recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Psammolepis paradoxa*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja dabaspētnieks Luijs Agasi 1844. gadā pēc fragmentu ornamentējuma, izveidojot divas sugas: *Ps. paradoxa* un *Ps. arenatus*. Šīs abas sugas pastāvēja literatūrā līdz brīdim, kad Valters Gross parādīja, ka šie abi it kā dažādie ornamentējumi pieder vienai un tai pašai sugai, tikai dažādām plātnēm. Holotipa vietā Gross izveidoja neotipu: vēdera plātni no augšdevona gaujas svītas (Gaujas upe, Latvija). Nosaukums *Psammolepis paradoxa* nozīmē "dīvainais psammolepis". Suga bija izplatīta frānas stāvā, gaujas svītā Latvijā Gaujas baseinā, kā arī Piuzas upes atsegumā pie Jeksi majām Igaunijā. *Psammolepis paradoxa* ir psammolepju ģints tipveida suga.

Apraksts
--------

Branhiālā plātne ir eiribazāla un salīdzinoši šaura. Muguras un vēdera plātnes klātas ar rombiskām vai asimetriskām tesērām, izņemot zonā ap augšanas centru. Muguras plātne daudzmaz piecstūraina (l:w ~ 1). Ādas zobi ir noapaļoti un gandrīz vienādā formā uz visām plātnēm. Tie ir ne pārāk izstiepti pat uz zvīņām. Vēdera plātne ir gara un šaura. Tās priekšējā daļā ir koncentriskas augšanas zonas, bet aizmugurējā daļa klāta ar zvīņveidīgām tesērām.

Salīdzinājums
-------------

*Ps. paradoxa* atšķiras, ar nelieliem izņēmumiem, ar savu ādas zobu formu pastāvību — ieapaļi, kupolveidīgi, ar īsiem zobiņiem. Tie visvairāk līdzinās *Psammolepis venyukovi*, pirmkārt pēc branhiālo un muguras plātņu, kā arī tesēru formas. *Ps. paradoxa* rostrālā plātne ir šaurāka un garāka. Galvenā atšķirība no *Ps. venyukovi* domājams ir tā, ka uz vēdera plātnes nav tesēru. Orbitālā plātne visvairāk ir līdzīga psammolepim(?) no Lietuvas, pie Pelišas upes (Šventojas labā pieteka).

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 174. lpp
2. ↑  L.BEVERLY HALSTEAD TARLO, PSAMMOSTEIFORMES (AGNATHA) A REVIEW WITH DESCRIPTIONS OF NEW MATERIAL FROM THE LOWER DEVONIAN OF POLAND, (II Systematic Part) PALAEONTOLOGIA POLONICA — No.15, WARSZAWA, 1965, 97. lpp.
***Psammolepis heteraster*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Valters Gross 1930. gadā. Sugas holotips ir branhiālās plātnes fragments, kas tika atrasts Gaujas lejtecē (precīzāka vieta nav norādīta) gaujas svītas nogulumos. Nosaukums *Psammolepis heteraster* (*heteros* atšķirīgs; *asteron* — zvaigzne) nozīmē "dažādzvaigžņu psammolepis" (pēc ādas zobu dažādajiem izmēriem un formas). Suga bija izplatīta frānas stāvā, gaujas svītā Latvijā pie Gaujas un Igaunijā pie Piuzas (Jeksi ciems, Veru apriņķis). Vēl kaut ko līdzīgu *Ps. heteraster* Dmitrijs Obručevs noteica Timānā Kinovas horizonta apakšējā daļā (augšdevons).

Apraksts
--------

Branhiālā plātne ir plāna, ar taisnām sānu un aizmugures malām. Leņķis starp tām ir 52°. Ādas zobi ir daudzveidīgi, blīvums 18-26 uz 1 cm. Augšpusē tie ir neregulāri vai vēdekļveidīgi, plakani, virspusē gludi, blīvi izvietoti, ar īsiem zobiņiem, bieži saplūst īsos valnīšos. Apakšpusē tie nav tik blīvi izvietoti un saplūst kopā reti; pēc formas tie ir apaļi vai šķērseniski izstiepti, tie ir augstāki un starp lielajiem zobiem trāpās sīki. Reizēm mijas lielu un sīku zobu rindas.

Salīdzinājums
-------------

*Ps. heteraster* branhiālā plātne pēc formas ir līdzīga *Psammolepis alata* un *Psammolepis undulata* plātnēm. Ādas zobi šai sugai nedaudz atgādina *Ps. undulata* ornamentējumu, taču atšķiras ar lielāku dažādību. Salīdzinājumā ar *Psammolepis venyukovi* un *Psammolepis paradoxa* tai ir būtiskas atšķirības plātnes formā, taču ādas zobi šīm sugām reizēm var būt diezgan līdzīgas ar aprakstītajām.

Atsauces
--------

1. ↑  Стратиграфия СССР. Том 6. Девонская система. Книга 1, Марковский Б.П. Наливкин Д.В. Ржонсницкая М.А. Издание: Недра, Москва, 1973 г. 156. lpp.
2. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 190. lpp
***Psammosteus asper*** ir psammosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Ļeņingradas apgabalā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Dmitrijs Obručevs 1965. gadā. Sugas holotips ir branhiālā plātne no Sjasas upes labā krasta pie Moncevas mājām (augšdevons, pļaviņu svītas sņetogoras slāņi). Nosaukums *Psammosteus asper* nozīmē "grubuļainais psammostejs" (no plātņu ornamentējuma izskata). Suga izplatība ir zināma tikai tipveida atradnē pie Sjasas upes blakus Rebrovai (Ļeņingradas apgabals).

Apraksts
--------

Branhiālā plātne īsa, ornamentēta augstiem dentīna ādas zobiem ar gariem sānu zobiņiem, kas parasti galos sazarojas. Ādas zobi veido lokveidīgas rindas, kurās tie bieži vien saplūst īsos ķīlīšos. Ādas zobi skar cits citu ar zobiņiem, bet savas augstās formas dēļ izskatās ne pārāk blīvi izvietoti. Muguras plātne aizmugurē plati noapaļota, aizmugurējā daļā ne tik plata, kā priekšējā daļā. Plātne klāta ar tesērām ap 4 mm diametrā. Tesēras sastāv no centrālā izciļņa un diviem līdz trim vāji izteiktiem koncentriskiem gredzeniem, kurus veido ovāli dentīna, 0,6-1,0 mm gari izciļņi.

Salīdzinājums
-------------

No agrīno psammosteju sugu grupas ar gareniski orientētiem ķīlīšiem (*Ps. bergi*, *Ps. praecursor*, *Ps. maeandrinus*) suga viegli atšķiras ar ķīlīšu šķērsenisko orientāciju. *Ps. asper* vairāk līdzīgs vēlajām formām ar šķērsenisku ķīlīšu izvietojumu (*Ps. pectinatus*, *Ps. falcatus*, *Ps. tenuis*), taču atšķiras no tiem ar zobiņu vienkāršību, kas pēdējiem ir pārveidojušies sazarotos izaugumos. Ādas zobi atgādina *Picnosteus pauli* ādas zobus, taču plātņu forma ir atšķirīga atbilstoši savai dzimtai un ģintij.

