelūtam dienvidos. Administratīvi sadalīts starp Semnānas, Teherānas, Kumas, Isfahānas, Jezdas, Dienvidhorasānas un Rezāvi Horasānas ostāniem. 24. lielākais tuksnesis pasaulē.

Ģeogrāfija
----------

Tuksnesis izvietojies tektoniskā ieplakā ar vidējo augstumu 600—800 m vjl, ko vairākās daļās sadala zemas kalnu grēdas. Tuksneša centrālo daļu aizņem 320 km garais un 160 km platais Kavīrbuzurgs, kura ievērojamu daļu klāj sāls purvi. Tuksneša rietumos atrodas Namaka sālsezers; tā austrumu piekrastē izveidots Daštekavīra nacionālais parks.

Klimats
-------

Daštekavīrā valda sauss tuksneša klimats. Lai arī ziemā apkārtējos kalnos ir vērojami nokrišņi, tie veido sezonālus ezerus un purvus, kas ātri izžūst. Temperatūras vērojamas no +70 °C dienā vasarā līdz 0 °C naktī ziemā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Deštekevirs». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 164. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Daštekavīrs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 245124964
* LCCN: sh90005369
* GND: 4304643-5

 |

 |
Cēzars Baronijs
**Cēzars Baronijs** (latīņu: *Baronius Caesar*, zināms arī kā *Caesar Baronius*; dzimis 1538. gada 30. augustā, miris 1607. gada 30. jūnijā) bija itāļu kardināls, katoļu baznīcas vēstures *Annales ecclesiastici* autors.

Dzīve
-----

Baronijs dzimis 1538. gadā Sorā, izglītojies Verolā un Neapolē. 1557. kļuva par vienu no pirmajiem oratoriešu kongregācijas dibinātāja Filipa Neras (*Neri*) sekotājiem, 1593. gadā tika iecelts par priekšnieku. 1596. gadā Romas pāvests Klements VIII iecēla viņu par kardinālu un Vatikāna bibliotekāru.

Darbi
-----

Kā atbildi uz luterāņu teologu sarakstīto baznīcas vēsturi (*Ecclesiastica historia integram ecclesiae ideam complectens, congesta per aliquot studios et pios viros in urbe Magdeburg*, jeb tā sauktās Magdeburgas centūrijas), kas iznāca Bāzelē no 1559. līdz 1574. gadam, Baronijs sarakstījis katoļu baznīcas vēsturi - *Annales ecclesiastici a Christo nato ad annum 1198.*, ko no 1588. līdz 1607. gadam 12 sējumos izdeva Romā. Darbs balstīts ļoti plaša avotu materiāla izpētē, un, lai gan tajā ir diezgan daudz kļūdu, tas sniedz ārkārtīgi daudz vērtīgu un līdz tam nezināmu datu par baznīcas vēsturi. Baronija darba pēdējā sējumā atrodamas arī ziņas par pirmo Ikšķiles bīskapu Meinardu.

Bibliogrāfija
-------------

* Baronius, C. Annales ecclesiastici a Christo nato ad annum 1198. Volumen I-XII, Roma, 1588-1607.

Informācijas avoti
------------------

* Baronijs, Cēzars, Historia.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 17326794
* LCCN: n85195776
* ISNI: 0000 0001 2122 452X
* GND: 118506668
* SELIBR: 247351
* SUDOC: 034178023
* BNF: cb12496266x (data)
* BIBSYS: 11074247
* ULAN: 500093436
* NLA: 35799050
* NKC: mzk2006363502
* SBN identifikators BVEV019215 nav derīgs.
* BNE: XX847041
* CiNii: DA0597731X

 |

 |
**Cēzarijas Prokopijs** ( Prokopios), dzimis ap m.ē. 500. gadu Cēzarijā— Palestīnas administratīvajā centrā; dzīvojis ( starp 490. un 507.— pēc 562.gada)— bizantiešu rakstnieks, no senāta aristokrātijas.

