recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eikarīdi** (*Eucarida*) ir īsto augstāko vēžu virskārta, kas pieder augstāko vēžu klasei (*Malacostraca*). Šajā virskārtā ir apvienoti krili, desmitkājvēži un amfionīdvēži. Virskārtas sugām ir raksturīgi, ka galvkrūts segments ir pilnībā "sakausēts" kopā, un to acis ir uz kātiņiem.

Sistemātika
-----------

* **Eikarīdu virskārta** (*Eucarida*)
	+ kārta: Amfionīdvēži (*Amphionidacea*)
	+ kārta: Desmitkājvēži (*Decapoda*)
	+ kārta: Krili (*Euphausiacea*)
	+ kārta: †Angustidontida

(†) - izmirušu organismu grupa.

Kārtas
------

Eikarīdi ir ļoti atšķirīga grupa, kas sastāv no 3 kārtam.

### Amfionīdvēži

*Pamatraksts: Amfionīdvēži* 
Amfionīdvēžu kārtā ir tikai viena suga - amfionīdvēzis (*Amphionides reynaudii*). Tomēr tā kā šī organisma izmērs ir ļoti mazs, tā vieta sistemātikā joprojām nav īsti skaidra.

### Desmitkājvēži

*Pamatraksts: Desmitkājvēži* 
Desmitkājvēžu kārtā ir 15 000 sugu. Tiem ir 5 pāri vēderkāju un labi attīstītas galvkrūtis, kas nosedz žaunas. Piemēram, kriliem žaunas ir atklātas. Šajā kārtā ir vislabāk pazīstamie vēžveidīgie — omāri, krabji, vēži, garneles u.c. Atkarībā no žaunu uzbūves desmitkājvēžu kārta iedalās 2 apakškārtās: zāģveida garnelēs (*Dendrobranchiata*) un pleocimātos (*Pleocyemata*).

### Krili

*Pamatraksts: Krili* 
Krili ir jūrā dzīvojoši vēžveidīgie, kas ārēji atgādina garneles. To vēderkājas kalpo kā peldkājas. Krili dzīvo baros un barojas ar planktonu. Šajā kārtā ir apmēram 90 sugas, bet dažas no tām ir visizplatītākās sugas pasaulē. Piemēram, pastāv viedoklis, ka Antarktīdas krilu (*Euphausia superba*) kopējā biomasa ir 500 miljoni tonnu.

Atsauces
--------

1. ↑  WoRMS (2010). "Eucarida". World Register of Marine Species. Retrieved February 7, 2011.
2. ↑  L. A. Borradaile, F. A. Potts, L. E. S. Eastman & J. T. Saunders (1961). "The Class Crustacea". In Gerald A. Kerkut. The Invertebrata (4th ed.). Cambridge University Press. pp. 340–419.
3. ↑  Richard C. Brusca and Gary J. Brusca (2003). Invertebrates (2nd ed.). Sunderland, Massachusetts: Sinauer Associates. ISBN 978-0-87893-097-5.
4. ↑  Arthropod relationships
5. ↑  «An Updated Classification of the Recent Crustacea». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 12. maijā. Skatīts: 2012. gada 18. martā.
**Eifrata** ir upe Tuvajos Austrumos, Turcijas, Sīrijas un Irākas teritorijā. Garākā un vēsturiski nozīmīgākā upe Rietumāzijā — viena no divām Divupes upēm (otra ir Tigra), kuru krastos Auglīgā pusmēness reģionā notika cilvēku pāreja uz nometnieku dzīvesveidu un attīstījās vairākas senās civilizācijas.

Nosaukums
---------

Eifratas nosaukums nācis no sengrieķu valodas *Euphrátēs* — ‘labā ziņa’, kas aizgūts no senpersiešu valodas 𐎢𐎳𐎼𐎠𐎬𐎢 *Ufrātu*, kas savukārt aizgūts no elamītu valodas 𒌑𒅁𒊏𒌅𒅖 *ú-ip-ra-tu-iš*. Elamītu nosaukums darināts no ķīļraksta 𒌓𒄒𒉣, kas šumeru valodā skanēja *Buranuna*, bet akadiešu valodā — *Purattu*. No akadiešu nosaukuma formas atvasināti mūsdienu arābu valodas nosaukums **Furāta** (الفرات, *al Furāt*) un turku valodas **Firata** (*Firat*).

Senākais rakstu piemineklis, kurā minēta Eifrata, ir ķīļraksta plāksne no 3. gadu tūkstoša p.m.ē, kas atrasta Nipūrā. Tekstā, kas rakstīts šumeru valodā, upe apzīmēta ar rakstu, kas to attiecina pie dievībām.

Ģeogrāfija
----------

Eifrata sākas Armēnija kalnienē Turcijas austrumdaļā, satekot 650 km garajai Muratai (Austrumeifratai) ar 450 km garo Karasu (Rietumeifratu). Upju sateces vietā 1974. gadā izbūvēta Kebanas ūdenskrātuve. Plūst dienvidu virzienā, šķērsojot Austrumtauru, pēc kā noplūst Mezopotāmijas līdzenumā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 193. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Eifrata***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 237806341
* LCCN: sh85045605
* GND: 4258936-8
* NKC: ge138086

 |

 |
**Egīls Zariņš** (dzimis 1961. gadā) ir Latvijas žurnālists. Vadījis Latvijas Televīzijas analītisko raidījumu "Jauna nedēļa" un Latvijas Neatkarīgās televīzijas raidījumu "Rīta mikslis".

Biogrāfija
----------

E. Zariņš strādāja televīzijas kanālā "Picca TV" no tā dibināšanas 1994. gadā. 1996. gadā, kad kanāls apvienojās ar NTV-5, Zariņš turpināja strādāt jaunizveidotajā Latvijas Neatkarīgajā televīzijā. LNT vadījis raidījumus "Nedēļa" un "Rīta mikslis". Kad LNT 2005. gada rudenī pārtrauca veidot raidījumu "Nedēļa", Zariņš pameta kanālu un pievērsās analītisko raidījumu "0 pozīcija" un "7 dienas" veidošanai Latvijas Televīzijas 7. kanālā. Šie raidījumi nebija ilgmūžīgi, 2007. gada janvārī viņš atgriezās LNT, lai atsāktu vadīt "Rīta miksli". 2008. gada sākumā paralēli darbam LNT pievērsies arī Latvijas Televīzijas 1. kanāla raidījuma "Jauna nedēļa" veidošanai.

Strādāja LETA, Fit FM, Radio Skonto (vadījis Ziņu nodaļu), Rīga TV24 un par sabiedrisko attiecību speciālistu Labklājības ministrijā.

Privātā dzīve
-------------

No laulības ar Ilzi Zariņu Egīlam ir divas meitas: Baiba (strādā LR Ārlietu ministrijā) un Laila (dzīvo Austrijā).[*nepieciešama atsauce*] Šobrīd ir attiecības ar Ditu Eņģeli.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  «Egils Zariņš». spotnet.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 30. augustā. Skatīts: 2011.10.27.
2. ↑  «Raidījums "Nedēļa" no rudens nebūs skatāms LNT». TvNET. 2005.07.02. Skatīts: 2011.10.27.
3. ↑  «Egils Zariņš atgriežas pie «Mikšļa»». Apollo. 2007.01.05. Skatīts: 2011.10.27.[novecojusi saite]
4. ↑  Dāvids. «Egīls Zariņš». Diena, 2008. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2011. gada 27. oktobrī.
5. ↑  Anda Burve-Rozīte. «Egils Zariņš. Vīlies profesijā». Diena, 2009. gada 6. februārī. Skatīts: 2011. gada 27. oktobrī.
**Egretas melnkoks** (*Diospyros egrettarum*), arī **Egretas ebenkoks** ir melnkoku dzimtas suga, kas endēma Maurīcijai. Tas ir reti sastopams melnkoks, kas Sarkanajā grāmatā ierindots kritiski apdraudēto sugu sarakstā.