Atsauces
--------

1. ↑  Бесчелюстные и древние рыбы / Л. И. Новицкая. — М.: ГЕОС, 2004. — С. 10—268. — 192 lpp. — ISBN 5-89118-368-7.
2. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 241. lpp
**Roks pret komunismu** (angļu: *Rock Against Communism*; saīsināti *RAC*) ir mūzikas stils un arī rokmūzikas kustība.

Vēsture
-------

Kustības un žanra rašanās vieta ir Apvienotā Karaliste. 1978. gadā aizsākās kustība, kad izveidojās tās piekritēju grupa no Nacionālās frontes piekritējiem. Pazīstamākais no viņiem bija Aiens Stjuarts Donaldsons ar savu grupu Skrewdriver. Šajā pašā gadā notika arī pirmais Roka pret komunismu koncerts, kurš notika Apvienotās karalistes Līdsas grāfistē. Nākamie koncerti notika 1979. un 1983. gadā. Pēc tam koncerti notika daudz biežāk. Koncerti savā sākotnē notika slepenības gaisotnē, lai nepiesaistītu to pretinieku uzmanību. No astoņdesmitajiem gadiem koncerti notiek Safolkas grāfistē. Deviņdesmitajos un 21. gadsimta sākumā smagāka stila pankroks kļuva daudz populārāks un arī grupu skanējums kļuva daudz smagnējāks. Šī mūzikas stila dziesmās bez antikomunisma atrodama arī antisemītisma, neonacisma un rasisma tematika. Ilgus gadus koncertus iesāka Skrewdriver grupa. Šīs kustības koncertos Apvienotajā karalistē ir spēlējušas tādas grupas kā Blood & Honour, Brutal Attack, Skullhead, Squadron, Sudden Impact, Ovaltinees, Lionheart, No Remorse, Violent Storm and Battlezone, Angry Aryans, Blue Eyed Devils, H8Machine un daudzas citas.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑   (angliski)
2. ↑   Archived 2009. gada 17. februārī, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
Mozambikas Atbrīvošanas frontes karogs
**Mozambikas Atbrīvošanas fronte** jeb **FRELIMO** (portugāļu: ***Fr**ente de **Li**bertação de **Mo**çambique* ir Mozambikas politiskā partija.

Organizācija izveidota Dāresalāmā (Tanzānija) 1962. gadā, kuras darbība tika vērsta uz Mozambikas atbrīvošanu no Portugāles koloniālās atkarības. Pēc desmit gadiem Mozambikas neatkarības cīņu, 1974. gadā, FRELIMO izdevās pakļaut sev trešo daļu valsts teritorijas. Tomēr par frontes panākumu pamatu bija 1974. gadā notikusī Neļķu revolūcija, kuras rezultātā Portugālē tika gāzta pie varas esošā valdība. Jaunā valdība atteicās no koloniālās politikas, un pēc pārrunām Lusakā, 1974. gada septembrī, starp FRELIMO vadību un Portugāli, tika noslēgta vienošanās par Mozambikas neatkarības iegūšanu.

Pēc Mozambikas neatkarības iegūšanas, fronte kļuva par vienīgo politisko partiju valstī. Tika izveidota vienpartejiska sistēma. FRELIMO opozīciju atbalstīja DĀR un Rodēzija, ar kuru palīdzību tika izveidota pretošanās fronte RENAMO.

FRELIMO veiksmīgi pielāgojas parlamentārās demokrātijas reālijām un uzvar vēlēšanās, joprojām paliekot par vadošo partiju valstī.

FRELIMO līderis un neatkarīgās Mozambikas pirmais prezidents bija afrikāņu politiķis Samora Mašels (1975. - 1986.).

Atsauces
--------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 312794954
* LCCN: n79091206
* ISNI: 0000 0001 1956 6651
* GND: 600418-0
* SUDOC: 027356620
* BNF: cb11869605g (data)
* NDL: 00629334
* NKC: ko2015893024

 |

 |
**Jans Magnusens** (dāņu: *Jan Magnussen*; dzimis 1973. gada 4. jūlijā, Roskildē, Dānijā) ir dāņu sacīkšu braucējs. Viņš ir bijis Formula 1 pilots. Pašlaik viņš piedalās Dānijas salonauto čempionātā.

Jans Magnusens F1 debitēja 1995. gadā, McLaren komandā. Viņš aizvietoja saslimušo Mika Hekinenu vienā sacīkstē. 1996. gadā Magnusens brauca CART sacīkstēs. Nākamos divus gadus viņš pavadīja Stewart komandā, atkal F1. Sākotnēji komandas boss Džekijs Stjuarts viņu pielīdzināja Airtonam Sennam un piedēvēja spožu nākotni, tomēr 1998. gada vidū viņš tika atlaists no komandas. Ironiskā kārtā, savu vienīgo punktu viņš izcīnīja savā pēdējā sacīkstē. Kopš tā laika viņš piedalās dažādās salonautomobiļu sacīkstēs.

Magnusenam ir bijuši dažādi panākumi ārpus Formula 1 čempionāta. Viņš astoņas reizes (no 1999. līdz 2006. gadam) ik gadu piedalījās Lemānas 24 stundu sacīkstēs. Labākais rezultāts bija 4. vieta 2003. un 2006. gadā, turklāt, savā klasē viņš uzvaru izcīnīja pēdējās trīs piedalīšanās reizēs. Pirms Formula 1 karjeras sākuma dānis bija kļuvis par Lielbritānijas F3 čempionu un Formula Ford festivāla uzvarētāju.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa (angliski)
**Jans Nepomuks** (čehu: *Jan Nepomucký*; dzimis apmēram 1345. gadā, miris 1393. gada 20. martā) bija katoļu svētais, kas pēc karaļa Vāclava IV pavēles tika iesviests Vltavā no Kārļa tilta Prāgā, jo neatklāja grēksūdzes noslēpumu. Čehijas nacionālais svētais. Plaši tiek godāts arī Itālijā, Vācijā, Polijā un Lietuvā. Saistībā ar Jana Nepomuka nāves apstākļiem tiek godāts kā aizstāvis pret plūdiem un nereti šī svētā skulptūras grezno tiltus.

Dzīvesgājums
------------

Ziņas par Jana Nepomuka dzīvi ir visai neskaidras un pretrunīgas. Viņš esot dzimis Nepomukā, Bohēmijas dienvidaustrumos. Studējis Prāgas un Padujas universitātēs.

1393. gadā esot pēc karaļa pavēles iesviests Vltavā. Tā laika avoti liecina, ka pēc karaļa pavēles ar nāvi tika sodīts garīdznieks strīdā par to, kurš būs Kladrubu abatijas vadītājs — Romas (kuru atbalstīja arhibīskaps) vai Aviņonas (kuru atbalstīja karalis) pāvesta cilvēks.

Pēc nāves
---------

1459. gadā parādījās liecības par to, ka Jans Nepomuks esot noslīcināts, jo attiecies izpaust grēksūdzes noslēpumu. Vēlākos rakstos parādās avoti, kuri izšķir divus Janus Nepomukus — to, kurš strīdējās par abatiju, un to, kurš atteicās izpaust grēksūdzi.