Apguvis retorikas māku un tiesības. Apmeties Konstantinopolē, iekļuvis galmā. Neilgi pirms Justīna I nāves 527.gadā tika norīkots par karavadoņa Belisara padomnieku un vēlāk kļuva par tā štāba locekli, piedalījās karagājienos pret persiešiem, vandaļiem un ostgotiem, pavadot Belisāru karagājienos uz Persiju, Āfriku un Itāliju.

Hellēnisma tradīciju garā audzis sīrietis, tur ieguvis klasisko (Cēzarijā atradās tai laikā slavena retorikas skola), vēlāk juridisko izglītību. Būdams senāta aristokrātijas piekritējs (vai, iespējams, no tās cēlies), Prokopijs asociē sava laika Bizantijas administratīvo sistēmu ar Romas pārvaldes sistēmu, saskatīdams bizantiešu augstākajā ierēdniecībā romiešu senāta tradīciju turpinājumu. Detaļas par viņa administratīvās karjeras sākumu nav zināmas, taču tas, ka Justiniāns I 527. gadā viņu ieceļ par impērijas karavadoņa Flāvija Belisāra sekretāru un padomnieku, liecina par Prokopija sasniegto augsto reputāciju — šādu rīkojumu varēja izdot tikai pats Justiniāns vai kāds no viņa vistuvākajiem ierēdņiem.

No 527. — 531. gadam Prokopijs kopā ar Belisāru atradās impērijas austrumu daļā, kur piedalījās karā ar Persiju; 532.gadā viņš ir Konstantinopolē, kur kļūst par grandiozās Nika ( „ Uzvarēt! ") sacelšanās liecinieku; 533. — 536.gadu viņš pavada Ziemeļāfrikā, kur Belisārs iekaro vandaļu karalisti; 536.- 540.gadā Prokopijs Itālijā kopā ar Belisāru karo pret gotiem; 541.gadā atgriežas austrumu provincēs, kur 540.gadā ielauzušies persieši, ieņemot Sīrijas provinces galvaspilsētu Antiohiju; 542.gadā Prokopijs ir Konstantinopolē, kur izraisās mēra epidēmija; no 542.- 546. gadam viņš atkal ir Itālijā.

Atgriezies Konstantinapolē Prokopijs turpināja darbu valsts dienestā, iespējams, 562.gadā viņš bija Konstantinopoles prefekts.

Cēzarijas Prokopijs bija ne vien tā Bizantijas laikaposma vēstures galveno notikumu aculiecinieks, bet, pateicoties viņa augstajam stāvoklim, tam bija pieejama patiesa, augstākā valsts varas līmeņa informācija, tai skaitā arī pilnīgi konfidenciāla. Būdams Belisāra sekretārs, viņš veica saraksti, sastādīja karavadoņa atskaites un ziņojumus imperatoram un piedalījās diplomātiskās pārrunās ar nozīmīgākajiem tā laika valsts darbiniekiem.
**Mārgarita Higinsa Sengere** (angļu: *Margaret Higgins Sanger*; dzimusi 1879. gada 14. septembrī, mirusi 1966. gada 6. septembrī) bija amerikāņu medmāsa, ģimenes plānošanas un seksuālās izglītības popularizētāja.

1911. gadā ierodoties Ņujorkā, strādāja par medmāsu graustu rajonos un iekļāvās Grīnvičvilidžas rajona kreisi noskaņoto intelektuāļu (to starpā bija Džons Rīds, Aptons Sinklērs, Emma Goldmane) pulkā. 1916. gadā Ņujorkā atvēra pirmo ģimenes plānošanas klīniku ASV. Tika arestēta par kontracepcijas propagandu, tomēr sekojošā tiesas prāvā Sengere ieguva plašu atbalstītāju loku. 1921. gadā nodibināja organizāciju, kas mūsdienās pazīstama kā *Planned Parenthood Federation of America*. Savulaik atbalstīja arī eigēniku.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mārgarita Sengere***.
* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 64013684
* LCCN: n50019793
* ISNI: 0000 0000 8250 8449
* GND: 116802324
* SUDOC: 076545555
* BNF: cb11952932g (data)
* NLA: 35475016
* NDL: 00621429
* NKC: nlk20030127482
* BNE: XX1776016
* CiNii: DA04696756

 |

 |
**Gelousy** ir pagrīdes alternatīvā roka grupa no Rīgas, kura izveidojusies 1997. gadā.

