recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fodiji**, **fodiju ģints** (*Foudia*) ir audējputnu dzimtas (*Ploceidae*) ģints, kas apvieno 7 Indijas okeāna rietumu daļas salās mūsdienās sastopamas dziedātājputnu sugas. Viena fodiju suga ir izmirusi.

Izplatība
---------

Maurīcijas fodija tēviņš Egretas dabas rezervātā vairošanās sezonā
Fodiju areāls aptver Madagaskaru, Seišelas, Komoras un Maskarēnu salas, ieviests Čagosas arhipelāgā un Svētās Helēnas salā. 

To dabiskā dzīvesvide iekļauj mežus un mežainus apgabalus. Madagaskaras fodijs sastopams vairāk atklātos apgabalos, kā arī pielāgojies urbanizētai videi.

Izskats
-------

Fodiji ir nelieli dziedātājputni. Ķermeņa garums 12—15 cm. Knābis īss, konusveida vai iegarens.

Gandrīz visām sugām, izņemot Seišelu fodiju, ligzdošanas sezonā raksturīgs dzimumdimorfisms. Pārošanās laikā tēviņu apspalvojums daļēji vai pilnībā iegūst koši sarkanu, oranžu vai spilgti dzeltenu krāsu. Ārpus vairošanās sezonas atkarībā no sugas tēviņi kļūst zaļganbrūni, blāvi dzelteni vai blāvi, nespodri sarkani. Mātītes ir zaļganbrūnas, ārēji atgādinot mājas zvirbuļus.

Barība
------

Šīs grupas putnu ēdienkarti veido graudzāļu un rīsu sēklas, kukaiņi, nektārs, augļi, gekoni; dažām sugām arī citu putnu olas.

Vairošanās
----------

Visu sugu fodiju ligzdas ir kupolveida, ar ieeju netālu no tās virspuses. Virs ieejas bieži neliels lievenītis. Salīdzinājumā ar citu audējputnu ligzdām, fodiju vītās ligzdas ir krietni vienkāršākas. Perē mātītes, jauno putnu barošanā piedalās abi vecāki.

Sistemātika
-----------

* **Fodiju ģints** (*Foudia*)
	+ Aldabras fodijs (*Foudia aldabrana*)
	+ Maurīcijas fodijs (*Foudia rubra*)
	+ Mežu fodijs (*Foudia omissa*)
	+ Rodrigesas fodijs (*Foudia flavicans*)
	+ Sarkanais fodijs (*Foudia madagascariensis*)
	+ Sarkangalvas fodijs (*Foudia eminentissima*)
	+ Seišelu fodijs (*Foudia sechellarum*)
	+ †Reinjonas fodijs (*Foudia delloni*), pirmo reizi pieminēts 1668. gadā, pēdējās ziņas kopš 1672. gada.

Atsauces
--------

1. 1 2  World Bird List: Old World sparrows, snowfinches, weavers, 2018
2. 1 2 3  AvianWeb Beauty of Birds: Fodies[novecojusi saite]
3. ↑  Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži. Džeralds Darels. Zinātne. Rīga. 1981
4. 1 2  Weaver Watch. Book: Extinct and rediscovered weavers
5. ↑  Nature Watch NZ: Fodies (Genus Foudia)[novecojusi saite]
6. 1 2  Weaver Watch. Monitoring the Weavers of the World: Genus Foudia
STOP zīme Austrālijā
**STOP zīme** jeb **"Neapstājoties tālāk braukt aizliegts"** ir priekšrocības ceļa zīme, kas aizliedz transportlīdzekļu vadītājiem turpināt kustību neapturot transportlīdzekli tieši pirms krustojuma stoplīnijas apzīmējuma. Gadījumā ja tāda nav – transportlīdzeklis jāaptur tieši pirms šķērsojamās brauktuves malas un jādod ceļš satiksmes dalībniekiem, kuri brauc pa šķērsojamo ceļu. Ja pirms krustojuma papildus ir uzstadīta 847. ceļa zīme – jādod ceļš transportlīdzekļiem, kuri brauc pa galveno ceļu, kā arī transportlīdzekļiem, kas tuvojas pa vienādas nozīmes ceļu no labās puses, izņemot tramvaja vadītājus, kuriem saskaņā ar Ceļu satiksmes noteikumu 134. punktu ir priekšroka attiecībā pret bezsliežu transportlīdzekļu vadītājiem.

Šī zīme var tikt uzstādīta pirms neapsargājamas dzelzceļa pārbrauktuves speciāla karantīnas posteņa, robežas šķērsošanas vietas un citām vietām, kur ceļu satiksmi apstur ar barjeru vai citā veidā. Šajā gadījumā transportlīdzekļa vadītājam jāaptur transportlīdzeklis tieši pirms stoplīnijas vai tieši pirms zīmes ja stoplīnijas nav.

Daudzās valstīs šī ir vienīga astoņstūraina ceļa zīme, pateicoties kam to viegli var atpazīt pat ja zīme nav salasāma (piemēram to aizklāj sniegs).

Pirms luksoforu parādīšanas ceļu satiksmi regulēja policijas darbinieki. 1914. gadā Detroitas satiksmes regulētājs Harijs Džeksons uzstādīja pirmo STOP zīmi. Džeksons strādāja nepārredzamā krustojumā, kur bieži notika avārijas un lai uzlabotu situāciju viņš uzstādīja baltu kvadrātu ar STOP uzrakstu, kas samazināja ceļu satiksmes negadījumu skaitu.

1922. gadā Amerikas Valsts autoceļu un transporta amatpersonu asociācija standartizēja šo ceļa zīmi. 1935. gadā STOP zīmes apraksts tika iekļauts Vienoto satiksmes kontroles ierīču rokasgrāmatā (*Manual on Uniform Traffic Control Devices*).

1968. gada Konvencijā par ceļa zīmēm un signāliem noteica divus STOP zīmes pāraugus. 1973. gadā, saskaņā ar GOST 10807–71 standartu, šī zīme parādījās PSRS.

Atsauces
--------

1. ↑  «Priekšrocības zīmes». *Ceļu satiksmes drošības direkcija*.
2. 1 2  «Ceļu satiksmes noteikumi 134. 258.5 punkti». *Likumi.lv*.
3. ↑  «Знаки приоритета».
4. ↑  Tom Vanderbil. «Is it possible to design a better stop sign?». *slate.com*.
5. ↑  Hilary Greenbaum; Dana Rubinstein. «The Stop Sign Wasn’t Always Red». *The New York Times*.
6. ↑  «ПОЧЕМУ происходят ДТП и как от них ИЗБАВИТЬСЯ? Глава 3.».
7. ↑  «Konvencija par ceļa zīmēm un signāliem». *Likumi.lv*.
8. ↑  «Svarīgāk ir apstāšanās līnija vai pietura zīme. Stop zīmes prasības».