Jans Nepomuks tika kanonizēts tikai 1729. gadā, kad viņa kults jau bija plaši izplatīts. Rezultātā katoļiem Jans Nepomuks ir grēksūdzes noslēpuma aizstāvis, čehu romantiskajiem nacionālistiem — cīņas pret ķeizaru upuris, bet vēsturniekiem — upuris strīdā par investitūrām. Daži čehu protestanti uzskata, ka Jans Nepomuks ir katoļu baznīcas leģenda, bet viņa prototips ir Jans Huss.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Jans Nepomuks*** |

* Jana Nepomuka "oficiālā" mājaslapa (čehiski), (angliski), (vāciski)
* Katoļu enciklopēdijas ieraksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 154144814968221288140
* LCCN: n86094756
* ISNI: 0000 0001 2212 386X
* GND: 118558013
* SUDOC: 034135553
* BIBSYS: 1535375968005
* ULAN: 500354376
* NLA: 61542988
* NKC: jn20000728449

 |

 |
Motaļa OpenStreetMap
**Motaļa** (baltkrievu: *Моталь*, krievu: *Мотоль*, poļu: *Motol*, jidišā: מאָטעלע) ir agropilsētiņa Baltkrievijā, Brestas apgabala Ivanovas rajonā. Kādreiz tā bijusi sādža, pēc tam pilsētciemats. Tā ir Motaļas ciema administratīvais centrs.

Vēsture
-------

Motaļas apkaime bija apdzīvota jau akmens laikmetā. Sākotnēji vietā, kur tagad ir Motaļa, atradās Prohovas sādža, kuru nodedzināja mongoļu-tatāru ordas. Pirmoreiz rakstu avotos Motaļa pieminēta 1422. gadā Lietuvas metrikā. Līdz 16. gadsimta sākumam Motaļa ietilpa Pinskas kņazistē.

Iedzīvotāji
-----------

2014. gadā Motaļā dzīvoja 3772 iedzīvotāji.

Kultūra
-------

Pilsētā ir šādas kultūras iestādes: kultūras nams, klubs, kinoteātris (tagad slēgts) un divas bibliotēkas.

Motaļas Tautas mākslas muzejs atvērts 1995. gada augustā. Muzeja fondos ir 27 506 eksponātu, tajā ir 8 ekspozīciju zāles — izstāžu, vēstures, amatniecības, aušanas, apģērbu, parašu un tautas tradīciju zāle. Muzeja teritorijā atrodas vējdzirnavas, kurās iekārtots maizes muzejs.

Kopš 2012. gada sakaru nodaļas ēkā darbojas muzeja arheoloģijas filiāle "Mūsu saknes" (*Нашы каранi*). Muzeja zinātniskās koncepcijas autors — pazīstamā Baltkrievijas arheoloģe Jeļena Kalečica (Елена Калечиц), kura veltījusi šī reģiona pētījumiem vairāk nekā 25 gadus.

Motaļas 1. vidusskolas teritorijā atrodas Lielā Tēvijas kara muzejs.

Motaļā ik gadus notiek festivāls "Motaļas delikateses" (*Мотольские прысмаки*).

Arhitektūra un ievērojamas vietas
---------------------------------

* Spaso — Preobraženskas baznīca (1888)
* Borisa un Gļeba kapela (1986)
* Izraēlas pirmā prezidenta Haima Veicmana māja
* Ebreju kapi, atjaunoti 2004. gadā
* Piemineklis sādžas iedzīvotājiem, kas gājuši bojā Lielā Tēvijas kara laikā
* Nezināmā karavīra piemineklis (kapsētā)
* Arheoloģiskie pieminekļi no bronzas un akmens laikmeta

Ārējās saites
-------------

* Полвека истории белорусской деревни задокументировал фотограф из Мотоля Archived 2015. gada 19. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. на сайте TUT.BY

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144268630
* LCCN: n82080152
* BNF: cb14514499r (data)
* NKC: ge1149089

 |

 |

1. ↑  «Публичная кадастровая карта Республики Беларусь». Skatīts: 22 augusts 2021.
**Deklarācija par to personu tiesībām, kuras pieder pie nacionālām vai etniskām, reliģiskām un lingvistiskām mazākumgrupām** pieņemta ANO Ģenerālajā asamblejā 1992. g. 18. decembrī, bez balsošanas[1], ar rezolūciju Nr. 47/135.

Tās būtiskākās atziņas par personu tiesībām koncentrētas 2. pantā (panta pirmā daļa — ‘Personām, kuras pieder pie nacionālām vai etniskām, reliģiskām un lingvistiskām mazākumgrupām (..) ir tiesības brīvi un bez iejaukšanās un bez jebkāda veida diskriminācijas baudīt savu kultūru, sludināt un piekopt savu reliģiju un lietot savu valodu kā privāti, tā arī sabiedrībā’) un par valstu pienākumiem — 1. 4. un 5. pantā (1. panta pirmā daļa — ‘Valstīm jāaizsargā nacionālo vai etnisko, kultūras, reliģisko un lingvistisko mazākumgrupu pastāvēšana un identitāte un jāsekmē tādu apstākļu radīšana, kas attīstītu šo identitāti’).[2]

Starptautiskie dokumenti, kas atsaucas uz deklarāciju
-----------------------------------------------------

Eiropas Padomes Vispārējā konvencija par nacionālo minoritāšu aizsardzību atsaucas uz deklarāciju sava Paskaidrojošā ziņojuma 24. pkt.

NVS konvencija par to personu, kas pieder pie nacionālām mazākumgrupām, tiesību aizsardzību[3] atsaucas uz deklarāciju savā preambulā.

Atsauces
--------

1. ↑  Resolutions adopted by the General Assembly at its 47th session(angliski)
2. ↑  Deklarācijas komentārs, E/CN.4/Sub.2/AC.5/2005/2 (krieviski) (angliski) 14. pkt.
3. ↑  Конвенция стран СНГ об обеспечении прав лиц, принадлежащих к национальным меньшинствам Archived 2017. gada 27. maijā, *Wayback Machine* vietnē.(krieviski)

Ārējās saites
-------------

* Deklarācijas teksts
* Deklarācijas komentārs, E/CN.4/Sub.2/AC.5/2005/2 (krieviski) (angliski)
* ANO Speciālais ziņotājs minoritāšu lietās, kura kompetencē ietilpst Deklarācijas ieviešanas veicināšana(angliski)
**Anatolijs Ivaņišins** (*Анатолий Алексеевич Иванишин*, dzimis 1969. gada 15. janvārī) ir Krievijas kosmonauts, atvaļināts Gaisa spēku pulkvedis.

1986. gadā Anatolijs Ivaņišins mēģināja iestāties Čerņigovas augstākajā kara aviācijas lidotāju skolā, bet netika uzņemts. Viņš iestājās Irkutskas politehniskajā institūtā. 1987. gadā Ivaņišins tika uzņemts Čerņigovas augstākajā kara aviācijas lidotāju skolā, un 1991. gadā to absolvēja ar zelta medaļu. Pēc tam viņš dienēja par lidotāju Gaisa spēkos.

Ivaņišins (pa kreisi) griež matus 48. ekspedīcijas komandierim Džefrijam Viljamsam
1997. gadā Anatolijs Ivaņišins pieteicās par kosmonauta kandidātu, bet netika uzņemts, jo viņa augums bija par dažiem centimetriem garāks par maksimālo. Vēlāk, kad kosmosa kuģis *Sojuz* bija modificēts, lai tajā varētu lidot arī garāki un īsāki kosmonauti, Ivaņišins atkal pieteicās.
2003. gadā viņš neklātienē bija beidzis Maskavas valsts ekonomikas, statistikas un informātikas universitāti. 2003. gada 29. maijā Ivaņišins tika ieskaitīts kosmonautu grupā. 2005. gada 28. jūnijā viņš pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus, un 5. jūlijā viņam piešķīra kvalifikāciju "kosmonauts izmēģinātājs".