Apraksts
--------

Egretas melnkoks Egretas salā
Sasniedz 3—5 m augstumu. Lapas veselas, kātainas, ar gludu malu un skaidri redzamu plūksnainu dzīslojumu, uz zariem pamīšus. Ziedi skarās lapu žāklēs.

Līdzīgi citiem melnkokiem, tā kodolkoksne ir ārkārtīgi cieta un smaga.

Izplatība
---------

Sastopams tikai Maurīcijā, kur cietzemē saglabājušies mazāk kā desmit īpatņu. Taču blakus esošajā Egretas saliņā sugas populācija 2007. gadā veidoja 3518 pieaugušus kokus. Aug arī vairākos botāniskos dārzos gan Maurīcijā, gan citviet pasaulē.

Aizsardzība
-----------

Egretas melnkoks bija izturīgs pret invazīvo sugu ievešanu, taču tā izplatību stipri samazināja izciršana un ainavas izmaiņas, kā arī Maskarēnu milzu bruņurupuču un Maurīcijas milzu scinka iznīcināšana, kuri izplatīja melnkoka sēklas. Mazāku izmēru augļēdāji nespēja šīs sēklas norīt. Maurīcijas savvaļas fonda vadībā veiktā Egretas atbrīvošana no žurkām un svešzemju augiem labvēlīgi ietekmēja arī melnkoka populāciju.

2000. gadā Egretā tika atvesti pirmie četri Aldabras milzu bruņurupuči, kas aizņēma pagātnē izmedīto bruņurupuču ekoloģisko nišu. 2009. gadā to skaits bija pieaudzis līdz 19 pieaugušiem īpatņiem. Bruņurupuči lielā skaitā patērē nobirušos un nobriedušos melnkoku augļus, izvadot un izkaisot sēklas un radot simtiem jaunu asniņu lauciņus.

Galerija
--------

* Egretas melnkoks Pamplemuses botāniskajā dārzāEgretas melnkoks Pamplemuses botāniskajā dārzā
* Melnkoka stumbri, EgretaMelnkoka stumbri, Egreta
* Bruņurupuču radīts melnkoku asniņu lauciņš EgretāBruņurupuču radīts melnkoku asniņu lauciņš Egretā

Atsauces
--------

1. ↑  Sarkanā grāmata: Diospyros egrettarum
2. 1 2  Global Trees Campaign: Diospyros egrettarum
3. 1 2  Current Biology. Volume 21, Issue 9, 10 May 2011, pages 762-765
4. ↑  BBC News: Giant tortoise brings slow salvation
**Četru laidņu fianketto**
**Fianketto** (itāļu: *fianchetto* − pamazināmais vārds no *fianco* − 'flangs') ir šaha termins, ar kuru apzīmē laidņa attīstību atklātnē dāmas vai karaļa spārnā (flangā).

Fianketto stratēģiskie mērķi un vēsture
---------------------------------------

Fianketto izdara ar mērķi uzbrukt pretinieka bandinieku centram vai nodrošināt figūru kontroli par centra lauciņiem. Laidņa fianketto kā spēles stratēģiju turnīru praksē 19. gs. ieviesa Hauards Stauntons un Lūiss Paulsens, bet 20. gs. tas kļuva par vairāku šaha atklātņu stratēģijas pamatelementu, piemēram, sicīliešu aizsardzības drakona variants, Pirca aizsardzība, Grīnfelda aizsardzība, vecindiešu aizsardzība un citas.

Fianketto iedalījums
--------------------

Fianketto iedala atkarībā spārna (flanga):

* Karaļa spārna fianketto — balto (melno) karaļa spārna laidnis attīstīts uz g2 (g7).
* Dāmas spārna fianketto — balto (melno) dāmas spārna laidnis attīstīts uz b2 (b7).
* Dubultais fianketto — balto (melno) laidņi attīstīti abos spārnos.

Literatūra
----------

* Efstratios Grivas. *Beating the Fianchetto Defences*. Gambit Publications, 2006. ISBN 978-1-904600-48-0. (angliski)

Atsauces
--------

1. ↑  Partija Rubinšteins — Nimcovičs, 1925. Pozīcija pēc 8. Lb2
2. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь*. Гл. ред. А. Е. Карпов. 1990. 425. lpp. ISBN 5-85-270-005-3. (krieviski)
**Meža kurstaine** (latīņu: *Senecio sylvaticus*) ir kurvjziežu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, tostarp Latvijā; tās plašo izplatīšanos veicinājuši mežu izcirtumi.

Apraksts
--------

Meža krustaine ir viengadīgs, 15—80 cm garš lakstaugs. Tam ir stāvs, bagātīgi zarojošs stublājs, kurš ir skraji klāts ar tīmekļmatiņiem un vienkāršiem matiņiem (lai gan retāk ir gandrīz kails).

Lapas ir plūksnaini šķeltas vai dalītas, to apveids iegarens, aptuveni 3—10 cm garas un 1—4 cm platas. Apakšējās lapas ir ar kātu, augšējās lapas ir sēdošas. Lapām ir ķīļveidīgs pamats, tās ir kailas un lapas plātnes apakšpuse ir gaišāka. Ārējo vīkala lapu ir nedaudz un tās ir īsas. Vīkala lapas ir 12—14, šauri lineāras, aptuveni 0,8 cm garas. Vienam ziedam ir 13 mēlziedi, tie ir gaišdzelteni, horizontāli vai lejupvērsti. Ziedu kurvīši ir skarveida ziedkopās stublāja un zaru galā, kurvīši ir šauri — aptuveni 0,5 cm. Kurvīša centrā ir 30—45 mazliet tumšāk dzelteni stobrziedi. Auglis ir pelēkbrūns, apmatots sēklenis. Zied no jūnija līdz augustam.

Atsauces
--------

1. 1 2  «meža krustaine - Senecio sylvaticus L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-03-18.
***Oneiric*** ir Īrijas dabstepa producenta *Boxcutter* debijas albums, kas tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajiem ierakstiem dabstepa vēsturē.[*nepieciešama atsauce*]

Vispārīga informācija
---------------------

**Izdošanas laiks:** 2006. gada 17. aprīlis

**Ierakstu kompānija:** *Planet Mu*

**Formāts:** 2x12" / CD

**Kataloga numurs:** ZIQ147 (vinils) / ZIQ147CD (CD)

Iekļauto skaņdarbu saraksts (vinils)
------------------------------------

01. Boxcutter - *Tauhid*

02. Boxcutter - *Grub*

03. Boxcutter - *Skuff'd*

04. Boxcutter - *Gave Dub*

05. Boxcutter - *Brood*

06. Boxcutter - *Mossy*

07. Boxcutter - *Rikta*

08. Boxcutter - *Sunshine (VIP Mix)*

09. Boxcutter - *Bad You Do*

10. Boxcutter - *Silver Birch Solstice*

11. Boxcutter - *Hyloz*

12. Boxcutter - *Chlorophyll*

Iekļauto skaņdarbu saraksts (CD)
--------------------------------

01. Boxcutter - *Tauhid*

02. Boxcutter - *Grub*

03. Boxcutter - *Skuff'd*

04. Boxcutter - *Gave Dub*

05. Boxcutter - *Brood*

06. Boxcutter - *Mossy*

07. Boxcutter - *Rikta*

08. Boxcutter - *Sunshine (VIP Mix)*

09. Boxcutter - *Bad You Do*

10. Boxcutter - *Silver Birch Solstice*

11. Boxcutter - *Hyloz*

12. Boxcutter - *Chlorophyll*

Ārējās saites
-------------

Informācija dīdžeju katalogā Rolldabeats.com (vinils)

