recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dietilēteris** (etoksietāns, CH3CH2−O−CH2CH3) ir plašāk pazīstamais ēteris. Bieži vien ar vārdu "ēteris" saprot tieši dietilēteri. Dietilēteris ir bezkrāsains, caurspīdīgs, viegli gaistošs un degtspējīgs šķidrums. Tas slikti šķīst ūdenī. Ētera tvaiki ir smagāki par gaisu.

Vēsture
-------

Dietilēteri atklājis alķīmiķis Lullijs XIII gadsimtā.

Iegūšana
--------

Ēteri var iegūt, dehidratējot etanolu ar sērskābi paaugstinātā temperatūrā. Tādēļ dietilēteri dažkārt dēvē par **sēra ēteri**.

Īpašības
--------

Reaģējot ar gaisa skābekli, dietilēteris veido peroksīdus ar augstāku viršanas temperatūru. Tie ir sprāgstvielas, tādēļ ilgi stāvējuša ētera destilācija ir bīstama (nedrīkst destilēt ēteri līdz beigām). No šādiem nevēlamiem peroksīdiem var atbrīvoties, pievienojot ēterim reducētājus.

Izmantošana
-----------

Dietilēterim ir liels cetānskaitlis, tāpēc to dažreiz lieto, lai varētu vieglāk iedarbināt dīzeļmotorus. Izmanto arī piroksilīna un sintētisko sveķu rūpniecībā. Agrāk dietilēteri lietoja par vispārējās anestēzijas līdzekli. Dietilēteris ir labs šķīdinātājs. Ētera maisījumu ar cietu CO2 izmanto zemu temperatūru (līdz -80 °C) iegūšanai.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dietilēteris***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākie ēteri |
| --- |
|  |
|  | 
* Dimetilēteris
* Dietilēteris
* Diglims
* Etilēnoksīds
* Propilēnoksīds
* Tetrahidrofurāns
* Dioksāns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4263315-1
* NKC: ph128235

 |

 |
Dienvidu puslode
**Dienvidu puslode** ir puse no jebkura debesu ķermeņa virsmas, kas atrodas dienvidos no ekvatora. Uz Zemes Dienvidu puslodē atrodas neliela daļa sauszemes un tajā dzīvo aptuveni tikai aptuveni 10—12% cilvēku.

Klimats un atšķirības no Ziemeļu puslodes
-----------------------------------------

Dienvidu puslodē Saule dienvidū atrodas ziemeļu pusē, līdz ar to ēnas dienas laikā virzās pulksteņa rādītāja kustībai pretējā virzienā.

Dienvidu puslodē klimats kopumā ir nedaudz maigāks nekā Ziemeļu puslodē, jo šeit ir daudz mazāk sauszemes un daudz vairāk ūdens platības — ūdens iesilst un atdziest ievērojami lēnāk kā sauszeme.

Viesuļvētras Dienvidu puslodē Koriolisa spēka ietekmē griežas pulksteņa rādītāja kustības virzienā — pretēji kā Ziemeļu puslodē.

Dienvidpols ir vērsts Galaktikas centra virzienā, tāpēc šeit naktīs debesis ir zvaigznēm bagātākas, un zvaigznes ir spožākas.

Tā kā Dienvidu puslodē ir mazāk cilvēku un sauszemes, tajā notiek daudz mazāka saimnieciskā darbība, un tādējādi daudz mazāks ir arī vides piesārņojums.

Kontinenti
----------

Dienvidu puslodē atrodas šādi kontinenti:

* Antarktīda;
* Austrālija un lielākā daļa Okeānijas salu:
	+ ASV Samoa
	+ Austrālija
	+ Fidži
	+ Franču Polinēzija
	+ Jaunkaledonija
	+ Jaunzēlande
	+ Kiribati (lielākā daļa)
	+ Kuka Salas
	+ Nauru
	+ Niue
	+ Papua-Jaungvineja
	+ Samoa
	+ Tokelau
	+ Tonga
	+ Tuvalu
	+ Vanuatu
	+ Volisa un Futuna
	+ Zālamana Salas

Slavenais Zemes attēls, kas uzņemts no Apollo 17. Sākotnēji attēlam augšpusē atradās Dienvidpols, taču lai padarītu attēlu vieglāk uztveramu lielākajai daļai planētas iedzīvotāju, tas tika apgriezts otrādi — šeit attēls ir apskatāms oriģinālajā versijā. Kosmosā nav augšpuses un lejpuses.
Plakāts ar leģendu "Ušuaja, pasaules gals". Ušuaja Argentīnā ir dienvidu lielākā pilsēta pasaulē.
* Lielākā daļa Dienvidamerikas:
	+ Argentīna
	+ Bolīvija
	+ Brazīlija (lielākā daļa)
	+ Čīle
	+ Ekvadora (lielākā daļa)
	+ Folklenda Salas
	+ Kolumbija (neliela daļa)
	+ Paragvaja
	+ Peru
	+ Urugvaja
* Aptuveni 1/3 Āfrikas:
	+ Angola
	+ Botsvāna
	+ Burundi
	+ Dienvidāfrika
	+ Ekvatoriālā Gvineja (daļēji)
	+ Gabona (daļēji)
	+ Kenija (daļēji)
	+ Komoras
	+ Kongo Demokrātiskā Republika (daļēji)
	+ Kongo Republika (daļēji)
	+ Lesoto
	+ Madagaskara
	+ Malāvija
	+ Maurīcija
	+ Mozambika
	+ Namībija
	+ Reinjona
	+ Ruanda
	+ Santome un Prinsipi
	+ Seišelas
	+ Somālija (daļēji)
	+ Svatini
	+ Tanzānija
	+ Uganda (daļēji)
	+ Zambija
	+ Zimbabve
* Dažas Āzijas salu valstis un teritorijas:
	+ Austrumtimora
	+ Britu Indijas Okeāna teritorija
	+ Indonēzija (lielākā daļa)
	+ Maldīvija (dienvidu daļa)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dienvidu puslode***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Zemes puslodes |
| --- |
|  |
| 
* Ziemeļu puslode
* Dienvidu puslode
* Rietumu puslode
* Austrumu puslode
* Sauszemes puslode
* Ūdens puslode

 |

 |
**Armens Barsegjans** (armēņu: Արմեն Բարսեղյան; dzimis 2003. gadā) ir Armēnijas starptautiskais meistars šahā (2022).