Ārējās saites
-------------
Dža faunas rezervāts
**Dža faunas rezervāts** (franču: *Réserve de faune du Dja*, angļu: *Dja Faunal Reserve*) ir aizsargājama dabas teritorija Kamerūnas dienvidos. 1987. gadā teritorija tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Šis ir viens no vislabāk saglabātajiem lietus mežu masīviem Āfrikā, apmēram 90% no teritorijas ir pirmatnējais mežs. To no trijām pusēm apliec Dža upe, kas veido masīva dabisko robežu. Mežos dzīvo 107 zīdītāju sugas, no kurām vairākas ir apdraudētās. To starpā ir dūmakainais apkakles mangabejs (*Cercocebus atys*), mandrils (*Mandrillus sphinx*), drils (*Mandrillus leucophaeus*), rietumu piekrastes gorilla (*Gorilla gorilla gorilla*) un parastā šimpanze (*Pan troglodytes*). Meža masīvā dzīvo aŗi Āfrikas meža zilonis (*Loxodonta cyclotis*) un leopards (*Panthera pardus*). Tradicionālie mežu masīvu iemītnieki ir baku tauta.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dža faunas rezervāts***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kamerūnā |
| --- |
|  |
| Daba | 
* Dža faunas rezervāts
* Sangas trīsvalsts

 |  |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 216202586
* LCCN: sh2005002003
* SUDOC: 092024564

 |

 |
**Gui Haičao** (vienkāršotā ķīniešu: 桂海潮, piņjiņs: *Guì Hǎicháo*, dzimis 1986. gada novembrī) ir Ķīnas inženieris, Ķīnas pirmais civilais kosmonauts.

Agrīnā dzīve un izglītība
-------------------------

Gui Haičao piedzima 1986. gada novembrī Juņnaņas provinces Baošaņas apgabala Šidiaņas apriņķa Jaoguaņā.

2009. gadā Beihangas Universitātē Pekinā viņš ieguva bakalaura, un 2014. gadā - doktora grādu aviācijas un kosmosa inženierijā.
No 2014. līdz 2017. gadam Gui Haičao bija pēcdoktorantūras pētnieks Jorkas Universitātes Zemes un kosmosa zinātnes un inženierzinātņu nodaļā, Toronto, Kanādā, un Raiersona Universitātes Aerokosmiskās inženierzinātņu nodaļā, Toronto.
2017. gada viņš kļuva par asociēto profesoru Beihangas Universitātes Kosmonautikas skolā. Viņa pētniecības interešu lokā bija kosmosa kuģu dinamika, nelineārā vadība un novērtēšanas teorija, īpašu uzmanību pievēršot pielietojumiem kosmosa sistēmās.

Kosmonauta karjera
------------------

2018. gada 23. aprīlī Ķīnas Pilotējamo kosmisko lidojumu birojs un Ķīnas kosmonautu apmācības centrs uzsāka trešās klases kosmonautu rekrutēšanas kampaņu saistībā ar tolaik topošo Ķīnas kosmosa staciju. Atšķirībā no 1998. un 2010. gada atlases grupām tika meklēti ne tikai iznīcinātāju piloti, bet arī inženieri, kas bija nepieciešami stacijas apkopei un remontam, kā arī zinātnieki no Ķīnas pētniecības institūtiem un universitātēm, kuriem bija jāuzrauga derīgās kravas. Gui Haičao pieteicās. No 2500 kandidātiem, kas tika pieņemti pēc pieteikuma dokumentu izskatīšanas, pēc trīs posmu atlases procesa, kas noslēdzās 2020. gada septembrī, tika pieņemti 18 kosmonauti, tostarp četri derīgās kravas eksperti, no kuriem viens bija Gui, neraugoties uz viņa tuvredzību vieglā formā.
2020. gada jūlijā Gui iestājās Ķīnas Komunistiskajā partijā.
2020. gada 1. oktobrī, Ķīnas nacionālajā dienā, notika oficiālā zvēresta došanas ceremonija.

2022. gada jūnijā Gui Haičao tika izraudzīts kosmosa kuģa *Shenzhou 16* pamatapkalpē.

Pirmo kosmisko lidojumu Gui Haičao sāka 2023. gada 30. maijā kā kosmosa kuģa *Shenzhou 16* derīgās kravas speciālists. Kosmosa kuģis uz orbitālo staciju *Tiangong* nogādāja 5. ekspedīciju. Uz zemes viņš atgriezās 31. oktobrī. Lidojuma ilgums bija 153 dienas 22 stundas 41 minūtes.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Pozīcija | Ilgums | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Shenzhou 16* | 30.05.2023. | 31.10.2023. | Dzjins HaipensDžu Jandžu | Derīgās kravas speciālists | 153 d 22 h 41 min | *Tiangong* 5. ekspedīcija |

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gui Haičao***.
* Гуй Хайчао astronaut.ru (krieviski)
**Maigonis Avotiņš** (1962. gada 18. marts — 2023. gada 23. augusts Amsterdama) bija Latvijas šahists, ICCF lielmeistars (2015).

Biogrāfija
----------

Maigonis Avotiņš bija viens no vadošajiem Latvijas korespondencšahistiem. Latvijas korespondencšaha čempionātos izcīnījis zelta (2005—2009) un sudraba (2004—2006) medaļas. 6. Eiropas komandu korespondencšaha čempionāta finālā (2004—2008) uzvarējis pie 4. galdiņa. Par panākumiem turnīros Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) viņam piešķīra ICCF starptautiskā meistara (2003), ICCF virsmeistara (2006) un ICCF lielmeistara (2015) nosaukumus.

Maigonim Avotiņam bijuši arī labi panākumi, spēlējot klātienes šahu. Viņš piecas reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos. 2017. gadā uzvarējis Latvijas čempionāta šahā Zemgales reģionālajā atlasē. 2018. gadā izcīnījis 2. vietu Latvijas senioru šaha čempionātā. 2018. gadā Krētā ierindojies 9. vietā Pasaules amatieru senioru šaha čempionāta C grupa. 2019. gadā izcīnījis 2. vietu Latvijas čempionāta šahā Zemgales reģionālajā atlasē.

Miris 2023. gada augustā īsi pēc ICCF kongresa, kura darbā piedalījies.

Vietas Latvijas šaha čempionātā
-------------------------------

* 1991. gads — 89. — 109. vieta.
* 2017. gads — 24. vieta.
* 2018. gads — 30. vieta.
* 2019. gads — 33. vieta.
* 2023. gads — 27. vieta.

Atsauces
--------

1. ↑  LKSF — Maigonis Avotiņš
2. ↑  LAT/C24, 24. Latvian Championship (email)
3. ↑  LAT/C26/A, Latvian 26th Championship, Group A
4. ↑  EU/TC6/final Board 4, European TC VI, Final Board 4
5. ↑  GM Avotinš, Maigonis (2404)
6. ↑  Latvian 2018 senior chess championship
7. ↑  Latvijas šahistiem panākumi amatieru senioru čempionātā Krētā
8. ↑  Latvian Championship Zemgale Regional Qualifier 2019
9. ↑  Mūžībā devies ICCF lielmeistars Maigonis Avotiņš
10. ↑  Maigonis Avotinš Wednesday, August 23, 2023: has passed away

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Verica Nedeļkoviča** (serbu: *Верица Недељковић*; dzimusi kā Jovanoviča (serbu: *Јовановић*) 1929. gada 16. septembrī Čačakā) ir Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1978).

Biogrāfija
----------

No 1950. gadu vidus līdz 1960. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Sešas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos (1950, 1951, 1952, 1953, 1958, 1965). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Belgradas sieviešu šaha turnīrā (1961, 1962).

Piecas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīros, kuros lielāko panākumu guvusi 1959. gadā Plovdivā, kad bijusi otrā aiz uzvarētājas Kiras Zvorikinas. Arī pārējos pretendentu turnīros ierindojusies pirmajā desmitniekā: 1955. gadā bijusi 6. vietā, 1961. gadā ieņēmusi 4. vietu, 1964. gadā palikusi 9. vietā, bet 1967. gadā bijusi 6. vietā.

Pārstāvējusi Dienvidslāvijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (1963-1966). 1963. gadā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta medaļu, sasniedzot simtprocentīgo rezultātu - 12 punkti no 12 iespējamajiem.

Par panākumiem turnīros FIDE 1954. gadā Nedeļkovičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1978. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.