Informācija dīdžeju katalogā Rolldabeats.com (CD)

Informācija Planet-Mu tīmekļa vietnē + audio
Opalinīdas (*Protoopalina pingi*)
**Opalinīdas** (lat. *Opalinata*) ir vienšūņu apakštips, kura pārstāvjiem ir vairāki kodoli un vicu rindas. Ilgu laiku opalinīdas pieskaitīja infuzorijām sakarā ar to, ka daudzās vicas tika interpretētas kā skropstiņu aparāts. Taču pašreizējā informācija par opalinīdu uzbūvi un fizioloģiju apgāž uzskatus par to radniecību ar infuzorijām. Opalinīdu kodoli ir vienādi, bet infuzorijām ir novērojams kodolu dimorfisms. Arī opalinīdu dzimumprocess ir kopulācija, nevis konjugācija, kā tas ir infuzorijām. Tas viss ļāva izdalīt opalinīdas kā atsevišķu grupu. Opalinīdas ir abinieku endokomensāļi. Opalinīdu apakštips iekļauj sevī tikai vienu klasi un vienu kārtu. Tipisks opalinīdu pārstāvis ir varžu opalīna (*Opalina ranarum*).

Kādu laiku opalinīdas tika uzskatītas par savienojošo posmu starp vicaiņiem un infuzorijām. Bet šis uzskats ir novecojis sakarā ar atšķirībām kodolu uzbūvē (nav kodolu dimorfisma). Infraciliatūra skaidri atšķiras no infuzorijās sastopamajiem struktūrelementiem.

Vairošanās
----------

Opalinīdu dzīves cikls ir samērā sarežģīts. Trofiskās formas var gandrīz vienmēr atrast pieaugušajos saimniekos. Taču abinieku pārošanās laikā vienšūņi ātri vairojas pārmaiņus gareniski un šķērseniski daloties. Tādā veidā savairotajiem organismiem ir tikai neliels kodolu skaits un tikai dažas vicu rindas. Ir uzskats, ka šī ātrā vairošanās tiek iniciēta un kontrolēta ar saimnieka hormoniem.
Šajā dalīšanās ciklā izveidojušās sīkās šūnas pēc tam izveido cistas ar 3—6 kodoliem, kuras pēc tam varde izdala ārā. Cistas, kuras vairākas nedēļas spēj izdzīvot ūdenī pēc tam norij izšķīlušies kurkuļi. Viņu zarnu traktā opalinīdas atcistojas un pēc dažām gareniskās dalīšanās reizēm, kuru laikā kodolā, domājams, notiek mejozes procesi, izveidojas sīkas mikrogametas un lielākas makrogametas. Mikro- un makrogametas saplūst cita ar citu un izveidojas cista, kas atkal tiek izvadīta ūdenī. Pēc atkārtotas norīšanas un iziešanas caur kurkuļa zarnu traktu var vēlreiz izveidoties jauna gametu paaudze, vai arī sākties lielo trofisko formu attīstība. Bez tam var izveidoties arī neauglīgo cistu stadija. Tik atšķirīgas attīstības iespējas šajā dzīves cikla etapā, acīmredzams, nodrošina ļoti efektīvu kurkuļu inficēšanos.
**Teodors Grēnbergs** (vācu: *Theodor Grönberg*, 1845-1910) bija Rīgas Politehniskās augstskolas fizikas profesors (no 1875) un direktors (no 1891). Viņa vadībā 1896. gadā šī privātā augstskola tika pārveidota pat valsts Rīgas Politehnisko institūtu, kuru viņš vadīja līdz 1902. gadam.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1845. gada 9. augustā Kijevas guberņas Mižiricā mežziņa Frīdriha (Fjodora) Grēnberga ģimenē, kas bija cēlies no Veravas. 
Studēja ķīmiju un fiziku Tērbatas universitātē (1864-1868), pēc kuras beigšanas palika aspirantūrā līdz 1873. gadam, kad ieguva *Cand. phys.* grādu un papildinājās Heidelbergas universitātē (1873-1875). 

1875. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur bija Rīgas politehniskās augstskolas fizikas profesors un bija tirdzniecības nodaļas dekāns (1886-1888), augstskolas vicedirektors (1887-1891) un direktors (1891—1902).

Miris 1910. gada 25. jūlijā Breisgavas Freiburgā.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Priekštecis: **Kārlis Augusts Līventāls**  |  **Rīgas Politehniskās augstskolas direktors**
Rīgas Politehniskā institūta direktors (no 1896) **1891. gads — 1902. gads** | Pēctecis: **Pauls Valdens**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 46145424501486830059
* LNB: 000222843
* GND: 1193633737

 |

 |
Rentgenlampa ar nekustīgu anodu * K — katods,
* A — anods jeb antikatods,
* X — rentgenstari
* - — elektroni
* C — siltuma aizvadītājs
* Win — ūdens pievads
* Wout — ūdens izvads
* *Uh* — katoda spriegums
* *Ua* — paātrinājuma spriegums

Rentgenlampa ВСВ 29
**Rentgenlampa** ir ierīce rentgenstaru iegūšanai. Tā sastāv no katoda (volframa kvēldiegs) un anoda (kuru dzesē), kas atrodas vakuumā. Mazjaudīgām rentgenlampām (līdz ~3 kW) anods ir nekustīgs un elektronu kūlis krīt vienā un tajā pašā vietā, anodu dzesē ar ūdeni. Lielas jaudas rentgenlampām (~ virs 14 kW) katods ir rotējošs disks un elektronu plankuma atrašanās vieta mainās.

Katoda emitētie elektroni pēc paātrināšanas elektriskajā laukā (anodspriegums >10 kV) bremzējas sadursmē ar anodu, un daļa (~ 1%) no to kinētiskās enerģijas tiek izstarota rentgenstarojuma veidā (un pārējā daļa (>95%) pāriet siltumā). Katodu parasti izgatavo no volframa, anodu — no volframa, molibdēna, vara, hroma, dzelzs, kobalta, niķeļa vai citiem metāliem. Ja nepieciešams vienkārši intensīvs *baltais* rentgenstarojums, anodam lieto metālus ar augstu kušanas temperatūru; ja nepieciešams starojums ar noteiktu spektru, nākas lietot metālus, kuriem atbilst vajadzīgās raksturīgā starojuma līnijas. Rentgenlampas darbības laikā anoda virsma uzkarst līdz augstām temperatūrām un daļēji iztvaiko. Daļa no anoda materiāla nosēžas uz lampas sienām un ar laiku var radīt īssavienojumu starp anodu un katodu. Šajā procesā anoda virsma paliek grumbuļaina, un tas pasliktina rentgenstaru kūļa paralelitāti. Rentgenstaru viļņa garumu var mainīt, mainot anodspriegumu un lietojot filtrus, lai atfiltrētu starojumu ar pārāk mazu viļņa garumu.