Ivaņišina pirmais kosmiskais lidojums sākās 2011. gada 14. novembrī kā kosmosa kuģa *Sojuz TMA-22* bortinženierim. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) 48. un 30. ekspedīcijas lidojuma inženieris. 2012. gada 27. aprīlī viņš atgriezās uz zemes.

Otrajā lidojumā Anatolijs Ivaņišins devās 2016. gada jūlijā modificēta *Sojuz* kosmosa kuģa pirmajā lidojumā kā *Sojuz MS-01* komandieris. Starptautiskajā kosmosa stacijā viņš bija 48. ekspedīcijas lidojuma inženieris, pēc tam 49. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās 2016. gada oktobrī.

Trešo kosmisko lidojumu Ivaņišins sāka 2020. gada 9. aprīlī kā kosmosa kuģa *Sojuz MS-16* komandieris. Starptautiskajā kosmosa stacijā viņš bija 62. un 63. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2020. gada 22. oktobrī.

2021. gada 15. oktobrī Anatolijs Ivaņišins atstāja kosmonautu vienību, lai pievērstos zinātniskajai darbībai.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Sojuz TMA-22* | 14.11.2011. | 27.04.2012. | Antons ŠkapļerovsDenjels Bērbenks | Lidojuma inženieris | 165 d 7 h 31 min |
| *Sojuz MS-01* | 07.07.2016. | 30.10.2016. | Takuja OnišiKetlīna Rubinsa | Komandieris | 115 d 2 h 22 min |
| *Sojuz MS-16* | 09.04.2020. | 22.10.2020. | Ivans VagnersKristofers Kesidijs | Komandieris | 195 d 18 h 49 min |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Anatolijs Ivaņišins***.
* Biogrāfija astronaut.ru (krieviski)
**Anastasija Nikita** (rumāņu: *Anastasia Nichita*; dzimusi 1999. gada 19. februārī) ir moldāvu brīvā stila cīkstone, 2020. gada Eiropas čempione, Eiropas čempionātu medaļniece, starptautiskās klases sporta meistare.

Karjera
-------

Anastasija Nikita dzimusi 1999. gadā Moldovā. 2015. gadā viņa kļuva par Eiropas kadetu čempioni. Gadu vēlāk, 2016. gadā, viņa šo panākumu atkārtoja un pasaules kadetu čempionātā ieguva 2. vietu. 2017. gadā viņa ieguva otrās vietas pasaules un Eiropas junioru čempionātos, kā arī Eiropas čempionātā starp cīkstoņiem līdz 23 gadu vecumam. 2018. gadā Anastasija kļuva par pasaules un Eiropas junioru čempioni un atkal izcīnīja 2. vietu Eiropas čempionātā starp cīkstoņiem līdz 23 gadu vecumam. 2019. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni cīkstoņu vidū, kas jaunāki par 23 gadiem.

2019. gadā, startējot pieaugušo sacensībās, Anastasija Nikita ieguva bronzas medaļas Eiropas čempionātā un Eiropas spēlēs Minskā kategorijā līdz 57 kg.

2020. gada februārī Eiropas čempionātā Itālijas galvaspilsētā Romā svara kategorijā līdz 59 kg Anastasija cīņā par čempionu titulu uzveica sportisti no Bulgārijas Biļanu Dudovu un izcīnīja Eiropas čempionāta zelta medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Сборная Молдовы по вольной борьбе» (krievu). wrestling-rybnitsa.narod.ru. Skatīts: 2021-04-11.
2. ↑  «Anastasia Nichita grabs U23 European gold» (angļu). ipn.md. 08. marts 2019. Skatīts: 2021-04-12.
3. ↑  «Европейские игры-2019. Анастасия Никита» (krievu). championat.com. Skatīts: 2021-04-11.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Anastasija Nikita***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* *The Sport.org* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
* Intervija pēc 2020. gada Eiropas čempionāta. Youtube (krieviski)
Teroiņas de Merikūras portrets, Antuāns Vestjērs (1788-1789).
**Teroiņa de Merikūra** (*Théroigne de Méricourt*), īstajā vārdā **Anna Žozefa Tervaņa** (*Anne-Josephe Terwagne*; 1762. gada 13. augusts — 1817. gada 23. jūnijs) no Ljēžas bija viena no Lielās Franču revolūcijas sieviešu līderēm, feministe. Dzimusi Markūras komūnā (*Marcourt*) senajā Ljēžas bīskapvalstī, mirusi Salpetrjēras (*Salpêtrière*) slimnīcā Parīzē. Sajukusi prātā pēc publiska pēriena.

Teroiņa de Merikūra, Žaks Luijs Davids. 1793. gada 31. maijā jakobīņu sievietes viņu saķēra netālu no Konventa Tileriju pils parka terasēs, izģērba pilnīgi kailu un sarīkoja publisku pēršanu ar žagariem pa pliku dibenu. Revolūcijas varone bija tik ļoti apkaunota, ka sajuka prātā un pat daudzkārt atteicās no apģērba, atlikušo mūžu pavadot vājprātīgo iestādēs.

Teroiņa de Merikūra. Ziloņkaula miniatūra, autors Fransuā Ipolits Dibuisons

Atsauces
--------

1. ↑  Roudinesco, Elisabeth. (1992) *Madness and Revolution: The Lives and Legends of Theroigne de Mericourt*. Verso. ISBN 0-86091-597-2. p.198

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Teroiņa de Merikūra***.
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 61657513
* LCCN: nr89015691
* ISNI: 0000 0000 6649 6679
* GND: 118855069
* SUDOC: 02948281X
* BNF: cb125300227 (data)
* NLA: 35774255
* BNE: XX1135739

 |

 |
Ar nekustamā īpašuma nodokli apliek ķermeniskas lietas, kuras atrodas Latvijas Republikas teritorijā un kuras nevar pārvietot no vienas vietas uz otru, tās ārēji nebojājot:

* zemi,
* ēkas,
* kadastra reģistrā reģistrētas, bet ekspluatācijā nenodotas ēkas, un inženierbūves.

### Ar nekustamā īpašuma nodokli neapliek

* bērnudārzus, kultūras namus, sociālā dienesta centrus, medicīnas iestādes;
* vēstniecības (ja Latvijas vēstniecībai tajā valstī nav jāmaksā nekustamā īpašuma nodoklis);
* reliģiskā kulta ēkas (baznīcas, teoloģijas institūti, sociālās aprūpes punkti);
* īpaši aizsargājamas dabas teritorijas, kuros ar likumu aizliegta saimnieciskā darbība (Nacionālie parki, rezervāti);
* valsts aizsargājams kultūras piemineklis;
* bibliotēkas, teātri, kinoteātri;
* sporta būves;
* kapsētu zeme, kapsētu būves;
* valsts un pašvaldību īpašumā esošie īpašumi, kas nav nodoti lietošanā
* cietumi, labošanas iestādes, policijas ēkas, ugunsdzēsēju ēkas u.c. valsts īpašumā esošās ēkas;
* ministrijas.