Pēc izglītības bijusi kuģubūves inženiere, tehnisko zinātņu kandidāte. Strādājusi par lektoru Belgradas Universitātes Politehniskajā fakultātē. Bijusi precējusies ar šahistu, šaha treneri un ārstu pēc profesijas — Srečko Nedeļkoviču (1923—2011).

Atsauces
--------

1. ↑  1959 Candidates Tournament
2. ↑  «1955 Candidates Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 12. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 4. augustā.
3. ↑  1961 Candidates Tournament
4. ↑  1964 Candidates Tournament
5. ↑  «1967 Candidates Tournament». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 4. augustā.
6. ↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Verica Nedeljković
7. ↑  In Memoriam - Srecko Nedeljkovic

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šopu salāti Bulgārijā
**Šopu salāti** jeb **Bulgārijas salāti** (bulgāru, maķedoniešu un serbu: *Шопска салата*; bosniešu un horvātu: *Šopska salata*; rumāņu: *Salata bulgărească*; čehu: *Šopský salát*; albāņu: *Salat Shope*; ungāru: *Sopszka saláta*) ir tradicionāli Bulgārijas aukstie salāti, kas ir populāri Balkānos un Centrāleiropā. Tie tiek gatavoti no tomātiem, gurķiem, sīpoliem vai sīpollokiem, svaigiem vai ceptiem pipariem, tradicionāla balta sālītā aitas siera un pētersīļiem.

Dārzeņi parasti tiek sagriezti kubiciņos un apkaisīti ar sāli, tiek pievienota saulespuķu vai olīveļļa, reizēm arī etiķis. Etiķa pievienošana papildina tomātu skābeno garšu. Restorānos eļļa un etiķis tiek piedāvāti atsevišķi. Visbeidzot, dārzeņi tiek pārkaisīti ar biezu siera gabaliņu kārtu. Salāti bieži vien tiek patērēti kā uzkoda pie rakijas (vīnogu degvīna).

Šopu salāti nosaukumu ieguvuši no šopu apdzīvotā reģiona. Tie ir Bulgārijas sociālisma ēras produkts un vienīgā lietošanā saglabājusies recepte no piecām vai sešām receptēm, kas tika radītas 1950. gadu beigās ar mērķi atstāt iespaidu uz tūristiem, kas apmeklēja valsti. *Balkanturist* vadošie pavāri radīja Dobrudžas, Maķedonijas, Trāķijas un vairākus citus salātus ar līdzīgiem nosaukumiem, kurus saistīja ar atšķirīgiem etnogrāfiskajiem reģioniem. Izrādījās, ka no šiem salātiem izdzīvoja tikai šopu salāti savas unikālās garšu kombinācijas dēļ.

Šopu salāti uzvarēja 2014. gadā rīkotajā Eiropas Parlamenta konkursā "Eiropas garša".

Atsauces
--------

1. ↑  Salata bulgareasca
2. ↑  Culinary Cultures of Europe: Identity Diversity And Dialogue, Stephen Mennell, Darra J. Goldstein, Kathrin Merkle, Fabio Parasecoli, Council of Europe, 2005, ISBN 9287157448, p. 101.
3. ↑  Food Cultures of the World Encyclopedia, Ken Albala, ABC-CLIO, 2011, ISBN 0313376263, p. 67.
4. ↑  Simple Treasures in Bulgaria, Martin Miller-Yianni, Martin Miller-Yianni, 2008, p. 11.
5. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 15. oktobrī. Skatīts: 2015. gada 9. aprīlī.
6. ↑  «в-к "Монитор", Шопската салата забъркана в „Балкантурист", Паулина Йоргова, 21.03.2012.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 04.05.2014. Skatīts: 04.05.2014.
7. ↑  Bulgāru tradicionālo šopu salātu slavas gājiens Eiropā (+recepte)
**Kanādas jānītis** (latīņu: *Erigeron canadensis*) ir kurvjziežu dzimtas suga, kuras sākotnējais izplatības areāls ir Ziemeļamerikā, taču augs ir plaši ieviesies citos kontinentos. Latvijā Kanādas jānītis ir bieži sastopams visā valsts teritorijā - atsevišķi eksemplāri un grupas aug dārzos, nezālienēs, atmatās, sausos priežu mežos pilsētu tuvumā, kā arī ceļu un dzelzceļu malās.

Apraksts
--------

Kanādas jānītis ir viengadīgs 20-120 cm garš lakstaugs ar stāvu, apmatotu stublāju, kurš zaro ziedkopā. Lapas ir apmatotas, uz stublāja izvietotas blīvi līdz pat galotnei un pamīšus. Tās ir lineāras vai lancetiskas, 3-10 cm garas un 0,2-1 cm platas. Lapas gals smails vai strups, mala gluda, dažreiz tuvu plātnes galam 1-3 zobiņi, pamats ķīļveidīgs, pakāpeniski sašaurināts kātā. Augšējās lapas ir sēdošas. Ziedu ir kurvīši sīki, 0,2-0,5 cm plati, izvietoti blīvās, skarveidīgās ziedkopās uz daudziem zariem, sākot no stublāja vidus. Vīkala lapas gandrīz lineāras, plēvjainas. Kurvīša ziedgultne ir kaila. Sievišķie mēlziedi dzeltenīgi balti, kurvīša ārmalā, stāvi, mazliet garāki nekā kurvīša centrā esošie dzeltenie divdzimumu stobrziedi. Kausmatiņi pelēkbalti, manāmi garāki nekā auglis - sēklenis. Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Kanādas jānītis - Erigeron canadensis L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-09-25.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kanādas jānītis***.
**Šeivonte (Šejs) Eišens Gildžess-Aleksandrs** (angļu: *Shaivonte "Shai" Aician Gilgeous-Alexander*; dzimis 1998. gada 12. jūlijā Toronto) ir Kanādas basketbolists, spēlē saspēles vadītāja un uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Oklahomasitijas "Thunder". 2023. gadā piedalījās savā pirmajā NBA Visu Zvaigžņu spēlē un sezonas noslēgumā tika iekļauts NBA simboliskajā pirmajā izlasē. Kanādas basketbola izlases spēlētājs, tās sastāvā izcīnīja bronzas medaļu 2023. gada FIBA Pasaules kausā un tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē.

Dzimis sportiskā ģimenē. Viņa māte Šermēna Gildžesa pārstāvot Antigvu un Barbudu piedalījās vieglatlētikas sacensībās 1992. gada olimpiskajās spēlēs. Savukārt tēvs Vons Aleksandrs bija Š. Gildžesa-Aleksandra basketbola treneris vidusskolā.

Karjera
-------

Pēc vienas sezonas NCAA turnīrā vienā no basketbolā labākajām augstskolām Kentuki Universitātē Š. Gildžess-Aleksandrs pieteicās NBA draftam un 2018. gada NBA draftā Šarlotas "Hornets" viņu izraudzījās ar kopējo 11. numuru. Uzreiz pēc drafta viņš tika aizmainīts uz Losandželosas "Clippers" pret citām drafta izvēlēm.

Jau pirmajā sezonā Š. Gildžess-Aleksandrs ieņēma svarīgu vietu komandā, dodamies sākumsastāvā vairumā spēļu. 2019. gada jūlijā "Clippers" viņu kopā ar Danilo Gallināri, piecām pirmās kārtas nākotnes drafta izvēlēm un vēl divām citām drafta izvēlēm aizmainīja uz Oklahomasitijas "Thunder" pret komandas lielāko zvaigzni Polu Džordžu.