Rentgenlampas parasti izmanto medicīnā, defektoskopijā un struktūranalīzē. Atkarībā no pielietojuma rentgenlampām var būt dažādas konstrukcijas.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85148748
* GND: 4178321-9

 |

 |
**Fidži lori** (*Phigys solitarius*) ir papagaiļveidīgo kārtas suga, kas endēma Fidži. Tas ir vienīgais ģints ***Phigys*** pārstāvis, un vienīgais Fidži lietus mežu putns, kas pielāgojies dzīvei urbanizētā vidē.

Sugas latīniskais nosaukums *solitarius* nozīmē "vientuļnieks" jeb "vientuļais", taču tas ir kļūdains un neatspoguļo lori paradumus.

Izskats
-------

Fidži lori Sandjego zoodārzā
Ķermeņa garums 20 cm, svars 75—85 grami.

Sugai raksturīgs vāji izteikts dzimumu dimorfisms. Tēviņiem zilgani melna galvas priekšpuse un virspuse. Vaigi, rīkle, krūtis un vēdera augšējā daļa spilgti sarkana. Pakausis dzeltenīgi zaļš un sarkans, tā spalvas iegarenākas. Spārni, mugura un astes spalvas zaļas. Pavēdere un apspalvojums ap kājām tumši zils.

Mātītēm galvas virspuse gaišāka, kas pakauša virzienā iegūst zaļganu nokrāsu.

Izplatība
---------

Apdzīvo Fidži lielākās salas, kā arī dienvidaustrumu virzienā līdz Lakebas un Oneatas salām Lau arhipelāgā. Fosilijas liecina par sugas kādreizējo klātbūtni Tongā — salu grupā uz dienvidaustrumiem no Fidži, taču cilvēku darbības rezultātā izzuda no turienes pirms daudziem gadsimtiem.

Sastopams galvenokārt tropu zemieņu lietus mežos, taču piemērojies dzīvei pilsētās un sastopams arī Suvā — Fidži galvaspilsētā un valsts lielākajā pilsētā. Laiku pa laikam apmeklē dārzus un kokospalmu plantācijas.

Uzvedība un barība
------------------

Parasti dzīvo pāros vai nelielās grupās.

Pārtiek no augļiem, nektāra, ziediem un sēklām. Priekšroku dod kokospalmu, Indijas koraļkoku (*Erythrina variegata*) un invazīvā Āfrikas tulpjkoka (*Spathodea campanulata*) ziediem, kā arī kultivētā mango augļiem.

Ligzdošana
----------

Ligzdo koku dobumos vai uz celmiem. Perējumā parasti divas olas. Perēšanas ilgums 28—30 dienas. Jaunie putni apaug ar spalvām apmēram 9 nedēļu vecumā.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  World Parrot Trust
2. ↑  Pictures and facts of animals
3. ↑  Handbook of the Bird of the World
**Onihodi** (*Onychodus*) ir onihodveidīgo zivju ģints, kuras pārstāvji dzīvoja augšdevonā. Ģinti 1857. gadā izveidoja amerikāņu paleontologs Džons Strongs Ņūberijs, aprakstot jauno sugu *Onychodus sigmoides* no ASV Ņujorkas štata vidusdevona nogulumiem. Šī ģints bija izplatīta Ziemeļamerikā, Eiropā un Austrālijā. Ģints tipveida suga ir *Onychodus sigmoides* Newberry, 1857.

Apraksts
--------

Šīs zivis, garumā no 0,5 līdz 2 m bija plēsēji-vajātāji ar spēcīgu, garu ķermeni. *Parietale* un *postparietale* ir taisnstūrveida forma un var saplūst vienā plātnē ar vienu pārkaulošanās centru. Apakšžoklis ir garš un zems, ar noapaļotu priekšējo un nedaudz ieliektu orālo malu. *Dentale* priekšējais gals ir mediāli biezāks ar nelielu pazeminājumu, un balsta simfīzo loku ar garu, atpakaļ atliektu, reizēm harpūnveidīgu, zobu rindu, gar kuru malām var atrasties sīki zobi (sīkāki kā strūnijiem). Lielo simfīzo zobu skaits variē sugu līmenī (parasti ne vairāk par 9). Simfīzs ir salīdzinoši liels. Apakšžoklim ir viens garš *infradentale*. Priekšējais infradentālais flangs ir vidēji attīstīts un garš. Mandibulārais sensoru kanāls iet *infradentale* vidējā daļā. Lielie zobi šķērsgriezumā ir gareniski-ovāli, ar lielu pulpāro dobumu un ar vāji krokotu pamatni. Žaunu vāks ir stūraini-ovālas formas. *Suboperculum* nesaskaras ar plecu joslu. Sānu *gularia* ir izstiepta forma. *Maxillare* nedaudz pazeminās uz priekšējo malu, aizmugurē pārklājot *dentale*.

Sistemātika
-----------

* ģints: ***Onychodus***

* suga: *Onychodus eriensis* Mann, 2017
* suga: *Onychodus jaekeli* Gross, 1933
* suga: *Onychodus jandemarrai* Andrews et al. 2006
* suga: *Onychodus remotus* Obruchev, 1955
* suga: *Onychodus sigmoides* Newberry, 1857
* suga: *Onychodus yassensis* Lindley, 2002

Atsauces
--------

1. ↑  Татаринов Л.П. Новицкая Л.И. Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004. 358. lpp.
**Teodors Lakšēvics** (1911. gada 12. augusts—1989. gada 25. februāris) bija latviešu gleznotājs.

Biogrāfija
----------

Dzimis 1911. gada 12. augustā Rīgā, bet bērnību pavadījis Sibīrijā, Petropavlovskā, kur darba gaitu un politiskās pārliecības dēļ bija devies viņa tēvs, kurš bija tiltu inženieris. Ģimenē bija daudz bērnu, bet kad Teodoram bija 7 gadi, viņš zaudēja tēvu. 20. gadu sākumā māte ar bērniem atgriezās Latvijā un apmetās uz dzīvi Kuldīgā.

Kuldīgā sācis nodarboties ar mākslu, īpaši ar grafiku. No 1936. līdz 1939. gadam mācījies Rīgas mākslas un daiļamatniecības vidusskolā, kā arī glezniecību pie Jēkaba Bīnes. Piedaloties izstādē Jelgavā, guvis pirmo atzinību.

Bijis aktīvi iesaistījies padomju dzīves organizēšanā, Otrā Pasaules kara laikā iestājies Latviešu strēlnieku gvardes divīzijā. Pēc kara bijis Kuldīgas kultūras dzīves organizators, turpinājis māksliniecisko darbību, strādājot linogriezuma un oforta tehnikā, ilustrējis grāmatas.

1960. gadā uzņemts LPSR Mākslinieku savienībā, 1965. gadā rīko pirmo izstādi, 1971. gadā otro. Darbojies īpašā paša izveidotā temperas-vaska tehnikā radot melnbaltus darbus.

Darbos galvenokārt ainavas, Kurzemes daba, zvejnieku ciemi. 1968. gadā apceļojis Vidusāziju.