Nekustamā īpašuma nodokļa likme
-------------------------------

### Nekustamā īpašuma nodokļa likme ir

1) 1,5% no nekustamā īpašuma kadastrālās vērtības:

a) zemei;

b) ēkām vai to daļām;

c) inženierbūvēm.

2) vienģimenes un divģimeņu dzīvojamām mājām, daudzdzīvokļu mājām (to daļām) neatkarīgi no tā, vai tās ir vai nav sadalītas dzīvokļu īpašumos, nedzīvojamo ēku daļām, kuru funkcionālā izmantošana ir dzīvošana un kuras (kuru daļas) netiek izmantotas saimnieciskās darbības veikšanai:

a) 0,2% no kadastrālās vērtības, kas nepārsniedz 56 915 eiro,

b) 0,4% no kadastrālās vērtības daļas, kas pārsniedz 56 915 eiro, bet nepārsniedz 106 715 eiro,

c) 0,6% no kadastrālās vērtības daļas, kas pārsniedz 106 715 eiro.

Nekustamā īpašuma nodokļa maksātāji
-----------------------------------

Nekustamā īpašuma nodokli maksā Latvijas vai ārvalstu fiziskās un juridiskās personas un uz līguma vai citādas vienošanās pamata izveidotas šādu personu grupas vai to pārstāvji, kuru īpašumā ir nekustamais īpašums.

Atsauces
--------

 Archived 2020. gada 29. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
Šis raksts ir par aminoskābi. Par citām jēdziena **C6H13NO2** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Izoleicīns** (***Ile***, 2-amino-3-metilpentānskābe, α-amino-β-metilbaldriānskābe, C6H13NO2) ir neaizstājamā aminoskābe. Izoleicīns ir leicīna struktūrizomērs. Izoleicīna molekulā ir 2 hirālie oglekļa atomi, tāpēc tam ir iespējami 4 optiskie izomēri:

|  |
| --- |
|   |
| L-izoleicīns (2*S*,3*S*) un D-izoleicīns (2*R*,3*R*) |
|   |
| L-*allo*-izoleicīns (2*S*,3*R*) un D-*allo*-izoleicīns (2*R*,3*S*) |
|

Atrašanās dabā
--------------

Izoleicīns ir visu olbaltumvielu sastāvdaļa. Dzīvnieki nespēj paši sintezēt izoleicīnu, bet augi un mikroorganismi to sintezē no pirovīnogskābes un α-ketoglutarāta.

Bioloģiskā nozīme
-----------------

Piedalās enerģijas apmaiņā. Ja organismā trūkst fermenta, kas katalizē izoleicīna dekarboksilēšanos, rodas ketoacidūrija.

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |
**Ziemeļkaukāza Imamāts** (čečenu: *Имамат*, avāru: *Имамат*) bija teokrātiska islāma valsts, kas pastāvēja no 1829. līdz 1859. gadam. Imamāta robežas nepārtraukti mainījās kara dēļ, taču Imamata kontrolē galvenokārt atradās Čečenija un bijušās Avāru hanistes zemes.

Vēsture
-------

Imamāts dibināts 1829. gadā, lai cīnītos pret Krievijas karaspēkiem, līdz ar to no sākuma tā bija ļoti militarizēta valsts. Valsts augstākais valdnieks bija imāms, reliģiskais un politiskais vadītājs. 

Imāms Šamils
Vislielāko attīstību tā sasniedza imāma Šamila (1834-1859) valdīšanas laikā. Čečenijā 1840. gadā tautas sapulcē viņš tika atkārtoti ievēlēts par imāmu, un Austrumkaukāzā sākās liela pretkrievu sacelšanās. No šī brīža valsts sāka pilnvērtīgi funkcionēt un attīstīties. Tomēr valsts likvidācija bija saistīta arī ar imāma Šamila un viņa naibu brutālo rīcību. Imāma nežēlība lika Avarijas iedzīvotājiem baidīties par savu dzīvību, līdz ar to viņi gaidīja krievu karaspēku. 

Kaukāza kara laikā valsts tika iekļauta Krievijas Impērijas sastāvā. Kaukāza Imamāts pastāvēja 30 gadus, no 1829. līdz 1859. gadam.

Valsts atjaunošanas mēģinājumi
------------------------------

1877.-1878. gadā Krievu—turku kara laikā Čečenijā un Dagestānā notika sacelšanās, lai atjaunotu Imamātu. Čečenijā par jauno imāmu pasludināja Alibeku Hadži, bet Dagestānā par imāmu ievēlēja Muhamedu Hadži, slavenā šeiha Abdurahmana Hadži dēlu. Sacelšanās tika apspiesta, visi vadītāji tika sodīti ar nāvi.

1917. gadā par Ziemeļkaukāza piekto imāmu tika ievēlēts Nadžimudins Gocinskis. Viņš vadīja kontrrevolucionāru sacelšanos Dagestānas kalnos. Pēc tās apspiešanas (1921. gada martā) Nažmudins Gocinskis aizbēga uz Čečeniju. 1925. gadā viņš tika arestēts un nošauts.

Iedzīvotāji
-----------

Iedzīvotāju skaits nepārsniedza 400 000. Imamātā dzīvoja tuvu pie piecdesmit tautību pārstāvjiem no Kaukāza, Krievijas, Eiropas un Āzijas valstīm. 1856. gadā no 43800 karavīriem 41% bija čečeni un 59% dagestāņi. Atšķirībā no pārējiem tautām, čečeni saglabāja lielāku autonomiju.

Imamāts kļuva par pirmo piemēru Ziemeļaustrumu Kaukāzā, kad starpetniskas un starpkonfesionālas laulības tika aizsargātas ar likumu. Citticīgajiem bija tiesības izveidot ģimeni Imamātā.

Pēc 1840. gada krievu dezertieru skaits, kas pārgāja imāma pusē, pieauga desmitkārtīgi, viņiem tika dota brīvība. No viņiem Šamils izveidoja gvardi. Imamāta kaujinieki pārbēdzējus sauca par "mūsu krieviem". Kopumā Šamila pusē pārbēgušo Krievijas Impērijas karavīru skaits bija 20 000.

Atsauces
--------

1. ↑  Анатольевич, Горин Антон; Владимировна, Силаева Зоя (2017). "Северо-Кавказский имамат: опыт изменения массового сознания и радикализации религиозного вероучения". *Вестник экономики, права и социологии* (2): 147–150. ISSN 1998-5533.
2. ↑  М.в, Васильев (2021). "БОРЬБА ЗА КАВКАЗ. ЧАСТЬ III. ИМАМАТ ШАМИЛЯ". *Архонт* (1 (22)): 79–89.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ziemeļkaukāza Imamāts***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Izlaides starpība** ir starpība starp faktisko ekonomikas izlaidi un ekonomikas maksimālo iespējamo izlaidi, izteikta procentos no
iekšzemes kopprodukta (IKP). Valsts ražošanas jaudas starpība var būt **pozitīva** vai **negatīva**. Negatīvā izlaides starpība norāda, ka faktiskā ekonomiskā izlaide ir zemāka par visas ražošanas jaudas izlaidi valstī, bet pozitīva izlaide norāda ekonomiku, kas pārspēj cerības, jo tā faktiskā jauda ir augstāka par atzīto maksimālo jaudu. Negatīvā izlaides starpība ir reta.