Biogrāfija
----------

2013. gadā kļuvis par vicečempionu Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2017. gadā uzvarējis Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, bet 2018. gadā bijis otrais Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.

Pārstāvējis Armēniju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2018. gada Eiropas jauniešu šaha čempionātā Rīgā ieņēmis 5. vietu O16 vecuma grupā. 2019. gadā Bratislavā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā O16 vecuma grupā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2022. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Armenian Youth Chess Championship-2013 Under-10 Boys
2. ↑  Հայաստանի 2017թ. Պ-14 առաջն. եզրափակիչ
3. ↑  Հայաստանի 2018թ. Պ-16 առաջն. եզրափակիչ
4. ↑  «European Youth Chess Championship O-16 - 2018». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 10. septembrī. Skatīts: 2019. gada 22. augustā.
5. ↑  European Youth Chess Championships 2019 Open U16

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Peļķe uz lauku ceļa
Peļķe mežā
**Peļķe** ir neliels šķidruma (parasti ūdens) uzkrājums uz Zemes virsas vai arī uz ceļiem, trotuāriem, lieliem priekšmetiem, u.c. Lielākajā daļā gadījumu peļķes veidojas, lietus laikā sakrājoties ūdenim, kurš uzreiz nevar iesūkties zemē, vai kūstot sniegam. Ūdens peļķē saglabājas tikmēr, kamēr tas iesūcas zemē vai iztvaiko. Tomēr ir arī peļķes, kuras ir pastāvīgas un atrodas ielejās, kur nav noteces. Peļķes izmēri var būt ļoti dažādi - no dažiem centimetriem līdz desmitiem metru diametrā. 

Peļķes uz ielām un ceļiem rada grūtības gājēju un transporta kustībai, tāpēc ceļu būves kompānijas cenšas pēc iespējas izlīdzināt visus nelīdzenumus asfaltā vai noasfaltēt ceļu. Arī zālājos pacēlumus un pazeminājumus cilvēki cenšas izlīdzināt, tomēr mazi bērni peļķēs labprāt spēlējas un izklaidējas.

Peļķe ir pati mazākā ūdenskrātuve, tā ir mazāka par ezeru un mākslīgu ūdenskrātuvi. Peļķēm ir liela nozīme dzīvniekiem, kuri tās var izmantot kā peldvietu, var dzert ūdeni. Kukaiņiem peļķes ir patīkamas lielā mitruma dēļ, tur ir vēsāks un ir ūdens. Daži putni peļķes slapjo mālu izmanto savas ligzdas vīšanai. Daudzi dzīvnieki, piemēram, mežacūkas dzer ūdeni no peļķes, ja tuvumā nav ne upju, ne ezeru.
**Velika Planina** jeb **Lielā ganību plakankalne** ir plakankalne Slovēnijas ziemeļu daļā karsta Kamnikas—Saviņas Alpos uz ziemeļaustrumiem no Kamnikas pilsētas, Kamnikas pašvaldībā ap 30 km uz ziemeļiem no Ļubļanas. Tās platība ir 5,8 km² un vidējais augstums 1500 metru virs jūras līmeņa. Tās augstākais punkts ir Gradiščes kalns, kas sasniedz 1666 m augstumu. Ir vairākas apdzīvotas vietas: Velika Planina ("Lielās ganības"), Mala Planina ("Mazās ganības"), Gojška Planina ("Gojšas ganības"), Tiha Dolina ("Klusā ieleja") un citas, kā arī ganu vasaras mītnes; tomēr tikai 4 cilvēki ir reģistrēti kā pastāvīgie iedzīvotāji. Vairums no ēkām ir viesu mājas, kas būvētas līdzīgi tradicionālajam stilam. Velika Planina ir bieži tūristu apmeklēta gan ziemā kā slēpošanas kūrorts, gan vasarā kā atpūtas vieta.

Galvenokārt plakankalni klāj ganību pļavas, vietām ir egļu un pundurpriežu audzes. Uz ziemeļiem no Gradiščes atrodas pussagruvušas Vetrnices alas.

Vēsture
-------

Viduslaikos plakankalni izmantoja ganībām. Vecākās būdas tiek datētas ar 16. gadsimtu. Veclaicīgās būdas bija ovālas, jumti gandrīz līdz zemei klāti ar lubām, bez logiem, durvīm vai skursteņa.

1931.—1932. gada ziemā aizsākās tolaik jauna ziemas tūrisma forma — baitarstvo, kad ganu mītnes ("baitas") pa ziemu tika izīrētas atpūtniekiem. Otrā pasaules kara laikā vācu spēki un viņus atbalstošie slovēņu "*domobranci*" ("māju aizsargi") gandrīz visas būdas nodedzināja. Tāpat tika nodedzināta Sniegu Dievmātei veltītā kapela, ko 1938. gadā uzcēla slovēņu arhitekts Jože Plečniks. To atjaunoja 1988. gadā.

Tūrisms
-------

Galvenie tūristu ceļi uzkļūšanai Velika Planinā ir trošu pacēlājs no rietumiem un gājēju takas no dienvidiem un austrumiem. Priekš tūristiem tiek izgatavoti un pārdoti vēsturisko saimniecību koka priekšmeti (karotes, kausi utt.), kā arī trniči — siers bumbieru formā.

Rietumdaļā atrodas kalnu slēpošanas trases, kuras darbojas tikai piemērotos sniega apstākļos, jo ekoloģisku apsvērumu dēļ tajās aizliegts lietot mākslīgo sniegu.

Attēlu galerija
---------------

* Tradicionālā stila ēkasTradicionālā stila ēkas
* 1920. gada ziemā1920. gada ziemā
* Katoliskām zemēm raksturīga iezīme - krucifikssKatoliskām zemēm raksturīga iezīme - krucifikss
* Tūristu mītnesTūristu mītnes

Atsauces
--------

1. ↑  VisitGoodPlace, Best of Ljubljana single trails
2. 1 2 3  Last Days of the Pasturing Season on the Big Pasture Plateau. By Neža Loštrek, 29 Aug 2018
**Dobrovolska** (poļu: *Stacja im. Antoniego Bolesława Dobrowolskiego*) ir iekonservēta un reti izmantota polārstacija Bangera oāzē Noksa krastā. Staciju ar nosaukumu **Oazisa** ierīkoja PSRS polārā ekspedīcija, bet 1959. gadā to nodeva Polijai, kas to pārdēvēja par **Dobrovolsku**.