Miris 1989. gada 25. februārī, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Atsauces
--------

1. ↑  Rasma Lāce. *Teodors Lakšēvics: reprodukciju albums*. Rīga : Liesma, 1973. gadā. 5–7. lpp. Kopā ar `|accessdate=` jālieto `|url=`

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 306136740
* ISNI: 0000 0004 1734 3843

 |

 |
**Oļegs Ivanovskis** (*Олег Генрихович Ивановский*; dzimis 1922. gada 18. janvārī, miris 2014. gada 18. septembrī) bija PSRS inženieris, darbojies kosmonautikas jomā. Bijis kosmosa kuģa *Vostok* vadošais konstruktors.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1922. gada 18. janvārī Maskavā. Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā viņu iesauca militārajā dienestā robežsardzes karaspēkā. 
Pēc kara Ivanovskis strādāja *NII-88*.
1953. gadā viņš pabeidza Maskavas enerģētikas institūtu.
1957. gadā Oļegs Ivanovskis kļuva par konstruktoru biroja *OKB-1* kosmisko aparātu (to skaitā pirmo Mēness zonžu *Luna-1*, *Luna-2*, *Luna-3*, kā arī kosmosa kuģa *Vostok*) vadošais konstruktors. 1961. gadā tieši piedalījās kosmosa kuģa *Vostok-1* sagatavošanā, ar kuru pirmoreiz kosmosā devās Jurijs Gagarins. Pēc tam Ivanovskis pārcelts PSRS Ministru Padomes Prezidija komisijas militāri rūpniecisko jautājumu aparātā.

1965. gadā Oļegs Ivanovskis kļuva par Lavočkina mašīnbūves rūpnīcas galvenā konstruktora G. Babakina vietnieku. 1976. gadā viņš kļuva par Mēness automātisko staciju galveno konstruktoru. Piedalījies Mēness visurgājēju *Lunohod*, Mēness grunts atgādāšanas aparātu, astrofizikas observatorijas *Astron*, pavadoņu *Prognoz* izveidē.

Oļega Ivanovska vārdā nosaukta mazā planēta *18814 Ivanovsky*.

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 84265150
* LCCN: n88105090
* ISNI: 0000 0000 7878 7027
* GND: 133520242
* SUDOC: 113771169
* NKC: js2007382502

 |

 |
**Teodors Volfs fon Līdinghauzens** (poļu: *Teodor Wolff von Ludinghausen herbu Wolf*, vācu: *Theodor Wolff von Lüdinghausen*; dzimis 1662. gada 20. septembrī, miris 1712. gada 9. maijā) bija Inflantijas bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Daugavpilī (1710, koadjutors 1701—1710).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1662. gada 20. septembrī Līksnas muižā Inflantijas vaivadijas Daugavpils stārasta Frīdriha Volfa fon Līdinghauzena un viņa sievas Annas Dēnhofas ģimenē.
Iestājās jezuītu ordenī, studēja jezuītu kolēģijā Varšavā un papildinājās Romā (1688-1689). Lielā Ziemeļu kara sākumā 1701. gadā viņu iecēla par Livonijas un Kurzemes bīskapa Nikolaja Poplavska koadjuktoru, bet pēc viņa iecelšanas par Ļvivas arhibīskapu 1710. gadā Teodors Volfs fon Līdinghauzens uz neilgu laiku bija Inflantijas un Piltenes bīskaps. 
Tā laika statistika liecina, ka Daugavpilī dzīvoja ap 500 katoļticīgo, bet visā Inflantijas bīskapijā - 50 000.
Pēc tam viņu iecēla par Helmas bīskapu (1710-1712).

Miris 1712. gada 9. maijā Varšavā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Soms, H. Albums "Terra Mariana" (1888.g.) Latgales historiogrāfijas skatījumā. Daugavpils Universitātes Humanitārās fakultātes XII Zinātnisko lasījumu materiāli. Vēsture. VI sējums, II daļa. Daugavpils: Daugavpils Universitātes izdevniecība Saule, 2003. 45.-49.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 27. novembrī. Skatīts: 2017. gada 9. augustā.
**Rentgenuzbrukums** (angļu: *X-ray attack*; vācu: *Röntgenangriff*) šaha spēlē ir taktisks paņēmiens, kurā lineāra figūra cauri citai figūrai (citām figūrām) netieši uzbrūk pretinieka figūrai vai caur pretinieka figūru aizstāv savu fīgūru.[1][2]

Piemērs
-------

**1. piemērs**  
Pasmans — Mačavariani  
PSRS, 1959Gājiens baltajiem.
**2. piemērs**  
Levenfišs — Rauzers  
Ļeņingrada, 1933Gājiens melnajiem.
**1. piemērs**
Baltie turpināja: **1. Txg7!** Šī upura mērķis ir diagonāles a2-g8 atbrīvošana balto dāmai. Pēc forsētās atbildes **1. ... Txg7**, sekoja **2. Dg8+!!**. Šis gājiens iespējams tikai tādēļ, ka lauciņu g8 sargā ne tikai bandinieks h7, bet ar rentgenuzbrukumu arī tornis g1. Melnie padevās, jo pēc **2. ... Txg8**, sekotu **3. hxg8D** ar matu.
**2. piemērs**
Aplūkojot 2. piemēra pozīciju, grūti noticēt, ka laidņa rentgenuzbrukumu iespējams izmantot, jo laidņa ceļu uz lauciņu a1 aizšķērso trīs melno figūras. Melnie (Rauzers) tomēr pierādīja, ka šim taktiskam paņēmienam dotajā pozīcijā ir izšķiroša nozīme. Partijā sekoja — **1. ... exf4 2. gxf4 Zxe4!** un baltie padevās, jo pēc 3. dxe4 d3! melnie iegūst uzvarai pietiekošu materiālo pārsvaru.

Atsauces
--------

1. ↑  
«X-ray attack» (angļu). chesshistory.com. Skatīts: 2017-08-09.
2. ↑  Byrne J. Horton, Dictionary of Modern Chess, Philosophical Library, 1959, p. 220. (angliski)

Ārējās saites
-------------

* X-Ray Tactic Examples vietnē *chessgames.com* (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Šaha taktika |
| --- |
|  |
| Šaha termini | Baterija • Drauds • Kombinācija • Lamatas • Motīvs • Pārskatīšanās • Temps • Upuris |  |
|  |
| Taktiskie paņēmieni | Aizsardzības likvidēšana • Aizvilināšana • Atklātais uzbrukums • Bandinieku caurrāviens • Bloķēšana • Dubultšahs • Dubultuzbrukums • Dzirnavas • Gājiena spaids • Ievilināšana • Lauciņa atbrīvošana • Lineārs trieciens • Līnijas atbrīvošana • Pats • Pārsegšana • Pārslodze • Rentgenuzbrukums • Saistība • Starpgājiens • "Trakojošā" figūra |

 |
**Kurčatova** (kazahu: *Курчатов*) ir apgabala pakļautības pilsēta Abaja apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Irtišas kreisajā krastā 140 km no apgabala centra Semejas. Pilsēta bija Semipalatinskas kodolizmēģinājumu poligona vadības centrs un nozīmīgs kodolpētniecības centrs. Nosaukta par godu padomju fiziķim un atomieroču programmas vadītājam Igoram Kurčatovam.

Vēsture
-------

Apdzīvotā vieta dibināta 1947. gadā kā Moldari ciemats (*Молдары*) sakarā ar Semipalatinskas kodolizmēģinājumu poligona izveidošanu. 1948. gadā piešķirts pilsētas statuss, bet tai padomju laikā bija sevišķs slepenības statuss — pilsēta netika atzīmēta kartēs, iebraukšana tajā bija iespējama tikai ar speciālām caurlaidēm un pasta sūtījumos adresē tika norādīts **Maskava-400** vai **Semipalatinska-21**. 1990. gadu sākumā pilsētā bija ap 20 tūkstošiem iedzīvotāju, no kuriem ievērojama daļa bija militārpersonas. Pēc poligona slēgšanas un Krievijas militārpersonu izbraukšanas pilsētas iedzīvotāju skaits samazinājās uz pusi.