Izlaides starpība ir plaisa, kas pastāv starp ilgtermiņa kopējo piedāvājuma līkni (LRAS līkni) un reālo īstermiņa izlaides līdzsvara līmeni (reālais IKP). Tie var būt pozitīvi, ja līdzsvars ir lielāks par valūtu LRAS vai negatīvs, ja tas ir mazāks par LRAS.

Ražošanas starpība, gan pozitīva, gan negatīva, ir nelabvēlīgs ekonomikas rādītājs, vismaz attiecībā uz efektivitāti. **Pozitīva** izlaides starpība liecina par lielu pieprasījumu pēc precēm un pakalpojumiem ekonomikā, ko var uzskatīt par labvēlīgu ekonomikai. Tomēr pārmērīgi liela pieprasījuma ietekme ir tāda, ka uzņēmumiem un darbiniekiem ir jāstrādā ārpus maksimālā efektivitātes līmeņa, lai apmierinātu pieprasījumu. Pozitīva izlaides starpība parasti veicina inflāciju ekonomikā, jo reizē ar pieaugošo pieprasījumu palielinās gan darbaspēka izmaksas, gan preču cenas.
Alternatīvi **negatīvā** produkcijas izlaide norāda uz preču un pakalpojumu pieprasījuma trūkumu ekonomikā un var novest pie tā, ka uzņēmumi un darbinieki darbojas zem to maksimālā efektivitātes līmeņa. Negatīvā izlaides starpība liecina par lēnu ekonomiku un liecina par IKP pieauguma tempa kritumu un iespējamo lejupslīdi, jo algas un preču cenas parasti kritās, kad vispārējais ekonomikas pieprasījums ir zems. Izlaides starpība ir sarežģīta metrika precīzai aprēķināšanai, jo ir grūti novērtēt ekonomikas optimālo darbības efektivitātes līmeni.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Output Gap».
2. ↑  «Definition. Output gap.».
Efesas koncils attēlots kādā Lionas baznīcā
**Efesas koncils** tiek atzīts kā trešais kristīgās baznīcas ekumeniskais koncils. Koncilu sasauca Austrumromas impērijas imperators Teodosijs II 431. gadā. Koncils notika Efesā Marijas baznīcā.

Priekšvēsture
-------------

Koncila sasaukšanas iemesls bija strīds starp Konstantinopoles arhibīskapu Nestoriju un Aleksandrijas patriarhu Kirilu jautājumā par Jēzus Kristus dabu. Nestorijs strikti nodalīja Kristus divas dabas- dievišķo un cilvēcīgo. Viņš atteicās piedēvēt Kristus dievišķajai dabai cilvēka Jēzus cilvēcisko rīcību un ciešanas. Nestorija mācību atbalstīja Sīrijā, no kurienes viņš bija cēlies.

Koncila gaita
-------------

Koncilā piedalījās apmēram 250 bīskapi. Lai arī Nestoriju atbalstošie bīskapi vēl nebija ieradušies, koncils Aleksandrijas Kirila vadībā nosodīja Nestorija mācību. Tika pasludināts, ka Kristus bija viena persona, nevis divas atsevišķas: patiess Dievs un patiess cilvēks. Jaunavu Mariju pasludināja par Dievmāti (grieķu: *Θεοτόκος* (*Theotókos*) — 'Dieva dzemdētāja'). Nestoriju atcēla no amata un vēlāk izsūtīja uz Antiohiju.

Koncilā nosodīja arī pelagiānismu- britu mūka Pelāgija mācību, ka cilvēks ar savu brīvo gribu spēj izvēlēties un darīt labo un pat būt bezgrēcīgs. Pelāgijs noraidīja mācību par iedzimto grēku un uzskatīja, ka grēks ir tikai nepareiza rīcība un tam nav sakars ar cilvēka dabu.

Pēc koncila
-----------

Nestoriānisma nosodījums izraisīja baznīcas šķelšanos. Nestorija mācības piekritēji devās pāri impērijas robežai uz Persiju, kur jau bija izveidojusies no Konstantinopoles neatkarīga baznīca. Vēlāk nestoriānisms saglabājās Asīriešu baznīcā.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 163039492
* LCCN: n81059846
* GND: 4032371-7
* NKC: kn20141125001

 |

 |
***Terrafame Oy*** ir Somijas uzņēmums, kas nodarbojas ar metālu iegūšanu. Dibināts 2015. gadā. galvenais birojs ir Tuhkakelē, Sotkamo.

Uzņēmumam pieder raktuves Sotkamo, kur iegūst galvenokārt niķeli un cinku, arī kobaltu un varu.

*Terrafame Oy* lielākie īpašnieki ir valstij piederošais *Finnish Malmijalostus Oy* (71,2 %) un Singapūras uzņēmums *Trafigura*.

Vēsture
-------

2014. gada novembrī bankrotēja *Talvivaara* meitas uzņēmums *Talvivaara Sotkamo Oy*, kas pārvaldīja raktuves Sotkamo. 2015. gadā valsts dibināja uzņēmumu *Terrafame Oy*, kas nopirka *Talvivaara* Sotkamo raktuves. 2016. gadā no *Talvivaara* tika nopirkta arī kaļķu apstrādes rūpnīca, laboratorijas un ģeoloģijas dati. Saskaņā ar vienošanos, *Terrafame* samaksāja 3,8 miljonus EUR pirmajā fāzē, un 12,8 miljonus otrajā fāzē.

2017. gada 10. februārī par *Terrafame* 15,5 % kapitāldaļu turētāju kļuva Singapūras uzņēmums *Trafigura* un tās investīciju fonds *Galena*. Vienošanās paredzēja arī, ka septiņu gadu laikā *Trafigura* pirks visu kobalta un niķeļa produkciju, kā arī 80 procentus cinka.
2017. gada novembrī tika panākta vienošanās par 250 miljonu eiro investīcijām no *Trafigga*, *Galena* un *Sampo*, lai veicinātu *Terrafame* uzplaukumu un izveidotu jaunu bateriju ķīmijas ražošanu. Valsts daļa uzņēmumā samazinājās līdz 71,2 %.

Ārējās saites
-------------

* Terrafame somu valodā
* Terrafame angļu valodā
**Edgars Valters** (vācu: *Edgar Walther*; 1930. gada 24. decembris Cīrihe — 2013. gada 23. oktobris Cīrihe) bija Šveices FIDE meistars šahā un starptautiskais meistars (ICM) korespondencšahā (1978).

Biogrāfija
----------

Trīs reizes uzvarējis Šveices Konfederācijas šaha čempionātos (1949, 1957, 1971). 1965. gadā bijis labākais Šveices kausa izcīņā šahā. 1965. gadā dalījis pirmo vietu Šveices šaha čempionātā, taču zaudējis papildu mačā par pirmo vietu. No 1953. gada līdz 2007. gadam piedalījies Šveices komandu čempionātos viena kluba - Cīrihes šaha kluba sastāvā, kas tiek uzskatīts par nepārspējamu rekordu Šveices šaha vēsturē. 1968. gadā sava kluba sastāvā uzvarējis Šveices šaha komandu čempionātā.