Oazisa
------

**Oazisa** (krievu: *Оазис*) bija padomju polārstacija Austrumantarktīdā. Izvietota Bangera oāzē (no kuras ieguva savu nosaukumu) Figurnoje ezera krastā. Staciju ierīkoja 1. Kompleksās antarktiskās ekspedīcijas laikā 370 km no galvenās stacijas Mirnijas. Stacija sastāvēja no divām saliekamām paneļu ēkām, kurās izvietojās aeroloģijas un meteoroloģijas kabineti, ģeofizikas laboratorija, radiostacija, elektrostacija, kopkajīte, kambīze, dzīvojamās telpas un noliktava. Atsevišķi bija izvietotas seismoloģijas, aeroloģijas un magnētisma paviljoni.

1956. gadā stacijā ziemoja 2 cilvēku, 1957. gadā - 7 cilvēku, 1958. gadā - 8 cilvēku komanda. 1958. gada 17. novembrī stacija tika iekonservēta, bet 1959. gada 23. janvāri nodota Polijas Zinātņu akadēmijai.

Dobrovolska
-----------

Oazisas stacija pēc pārņemšanas tika nosaukta par godu beļģu 1897.-1899. gadu polārās ekspedīcijas dalībniekam, poļu ģeofiziķim un meteorologam Antonijam Dobrovolskim *(Antoni Bolesław Dobrowolski)*. Stacija tika izmantota pirmās (1958-1959) un otrās (1966-1967) poļu antarktiskās ekspedīcijas laikā. 1978.-1979. gada sezonā stacija tika izmantota pēdējo reizi, kad tur tika veikti kompleksi pētījumi ģeodēzijā, ģeomorfoloģijā un meteoroloģijā. Vēlāk stacija iekonservēta un praktiski nav izmantota.

Kopš 1986. gada Bangera oāzē funkcionē austrāliešu vasaras stacija Edžvērtdeivida.

Atsauces
--------

1. ↑  «Л.И.Дубровин Станция Оазис». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2014. gada 3. septembrī. Skatīts: 2010. gada 29. maijā.
2. ↑  «Polska Stacja Antarktyczna im. A.B. Dobrowolskiego». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 8. augustā. Skatīts: 2021. gada 16. janvārī. Archived 2021. gada 8. augustā, *Wayback Machine* vietnē.
3. ↑  Worek menniczy - Polscy Podróżnicy i Badacze - Henryk Arctowski i Antoni B. Dobrowolski, 2007

Ārējās saites
-------------

* Антарктида - Оазисы ледяной пустыни
* Станция Оазис

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Polijas polārstacijas Valsts karogs: Polija |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* **Arctovska**
* *Dobrovolska*

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* Baranuvka
* Hahuta
* **Hūrnsunna**
* Kalipsobīene
* Petuniabukta

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Krievijas Valsts karogs: Krievija un PSRS Valsts karogs: Padomju Savienība polārstacijas Antarktikā |
| --- |
|  |
| 
* **Belinshauzena**
* *Družba*
* *Družnaja*
* *Družnaja II*
* *Družnaja III*
* Družnaja IV
* *Komsomoļska*
* *Lazareva*
* Ļeņingradska
* *Mira*
* **Mirnija**
* Molodjožnaja
* **Novolazarevska**
* Oazisa1
* *Pioņerska*
* *Pobeda*
* *Poļus Ņedostupnosti*
* **Progresa**
* *Ruskaja*
* *Saļuta*
* *Sojuza*
* *Sovetska*
* **Vostoka**
* *Vostoka I*

 |
|  |
| 1 - nodota Polijai — — — Stacijas: **vissezonas** / vasaras / *slēgtās un iekonservētās* |

 |
Titāna zobu implants ar piestiprinātu kronīti, ko izmanto viena zoba nomaiņai
**Zobu implants** (pazīstams arī kā **endosālais implants**) ir ķirurģiska sastāvdaļa, kas saskaras ar žokļa vai galvaskausa kaulu, lai atbalstītu zobu protēzi, piemēram, kroni, tiltu, protēzi vai sejas protēzi, vai darbotos kā ortodontiskais enkurs. Mūsdienu zobu implantu pamatā ir bioloģisks process, ko sauc par osteointegrāciju, kurā tādi materiāli kā titāns vai cirkonijs veido ciešu saiti ar kaulu. Implanta stiprinājumu vispirms ievieto tā, lai tas varētu osteointegrēties, pēc tam tiek pievienota zobu protēze. Osteointegrācijai ir nepieciešams mainīgs dziedināšanas laiks, pirms implantam tiek piestiprināta zobu protēze (zobs, tilts vai protēze), vai arī tiek ievietots abatments, kas noturēs zobu protēzi vai kroni.

Implantu panākumi vai neveiksme ir atkarīgi no personas veselības, medikamentiem, kas ietekmē osteointegrācijas iespējas, un mutes audu veselības. Tiek novērtēts arī slodzes apjoms, kas tiks uzlikts implantam un armatūrai normālas darbības laikā. Implantu novietojuma un skaita plānošana ir atslēga protēzes ilgtermiņa veselībai, jo košļāšanas laikā radītie biomehāniskie spēki var būt nozīmīgi. Implantu novietojumu nosaka blakus esošo zobu novietojums un leņķis, laboratorijas simulācijas vai datortomogrāfija ar CAD/CAM simulācijām un ķirurģiskās vadotnes, ko sauc par stentiem. Osteointegrēto zobu implantu ilgtermiņa panākumu priekšnoteikumi ir veseli kauli un smaganas. Tā kā abi var atrofēties pēc zoba ekstrakcijas, dažreiz ir nepieciešamas pirmsprotezēšanas procedūras, piemēram, sinusa pacelšana vai smaganu transplantācija, lai atjaunotu ideālu kaulu un smaganu.