Š. Gildžess-Aleksandrs kļuva par "Thunder" līderi, dodoties sākumsastāvā visās spēlēs, kurās piedalījies. 2023. gadā spēlētājs guva plašāku atzinību: piedalījās savā pirmajā NBA Visu Zvaigžņu spēlē un sezonas noslēgumā tika iekļauts NBA simboliskajā pirmajā izlasē, kā arī ierindojās 5. vietā balsojumā par NBA sezonas vērtīgāko spēlētāju.

### Kanādas izlase

2016. gadā Š. Gildžess-Aleksandrs spēlēja Kanādas U-18 izlasē. Pieaugušo Kanādas basketbola izlases sastāvā kopš 2022. gada. 2023. gada FIBA Pasaules kausā viņš bija komandas līderis un komanda, kas bija starp turnīra favorītiem, izcīnīja bronzas medaļu. Pats spēlētājs tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē.

Atsauces
--------

1. ↑  «L.A. Clippers Acquire Six-Time NBA All-Star Paul George». *www.nba.com* (angļu). Skatīts: 2023-11-03.
2. ↑  «76ers center Joel Embiid wins 2022-23 Kia NBA Most Valuable Player award». *NBA.com* (angļu). Skatīts: 2023-11-03.
3. ↑  «Fourteen athletes committed to represent Canada as Senior Men’s National Team summer core revealed». *www.basketball.ca* (angļu). Skatīts: 2023-11-03.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šejs Gildžess-Aleksandrs***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)
**Rīgas pašvaldības vadītājs**, arī **Rīgas domes vadītājs** un **Rīgas mērs,** ir Rīgas pilsētas vadītājs.

Vēsture
-------

Pirmo Rīgas pašvaldību jeb Rīgas rāti izveidoja pēc 1225. gada, kad Rīga ieguva Visbijas pilsētas tiesības. Sākumā rātē uz vienu gadu ievēlēja 12 locekļus, kurus sauca par konsuliem (latīņu: *consulus*) vai rātskungiem (vācu: *Ratsherren*), bet vēlāk pati rāte ievēlēja savus locekļus uz mūžu. Krievijas ķeizariene Katrīna II 1786. gadā Rīgā uz īsu laiku ieveda Krievijas pašvaldību likumus, pēc kura pilsētas iedzīvotāju kopsapulce reizi trīs gados ievēlēja pilsētas galvu, birģermeistarus un rātskungus. Pāvils I 1796. gadā atjaunoja iepriekšējo kārtību.
1878. gadā tika izveidota Rīgas dome un par pirmo tās vadītāju 1890. gadā kļuva Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss.

Dažādos laikos šī amata nosaukums bija arī Rīgas pilsētas galva (1890 — 1917, 1919 — 1936), Rīgas pilsētas priekšnieks vai Rīgas pilsētas pārvaldes priekšnieks (1917 — 1919), Rīgas strādnieku deputātu padomes priekšsēdētājs (1919), Rīgas lielvecākais (1936 — 1940), Rīgas pilsētas komisāriskais oberbirģermeistars (1941 — 1944), Rīgas pilsētas darbaļaužu deputātu padomes izpildkomitejas priekšsēdētājs un Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes izpildkomitejas (1944 — 1990) priekšsēdētājs un Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes priekšsēdētājs (1990 — 1992).

Kopš 1992. gada amata nosaukums ir Rīgas domes priekšsēdētājs.

Rīgas pašvaldības vadītāji
--------------------------

*Skatīt arī: Rīgas pašvaldības vadītāju uzskaitījums*

### Hronoloģisks attēlojums

Ārējās saites
-------------

* Rīgas pilsētas galvas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Rīgas dome |
| --- |
|  |
| Vēlēšanas | 
* 1989
* 1994
* 1997
* 2001
* 2005
* 2009
* 2013
* 2017
* 2020
* *2025*

 |  |
|  |
| Domes sastāvi | 
* 1989
* 1994
* 1997
* 2001
* 2005
* 2009
* 2013
* 2017
* 2020

 |
|  |
| skatīt arī | 
* Rīgas pašvaldības vadītājs
	+ uzskaitījums
* Rīgas rāte

 |

 |
**Hanna Maļara** (ukraiņu: *Ганна Василівна Маляр*; dzimusi 1978. gada 28. jūlijā Kijivā, Ukrainā) ir ukraiņu juriste un pedagoģe, kura kopš 2021. gada 4. augusta ir viena no vairākiem Ukrainas aizsardzības ministra vietniekiem premjerministra Denisa Šmihaļa valdībā. Absolvējusi Kijivas Starptautisko valodniecības un tiesību institūtu, bijusi docente tajā pašā institūtā, pirms viņa sāka strādāt valsts dienestā.

Biogrāfija
----------

Hanna Maļara dzimusi 1978. gada 28. jūlijā Kijivā, Ukrainas PSR. 2000. gadā viņa absolvēja Kijivas Starptautisko valodniecības un tiesību institūtu. Tiesības praktizēt jurisprudencē viņa ieguva 2007. gadā. Viņa 2010. gadā kļuva par tiesību zinātņu kandidāti.

Karjera
-------

2010. gadā strādājusi Valsts Muitas lietu pētniecības institūtā par Juridisko jautājumu nodaļas vadītāja vietnieci.

No 2013. līdz 2020. gadam viņa pasniedza Ukrainas Nacionālajā tiesnešu skolā krimināltiesisko kvalifikāciju par agresīvu karu un citiem kara zonās izdarītiem noziegumiem.

2018 - Ukrainas Drošības dienesta stratēģiskās komunikācijas vienību trenere.

Kopš 2020. gada viņa ir Augstākās Radas Nacionālās drošības, aizsardzības un izlūkošanas komitejas ārštata konsultante.

Maļara 2021. gada 4. augustā tika iecelta par aizsardzības ministra vietnieci.

Ceturtajā Krievijas iebrukuma Ukrainā mēnesī, Maļara paziņoja, ka Krievijas spēki un ugunsjauda aptuveni desmitkārtīgi pārsniedz Ukrainas spēkus. Ap 2022. gada 7. jūliju, Maļara paziņoja, ka tobrīd nav nepieciešams ieviest obligāto sieviešu iesaukumu un ka līdz šim brīvprātīgi dienestam pieteikušās aptuveni 1000 sieviešu.

Personīgā dzīve
---------------

Hanna Maļara ir precējusies un viņai ir dēls.

Viņa ir vairāk nekā 40 zinātnisko darbu autore, izstrādājusi Krimas okupācijas un Donbasa kara notikumu juridiskā novērtējuma koncepciju, kas tiek izmantota izmeklēšanas un tiesu praksē.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «archive.ph». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-07-10. Skatīts: 2022-07-10.
2. ↑  «Про призначення Маляр Г.В. заступником Міністра оборони України». *Офіційний вебпортал парламенту України* (ukraiņu). Skatīts: 2023-06-16.
3. 1 2  «Маляр Анна». *LIGA*. Skatīts: 2023-06-16.
4. ↑  «Ганну Маляр призначено заступником міністра оборони». *web.archive.org*. 2022-02-28. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022-02-28. Skatīts: 2023-06-16.
5. ↑  Lara Seligman, Christopher Miller, Quint Forgey. «Outgunned. Outmanned. Outnumbered. Outplanned?». *POLITICO* (angļu), 2022-06-16. Skatīts: 2023-06-16.
6. ↑  Lara Seligman. «U.S. officials weigh doubling the number of rocket launchers sent to Ukraine». *POLITICO* (angļu), 2022-06-18. Skatīts: 2023-06-16.
7. ↑  «1,000 Women Voluntarily Mobilized Since Beginning Of War - Maliar». Ukranews.com.
8. ↑  «Ганну Маляр призначено заступником міністра оборони». 2021-08-04. Skatīts: 2023-06-16.