Biogrāfija
----------

Gelousy spēlē grandžmūziku kopš 1997. gada. Tās dalībnieki ir spēlējuši tādās grupās kā Nejautā, Huskvarn, Exit, Linga (grupa), Old Soldiers, u.c.
Rīgas "Rock Summer" laikā Jānis Vanags, satiekot Edgaru Ķauķi un Eduardu Ancānu, trijatā nolemj dibināt roka virzienā spēlējošu grupu un spēlēt kopā. Pēc neilga laika viņiem piebiedrojās Daneks Sietiņš (ex.Remains) ar Robertu Kuļenko un tiek uzsākts mēģinājums proces 3 dziesmām no kurām viena tiek atzīta par nederīgu bet pārējās divas ir "Ūdens un vīns" un "Voices". Pēc neilga laika šīs dziesmas tiek ierakstītas ierakstu studijā pie Jāņa Levita un palaistas Radio 2 topā, kur dziesma "Ūdens un vīns "noturas vairākas nedēļas pirmajā vietā. Pēc tam seko vairāki koncerti Rīgā klubā "Mad mix" kā arī festivālā "Survival Festival" Liepājā un citos festivālos. Festivālā Sinepes un Medus tiek saņemta "Medus" balva.
No 2003 gada līdz 2005 gadam grupa nespēlē un neveic ierakstus grupas iekšējo nesaskaņu dēļ.
2005. gada vidū grupa nolemj ierakstīt albumu "Lost & found" kā singlu izlaižot sākumā dziesmu "In my hands", kas vairāk kā piecas nedēļas noturas pirmajā vietā Radio SWH Rock. 
Grupai izdoti divi albumi: "No name", kas ir apkopojums iepriekš ierakstītajām dziesmām un ir par brīvu lejuppielādējams viņu mājas lapā, kā arī 2007. gadā izdotais "Lost & Found".

  

### Pašreizējais sastāvs

* Jānis Vanags "Vanags" - balss (1997 - pašlaik)
* Eduards Ancāns "Edzis" - ģitāra (1997 - pašlaik)
* Edgars Ķauķis "Melnais" - ģitāra (1997-pašlaik)
* Jurģis Blumbergs - basģitāra (2005 - pašlaik)
* Pāvils Bobrovskis - bungas

### Pirmais sastāvs

* Jānis Vanags "Vanags" - balss
* Eduards Ancāns "Edzis" - ģitāra
* Edgars Ķauķis "Melnais" - ģitāra
* Daneks Sietiņš - basģitāra
* Roberts Kuļenko - bungas

### Bijušie dalībnieki

* Ivo Blūms - basģitāra (1989 - 1991)
* Pauls Ozols "Čirkainais" - bungas
* Gints "Gints" - gitāra
* Jānis Frišfelds "Frišs" - Gitāra

Diskogrāfija
------------

* *No name* (1998)
* *Lost&Found* (2007)

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa
* Grupas MySpace profils
* *Last.fm* profils (angliski)
Baronu Ofenbergu dzimtas ģerbonis (no "Baltisches Wappenbuch").
Ofenbergu dzimtmuiža Iļģos (*Illien*).
**Ofenbergi** (vācu: *von Offenberg*) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas bija ieceļojusi Livonijā 16. gadsimtā un 1841. gadā ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā. Vēlāk dzimta izplatījās arī Krievijā.
1862. gadā Krievijas valdība Ofenbergiem piešķīra baronu titulu.