Galīgā protēze var būt gan tāda, ka cilvēks nevar izņemt protēzi vai zobus no mutes, gan arī tāda, kur var izņemt protēzi. Katrā gadījumā implanta stiprinājumam ir piestiprināts abatments. Vietās, kur protēze ir fiksēta, kronis, tilts vai protēze tiek piestiprināta pie abatmenta vai nu ar atsperes skrūvēm, vai ar zobu cementu. Ja protēze ir noņemama, protēzē tiek ievietots atbilstošs adapteris, lai abas daļas varētu nostiprināt kopā.

Ar implantu terapiju saistītie riski un komplikācijas ir sadalītas tādos, kas rodas operācijas laikā (piemēram, pārmērīga asiņošana vai nervu traumas), tajos, kas rodas pirmajos sešos mēnešos (piemēram, infekcija un kaulu integrācijas nespēja) un tajos, kas rodas ilgstoši (piemēram, periimplantīts un mehāniskas kļūmes). Veselu audu klātbūtnē labi integrētam implantam ar atbilstošām biomehāniskām slodzēm var būt vairāk nekā 5 gadu izdzīvošanas rādītāji no 93 līdz 98 procentiem un 10 līdz 15 gadu mūža ilgums protēžu zobiem. Ilgtermiņa pētījumi liecina, ka 16 līdz 20 gadu panākumi (implanti izdzīvo bez komplikācijām vai pārskatīšanas) ir no 52% līdz 76%, un komplikācijas rodas līdz 48% gadījumu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zobu implants***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
Menoras rekonstrukcija Jeruzalemē
**Menora** ir Torā aprakstīts septiņzaru zelta svečturis, ko, sekojot Dieva norādēm, izgatavojis Mozus. Tas izmantots pirmstempļa periodā Saiešanas teltī, kā arī Jeruzalemes templī. Menora jau kopš senatnes ir viens no jūdaisma un ebreju simboliem; tā iekļauta Izraēlas valsts ģerbonī.

Vēsture
-------

Tempļa menoras attēls saglabājies uz Tita arkas Romā, kurā atainota romiešu triumfa procesija pēc Jeruzalemes sagraušanas.
Menoras izgatavošana aprakstīta Otrās Mozus grāmatas 25. nodaļā:

31 Iztaisi arī lukturi no tīra zelta, izkal to, un tā kājai un zariem, kausiņiem, bumbuļiem un ziediem jābūt vienā gabalā ar to.
32 Seši zari lai iziet no tā: trīs zari uz vienu pusi un trīs uz otru pusi.
33 Ikvienam zaram lai ir trīs kausiņi, līdzīgi mandeļu ziediem, trīs bumbuļi un trīs ziedi; otram zaram lai atkal ir trīs kausiņi, līdzīgi mandeļu ziediem, trīs bumbuļi un trīs ziedi; tādi lai ir visi seši zari, kas no luktura iziet.
34 Bet pie paša luktura lai ir četri kausiņi, līdzīgi mandeļu ziediem, ar to bumbuļiem un ziediem.
35 Un pa vienam bumbulim lai ir zem katriem diviem zariem, kas iziet no luktura.
36 It visi bumbuļi un zari pie luktura lai ir no viena izkalta tīra zelta gabala.
37 Un iztaisi arī septiņus eļļas lukturīšus un tos augšā tā piestiprini, lai tie apgaismotu telpu, kas ir to priekšā.
38 Dakts dzirkles un trauciņi lai ir no tīra zelta.
39 No viena talenta tīra zelta taisi to un visus tā rīkus.
40 Un ievēro, ka tos taisi pēc parauga, kas tev kalnā tika parādīts.
Menora tika izgatavota pirmās Saiešanas telts vajadzībām, un Bībelē tā pieminēta līdz brīdim, kad izraēļi pāriet Jordānu. Lai arī turpmāk tā netiek pieminēta, tiek pieņemts, ka menora ceļojusi līdz ar Saiešanas telti katru reizi, kad tā tika pārvietota. Arī Zālamana celtā Jeruzalemes tempļa aprakstos tā nav pieminēta. Nākamreiz menora aprakstīta vēsturnieka Jozefa Flāvija grāmatā par romiešu—jūdu karu.

Pēc menoras aizvešanas uz Romu tā tur palika līdz 455. gadam, kad vandaļi izlaupīja Romu un tās dārgumus pārveda uz savu galvaspilsētu Kartāgu. Bizantijas armija 533. gadā ieņēma Kartāgu, un menora esot nosūtīta uz Konstantinopoli, kur, kā raksta vēsturnieks Prokopijs no Cēzarejas, tā nesta triumfālā procesijā pa pilsētas ielām, un pēc tam nosūtīta uz Jeruzalemi. Vairāk liecību par menoru nav — iespējams, to iznīcinājuši vai nolaupījuši sasanīdi, kad tie 614. gadā ieņēma un izlaupīja Jeruzalemi.

Menoras attēli

Simbolisms
----------

Menora simbolizē pasaules radīšanu septiņās dienās ar Sabatu kā centrālo gaismu. Tā arī reprezentē degošo krūmu, no kura Dievs uzrunājis Mozu. Deviņžuburu menora ir Hanukas svētku simbols. Katrā sinagogā pie arkas, kurā glabājas Tora, deg mūžīgā gaisma (*ner tamid*), kas atgādina par Tempļa menoru.

Atsauces
--------

1. ↑  «OTRĀ MOZUS GRĀMATA 25.nod». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 15. maijā. Skatīts: 2010. gada 23. aprīlī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85083592
* GND: 4318468-6
* SUDOC: 027404617
* BNF: cb119453837 (data)

 |

 |
**Urīna veidošanās** ir process, kas norit nieru pamatvienībās — nefronos. Process sastāv no filtrācijas, reabsorbcijas un sekrēcijas dažādās nefronu daļās.

Urīna veidošanās sākas ar asins plazmas filtrāciju caur kapilāru membrānām kapilāru kamoliņā un tā kapsulā. Caur membrānu porām iziet gandrīz visa asins plazma, izņemot olbaltumvielas ar lielu nosacīto molekulāro masu un vielas, kas ir saistītas ar šiem olbaltumiem, kā arī lipīdus. 

Diennaktī pieaugušam cilvēkam filtrējas no 100 līdz 170 litriem pirmurīna (plazmas, primārā urīna), no kuriem urīna veidā izdalās vidēji tikai 1,5 litrs.