Ārējās saites
-------------

* Biogrāfija Ukrainas Aizsardzības ministrijas mājaslapā
* Hannas Maļaras Telegram kanāls
**Bernhards Horvics** (vācu: *Bernhard Horwitz*; 1807. gada 10. maijs, Neištrēlica — 1885. gada 29. augusts, Londona) bija Vācijas un Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis ebreju ģimenē. No 1836. gada līdz 1839. gadam mācījies mākslas skolā Berlīnē. No 1837. gada līdz 1843. gadam bijis Berlīnes plejādes šaha grupas dalībnieks. 1839. gadā pārcēlies uz Hamburgu, bet 1845. gadā sācis dzīvot Londonā. Kļuvis par Lielbritānijas pavalstnieku un aktīvi iekļāvies šaha dzīvē. Spēlējis mačus ar tā laika spēcīgākajiem šahistiem: Hauardu Stauntonu — 8½:15½ (1846), Lionelu Kīzericki — 4½:7½ (1846), Henriju Bērdu — 9:5 (1851), Ignacu Kolišu — 1:3 (1860). 1851. gadā piedalījies Londonas pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā, kur ieņēmis 7. vietu. Pirmajā kārtā uzvarējis Bērdu ar 2½:1½, bet otrajā piekāpies Stauntonam — 2½:4½. No 1851. gada līdz 1853. gadam izdevis šaha žurnālu *Chess Players*. Devis ievērojamu ieguldījumu šaha galotņu teorijā, kā arī bijis pazīstams kā šaha kompozīciju sastādītājs. 1851. gadā bijis līdzautors grāmatai *Chess studies*, bet 1889. gadā — *Chess studies and end-games*. 1862. gadā uzvarējis pirmajā šaha kompozīciju sastādītāju turnīrā.

Atsauces
--------

1. ↑  Kieseritsky — Horwitz (1846)
2. ↑  London (1851)

Ārējās saites
-------------

* Bernhards Horvics šahista profils vietnē chessgames.com
* Bernhards Horvics šahista profils vietnē 365chess.com
* Bernhards Horvics šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 169599333
* ISNI: 0000 0001 2303 1027
* GND: 1013603702
* BNE: XX4787628

 |

 |
Setu sievietes tautastērpos
**Seti** (pašnosaukums *setoq*) ir neliela etniskā grupa, kas dzīvo Dienvidigaunijā un Krievijā pie Igaunijas—Krievijas robežas. Igaunijā dzīvo aptuveni 10 000—13 000 setu. Setu apgabali Igaunijā ir Pelvas apriņķis un Veru apriņķis, bet Krievijā — Pečori un Pleskava.

Kultūra
-------

Setu tradīcijas ir cieši saistītas ar viņu reliģisko piederību pareizticīgo baznīcai. Seti atzīmē dažādus pareizticīgo svētkus, kuros vienmēr dodas uz baznīcu, taču ikdienā ir saglabājušās arī daudzas pagāniskās tradīcijas, piemēram, maltīte kapsētā. Setu dzīves divi svarīgākie notikumi ir kāzas un bēres. Abi notikumi ir saistīti ar līdzīgiem rituāliem. Pirms kāzām jaunas meitenes šķiras no sava sociālā statusa, ģimenes un mājām, kamēr bērēs atzīmē cilvēka fizisko šķiršanos no līdzšinējās dzīves. Abi šie cilvēka dzīves notikumi tiek atzīmēti ar apraudāšanas rituālu.

Setu tautastērpi ir atšķirīgi no igauņu tautastērpiem. Populārākās krāsas tautastērpos ir melna, balta un sarkana. Sievietēm ap kaklu ir sudraba monētu virtenes un uz krūtīm liela sudraba sakta, kas ir katras precētas setu sievas lepnums. Jau no mazotnes meitenes krāj savas sudraba kaklarotas, jo rotaslietu daudzums parādīja sievietes statusu sabiedrībā un finansiālo stāvokli. Izslavēti ir setu meistarīgie rokdarbi. Vīri ir bijuši prasmīgi koka amatnieki, kamēr sievas bija labi zināmas savu prasmīgo adījumu dēļ.

Setu tautasdziesmas jeb *lēlo* ir neatņemama setu kultūras sastāvdaļa. Tās parasti dzied lielāka cilvēku grupa vai koris. Viens no dziedātājiem sāk dziedāt un vēlāk pievienojas pārējie, kas vēlreiz atkārto dziedāto. 2009. gadā *lēlo* dziedāšanas tradīcija tika iekļauta UNESCO Reprezentatīvajā cilvēces nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā. Igaunis Jakobs Hurts bija pirmais, kurš apkopoja setu tautasdziesmas.

Visievērojamākais setu kultūras notikumus ir Lēlo diena, kas kopš 1977. gada norisinās reizi trijos gados. Lēlo dienās pulcējas visi lēlo kori, lai kopīgi koncertētu un veicinātu setu kultūras attīstību.

Kopš 1993. gada Setumā katru gadu tiek ievēlēts karalis. Reizi gadā seti satiekas kādā citā Setumā pilsētā, kuru pasludina par Setu karaļvalsti un tur izraugās nākamo karali. Vēlēšanās nenotiek balsošana ierastajā izpratnē. Visi dalībnieki tiek nostādīti vienā rindā un katrs savu atbalstu izsaka nostājoties aiz sava favorīta. Tas, kuram vairāk atbalstītāju arī ir nākamais Setumā karalis.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arhivēta kopija». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 22. oktobrī. Skatīts: 2014. gada 9. janvārī.
2. 1 2  «Setomaa.ee - setode internetivärav». *www.setomaa.ee*.
3. ↑  MTÜ Setomaa Turism. Setomaast ja setodest
4. ↑  MTÜ Setomaa Turism. Rõivad ja käsitöö
5. ↑  Fenno-ugria. Setod
6. ↑
7. ↑  Värska vald. XIII Seto Leelopäev Värska laululaval
8. ↑  «Igaunijā ievēlēs setu XIX karali». *Apollo.lv*. 2012. gada 2. aug.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Seti***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
ATTA CENTRE, Krasta iela 60
**ATTA CENTRE** ir daudzfunkcionāls konferenču centrs Krasta ielā 60, Rīgā. Tas ir viens no lielākajiem konferenču centriem Baltijā, ar kopējo platību 11 500 m² un griestu augstumu 6,9 m.

Augsto tehnoloģiju multimodālā sistēma ļauj mainīt visa pirmā stāva ģeogrāfiju, nezaudējot skaņas izolācijas kvalitāti.

  

ATTA CENTRE rīcībā ir 23 konferenču telpas, kuras klienti var izmantot jebkura veida pasākumu rīkošanai.

  

ATTA CENTRE ir vienīgā vieta Baltijas valstīs, kurā ir iespējams sarīkot banketu 3070 viesiem vienlaicīgi un virtuve ir 400m2 liela. ATTA CENTRE piedāvā pilna cikla ēdināšanas servisu un keiteringa pakalpojumus ikvienam: daudzveidīga ēdienkarte dažāda veida pasākumiem un jebkurai gaumei. Pieejams arī izbraukuma ēdināšanas pakalpojums. Visi ēdieni tiek gatavoti, izmantojot dabīgus produktus, kas audzēti Latvijas saimniecībās, un tiek pasniegti ar vācu kvaltātes stikla traukiem un galda piederumiem no Šveices.