Vēsture
-------

Ofenbergu dzimtas Baltijas atzars cēlies no Ofenburgas Lorenca, kuru Rīgas arhibīskaps Brandenburgas Vilhelms (1498–1568) 1540. gadā iecēla par Kokneses pils pārvaldnieku un Turaidas un Krimuldas fogtu, 1569. gadā viņš kā Livonijas hercogistes pārstāvis piedalījās Ļubļinas ūnijas parakstīšanā. 
Savukārt Livonijas kara laikā 1571. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Maksimiliāns II Hābsburgs iecēla Štīrijas vietvaldi Ofenburgas Jonasu (*Jonas von Offenberg*) par savu sūtni Krievijas caristē. 
Viņu pēcnācējs Lorencs no Ofenburgas († 1625) apprecējās ar Barbaru no Rozeniem, kura mazdēls Heinrihs Kristiāns (1696–1781) kļuva par Kurzemes un Zemgales hercogistes galminieku (*Landhofmeister*). Pēc laulībām ar Frīderiki Dēnhofu (*Dönhoff*) viņš ieguva savā īpašumā Saraiķu un Iļģu (*Illien*) muižu, kas kļuva par vienu no Ofenbergu dzimtmuižām.
Viņa vecākā dēla Pētera fon Ofenberga (1746-1819) dēli Frīdrihs Kārlis Nikolajs Ofenbergs (*Фёдор Петрович Оффенберг*, 1789–1856) un Emerihs Johans Ofenbergs (*Иван Петрович Оффенберг*, 1791–1870) pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas Impērijai kļuva par Krievijas karaspēka ģenerāļiem. 
Savukārt viņa jaunākais dēls slepenpadomnieks Heinrihs fon Ofenbergs (1752-1827) bija viens no Kurzemes literatūras un mākslas biedrības dibinātājiem

Pētera fon Ofenberga mazdēls Heinrihs Pēteris Frīdrihs Ofenbergs (1821–1888) no 1872. līdz 1875. gadam bija Krievijas Impērijas sūtnis ASV. Valdemārs Kristiāns Ofenbergs (*Оффенберг, Владимир Христианович*, 1856—1927) bija Krievijas Impērijas kuģubūves korpusa ģenerālleitnants.

* slepenpadomnieks Heinrihs fon Ofenbergs (1752-1827)slepenpadomnieks Heinrihs fon Ofenbergs (1752-1827)
* ģenerālis Frīdrihs Kārlis Nikolajs Ofenbergs (1789–1856)ģenerālis Frīdrihs Kārlis Nikolajs Ofenbergs (1789–1856)
* ģenerālis Emerihs Johans Ofenbergs (1791–1870)ģenerālis Emerihs Johans Ofenbergs (1791–1870)
* Karolīne fon Kreica, dzimusi Ofenberga (1786—1857)Karolīne fon Kreica, dzimusi Ofenberga (1786—1857)

Literatūra
----------

* Князь Пётр Долгоруков. Российская родословная книга. — С.-Петербург: Типография III Отделения Сов Е. И. В. Канцелярии, 1856. — Т. 3. — С. 377.
Avanturīna paraugs
**Avanturīns** (angļu: *aventurineno*, no itāļu: *a ventura* — 'pie izdevības', atsaucoties uz avanturīna stikla nejaušu izgudrošanu XVIII gadsimtā Murāno darbnīcās)) ir kvarca paveids. Tas ir daļēji caurspīdīgs akmens ar plāniem vizlas plātnīšu ieslēgumiem, kas liek akmenim mirdzēt (avanturescence).

Visbiežāk avanturīns ir zaļā krāsā, bet tas var būt arī oranžs, brūns, dzeltens, zils vai pelēks. Visbiežāk avanturīna īpašo mirdzumu rada fuksīta (viens no vizlu minerāliem) ieslēgumi — tie dod sudrabainu mirdzumu. Oranžu vai brūnu mirdzumu rada hematīts vai getīts. Nereti avanturīns ir joslains. Liels daudzums vizlas ieslēgumu var padarīt to necaurspīdīgu.

Avanturīnam ir gan ieža, gan minerāla iezīmes — tas sastāv no vairākiem minerāliem, tomēr kvarcs ir lielā pārsvarā. Vairākas tā īpašības nedaudz atšķiras no kvarca īpašībām. Avanturīna blīvums ir 2,64—2,69 un cietība — ap 6,5.