Filtrācija
----------

Kamoliņu filtrācija ir atkarīga no asins hidrostatiskā spiediena nieru kapilāros, nedifundētās plazmas daļas onkotiskā spiediena un funkcionēta kamoliņu skaita. Reabsorbcijas un sekrēcijas procesi norit nefronā — proksimālos kanāliņos, Henles cilpā (nefrona cilpā), distālos kanāliņos un savācējkanālos.

Reabsorbcija
------------

Proksimālos kanāliņos notiek nātrija (Na+) jonu reabsorbcija. Vienlaikus reabsorbējas hlora (Cl-) joni un ūdens. Piedaloties enzīmam karboanhidrāzei, notiek hidrokarbonāta (HCO3) reabsorbcija. Gandrīz pilnīgi reabsorbējas kālija (K+) joni. Kopumā proksimālajos kanāliņos reabsorbcijā piedalās apmēram 70-80% filtrāta. Šo procesu rezultātā šķidrums kanāliņos kļūst izoosmotisks, salīdzinot ar asins plazmu un intersticiālo šķidrumu.

Henles cilpas lejupejošā daļā gandrīz nenotiek Na+ reabsorbcija, taču ūdens brīvi difundē no kanāliņiem. Iekškanāliņu šķidrums kļūst hiperosmotisks un tādā stāvoklī nokļūst tievās Henles cilpas augšupejošā daļā.

Henles cilpas augšupejošās daļas resnajā rajonā notiek aktīva Cl- un Na+ reabsorbcija. Šeit ūdens grūti uzsūcas. Tāpēc iekškanāliņu šķidrums kļūst vispirms izoosmotisks, pēc tam, pārvietojoties tālāk pa augšupejošo Henles cilpas daļu, kļūst vairāk hipotonisks. Līdz ar to intersticiālais šķidrums serdē hipertonisks. Tas ir svarīgs ūdens reabsorbcijai no Henles cilpas lejupejošās daļas un no savācējkanāliņa.

Atsauces
--------

1. ↑  «Niere». eMedicine.lv - Latvijas veselības portāls. Skatīts: 2019. gada 14. janvārī.
2. ↑  «Organisma filtrs - nieres». Doctus, žurnāls ārstiem un farmaceitiem. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 18. Oktobris. Skatīts: 2019. gada 14. janvārī.
3. 1 2 3 4  Харкевич Д.А. *Фармакология*: Учебник для вузов: Издание десятое / М.: ГЭОТАР-Медиа, 2010. - 908 с. ISBN 978-5-9704-1568-9
**Pols Berans** (angļu: *Paul Baran*, dzimis kā **Pesahs Barans** (poļu: *Pesah Baran*) 1926. gada 29. aprīlī, miris 2011. gada 26. martā) bija Baltkrievijas ebreju izcelsmes amerikāņu inženieris un uzņēmējs, viens no interneta pamatlicējiem, pakešu komutācijas izgudrotājs 20. gadsimta sešdesmito gadu sākumā.

Dzimis Grodņā, ebreju ģimenē. Kad Polam bija divi gadi, ģimene emigrēja uz ASV, apmetoties Bostonā, vēlāk Filadelfijā. Pols Berans 1949. gadā pabeidza studijas Dreksela Universitātē (tolaik Dreksela Tehnoloģijas institūts), iegūstot elektroinženiera kvalifikāciju. Strādāja kompānijās *Eckert–Mauchly Computer Corporation* un *Hughes Aircraft Company*. 1959. gadā UCLA ieguva maģistra grādu inženierijā.

Tajā pašā gadā Berans sāka darbu *RAND Corporation*, un nodarbojās ar komunikācijas sistēmu izveidi, kas varētu "izdzīvot" kodolsprādziena rezultātā, un nonāca pie pakešu komutācijas idejas. Kad DARPA sāka attīstīt interneta priekšteci ARPANET, tā uzbūvē tika iekļautas Berana idejas.

Vēlākās dzīves laikā Berans piedalījās domnīcas *Institute for the Future* un vairāku tehnoloģiju kompāniju - *PacketCable, Inc*, *Com21*, *Metricom Incorporated*, *GoBackTV*, *Plaster Networks* dibināšanā un darbībā.

Ārējās saites
-------------

* Pola Berana 1990. gada intervija Menesotas Universitāts mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 26085533
* LCCN: n86080483
* ISNI: 0000 0000 2855 9122
* GND: 1111136777

 |

 |
**Fernando Saavedra** (spāņu: *Fernando Saavedra*; dzimis 1847. gada 10. oktobrī, miris 1922. gada 1. maijā) bija spāņu garīdznieks un šaha problēmists.

Saavedras vecāki pārcēlušies uz Angliju, kad viņš vēl bijis bērns. 1866. gadā iestājies Pasionistu ordenī un 1871. gadā ticis ordinēts par priesteri. Strādājis Īrijā un Skotijā. Ap 1900. gadu devies darbā uz Austrāliju. 1911. gadā atgriezies Eiropā.

Šaha kompozīcija
----------------

1895. gadā 27. aprīlī laikrakstā *Glasgow Weekly Citizen* tika publicētā Džordža Barbjē etīde (skat. etīdi Nr. 1). Autors bija iecerējis šādu risinājumu: **1. ... Td6+ 2. Kb5! Td5+ 3. Kb4 Td4+ 4. Kb3 Td3+ 5. Kc2 Td4! 6. c8D? Tc4+ 7. Dxc4** pats. Saavedra bija atradis, ka baltie, 6. gājienā bandinieku pārvēršot vājākā figūrā — tornī, uzvar un trīs nedēļas vēlāk tajā pašā laikrakstā publicēja savu etīdes variantu. Pārsteidzošais gājiens (6. c8T) padarīja tā atradēju slavenu visā šaha pasaulē. Etīdi pārpublicēja daudzi šaha izdevumi. Arī mūsdienās tā atrodama gandrīz katrā šaha mācību grāmatā.