Plašāk kļuvis pazīstams pēc savas piedalīšanās 1959. gada Cīrihes starptautiskajā šaha turnīrā. Lai gan tajā Valters dalīja tikai 13. vietu (uzvarēja Mihails Tāls), tomēr viņš nospēlēja neizšķirti partiju ar nākamo Pasaules šaha čempionu Robertu Fišeru, kurā Fišeram tikai ar lielām pūlēm izdevās izvairīties no zaudējuma dažādkrāsu laidņu galotnē. 1969. gadā Fišers šo partiju iekļāva savā grāmatā *Manas 60 neaizmirstamās partijas* (angļu: *My 60 Memorable Games*).

Pārstāvējis Šveices komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (1954-1958, 1964-1968). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1954) medaļu;
* Klāras Benediktas kausa izcīņās piedalījies 11 reizes (1958-1961, 1963-1966, 1968, 1971-1972). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1958) un bronzas (1960) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1961, 1963) medaļas.

Vēlākajos gados pievērsies korespondencšaham. Uzvarējis korespondencšaha turnīrā *Goldenen Springer* (1967-1971) un bijis Šveices korespondencšaha čempionāta uzvarētājs. Sekmīgi piedalījies 8. Pasaules čempionāta korespondencšahā pusfinālā, kurā dalījis 1.-2. vietu. Čempionāta finālā (1975–80) dalījis 11.-12. vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Correspondence Chess International Master». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 30. novembrī.
2. ↑  «FM Edgar Walther gestorben». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2016. gada 30. novembrī.
3. ↑  Zurich (1959)
4. ↑  Edgar Walther vs Robert James Fischer (1959)
5. ↑  My 60 Memorable Games/Fischer
6. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Edgar Walther
7. ↑  OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: Edgar Walther
8. ↑  «ICCF - 8th CC WORLD CHAMPIONSHIP FINAL». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 30. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)
**Seru bāka (aizmugurējā vaduguns)** (igauniski — *Sõru ülemine tuletorn*) atrodas Igaunijā Hījumā salas dienvidu krastā. Bāka ir Seru vadlīnijas aizmugurējā vaduguns. Atrodas 490 m no priekšējās vaduguns.

Vēsture
-------

Bāka šajā vietā atrodas kopš 1934. gada.

Raksturojums
------------

Bākas augstums ir 16 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Torņa apakšējā daļa ir balta, augšējā daļa, galerija un laterna sarkana. Gaismas elements atrodas 18 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta, sarkana un zaļa, atkarībā no virziena. (2 s deg, 2 s pārtraukums). Baltās gaismas signāls redzams 6 jūras jūdžu attālumā, sarkanais un zaļais signāls 3 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.

Skatīt arī
----------

Seru bāka (priekšējā vaduguns)

Ārējās saites
-------------

* Estonian Maritime Navigation
* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Seru bāka (aizmugurējā vaduguns)***.
**Vanagērgļi, vanagērgļu ģints** (*Hieraaetus*) ir vanagu dzimtas (*Accipitridae*) ģints, kas pieder ērgļu apakšdzimtai (*Aquilinae*). Šajā ģintī ir 5 mūsdienās dzīvojošas neliela auguma ērgļu sugas, kas izplatītas Eiropā, Āzijā, Āfrikā, Jaungvinejā un Austrālijā. Latvijā saskaņā ar mūsdienu sistemātiku sastopama viena vanagērgļu ģints suga — pundurērglis (*Hieraaetus pennatus*).

Kopīgās īpašības
----------------

Vanagērgļi ir neliela auguma ērgļi, attēlā pundurērglis (*Hieraaetus pennata*)
Vanagērgļu ģints sugas ir neliela auguma ērgļi, tie ir mazāki nekā ērgļu ģints (*Aquila*) un melno ērgļu ģints (*Ictinaetus*) sugas. To apspalvojums salīdzinoši ar citiem ērgļiem ir gaišāks. Tas var būt brūns, gaiši brūns un smilšu dzeltens. Pavēdere ir gaišāka nekā mugura, reizēm apakšdaļa izskatās gandrīz balta. Lielākais no visiem ir sudrabotais ērglis (*Hieraaetus wahlbergi*), kura ķermeņa garums sasniedz 61 cm, spārnu plētums 146 cm, svars mātītei 1,4 kg. Pārējās sugas ir apmēram vienādi lielas, bet vismazākais, mazākajiem īpatņiem atšķiroties par dažiem centimetriem, ir Austrālijas mazais ērglis (*Hieraaetus morphnoide*), kura mazākais īpatnis ir tikai 38 cm garš, tā spārnu plētums 101 cm, svars 440 g.

Sistemātikas izmaiņas
---------------------

Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem, ir veikta sistemātikas revīzija. No vanagērgļu ģints uz citām ģintīm ir pārceltas trīs sugas: svītrainais ērglis (*Aquila fasciata*), Āfrikas ērglis (*Aquila spilogaster*) un rudais vanagērglis (*Lophotriorchis kienerii*).

Sistemātika
-----------

**Vanagērgļu ģints** (*Hieraaetus*)

* Airisa vanagērglis (*Hieraaetus ayresii*)
* Austrālijas mazais ērglis (*Hieraaetus morphnoide*)
* Jaungvinejas mazais ērglis (*Hieraaetus weiskei*)
* Pundurērglis (*Hieraaetus pennatus*)
* Sudrabotais ērglis (*Hieraaetus wahlbergi*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  IOC World Bird List: New World vultures, Secretarybird, kites, hawks & eagles
2. ↑  Phylogeny of eagles, Old World vultures, and other Accipitridae based on nuclear and mitochondrial DNA
3. ↑  «Ornitofaunistika: Pundurērglis Aquila pennata». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 7. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 10. oktobrī.
4. ↑  «Booted eagles Genus Hieraaetus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 27. septembrī. Skatīts: 2016. gada 11. oktobrī.
5. ↑  Alive: Wahlberg’s Eagle (Hieraaetus wahlbergi)
6. ↑  Alive: Little Eagle (Hieraaetus morphnoides)

Ārējās saites
-------------

* Our Beautiful World: Eagles, Aquila
Vārda izcelsme saistīta ar ģermāņu cilti — vandaļi, kas 455. gadā izlaupīja Romu
**Vandalisms** ir apzināta un bezjēdzīga kultūras un materiālu vērtību iznīcināšana vai bojāšana. Cilvēkus, kas veic šādas darbības, sauc par **vandaļiem**.

Par vandalismu sauc arī datoru vīrusu apzinātu lietošanu datorprogrammu un to dokumentu bojāšanai un iznīcināšanai.[*nepieciešama atsauce*]

Vēsture
-------

Vārda izcelsme saistīta ar ģermāņu cilti — vandaļiem, kas 455. gada jūnijā izlaupīja Romu. Vandaļi drīzāk laupīja un aizveda dārgumus, nevis tos iznīcināja. Kaut arī vandaļi sagūstīja un aizveda tūkstošiem gūstekņu ar mērķi dabūt izpirkuma maksu, pāvestu Leo I iecēla amatā tieši par Romas iedzīvotāju paglābšanu no pilnīgas iznīcības.