Tiek izgatavots arī **avanturīna stikls** — populārs avanturīna viltojums no stikla un vara. Stiklā tiek iekausētas redzama lieluma vara plātnītes kas izkliedētas ļoti vienmērīgi, kamēr īstā avanturīna ieslēgumi ir ļoti maziņi un tie izkliedēti nevienmērīgi. Sākotnējā Murāno avanturīna recepte tika turēta noslēpumā — tas bija krāšņs sarkans stikls ar zelta mirdzumu, kas bija skaistāks nekā jebkurš dabiskais avanturīns. Šī stikla izgatavošanas noslēpums ir zudis, taču ir attīstītas līdzīgas tehnoloģijas avanturīna stikla ieguvei. Zaļu avanturīna stiklu pirmoreiz ieguva 1865. gadā Francijā ar hroma piemaisījumu palīdzību un lielā daudzumā ražoja bižutērijai.

Tiek ražota (galvenokārt Japānā) arī īpaši mirdzoša **avanturīna laka**.

Pulēts avanturīna olis
Par avanturīnu nereti sauc arī cita minerāla — oligoklaza mirdzošu paveidu.

No avanturīna izgatavo pērlītes, figūriņas, apdares akmeni, akvāriju akmeņus, pieminekļus. Labas kvalitātes avanturīnu izmanto juvelierizstrādājumiem.

Atradnes
--------

* Lielāko daļu zaļa un zilganzaļa avanturīna iegūst Indijā, Karnatakā, jo sevišķi Maisuras un Čennajas apkaimē valsts dienvidos. Te to lielos daudzumos apstrādā vietējie meistari.
* ASV — Nebraska, Vērmonta, Virdžīnija un Viskonsina
* Austrija — Štīrija, Mariacelle
* Brazīlija
* Čīle
* Dienvidāfrikas Republika — Limpopo province, Gravelote un Santora un Mpumalangas province, Barbertona
* Krievija — Urāli
* Slovākija — Košices apgabals, Zabavas raktuves
* Spānija
* Vācija — Saksija, Johangeorgenštate
* Tanzānija
**Aušra Augustinavičūte** (*Aušra Augustinavičiūtė*; dzimusi 1927. gada 4. aprīlī, mirusi 2005. gada 19. augustā) bija Lietuvas ekonomiste, socioloģe; socionikas teorijas pamatlicēja.

A. Augustinavičūte dzimusi netālu no Kauņas. 1956. gadā absolvēja Viļņas Universitāte ekonomikas fakultāti finansista specialitātē. Strādāja Lietuvas PSR Finanšu ministrijā un pasniedza politekonomiju vairākās Viļņas mācību iestādēs.

1960. gados Aušra Augustinavičūte viena no pirmajām PSRS sāka pētīt socioloģiju (Padomju Savienībā līdz 1960. gadu beigām socioloģija tika uzskatīta par "buržuāzijas pseidozinātni"). Bez tam viņa nodarbojās arī ar ģimenes attiecību problēmām un seksoloģiju.

Aušra Augustinavičūte iepazinās ar Freida psihoanalīzi, Junga tipoloģiju un Kepinska informācijas metabolisma teoriju. 1968. gadā Augustinavičūte saprata, ka var paplašināt Junga koncepciju, izveidojot psihhes astoņu komponentu modeli, tādējādi liekot pamatus socionikai. 1978. gadā iznāca pirmie darbi socionikā: viņa uzrakstīja rakstu "Erotisko jūtu relativitātes teorija" un samizdatā publicēja grāmatas "Cilvēka duālā daba" pirmo versiju.

1980. gadā Augustinavičūte žurnālā *Mokslas ir technika* publicēja rakstu par informācijas metabolisma modeli (A modelis). To asi kritizēja daļa Lietuvas psihologu, bet lasītājos raisīja lielu interesi. 1980. gados viņa izdeva virkni darbu socionikā. Augustinavičūte piedalījās daudzās konferencēs PSRS socioloģijas, psiholoģijas un pedagoģijas jomā, skaidrojot socionikas koncepciju un metodes; vadīja lekcijas Lietuvā, Krievijā un Ukrainā.

1990. gados socionikas teorija sāka plaši izplatīties bijušās PSRS valstīs un ārpus tām. 
1990. gados Aušras Augustinavičūtes veselība sāka pasliktināties, un viņa pamazām atstāja aktīvu zinātnisko darbību, bet periodiski piedalījās konferencēs.