**Nr. 1 Džordžs Barbjē**  
 *Glasgow Weekly Citizen*, 27.04.1895Melnie sāk un panāk neizšķirtu ?
**Nr. 2 Fernando Saavedra**  
 *Glasgow Weekly Citizen*, 18.05.1895**Baltie sāk un uzvar.**
**Saavedras etīdes risinājums:**

**1. c7 Td6+ 2. Kb5! Td5+ 3. Kb4 Td4+ 4. Kb3 Td3+ 5. Kc2 Td4! 6. c8T!! Ta4 7. Kb3** un baltie uzvar.

Atsauces
--------

1. ↑  Savedras biogrāfija vietnē *Chess Scotland* Archived 2014. gada 17. augustā, *Wayback Machine* vietnē. (angliski)
2. ↑  Savedras biogrāfija vietnē *Province Archives* (angliski)

Papildu literatūra
------------------

* Становление шахматного этюда. Бондаренко Ф.С. Киев: Здоров’я, 1980. 74.—75. lpp. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* F. Saavedras etīdes analīze vietnē You Tube (spāņu)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 309891913
* ISNI: 0000 0004 3638 9345

 |

 |
**Pildīta rotaļlieta** jeb **mīkstā rotaļlieta** ir bērnu mīkstā rotaļlieta, izgatavota no mākslīgās kažokādas, auduma vai cita materiāla. Pildījumam dažādos laikos izmantoti salmi, zāģu skaidas, skaidas, vate, kokvilnas šķiedras u.c.. Kopš 20. gadsimta beigām izmantoti sintētiskie materiāli.

Radīšanas vēsture
-----------------

Rotaļu lācīšu tirdzniecība Limā, Peru
Senās rotaļlietas ir atraduši arheologi Ēģiptē. Agrākie pieminējumi attiecas uz trešo gadu tūkstoti pirms mūsu ēras. Šajā laikā sarežģītas metodes jau tika izmantotas rotaļlietu ar kustīgām ķermeņa daļām ražošanā.

Mūsdienu mīksto rotaļlietu prototipi vai to attēli tika atrasti Pompeju izrakumos Itālijā. Sibīrijā, Ukrainā un citās vietās ir atrastas dažādas rotaļlietas dzīvnieku un putnu izskatā. Ķīnā ir sastopams liels skaits seno rotaļlietu.

19. gadsimtā Francijā izveidojās "Francijas rotaļlietu ražotāju sindikāts", ko var uzskatīt par rotaļlietu industrijas sākumu. 20. gadsimta sākumā sākās rotaļu lācīšu masveida ražošana un pieauga pieprasījums pēc šiem produktiem.

Ražošana
--------

Sākotnēji mīkstā rotaļlieta tika izgatavota ar rokām pēc autora skicēm, vēlāk parādījās specializēti ražotāji, kas slaveni ar savām rotaļlietu kolekcijām.

Pirmā mīkstā rotaļlieta parādījās Vācijā 1903. gadā.[*nepieciešama atsauce*]

  

Mīkstās rotaļlietas palīdz bērnam izzināt pasauli un uzkrāt zināšanas par priekšmetu krāsām, izmēriem un formām. Spēlējoties ar mīkstajām rotaļlietām, bērns attīsta svarīgas cilvēka īpašības, kas nepieciešamas visu mūžu: rūpes un atbildība par otru.
Šis raksts ir par deju. Par latviešu mūzikas grupu skatīt rakstu Menuets (grupa).
Menueta dejas zīmējums
**Menuets** (no itāļu: *minuetto* un franču: *menuet*) ir franču izcelsmes pāru deja, kas parasti ir ¾ taktsmērā. Dejai ir raksturīgs mērens temps, mazi solīši un dziļi reveransi. Mazo solīšu (*pas menus*) dēļ ir, iespējams, radies dejas nosaukums, bet pastāv arī uzskats, ka nosaukums ir cēlies no *branle à mener* vai *amener*, kas bija populāri deju veidi 17. gadsimtā Francijā. Ar vārdu "menuets" apzīmē ne tikai deju, bet arī šīs dejas mūziku un tās ritmu, lai gan dejas un ritma ātrumi bieži atšķiras.

Atsauces
--------

1. 1 2  I. Grauzdiņa, I. Vasmanis "Mūzika 7. klasei", 139.lpp
2. ↑  Litls, Meredits Ellis. 2001. gadā "Minuet". *The New Grove Dictionary of Music and Musicians* Londona: *Macmillan Publishers*

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Menuets***.
* Menueta piemērs vīriešiem un sievietēm *Menuet à deux pour un homme et une femme*,

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh98003471
* GND: 4169444-2
* BNF: cb12309751z (data)
* NKC: ph466414

 |

 |
**Urāna heksafluorīds** (UF6) ir sešvērtīgā urāna un fluorūdeņražskābes sāls. UF6 ir gaistoši, pelēcīgi ortorombiski kristāli, kas sildot sublimējas — tieši pāriet gāzes fāzē. Šķīst hloroformā, bromā, nitrobenzolā; ar ūdeni strauji reaģē.

Iegūšana
--------

Iegūst, iedarbojoties ar fluorējošiem aģentiem (parasti tīru fluoru; rūpniecībā lieto arī ūdeņraža un fluora liesmu) uz urāna savienojumiem, piemēram, urāna tetrafluorīdu UF4 vai dažādiem urāna oksīdiem. Attīra rektificējot.

Īpašības
--------

Reaģē ar ūdeni un sildot arī ar organiskiem šķīdinātājiem. Urāna heksafluorīds ir viens no stabilākajiem sešvērtīgo aktinīdu atvasinājumiem.

Izmantošana
-----------

Urāna heksafluorīdu izmanto atomenerģētikā kā urāna bagātināšanas starpproduktu. To pārvērš gāzveida formā un ievieto centrifūgās, kas griežas ar virsskaņas ātrumu, tādējādi sadalot atkarībā no izotopu 235U un 238U sastāva. Izmanto arī gāzu difūzijas metodi. Attīrīto urāna izotopu var izmantot kā kodoldegvielu gan civilajās kodolspēkstacijās, gan atomieročos.