1991. gadā uz poligona infrastruktūras bāzes tika izveidots Kazahstānas Nacionālais kodolcentrs, kura funkcijās ietilpst kodolizmēģinājumu seku likvidēšana, cīņa ar vides piesārņojumu, kodolizmēģinājumu monitorēšana citos pasaules poligonos, kā arī atomenerģijas attīstība.

Atsauces
--------

1. ↑  О Национальном ядеpном центpе и Агентстве по атомной энеpгии Республики Казахстан

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kurčatova***.
**VEF I—17** bija vieglais iznīcinātājs, Kārļa Irbīša konstruētā mācību treniņa lidmašīna.
I—17 ir pēdājā K. Irbīša konstruētā lidmašīna, ko uzbūvēja VEF rūpnīcā.
Lidotāju apmācībai tika uzbūvētas sešas šī tipa lidmašīnas un papildus bija dots pasūtījums uz vēl sešām I—17A lidmašīnām, bet pasūtījuma izpildi izjauca Latvijas okupācija.
Dažas no lidmašīnām pētīja padomju speciālisti (lidmašīnās tika ievietots padomju M-11 dzinējs).
Vēlāk, kad Latviju okupēja Vācija, lidmašīnas tika pētītas vācu lidotāju mācibu skolā Tornē.
Tika uzskatīts, ka I—17 lidojumā ir labāks par britu Miles Magister un padomju УТ-2. Divi Miles Magister tika ekspluatēti arī Latvijā. Monoplānu lidotāju apmācībai Latvijai bija nepieciešams iegūt īsā laikā, tā kā Lielbritānijā bija pasūtīti 39 iznīcinātāji Hawker Hurricane, kurus gan Lielbritānija paturēja sev, naudu par pasūtījumu iekasējot. Tādēļ I-17 prototipa izmēģinājumi nenotika, tas tika laists sērijveida ražošanā bez izmēģinājumiem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Tehniski— taktiskie parametri.** |   |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Modelis |   I—17 |
| Spārna izmērs, metros |  9.80  |
| Garums, metros |  8.20 |
| Augstums, metros |  2.90 |
| Spārna laukums, m2 |  19.20 |
| Masa, kg |   |
|   tukša lidaparāta |  790 |
|   maksimālā pacelšanās 
 masa |  1140 |
| Dzinēja tips |  1x Menasco C4 Pirate |
| Dzinēja jauda, z.s. |  125 |
| Maksimālais ātrums, km/h |  230 |
| Kreiserātrums, km/h |  189 |
| Nolidošanas attālums |  592 km |
| Pacelšanās ātrums, m/min |   |
| Maksimālais lidojuma augstums |  5900 |
| Ekipāža, cilv. |  2 |

Ārējās saites
-------------

* VEF IRBITIS I-17
* VEF IRBITIS I-17

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Latvija Latvijā konstruētās lidmašīnas |
| --- |
|  |
| 
* KOD-1
* VEF I-11
* VEF I-12
* VEF I-14
* VEF I-15
* VEF I-16
* VEF I-17
* VEF I-18
* VEF I-19
* VEF JDA-10M
* Cukurs C-6 Trīs Zvaigznes
* Cukurs C-6bis

 |

 |
**Sējas kultūras nams** ir Saulkrastu novada kultūras centra viens no trijiem kultūras namiem, kas atrodas Lojā, Sējas pagastā.

Tā uzdevums ir nodrošināt kultūras vērtību radīšanu un izplatīšanu, sekmējot radošo iniciatīvu, nodrošinot kultūras mantojuma saglabāšanu un papildināšanu.

Sējas kultūras nama galvenās funkcijas ir:

- sniegt publiskus pakalpojumus iedzīvotājiem kultūras, mākslas, tautas jaunrades un novadpētniecības jomās, nodrošināt kvalitatīvu un daudzveidīgu kultūras pasākumu kopumu un šo pasākumu pieejamību;

- atbalstīt jaunrades procesus un mākslinieku radošo darbību, veicināt šo vērtību apzināšanu, saglabāšanu un popularizēšanu;

- sekmēt un atbalstīt sabiedrības iesaisti nacionālās kultūras vērtības — Dziesmu un deju svētku tradīcijas saglabāšanā un attīstībā;

- veicināt sabiedrības aktīvu līdzdarbību kultūras pasākumu rīkošanā un norisē.

2022. gadā Sējas kultūras nama telpās savas mājas ir atradusi arī Sējas Mūzikas un mākslas skola.
**Alanīns** (***Ala***, 2-aminopropionskābe, CH3CHNH2COOH) ir α-aminoskābe. Alanīns ir balta kristāliska viela. Alanīns ir otra vienkāršākā aminoskābe, pēc glicīna. Tam ir divi optiskie izomēri. Alanīnam ir arī struktūrizomērs — β-alanīns (CH2(NH2)CH2COOH).

Atrašanās dabā
--------------

L-alanīns ir viena no 20 dzīvo organismu olbaltumvielās sastopamajām aminoskābēm. D-alanīns ir sastopams dažās baktērijās. Alanīns ir otrā izplatītākā aminoskābe olbaltumvielās, pēc leicīna.
Alanīns aknās viegli pārvēršas par glikozi un atpakaļ (tā saucamais glikozes-alanīna cikls). Tādēļ alanīns pieder pie aizstājamām aminoskābēm, ko organisms sintezē pats. Ja organismam trūkst ogļhidrātu, tas veido tos no muskuļu olbaltumvielās esošā alanīna, lai nodrošinātu glikozes līmeni asinīs.

β-Alanīns kā bēta aminoskābe olbaltumvielu sastāvā neietilpst, taču tas ir aminoskābju vielmaiņas produkts. β-Alanīna struktūra ietilpst vairāku svarīgu bioloģiski aktīvu vielu (karnozīna, anserīna, kofermenta A, pantotēnskābes) sastāvā.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85003136
* GND: 4313291-1

 |

 |
**Alaja ieleja** (kirgīzu: *Алай өрөөнү*) ir ap 180 km gara un 8 līdz 25 km plata starpkalnu ieplaka Kirgizstānas dienvidos, Pamira-Alaja kalnu sistēmā. Izvietojusies starp Alaja grēdu ziemeļos un Pamiram piederīgo Aizalaja grēdu dienvidos. Augstums no 2240 m vjl rietumos līdz 3536 m austrumos Taunmurunas pārkāpē. Cauri ielejai austrumu—rietumu virzienā tek Kizilsū upe uz Tadžikistānu. Neliela ielejas daļa pieder Austrumu Kizilsu baseinam, kas tek no ledāja pie Taunmurunas pārkāpes uz austrumiem, uz Ķīnu. Ielejā kontinentāls, sauss klimats, rietumu daļā — pustuksnesis, austrumu — kalnu stepes, subalpīnās un alpīnās pļavas. Lielākā apdzīvotā vieta ir Saritaša, caur kuru no Ošas uz Horugu iet Pamira trakts, kā arī autoceļš uz Ķīnu austrumos un Džirgatolu Tadžikistānā rietumos.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 25. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315143397

 |

 |
**Alans Poindeksters** (*Alan Goodwin "Dex" Poindexter*; dzimis 1961. gada 5. novembrī, miris 2012. gada 1. jūlijā) bija NASA kosmonauts, Jūras kara flotes lidotājs.