Ārējās saites
-------------

* Аушра АУГУСТИНАВИЧЮТЕ socioniko.net (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305065549
* LCCN: no2002039514

 |

 |
**Auļukalna ezers** (arī **Vaiveles ezers**) ir ūdenstilpe Smiltenes novada Drustu pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā dienvidos no autoceļa V300. Garena, ziemeļu—dienvidu virzienā izstiepta, līkumota ezerdobe, krasti zemi, lēzeni, dibens — dūņains, smilšains. Ietek Stādiņupīte un vairāki grāvji, iztek Kalnupīte uz Pērļupi. Ezerā mīt līdaka, asaris, rauda, karūsa, līnis, rudulis.

Ezera ziemeļu krastā atrodas Auļukalna ciems, ir peldvieta.

Ezermītne
---------

Ezera austrumu daļā ir hidroarheoloģisku atradumu vieta — klāstu ezermītne.

Teika
-----

Par ezera rašanos vēsta 1880. gadā pierakstīta latviešu tautas teika (LFK 1400, 12254), kur minēta Vaiveles ezera nolaišanās netālu no Auļukalna valsts nama, muižas laidaru un ganību vietā. Lopi ta paspēti pārdzīt mājās, bet divi auni bijuši aizņemti ar badīšanos un vēlāk vēl ezera dzelmē manīti, arī atsevišķas mājas. Laidara vārti arī savulaik esot malā izvilkti.

Atsauces
--------

1. ↑  LĢIA Vietvārdu datubāze
2. ↑  ezeri.lv
3. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 92. lpp.
4. ↑  DRUSTOS DAUDZ NEPARASTA "Druva", 2007. gada 20. marts, 24. aprīlis.
*Pašportrets Tiroles cepurē*, Loviss Korints
**Tiroles cepure** (vācu: *Tirolerhut*, itāļu: *cappello alpino*), saukta arī par **Bavārijas** vai **Alpu cepuri**, ir galvassega, kuras izcelsme ir Alpu Tirolē un kuru nēsā daļā Austrijas, Vācijas, Itālijas un Šveices teritorijā.

Tipiska Tiroles cepure tika izgatavota no zaļa filca ar malām apmēram plaukstas platumā, šāda stila cepures bija īpaši izplatītas Cilertālē.

Tiroles cepures tiek izgatavotas dažādās formās. Bieži vien cepures rotā krāsaina savīta aukla, ziedu ķekars, spalvas vai pušķis, kas tradicionāli izgatavots no ģemzes bārdas. Tiroles cepure kļuva slavena, pateicoties Edvardam VIII, kurš pēc atteikšanās no troņa bieži uzturējās Austrijas Štīrijā un mēdza valkāt Tiroles stila cepuri.

Vēlāk Tiroles cepure kļuva par Tiroles kultūras daļu un tūrisma simbolu, ko ietekmēja arī tautas mūzikas grupas, kas valkāja vietējos tērpus. Mūziķis Billijs Mo 1962. gadā uzrakstīja dziesmu "Es gribētu nopirkt Tiroles cepuri", kas pastiprināja saikni starp cepuri un tradicionālo Alpu tautas mūziku. 1965. gadā parādījās muzikāla komēdija ar tādu pašu nosaukumu.

Pieļauj, ka Tiroles cepure iedvesmojusi Homburgas cepures rašanos.

Atsauces
--------

1. ↑  Heinrich Heine: *Reisebilder II: 1828-1831: Kommentar, Volume 6*. Akademie Verlag, 2003, p. 232
2. ↑  "[T]he pointed, green, felt hat with a hand-wide brim, which came from South Tyrol, especially from the Ziller valley, earned such a reputation that it was referred to as a Tyrolean hat." Heinrich Heine: *Reisebilder II: 1828-1831: Kommentar, Volume 6*. Akademie Verlag, 2003, p. 232 (N.B.: the Ziller valley lies in North Tyrol)
3. ↑  Kilgour, Ruth Edwards (1958). *A Pageant of Hats Ancient and Modern*. R. M. McBride Company.
4. ↑  Lexikon der Herrenmode, Musterschmidt, 1960
5. ↑  *Ich kauf mir lieber einen Tirolerhut*. Moviepilot.de
6. ↑  Torsten Grunwald. *Den Velkædte Mand*. Forlaget Vandkunsten, 2014. 147. lpp. ISBN 978-87-76-95362-1.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tiroles cepure***.
**Šelana ezers** (*Lake Chelan*) ir ezers ASV, Vašingtonas štata ziemeļu daļā. Nosaukums cēlies no sališu indiāņu vārda *tsillian*, kas varētu apzīmēt gan jēdzienu "ezers", gan "zils ūdens".