Atsauces
--------

1. ↑  N.Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija, Rīga, "Zvaigzne", 1978, 532. lpp.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Urāna heksafluorīds*** |
Livonijas konfederācijas karte 13. gadsimta vidū. Hronikā aprakstītie notikumi notika Rīgas pievārtē un pie Lielupes ceļa uz Zemgali.
**Nameja karagājiens uz Rīgu** notika 1280. gada vēlā rudenī pēc Kuldīgas komtura vadītajiem uzbrukumiem Dobeles pilskalnam. Pēc Livonijas ordeņa sakāves Aizkraukles kaujā zemgaļu ķēniņš Nameisis uzskatīja, ka krustnešiem nav pietiekami daudz karotāju Rīgas aizsardzībai. Tomēr Livonijas landmaršalam Gerhardam īsā laikā izdevās mobilizēt Cēsu zemessargus un viņi izveidoja aizsardzības pozīcijas tagadējā Pārdaugavā. Namejs sadalīja savu karaspēku divās daļās, no kuriem viena daļa atkāpās pa Zemgales ceļu gar Lielupi (vācu: *die Â*), bet otra daļa Nameja vadībā uzbruka ordeņa maršalam, kas bija meties vajāt bēgošos zemgaļu jātniekus. Kaujā pie Lielupes maršals tika sagūstīts un aizvests uz Tērveti, bet tālāk nosūtīts pie Lietuvas dižkunigaiša Traideņa un nogalināts publiskā divkaujā.

Atskaņu hronikas vēstījums
--------------------------

Pēc Kuldīgas komturam padotā kursu karaspēka sirojumiem uz Dobeli zemgaļu ķēniņš Namejs ar labi apbruņotiem karavīriem devās atriebes karagājienā lejup gar Daugavas kreiso krastu. Par to uzzināja ordeņa bruņinieki Mītavas pilī un nosūtīja ziņnešus uz Rīgu pie Livonijas ordeņa maršala Gerharda no Kacenellenbogenes, kas sasauca krustnešu karaspēku, kam pievienojās simts letgaļu zemessargi no Cēsīm ar savu sarkanbaltsarkano karogu. 
Zemes maršals lika savam karaspēkam ieņemt aizsardzības pozīcijas kādā aukstā un kailā vietā pie nelielas apdzīvotas vietas (*hof*) un pretī uzbrucējiem izsūtīja izlūkus. Namejs sagūstīja vienu no izlūkiem un nopratināja. No rīta zemgaļu karaspēks Nameja vadībā devās uz Rīgas pusi, bet nonākuši līdz ordeņa karaspēka pozīcijām, viņš ieraudzīja sarkanbaltsarkano karogu un no gūstekņa uzzināja, ka ordeņa maršals mobilizējis letu un igauņu karapulku. 
Zemgaļi nolēma atkāpties un sadalījās divos karapulkos. Nameja vadītais karapulks devās atpakaļ pa zemes ceļu, bet otrs karapulks devās otrā virzienā uz Lielupi. Krustneši sakārtojās un maršala vadībā ar karogu sekoja pa Lielupes ceļu aizgājušajiem zemgaļu karavīriem. Rīgas priekšā kāds no Vestfālenes ieradies fogts sacīja: "Pirms pienāks stunda devītā, pie troņa debess augstībā es dieva mātei tuvošos un viņa mani aplaimos." 
Ap pusdienas laiku viņi tos panāca un piespieda zemgaļu jātniekiem glābties uz plānā ledus, kur apmēram 30 zirgu ielūza. Zemgaļi pameta zirgus ūdenī un krustneši metās tos iegūt. Maršalam ar deviņiem ordeņa brāļiem atšķīrās no pārējiem un viņiem negaidot uzbruka ap 30 zemgaļu karavīri Nameja vadībā, kas nogalināja četrus un saņēma gūstā divus jātniekus, no kuriem viens bija pats maršals. Kad Rīgas aizstāvju karapulks ar karogu sasniedza Lielupes krastu, gūstekņi jau bija aizvesti uz Tērveti. Namejs tos tālāk nosūtīja pie lietuviešu ķēniņa dižkunigaiša ("augstā kunga") Traideņa, kur viņi bija spiesti publiski cīnīties divkaujā un tika nogalināti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Atskaņu hronika (09187. - 09404.)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. oktobrī. Skatīts: 2012. gada 7. jūnijā.

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari
**Nami ezers** (angļu: *Lake Ngami*) ir beznoteces sālsezers Botsvānas ziemeļu daļā, ziemeļos no Kalahari tuksneša.

Nami ezeru periodiski ar ūdeni piepilda Okavango upe caur Nhabes caurteku; ezers atrodas Okavango purvu dienvidrietumu stūrī. Lielākā daļa Okavango ūdens iztvaiko, pirms tas sasniedz ezeru. Nami ezers ir atlieka no senā, lielā Makhadikhadi ezera. Kopš 1890. gada ezera platība strauji samazinājusies. Putniem un citai dzīvajai dabai ļoti nozīmīga vieta.

Dāvids Livingstons sasniedza Nami ezeru 1849. gadā, aprakstīja to kā "mirdzošu ezeru, kādas 80 jūdzes garu un 20 jūdzes platu". Livingstona laikā ezerā bija iesāļš ūdens. Pēdējā laika pētījumi rāda, ka arī 19. gadsimtā ezers pārsvarā bija mazs, Livingstonam paveicās to sasniegt brīdī, kad tas bija pilns ar ūdeni. Livingstons pierakstīja arī vietējo iedzīvotāju leģendu, kas pārsteidzošā kārtā līdzinās leģendai par Bābeles torni un valodām.

20. gadsimta 20. gados ezerā ieplūstošās upes sāka izsīkt un ezerā ūdens parādās tikai brīžiem, Nhabes deltas rajonā. Bijušā ezera gultni klāj zāle un krūmi. Tajos periodos, kad ezerā ir ūdens, tas ir ļoti bagāts ar zivīm un citu dzīvo dabu.

Atsauces
--------


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2001000896
* BNF: cb123701778 (data)

 |

 |
**Namoluka** (čūkiešu: *Namoluk*) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī, administratīvi veido atsevišķu municipalitāti. Iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā mortlokiešu valodā.

Ģeogrāfija
----------

Namoluka ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā 185 km uz dienvidaustrumiem no Čūkas atola un 53 km uz ziemeļrietumiem no Etalas atola Mortloka salās. Atolā 5 salas, kopējā to platība ir 0,83 km². Koraļļu rifs ieskauj 7,7 km² lielu lagūnu; kopējā atola platība ir 13 km². Apdzīvota ir tikai atola lielākā sala Namoluka (31 ha) ziemeļrietumos. Citas salas ir Amvesa dienvidos (28 ha; līdz 1930. gadu epidēmijai bija apdzīvota), Toinoma (21 ha) ziemeļaustrumos, Lukana (1,5 ha) un Umapa (1,5 ha). Trijās lielākajās salās taro plantācijas.