Pasākumi
========

Vieni no lielākajiem pasākumiem, kas notika ATTA CENTRE:

* **NATO** ārlietu ministru sanāksme;
* **Trīs jūru iniciatīvas samits** un biznesa forums;
* Lielākā bizness konference **EBIT;**
* Lielākā HR konference Latvijā **#HRNedēļaLatvija;**
* **ZAZ** koncerts;
* PRECOS kāzu kleitu un vakartērpu modes šovs un kāzu izstāde;
* EXPO LATVIA **DENTAL;**
* Bankets futbola laukuma lielumā (2000 personām).

Koncepcija
----------

Centrā iespējams rīkot dažādus pasākumus: izstādes, konferences, banketus, kā arī jebkura formāta kultūras, mākslas un sporta pasākumus. Tas ir aprīkots ar multimodālo sistēmu, kas ļauj mainīt visa pirmā stāva plānojumu.

ATTA CENTRE ir par ilgtspējību, par labāku nākotni un par labklājību. ATTA izstrādāja ilgtspējības programmu, kurā piedalās. Pievienojieties mums un kļūstiet par tiem, kas padara savu nākotni labāku. Mēs ticām, ka tas ko darām ATTA CENTRE ietvaros, dod ieguldījumu arī ārpus mūsu telpām.

Ilgtspējība nav tikai mērķis – tas ir mūsu dzīvesveids. ATTA CENTRE ilgtspējības programma ir izstrādāta, lai atbalstītu videi draudzīgumu, atbalstītu inovācijas un veidotu ceļu uz gaišāku, zaļāku nākotni.

Telpas
------

ATTA CENTRE ir trīs galvenās telpas — A, B, C zāles, ar maksimālo ietilpību attiecīgi 1175, 1175 un 1013 cilvēku. Galvenā telpu īpašība — tās var apvienot vienā zālē ar kopējo platību 3551 m² un ietilpību līdz pat 4294 cilvēkiem. Centrā atrodas arī mazākas zāles ar ietilpību līdz 150 cilvēkiem, un ofisa telpas.

| Zāle | Platība m² | Ietilpība (teātris) |
| --- | --- | --- |
| A zāle | 1205 | 1175 |
| B zāle | 1205 | 1175 |
| C zāle | 1141 | 1013 |
| G zāle | 92 | 80 |
| H zāle | 71 | 50 |
| I zāle | 71 | 55 |
| K zāle | 88 | 80 |
| L zāle | 89 | 80 |
| M zāle | 89 | 80 |
| N zāle | 85 | 80 |
| Studio O | 91 | 80 |
| P zāle | 75 | 80 |
| R zāle | 75 | 70 |
| Studio S | 91 | 80 |
| T zāle | 92 | 80 |
| U zāle | 180 | 150 |
| V zāle | 71 | 60 |

Atsauces
--------

1. 1 2  «Atta Centre». *www.attacentre.com*. Skatīts: 2022-11-03.
**Arno Jundze** (dzimis 1965. gada 30. jūnijā) ir rakstnieks, kultūras žurnālists, Latvijas Rakstnieku savienības priekšsēdētājs.

Dzimis Jaunpiebalgā 1965. gadā. Strādājis Literatūras, folkloras un mākslas institūtā, bijis kultūras žurnālists laikrakstā "Literatūra un Māksla Latvijā". Vairāk nekā desmit gadus LTV1 strādājis dažādos kultūras raidījumos — veidojis rakstnieku portretus raidījumā "Melns uz balta", vadījis raidījumus "100 g kultūras", "Nacionālie dārgumi", kopā ar Lindu Olti tapusi televīzijas filma "Jānis. Elza. Mīlas grāmata", "Rozentāls. Septiņi". Darbojies Kultūras ministrijas Literatūras un grāmatniecības padomē, Valsts kultūrkapitāla fonda (VKKF) padomē, bijis VKKF Literatūras nozares priekšsēdētājs. Pašlaik strādā par žurnāla "LZA Vēstis" galveno redaktoru un "Neatkarīgās Rīta Avīzes Latvijai" kultūras nodaļas redaktoru.

A. Jundze ir filoloģijas zinātņu doktors, aizstāvējis promocijas darbu "Somijas literatūra Latvijā", kas publicēta monogrāfijā 2002. gadā. Tapušas grāmatas bērniem "Ķiparu Ļerpatu Šnirks" (2003) un "Ķiparu Ļerpatu Čieps" (2008), romānu pusaudžiem "Kristofers un Ēnu ordenis" (2015), stāstu krājumu "Gardo vistiņu nedēļa" (2012) un romānus "Putekļi smilšu pulkstenī" (2014), "Bergs & relikviju mednieki" (2016) un "Sarkanais dzīvsudrabs" (2017).

Grāmatas vairākkārt tikušas nominētas dažādām kultūras godalgām, savukārt par darbību žurnālistikā saņēmis Latvijas Grāmatizdevēju asociācijas balvu "Grāmatizdevēju draugs 2002", Latviešu valodas aģentūras balvu "Valodas stāstnieks 2012".

Atsauces
--------

1. ↑  «Arno Jundze: Nerakstīt melni vai salkani». *LA.lv* (latviešu). Skatīts: 2018-05-10.

Ārējās saites
-------------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 36301305
* LCCN: n2004000866
* ISNI: 0000 0000 3558 238X
* SUDOC: 26276282X
* BIBSYS: 3080745

 |

 |
Šis raksts ir par apdzīvotu vietu. Par citām jēdziena **Urga** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Urga** ir ciems Limbažu novada Braslavas pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā Iģes krastos pie autoceļa P15 3,5 km no pagasta centra Vilzēniem, 31,5 km no novada centra Limbažiem un 126 km no Rīgas. Urgā atrodas viesu nams «Urgas dzirnavas», kafejnīca, pansionāts «Urga» (dibināts 1949. gadā).

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas| 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 140 | —     |
| 1979 | 175 | +25.0% |
| 1989 | 150 | −14.3% |

 | 

| Gads | Iedz. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 2000 | 120 | −20.0% |
| 2006 | 101 | −15.8% |

 |
|  |

Vēsture
-------

Urgas muižas kungu māja.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Urgas muižas *(Ogrishof)* centru. Muižas pirmsākumi meklējami 1436. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs Jānim Orgisam izlēņojis 20 šņores zemes. Mūsdienu apdzīvotā vieta izaugusi Latvijas PSR laikā kā kolhoza «Ļeņina ceļš» ciemats.

Atsauces
--------

1. ↑  OSP
2. ↑  Braslavas pagasts
3. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Braslavas pagasta ciemi  |
| --- |
|  |
| 
* Braslava
* Klāmaņi
* Urga
* **Vilzēni**
* Vilzēnmuiža