Pēc Džordžijas Tehnoloģiju institūta absolvēšanas Poindeksters iestājās Jūras kara flotē, kur dienēja kā lidotājs.

1998. gadā tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā. 2002. gada decembrī viņš tika apstiprināts par pilotu misijai STS-120, bet pēc Columbia katastrofas šī misija tika atlikta. 2006. gada jūlijā Poindeksters tika apstiprināts par pilotu misijai *STS-122*.

Pirmais kosmiskais lidojums notika 2008. gada februārī misijā STS-122 Atlantis pilota amatā.

Otrais lidojums notika 2010. gada aprīlī misijā STS-131 kā Discovery komandierim.

Poindeksters NASA atstāja 2010. gadā un atgriezās Jūras kara flotē.

Alans Poindeksters gāja bojā 2012. gada 1. jūlijā Pensakolabīčā Floridā ūdens motocikla avārijā.

Ārējās saites
-------------

* Poindekstera biogrāfija NASA vietnē (angliski)
**Eduards Pulpe** (1880. gada 2. jūnijs — 1916. gada 2. augusts) bija latviešu kara lidotājs ass, kurš dienēja Francijas un Krievijas impērijas armijā. Viens no pirmajiem latviešu lidotājiem.

Studējis matemātiku Maskavas universitātē (1899—1904). Pulpe bija latviešu studentu korporācijas Fraternitas Moscoviensis biedrs. Piedalījies jaunu korporācijas statūtu izstrādē un kļuvis par tās pirmo senioru (vadītāju). Aktīvi darbojies Maskavas latviešu sabiedrībā. Tomēr 1904. gadā nesaskaņu dēļ no korporācijas izstājies. Pēc augstskolas beigšanas kādu laiku strādājis Dubultos un Rīgā par matemātikas un vingrošanas skolotāju.

Pulpi ieinteresēja aviācijas tehnikas attīstība un 1912. gadā viņš pārcēlās uz Franciju, kur beidza aviācijas akadēmiju. 1913. gada 19. decembrī ieguva Francijas civilā pilota apliecību nr. 1571. Sākoties Pirmajam pasaules karam, neskatoties uz savu salīdzinoši ievērojamo vecumu, brīvprātīgi pieteicās dienestam Francijas gaisa spēkos. 1915. gada 1. maijā viņu kā seržantu nosūta uz eskadriļu MS23. Viņa pirmās divas uzvaras Verdenas kaujas laikā, lidojot ar iznīcinātāju *Morane-Saulnier L* bija vienas no pirmajām aviācijas vēsturē. Nākamās divas uzvaras viņš izcīnīja 1916. gada martā ar *Nieuport 11*, pēc kā tika paagustināts par adjutantu. Saņēmis divus Francijas apbalvojumus — *Medaille Militaire* un *Croix de Guerre*. Tālāko dienestu turpināja Krievijas Impērijas gaisa spēkos, kur 1916. gada 1. jūnijā ar *Nieuport 11* notriecot piekto pretinieka lidmašīnu, kļuva par asu. 2. augustā tika nāvējoši ievainots kaujā pret Vācijas pilotu Ervīnu Bohmi. Jau pēc nāves Pulpem piešķirts 4. pakāpes Svētā Jura krusts.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas kareivis Nr.16, 21. janvāri 1940. g.  Archived 2016. gada 5. martā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Vilnis Baumanis, "Fraternitas Lettica gadu gaitā", 2007. 70. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Who's Who - Eduard Pulpe (angliski)
* Eduards Pulpe (1880–1916) — Neatlaidīgais ass ar vulkānu sirdī
Šis raksts ir par tautu Centrālamerikā. Par reliģisku organizāciju skatīt rakstu Dominikāņu ordenis.

**Dominikāņi** ir multietniska tauta Centrālamerikā, Dominikānas Republikas pamatiedzīvotāji. Veido valsts iedzīvotāju lielāko daļu, runā spāņu valodā, pēc konfesionālās piederības 95% ir katoļi. Kopējais skaits tiek lēsts ap 11,5 miljoniem, no kuriem 9,5 miljoni mīt Dominikānā. Ievērojama dominikāņu diaspora mīt arī ASV (1,7 miljoni), Spānijā un Puertoriko.

Etnonīms
--------

Tautas nosaukums cēlies kā adjektīvs no spāņu kolonijas Espanjolas salā sākotnējā nosaukuma Santodomingo *(Santo Domingo)* — *Dominicanos*. No etnonīma arī tika atvasināts pēc neatkarības iegūšanas jaunās valsts nosaukums *La República Dominicana* — Dominikāņu Republika.

Izcelsme
--------

Dominikāņu nācija veidojusies sajaucoties vietējiem taino indiāņiem ar dažādu laiku ieceļotājiem no dažādām zemēm. Mūsdienās 73% dominikāņu ir mulati (galvenokārt eiropiešu un afrikāņu pēcteči), 16% — eiropeīdi (galvenokārt spāņu un franču pēcteči), bet 11% — negroīdi. Pēc ģenealoģisko pētījumu datiem vidējais dominikānis par 58,1% ir eiropietis (ieskaitot levantiešus), 35,2% afrikānis un 6,4% indiānis.

Skatīt arī
----------

* Dominikāņu ordenis

Atsauces
--------

1. ↑  «Dominikaņi». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 177. lpp.
**Sāļūdens** jeb **sālsūdeņi** ir dabīgs ūdens, kas satur lielāku sāļu koncentrāciju nekā sājūdens, bet mazāku nekā piesātināts sāļūdens vai rapa. Ūdenī izšķīdušo sāļu lielāko daļu veido nātrija hlorīds, kā arī citi nātrija, kalcija un magnija sāļi. Tehniski sāļūdens satur no 30 līdz 50 gramu sāls uz 1 litru ūdens. Sāļūdens ir visizplatītākais ūdens veids uz Zemes, jo to satur visi okeāni un lielākā daļa jūru. Pasaules okeāna sāļums variē 34-36 promiļu robežās (vidēji 35 ‰), bet, piemēram, Sarkanajā jūrā sasniedz 41 promili. Sakarā ar augsto sāļu saturu sāļūdeņiem ir lielāks blīvums un viskozitāte, nekā saldūdenim, un tas sasalst pie zemākas temperatūras. Latvijā sāļūdens ir sastopams urbumos, kembrija smilšakmeņos 500 m līdz 1800 m dziļumā un var tikt izmantots minerālūdens ražošanā. 

Ūdens iedalījums atkarībā no sāls koncentrācijas (promilēs).| Saldūdens | Sājūdens | Sāļūdens | Piesātināts sāļūdens |
| --- | --- | --- | --- |
| <0,5 | 0,5–30 | 30–50 | >50 |

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 5. sējums. Rīga : Preses nams. 1998. 42. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sāļūdens***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85116786
* GND: 4179005-4
* BNF: cb119771170 (data)

 |

 |
**Eduards Livšics** (krievu: *Эдуард Яковлевич Лившиц*; dzimis 1938. gada 23. septembrī) ir ebreju izcelsmes Ukrainas, pirms tam padomju, šaha problēmists.

Dzīves gājums
-------------

Dzimis Gomeļas apgabala Rahačovas rajona Gorodecas ciemā pēc citiem datiem Dņepropetrovska. Vēlāk dzīvojis Harkivā. 1990. gadu sākumā emigrējis uz Vāciju. Beidzis Harkivas Tautsaimniecības institūtu. Pēc profesijas inženieris metalurgs, tehnisko zinātņu doktors.