Dati par ezera dziļumu dažādos avotos atšķiras, taču 453 metru dziļumu norāda visbiežāk — šos datus 1986. gadā ieguva Ekoloģijas departamenta darbinieki. Ezers ir šaurs, 82 km garš un ap 1,6 km plats. Veidojis ledājs. Ezers ir kriptodepresija — tā gultne atrodas 118 metrus zem jūras līmeņa. Viens ezera gals dabas aizsardzības mērķos slēgts apmeklētājiem. Ezera krastos atrodas Šelana ezera štata parks (dienvidu krasts) un Šelana ezera nacionālā rekreācijas teritorija (ziemeļu krasts).

Dziļākā dzelme atrodas ezera ziemeļu daļā — Lucernas baseinā. Dienvidu daļu sauc par Vapato baseinu. Kaut arī ezers ir ļoti dziļš, tā gultni klāj ap 180 metrus biezs ledāja un pēcleduslaikmeta nogulumu slānis.

Uz iztekošās Šelanas upes 1925.—1927. gados uzcelta Šelana ezera hidroelektrostacija. Šī iemesla dēļ agrāk krāšņā Šelanas upes aiza pārsvarā sausa. Uzceļot Šelanas HES, pacelts ezera līmenis, applūdinot unikālus dabas un kultūras pieminekļus — indiāņu apmetnes, klinšu zīmējumus.

Klīst nostāsti par Šelana ezera briesmoni, kas dzīvojot Lucernas baseinā.

Ārējās saites
-------------

* Lake Chelan Boat Tour — detāls interesanto apskates punktu apraksts Archived 2007. gada 10. maijā, *Wayback Machine* vietnē.

Skatīt arī
----------

* Pasaulē dziļākie ezeri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315530280
* LCCN: sh88001721

 |

 |
Peldvieta ezera krastā

Marčikitas ezers
**Marčikitas ezers** (spāņu: *Mar Chiquita* — ‘mazā jūra’), līdz 19. gadsimta vidum — **Ansenusas jūra** (*Mar de Ansenuza*), ir sālsezers Argentīnas vidienē, Kordovas provincē. Lielākais dabiskais sālsezers Argentīnā. Piektais lielākais beznoteces ezers pasaulē.

Ezers atrodas dabiskā, 80 km garā un 45 km platā ieplakā, šīs ieplakas dienvidu daļā. Radies pirms apmēram 30 000 gadiem. 1958. gadā ezera platība sasniedza 10 000 km². Vismazākā reģistrētā ezera platība ir 1984 km². Ezerā ietek sāļā Riodulčes upe. Ap ezeru purvāji ar augstu bioloģisko daudzveidību. Marčikitas ezera sāļums ir mainīgs — no 250 g/l sausajos periodos līdz 40 g/l mitros gados. Ezerā vairākas salas, vairāk salu ziemeļu dalā. Nozīmīgākā sala ir Medano sala (2000x150 m). Ezers pakāpeniski samazinās jo palielinās iztvaikošana. Laika gaitā tā vietā var palikt plaijs (sāls līdzenums).

Ezera ūdens pēc sastāva līdzinās okeāna ūdenim. Ezera piekrastē reģistrētas ap 350 putnu sugas. Ap 100 000 flamingu. Ezera apkaimē attīstās tūrisms. Ezerā notiek rūpnieciska zveja. Viss ezers un Riodulčes ieteka iekļauti dabas aizsargājamā teritorijā. 2005. gada sākumā Kordovas nacionālā universitāte pie ezera nodibināja izpētes centru.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Marčikitas ezers***.
* Apraksts spāņu valodā, attēli
* Ezera apraksts angļu valodā