 |

 |
**Heincs Erhards** (vācu: *Heinz Erhardt*, 1909–1979) bija vācbaltu filmu aktieris, kabaretists, mūziķis un dzejnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1909. gada 20. februārī Rīgā mūziķa Gustava Erharda (1883—1945) ģimenē, viņa vectēvs bija cēlies no Iršu pagasta vācu kolonijas (*Kolonie Hirschenhof*) zemniekiem. Neilgi pēc viņa piedzimšanas vecāki izšķīrās, mazo Heincu audzināja viņa mātes tēvs Pāvuls Neldners (1852—1929). Viņam Ķēniņu ielā 5 piederēja grāmatu un muzikāliju veikals *Mellin&Neldner*, kas apgādāja nošu izdevumus, pārsvarā latviešu komponistu vokālo mūziku. Sākoties Pirmajam pasaules karam, viņš kopā ar māti 1915. gadā pārcēlās uz Petrogradu, bet pēc karadarbības beigām atgriezās pie vectēva.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā Heincs kopā ar tēvu un viņa jauno sievu devās uz Vāciju, mācījās Barzinghauzenas (*Barsinghausen*) internātskolā un Hannoveres ģimnāzijā (1919—1924). 1924. gadā atgriezās Latvijā un turpināja mācības Valsts vācu klasiskajā ģimnāzijā (1924—1926), piedaloties amatieru teātra grupā. 1926. gadā vectēvs viņu aizsūtīja studēt klavierspēli un komponēšanu Leipcigas konservatorijā, 1928. gadā viņš atgriezās Rīgā un sāka strādāt vectēva veikalā.
Pēc vectēva nāves viņa veikalu mantoja Heinca Erharda māte un patēvs, bet viņš turpināja strādāt par pārdevēju, reizēm kabarē kafejnīcās uzstājoties ar muzikāliem izklaides priekšnesumiem. 1935. gadā viņš Rīgā apprecējās ar itāļu diplomāta meitu Džildu Zanetti (1913–1987) un viņiem piedzima meita Grita.
1938. gadā viņš kopā ar ģimeni devās uz Vāciju, kur darbojās Berlīnes kabarē *Kabarett der Komiker*.
Otrā pasaules kara laikā Erhards dienēja Vācijas kara flotes orķestrī kā pianists.

Pēc kara beigām 1948. gadā viņš sāka strādāt par diktoru Hamburgas NWDR radiostacijā un pēc 1957. gada kļuva plaši pazīstams kā komisku dzejoļu autors un filmu aktieris. 1970. gadā viņš filmējās savā pēdējā filmā *Was ist denn bloß mit Willi los?*, 1971. gadā pārdzīvoja smadzeņu trieku, pēc kuras zaudēja spēju runāt un rakstīt. 1979. gada 21. februārī Vācijas TV kanālā ZDF notika viņa 1930. gados uzrakstītās komiskās operas *Noch ’ne Oper* pirmizrāde.

Miris Hamburgā 1979. gada 5. jūnijā.

Darbi
-----

* *Das Neueste von Heinz Erhardt* (1976)
* *Das Grosse Heinz Erhardt Buch* (1984)
* *Alles Liebe!* (2004)
* *Heinz Erhardt - Die Gedichte*

Citāti
------

>  "Vislielākā kļūda, ko daži runas vīri pieļauj, ir tā, ka dažreiz viņi nemaz nepasaka par ko viņi runā."
> 
> 
> "Neticiet visam, ko jūs domājat."
> 
> 
>

Filmas
------

* *Der müde Theodor* (1957)
* *Witwer mit fünf Töchtern* (1957)
* *Immer die Radfahrer* (1958)
* *Natürlich die Autofahrer* (1959)
* *Was ist denn bloß mit Willi los?* (1970)

Atsauces
--------

1. ↑  ahnenforschung.net (vāciski)
2. ↑  LNB Reto grāmatu un rokrakstu nodaļas datubāze

Ārējās saites
-------------

* Heinz Erhardt Erbengemeinschaft lapa
* kāzu runa youtube.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 42634196
* LCCN: n86032746
* ISNI: 0000 0000 8223 5137
* GND: 118799894
* SELIBR: 308135
* SUDOC: 14079803X
* BNF: cb16980353m (data)
* NLA: 35817262
* CiNii: DA13767924

 |

 |
Krievijas Impērijas ārlietu ministrs Kārlis Roberts Neselrode (1818)
**Kārlis Roberts fon Neselrode-Ēreshovens** (vācu: *Karl Robert Reichsgraf von Nesselrode-Ehreshoven*, krievu: *Карл Васильевич Нессельроде*; 1780—1862), pazīstams arī kā **Šarls de Neselrode** (franču: *Charles de Nesselrode*) bija vācu izcelsmes Krievijas Impērijas diplomāts, ilggadējs ārlietu ministrs (1816—1856).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1780. gada 14. decembrī Lisabonā Krievijas Impērijas sūtņa grāfa Vilhelma fon Neselrodes (1724—1810) un Luīzes Gontāras (1746—1785) ģimenē. Kad viņa tēvs 1787. gadā kļuva par Krievijas Impērijas sūtni Prūsijā, viņš sāka mācīties Berlīnes ģimnāzijā. 1788. gadā sāka dienēt Krievijas kara flotē, vēlāk iestājās Krievijas diplomātiskajā dienestā Berlīnē, tad Hāgā.

Ceturtās koalīcijas kara laikā 1806. gada viņš bija ģenerāļa Frīdriha Bukshēvdena diplomātiskais sekretārs, piedalījās Prūšu Eilavas kaujā 1807. gada janvārī un Tilzītes miera līguma sarunās. Pēc tam darbojās kā Krievijas Impērijas sūtniecības padomnieks Parīzē, bet 1810. gadā atgriezās Pēterburgā.
1814. gadā Neselrode kļuva par valsts sekretāru un Krievijas Impērijas delegācijas vadītāju Vīnes kongresā, bet 1816. gadā Neselrode kļuva par Krievijas Impērijas ārlietu ministru. Pavadīja ķeizaru Aleksandru I uz Āhenes, Tropavas, Laibahas un Veronas kongresiem.
1824. gadā viņš Pēterburgā vadīja sarunas ar ASV, kuras beidzās ar robežlīgumu par Krievijas Amerikas dienvidu robežu. 1829. gadā viņš pēc Krievu—turku kara (1828—1829) Adrianopoles miera līguma sarunās panāca Serbijas kņazistes, Moldāvijas un Valahijas autonomiju, kā arī neatkarīgas Grieķijas Karalistes dibināšanu 1832. gadā.

No 1845. gadā Neselrodi iecēla par Krievijas Impērijas kancleru, 1849. gadā viņš nosūtīja Krievijas Impērijas karaspēku apspiest Lajoša Košuta vadīto Ungārijas revolūciju. Neselrodes centieni paplašināt Krievijas Impērijas ietekmi Balkānos un Vidusjūras reģionā izraisīja konfliktu ar Osmaņu impēriju, Apvienoto Karalisti, Franciju un Sardīnijas Karalisti, kuras sakāva Krievijas Impēriju Krimas karā (1853—1856). Neselrode atkāpās no amata un mira 1862. gada 23. martā Pēterburgā.

Darbi
-----

* *Autobiographie*. Parīze, 1866 (krievu tulkojumā *Записки*);
* *Correspondance diplomatique du C-te Pozzo di Borgo et du C-te de Nesselrode 1814—1818*. Parīze, 1890.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. XV. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 28 827. sleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49992065
* LCCN: n93010894
* ISNI: 0000 0001 1026 5473
* GND: 117016462
* SUDOC: 056985940
* BNF: cb12948375g (data)
* Léonore identifikators LH//1982/14 nav derīgs.

 |

 |
Hans Tohtamišs 16. gadsimta hronikas zīmējumā
Zelta Orda un Tamerlana lielvalsts (brūnā krāsā) kā Mongoļu impērijas vasaļvalstis
**Tohtamišs** (توقتمش, tatāru: *Тухтамыш/Tuqtamış*; dzimis ap 1342. gadu, miris 1406. gadā) bija Zelta Ordas hans (1380—1395), vēlāk Tjumeņas hans (1396—1406). Krievu hronikās dēvēts par **caru Taktamišu** (*царь Тактамыш*).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis tagadējā Manghistau apgabala vietvalža Tui-Hodžas ģimenē. Pēc tēva sodīšanas ar nāvi viņš bēga pie Samarkandas emīra Tamerlana, taču vēlāk atgriezās. 1376. gadā viņš sāka atkārtotus uzbrukumus Zelta Ordas zemēm, bet pēc hana Urusa un viņa dēlu nāves 1379. gadā kļuva par hanu Zelta ordas austrumu daļas galvaspilsētā Signakā (kazahu: *Сығанақ*). 1380. gadā viņam izdevās ieņemt Zelta ordas galvaspilsētu Saraju un rudenī sakaut emīra Mamaja karaspēku pie Kalkas upes. 1382. gadā viņš devās karagājienā pret nepakļāvīgajiem krievu kņaziem un 26. augustā ieņēma Maskavu.