Šaha kompozīcija
----------------

Kopš 1955. gada publicējis apmēram 150 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus. Piecu PSRS individuālo čempionātu (1959—1969) finālists un daudzu sastādīšanas konkursu dalībnieks, kuros ieguvis vairāk nekā 50 godalgas, tai skaitā 20 pirmās.

No 1971. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Eduards Livšics**  
 *Шахматы в СССР*, 1965**Mats 2 gājienos**
**Iluzoriskā spēle:**

1. ... Dxe2 2. Zc4#(A)
1. ... Zxe2 2. Lxh2#(B)
**Maldinājums:**

1. e4? (draud 2. Te6, Zg6#)
1. ... Zxe4 2. Lxh2#(B)
1. ... Lxe4 2. Zf3#(C), bet 1. ... dxe3! e.p.
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Da5!** (draud 2. Te6#)
**1. ... Lxd5 2. Zf3#**(C)
**1. ... Dxd5 2. Zc4#**(A)
1. ... Zd8/xa5 2. Lxd4#
Uzdevuma saturs: Cikliska (AB-BC-CA) matu maiņa. Pašpiesaistīšanās.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 205. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. 1 2 3  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 151. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.
3. ↑
4. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2018. gada 4. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Eduards Livšics šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Eduarda Livšica profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)
Leonardo da Vinči darba "Svētais vakarēdiens" parodija
**Parodija** ir darbs, kas izveidots, lai atdarinātu, izzobotu vai komentētu kādu darbu, tā tematu, autoru, stilu vai kādu citu detaļu, izmantojot satīrisku vai ironisku imitāciju. Parodijas var atrast mākslas vai kultūras jomā, tostarp literatūrā, mūzikā (lai gan vārdam "parodija" mūzikā ir vecāka, atšķirīga nozīme nekā citās mākslas formās), animācijā, spēlēs un filmās. Dažas slavenas literatūras parodijas ir Migela de Servantesa "Dons Kihots" un Džonatana Svifta "Gulivera ceļojumi".

Rakstnieks un kritiķis Džons Gross norāda, ka parodija atrodas teritorijā starp stilizācijām ("darbs cita mākslinieka stilā, bez satīriskiem nodomiem") un burlesku (kas "muļķojas ar augstu literatūru un pielāgojas tās zemajam galam"). Savukārt Denī Didro savā darbā *Encyclopédie* apgalvo, ka "laba parodija ir smalka atrakcija, kas spēj uzjautrināt un apmācīt pat visjūtīgākos un "pulētākos" prātus. Burleska ir nožēlojamas bufonādes, kuras var apmierināt tikai vienkāršos ļaudis." Ja kāds žanrs tiek izsmelts, kā notika ar morāles melodrāmām 1910. gados, tā žanra vērtība saglabājas tikai kā parodija, kā liecina Bastera Kītona īsfilmas, kas izsmēja šīs melodrāmas.

Izcelsme
--------

Saskaņā ar Aristoteļa *Poētiku* Hegemons no Tasā bija sava veida parodiju izgudrotājs. Viņš izmainīja labi pazīstamu dzejoļu vārdus, pārveidojot to saturu no cildena uz humoristisku. Seno grieķu literatūrā *parodia* bija stāstījuma dzejolis, kas imitēja eposa stilu un prozodiju, bet tas tika veidots izzobojošā un satīriskā veidā. To liecina grieķu vārda *parodia* sastāvdaļas, kas ir *para* (*παρά*) — "pret" un *odie* (*ᾠδή*) — "dziesma". Tādējādi oriģinālais grieķu vārds *parodia* (*παρῳδία*) tiek izmantots, lai apzīmētu "pret-dziesmu" jeb imitāciju, kas ir veidota pretēji oriģinālam. Tā kā grieķu priedēklis *par-* var nozīmēt arī "blakus", parodiju var arī uzskatīt par "blakus-dziesmu" — līdzīgi veidotu darbu, kas nav veidots, lai izsmietu.

Franču neoklasicisma literatūrā parodija bija veids, kā dzejnieki humora pēc imitēja viens otra darbus. Tā arī senie grieķi radīja satīru lugas, kas parodēja traģēdijas, aktieriem pārģērbjoties kā satīriem.

Atsauces
--------

1. 1 2  Simon Dentith. *Parody (The New Critical Idiom)*. Routledge, 2000. 9-10. lpp. ISBN 0-415-18221-2.
2. ↑  J.M.W. Thompson. «Close to the Bone». Standpoint magazine, May 2010. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 16. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 28. septembrī.
3. ↑  «Parody».
4. ↑  Balducci, Anthony (2011) p.231 *The Funny Parts: A History of Film Comedy Routines and Gags*
5. ↑  Linda Hutcheon. «3. The Pragmatic Range of Parody». *A Theory of Parody: The Teachings of Twentieth-Century Art Forms*. New York : Methuen, 1985. 32. lpp. ISBN 0-252-06938-2.)

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Parodija***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85098254
* GND: 4044719-4
* BNF: cb120729732 (data)
* NKC: ph175738

 |

 |
**Dona** (krievu: *Дон*) ir upe Krievijas Eiropas daļas dienvidos. Pēc sateces baseina platības, kura ir 422 000 km2, tā ir mazāka tikai par Volgu, Dņepru, Donavu un Kamu. Upes kopējais garums ir 1870 km, kas tādējādi to padara par piekto garāko upi Eiropā.

Upes gaita
----------

Tā sākas Viduskrievijas augstienes dienvidu malā; dziļā ielejā tek cauri meža stepju un stepju zonai, visur izveidodama augstu labo un zemu kreiso krastu. 
Lejtecē zemajā kreisajā krastā plaši niedru un zāļu purvi, kas pavasaros pārplūst līdz 10 km platumā. Sausuma dēļ vasarā Dona saraujas samērā šaura (200-400 m) un sekla, tādēļ Donai kā satiksmes ceļam maza vērtība. 
Ietek Azovas jūrā, sadaloties vairākās attekās.

### Pilsētas

Pilsētas upes krastos (no iztekas līdz ietekai) ir Novomoskovska, Epifaņa, Lankova, Lebedjaņa, Zadonska, Semiluki, Novovoroņeža, Ļiski, Pavlovska, Serafimoviča, Kalača pie Donas, Volgodonska, Cimļanska, Konstantinovska, Semikarakorska, Aksaja, Rostova pie Donas un Azova.

Vēsture
-------

Donas upes nosaukums cēlies no sarmatu valodas vai no skitu valodas *dānu* ("upe"), no kā atvasināts tās grieķiskais nosaukums *Tanais* (*Τάναϊς*). Upes lejtecē bija sengrieķu kolonija Tanaisa, kas viduslaikos piederēja Venēcijai, vēlāk Dženovai ar nosaukumu Tana. Savulaik tradicionāli Dona tika uzskatīta arī par Eiropas galējo austrumu robežu.
Osmaņu impērijas laikā to pārdēvēja par Azaku.

Pietekas
--------

Donas lielākās pietekas ir Doņeca, Hopjora un Medvedica.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. III. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 5763. sleja.
2. ↑  Kenneth Chase. *Firearms: A Global History to 1700*. Cambridge : Canbridge University Press, 2003. 56. lpp. ISBN 0-521-82274-2.

Skatīt arī
----------

* Donas zirgs

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dona***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 147646365
* GND: 4085458-9
* NKC: ge169903

 |

 |