Termina "vandalisms" parādīšanās attiecināma uz Lielās franču revolūcijas laiku. Pirmo reizi terminu pielietojis *Ģenerālštatu* deputāts abats Anri Greguārs. 1794. gadā viņš uzstājās ar "Atskaiti par vandaļu veiktajiem postījumiem un to novēršanas līdzekļiem", aicinot ar pašām nežēlīgākajām metodēm nepieļaut mākslas pieminekļu iznīcināšanu. Greguārs ar to bija domājis jaunās Francijas Republikas armijas darbību.

19. gadsimtā vārds "vandalisms" iegājās ikdienas sarunvalodā, apzīmējot mākslas vērtību un arhitektūras pieminekļu postīšanu vai bezjēdzīgu iznīcināšanu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vandalisms*** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LNB: 000106135
* LCCN: sh85142032
* GND: 4131924-2
* NKC: ph335388

 |

 |
**Izolēta valoda** ir dabiska valoda, kurai nav redzamu ģenealoģisku saikņu ar citām dzīvajām valodām, respektīvi, kurām nav kopēja zināma izcelsme ar kādu citu valodu. Tās būtībā veido valodu saimi, kas sastāv no vienas valodas. Zināmākie piemēri ir basku valoda, ainu valoda un korejiešu valoda, kaut arī katrā no šiem gadījumiem atsevišķi lingvisti apgalvo, ka ir atrodamas saiknes ar citām valodām.

Atsevišķos gadījumos kā izolētu saprot "relatīvi" izolētu valodu. Piemēram, albāņu, armēņu un grieķu valodas parasti sauc par "izolētajām indoeiropiešu valodām". Kaut arī tās ir daļa no indoeiropiešu valodu saimes, tās nepieder ne pie viena no atzītajiem atzariem (kā piemēram, baltu, ģermāņu u.c.). Šādas valodas parasti veido pašas savus atzarus. Bez šāda pārprotama konteksta, "izolēta" ir jāsaprot šā vārda absolūtajā nozīmē.

Dažas valodas ir kļuvušas par izolētām valodām laika gaitā, kad visas zināmās radniecīgās valodas ir mirušas. Piemēram, Brazīlijas pirahaņu valoda ir vienīgā izdzīvojusī muru valodu saimes valoda. Citas, kā piemēram, basku valoda, ir izolēta, cik vien tās eksistence ir dokumentēta. Reizēm ir vērojams arī pretējs process: kādreiz par izolētām atzītas valodas var tikt pārklasificētas par nelielām valodu saimēm. Tā notika ar japāņu valodu, kad daži dialekti, kā okinaviešu, tika atzīti par pilntiesīgām valodām un tika noformulēta japāņu valodu saime.

Izolētās valodas dažkārt tiek uzskatīts par neklasificētu valodu speciālo gadījumu. Tās ir situācijas, kad valodas piederību neizdodas klasificēt pat pēc padziļinātiem pētījumiem. Ja šādi pētījumi galu galā ir rezultatīvi, agrāk par izolētu uzskatīta valoda var tikt pieskaitīta kādai valodu saimei. Relatīvi nesen tas notika ar Ziemeļaustrālijas jaņuvu valodu, kura tika attiecināta uz pamaņunu valodu saimi.

Ārējās saites
-------------

* Bāreņi bez ģimenēm: valodas, kam zudušas ģenealoģiskās saites
* *Ethnologue* izolēto valodu saraksts
**Mērija Dinora Gilkrista** (angļu: *Mary Dinorah Gilchrist*; 1882. gada 4. jūnijs Raterglena — 1947. gada 14. janvāris Edinburga) bija Lielbritānijas šahiste, 1933. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm bronzas laureāte, divkārtējā Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja.

Biogrāfija
----------

Skotijas šaha meistara Džona Gilkrista meita. Četras reizes uzvarējusi Skotijas sieviešu šaha čempionātos (1921, 1922, 1923, 1938). Divas reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1929, 1934).

Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm. 1933. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Folkestonā ieņēmusi 3. vietu, bet 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Stokholmā palikusi 8.—9. vietā (abos čempionātos uzvarēja Vera Menčika).

Bijusi pazīstama arī kā aktīva šaha dzīves organizētāja. Sākumā piedalījusies Glāzgovas dāmu šaha kluba izveidē, bet pēc pārcelšanās uz Edinburgu kļuvusi par vietējā dāmu šaha kluba biedri. Bijusi Skotijas šaha federācijas prezidente un Lielbritānijas šaha federācijas goda locekle.

Atsauces
--------

1. ↑  «Miss Mary Dinorah Gilchrist» (angļu). Chess Scotland. Skatīts: 2018-09-05.
2. ↑  British Chess Champions 1904-present
3. ↑  «1927-39 Title Tournaments : World Chess Championship (women)». *www.mark-weeks.com*.
Koordinātas: 7°57′S 14°21′W﻿ / ﻿7.950°S 14.350°W﻿ / -7.950; -14.350

**Grīnmauntins** (angļu: *Green Mountain*) ir stratovulkāns, Apvienotajai Karalistei piederošās Debesbraukšanas salas augstākā virsotne. Izvietojies salas austrumdaļā un ir viens no apmēram 100 salas vulkāna konusiem un lavas kupoliem. Kalns veidots no bazaltiskajiem iežiem un kopējais augstums no okeāna dibena ir ap 3000 m. Lai arī vulkāniskie ieži tiek vērtēti kā diezgan jauni, visā salas zināmajā vēsturē kopš tās atklāšanas 16. gadsimtā nav novērotas nekādas vulkāniskās aktivitātes.

Grīnmaintins un tā apkārtne tiek uzskatīti par vienu no pasaulē nedaudzajiem pilnībā cilvēka radītajiem mežiem. Pēc salas atklāšanas portugāļi un citi kuģotāji salā ieveda kazas un trušus, kas stipri noplicināja salas veģetāciju. Jau 19. gadsimta sākuma pētnieki, tajā skaitā Čārlzs Darvins (1836), atzīmēja, ka salā ir ļoti nabadzīga augu valsts un vaskulārie augi pārstāvēti ar 25—30 sugām, no kurām 10 endēmas salai. Tā kā sala ir relatīvi jauna (ap 1 miljonu gadu) un no tuvākās sauszemes to atdala 1500 km okeāna, augu valsts nebija vēl attīstījusies. 1843. gadā britu botāniķis Džozefs Daltons Hukers *(Joseph Dalton Hooker)* apmeklēja salu kopā ar Džeimsa Klārka Rosa Antarktisko ekspedīciju. Hukers piedāvāja plānu, kā salā introducēt dažādus augus, lai attīstītu veģetāciju un tādējādi palielināt nokrišņu daudzumu.

Jau 1865. gadā Britu Admiralitātes ziņojumā tika atzīmēts, ka salā veiksmīgi introducētas 40 dažādas koku sugas un nodrošinājums ar ūdeni ir pietiekošs. 1900. gadā salā jau brīvā dabā auga banāni un guava. 2005. gadā kalns un tā apkārtne tika iekļauta jaunizveidotajā Grīnmauntinas nacionālajā parkā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Global Volcanism Program. Ascension». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 16. janvārī. Skatīts: 2015. gada 16. aprīlī.
2. ↑  «The parable of Green Mountain: Ascension Island, ecosystem construction and ecological fitting». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 11. jūnijā. Skatīts: 2015. gada 16. aprīlī.
3. ↑  Department of Plant Sciences, University of Oxford. Ascension