1386. gadā Tohtamišs pāri Kaukāza kalniem iebruka Ilhanātā un nopostīja Tebrīzas pilsētu. 1387. gadā viņš cieta sakāvi kaujā pret Tamerlana karaspēku, bet 1387.—1388. gada ziemā uzbruka Buhārai un Sauranai. 1389. gadā Tamerlans devās pretuzbrukumā un ieņēma Signaku, tad iebruka Septiņupes zemēs līdz Irtišai ziemeļos un Julduza kalnu grēdai austrumos.

1391. gada 18. jūnijā Tamerlans sakāva Tohtamiša karaspēku kaujā pie Kondurčas upes Volgas Bulgārijā. 1395. gadā Tamerlans devās jaunā uzbrukumā Zelta Ordai pāri Kaukāza kalniem, 15.—16. aprīļa kaujā pie Terekas vēlreiz uzvarēja Tohtamišu un nopostīja Sarajas un Azakas pilsētas, pārtraucot karavānu pārvietošanos par Zīda ceļa ziemeļu atzaru.

Tohtamišs aizbēga uz Lietuvu un noslēdza savienību ar Lietuvas dižkunigaiti Vītautu Dižo, bet 1399. gada 12. augustā cieta sakāvi Vorsklas kaujā pret Timuru Kutlugu un emīru Edigeju.

Tohtamišs bēga uz Sibīriju, kur viņu 1406. gadā nogalināja hans Šadibeks. Tohtamiša dēls Džalaladins aizbēga pie Lietuvas dizkunigaiša Vītauta un 1410. gadā piedalījās Grīnvaldes kaujā pret Vācu ordeni, kur lietuvieši sekmīgi izmantoja no tatāriem aizgūto viltus atkāpšanās taktiku. 1408. gadā emīrs Edigejs iebruka krievu zemēs un Maskavas kņazs Vasīlijs no jauna bija spiests atzīt Zelta Ordas virsvaru un 1412. gadā samaksāt iekavētās nodevas. Ar dižkunigaiša Vītauta palīdzību Džalaladins kļuva par Zelta Ordas hanu (1412—1413). Emīrs Edigejs līdz savai nāvei 1419. gadā nostiprinājās Krimā, no kurienes uzbruka Tohtamiša pēctečiem un vairākas reizes padzina viņus no Sarajas, vietā ieliekot sev paklausīgus hanus.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Tohtamišs***.

Skatīt arī
----------

* Zelta Ordas hanu uzskaitījums

Atsauces
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 67550482
* GND: 129617288

 |

 |
Ilze Liepa 2012. gadā.
**Ilze Liepa** (krievu: *Ильзе Марисовна Лиепа*; 1963) ir PSRS un Krievijas Federācijas baletdejotāja un aktrise.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi 1963. gada 22. novembrī Maskavā latviešu baletdejotāja Māra Liepas un krievu aktrises Margaritas Žigunovas ģimenē.
Mācījās Maskavas Akadēmiskajā horeogrāfijas skolā, kopš 1981. gada uzstājās Maskavas Lielajā teātrī kā soliste. 1984. gadā sāka tēlot kinolomas padomju filmās. 1991. gadā absolvēja studijas Maskavas Valsts teātra mākslas institūtā (GITIS).

2000. gadā viņai piešķīra Lietuvas pilsonību par īpašiem nopelniem (vairāk nekā desmit gadus viņa dejoja kopā ar lietuviešu baletdejotāju Petru Skirmantu).
Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Liepa Krievijas medijos atbalstīja karu un nosodīja Baltijas valstu atbalstu Ukrainai, tādēļ 2023. gadā Lietuvas iekšlietu ministre ierosināja anulēt Ilzei Liepai Lietuvas pilsonību.

Atsauces
--------

1. ↑  Lietuvas iekšlietu ministre lūdz prezidentu anulēt Krievijas balerīnai Liepai piešķirto pilsonību lsm.lv 2023. gada 24. novembrī

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 305090243
* LNB: 000152179
* LCCN: n97850127
* ISNI: 0000 0004 1702 4332
* GND: 1051286824
* SUDOC: 149458975
* BNF: cb140512414 (data)
* BIBSYS: 4084921

 |

 |
**Pāls** **Erdēšs** (ungāru: *Erdős Pál*, izrunā: [ˈɛrdøːʃ ˈpaːl], dzimis 1913. gada 26. martā, miris 1996. gada 20. septembrī) bija ebreju tautības Ungārijas matemātiķis. Erdēšs publicējis vairāk rakstu nekā jebkurš cits matemātiķis vēsturē, sadarbojoties ar simtiem citu zinātnieku. Viņš strādāja pie problēmām kombinatorikā, grafu teorijā, skaitļu teorijā, matemātiskajā analīzē, aproksimāciju teorijā, kopu teorijā un varbūtību teorijā. Vienīgais, kura Erdēša skaitlis ir 0.

Biogrāfija
----------

Pāls Erdēšs dzimis 1913. gada 26. martā Budapeštā, Ungārijā. Viņš bija vienīgais izdzīvojušais bērns Annas un Lajosa Erdēšu ģimenē. Viņa māsas nomira, pirms viņš bija dzimis, attiecīgi 3 un 5 gadu vecumā, tāpēc vecāki par viņu sāka pārspīlēti rūpēties. Abi viņa vecāki bija ebreju matemātiķi. Viņa aizraušanās ar matemātiku izveidojās agri — trīs gadu vecumā viņš varēja aprēķināt, cik sekundes kāds cilvēks ir nodzīvojis. Būdams brīnumbērns, trīs gadu vecumā viņš pats atklāja negatīvos skaitļus. Erdēšam doktora grāds tika piešķirts jau 20 gadu vecumā, kad viņš atklāja elegantu pierādījumu Čebiševa teorēmai, kas apgalvo, ka starp *n* un 2*n* ir vismaz viens pirmskaitlis (ja *n* > 1).

Erdēšs saņēma matemātikas doktora grādu Budapeštas Universitātē un 1934. gadā ieradās Mančestrā. Viņš bija ebrejs, tāpēc 30. gadu beigās vairs nevarēja atgriezties Ungārijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Hoffman, 66. lpp.

Papildu literatūra
------------------

* Paul Hoffman. *The Man Who Loved Only Numbers: The Story of Paul Erdős and the Search for Mathematical Truth*. Hyperion, 1999. ISBN 978-0-78-688406-3.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Pāls Erdēšs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
* Sandra Zabarovska, Matemātiķis Pauls Erdešs, fizmati.lv kā arī tvnet.lv (2008).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 51768730
* LCCN: n50010022
* ISNI: 0000 0001 1443 8511
* GND: 118994050
* SELIBR: 185310
* SUDOC: 050328956
* BNF: cb12371592h (data)
* BIBSYS: 3106700
* MGP: 19470
* NLA: 36575015
* NDL: 00806432
* NKC: mzk2003169557
* SBN identifikators UFIV032321 nav derīgs.
* CiNii: DA01187508

 |

 |