Vēsture
-------

Vēsturiski Namoluka bijusi asociācijā ar Etalu, Oneopu un Moču karos pret citām Mortloka grupas salām. Pirmais no rietumniekiem atolu atklāja vaļu mednieku kuģa *Henry* kapteinis Ričards Meisijs 1827. gadā, pirmie krastā izkāpa krievu flotes kuģa *Senyavin* komanda Teodora Litkes vadībā 1828. gadā.

Atsauces
--------

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Namoluka***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 7757049-2

 |

 |
**Namonuito** (*Namonuito*), agrāk arī **Maguras salas** (angļu: *Magur islands*), ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī. Veido četras municipalitātes — Onouna (598 iedzīvotāji) dienvidrietumos, Makura (156 iedzīvotāji) ziemeļos, Piherarha (227 iedzīvotāji) dienvidaustrumos, kā arī Unanu (178 iedzīvotāji) un Onou (182 iedzīvotāji) austrumos. Atola iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā namonuitiešu valodā, kas tuva čūkiešu valodai.

Ģeogrāfija
----------

Namonuito ir koraļļu atols Karolīnu salu vidusdaļā. Atrodas 170 km uz ziemeļrietumiem no Čūkas un 140 km uz rietumiem no Nomvinas Hola salās. Atola 12 salu kopējā sauszemes platība ir 4,38 km². Rifa lielākā daļa ir iegrimusi — virsūdens rifs saglabājies ap salām atola ziemeļos, austrumos, dienvidaustrumos un dienvidrietumos. Atolam ir 1875 km² liela lagūna, kopējā atola platība ir 2267 km² — trešais lielākais Mikronēzijas atols pēc Kvadžaleinas un Čūkas. Atola lielākās salas ir Onouna (2,54 km², 598 iedzīvotāji), citas apdzīvotās salas ir Piherarha, Unanu, Onou un Makura. Salas biezi apaugušas ar tropu mežu.

Infrastruktūra
--------------

Atola salās ir piecas sākumskolas — pa vienai katrā apdzīvotajā salā, kā arī Ziemeļrietumu vidusskola Onounas salā. Onounas salā uzbūvēts civilais lidlauks, ko apkalpo *Caroline Islands Air*.

Atsauces
--------

1. ↑  Northwest Unified Schools. Our Schools
2. ↑  F.S.M. Airports & Civil Airfields. Onoun (Ulul) Civil Airfield

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Namonuito***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315168525

 |

 |
**Kuņluņa** (ķīniešu: 昆仑站; *Kūnlún Zhàn*) ir Ķīnas iekškontinentālā vasaras polārstacija Austrumantarktīdā. Izvietota uz Arga leduskupola 4087 m vjl un ir pasaulē augstākā vieta, kas paredzēta cilvēku pastāvīgai dzīvošanai ilgākā laika posmā. Atrodas 7,3 km uz dienvidrietumiem no leduskupola augstākā punkta.

Stacija atklāta 2009. gada 27. janvārī. Pirmajā kārtā izbūvētas dzīvojamās, zinātniskās un saimniecības platības 236 m² kopplatībā, kas spēj nodrošināt 15 līdz 20 cilvēku uzturēšanos polārās vasaras laikā. Pie stacijas izbūvēts 600 m garš un 60 m plats sablietēta sniega skrejceļš. Pilnībā pabeigtas stacijas kopējā platība būs 558 m² un tā darbosies cauru gadu, nodrošinot 25 cilvēku uzturēšanos.

Stacijas pētījumu programma iekļauj glacioloģiju, astronomiju, ģeofiziku, zemes magnētisma, atmosfēras un kosmosa pētniecību. Paredzēts veikt ledus vairoga dziļurbumus, kā arī pētījumus cilvēka psiholoģijā un medicīnā ekstrēmi nelabvēlīgu vides apstākļu ietekmē.

Atsauces
--------

1. ↑  China sets up 3rd Antarctic research station
2. ↑  «人民网-南极昆仑站雄姿初现 主体钢结构完成搭建（简体）». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 10. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 14. jūlijā.

Ārējās saites
-------------

* Starptautiskā Polārā fonda ziņojums
* Robotizētā observatorija PLATO
* Stacijas inaugurācijas fotogrāfijas

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ķīnas polārstacijas Valsts karogs: Ķīna |
| --- |
|  |
| 
* Čančena
* Džunšaņa
* Kuņluņa
* Taišaņa

 |

 |
**Kīllinnujaka** (inuītu: *Kiillinnguyaq*), agrāk — **Kenta pussala** (angļu: *Kent Peninsula*), ir ap 140 km gara un no 30 līdz 50 km plata pussala Kanādas ziemeļos. Izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā; ap 6 km plats zemesšaurums pussalas dienvidaustrumos to savieno ar kontinentu. Pussalu dienvidos apskalo Tarijunnuaka šaurums, kas to atdala no kontinenta, rietumos — Kiluhiktuka līcis, ziemeļos — Dīza šaurums to atdala no Viktorijas salas, bet austrumos — Karalienes Modas līcis. Administratīvi ietilpst Nunavutas teritorijas Kitikmeotas reģionā.

Pussalas teritoriju aizņem relatīvi līdzena arktiskā tundra. Ziemeļu krasts relatīvi līdzens, dienvidu — stipri izrobots, daudz līču un sīku saliņu piekrastē. Daudz sīku ezeriņu.

Pussala ir tradicionālajā tā dēvēto «vara inuitu» teritorijā. No eiropiešiem pussalu 1821. gadā pirmā sasniedza Džona Franklina ekspedīcija, bet pirmais to pilnībā apsekoja Tomass Simpsons 1838. gadā. Sākotnēji nosaukta par godu Beļģijas karaļa Leopolda I māsai Kentas hercogienei Viktorijai. Mūdienās oficiāli pārdēvēta inuitu nosaukumā.

Atsauces
--------

1. ↑  Natural Resources Canada. Kiillinnguyaq (Formerly Kent Peninsula)
2. ↑  Encyclopedia Canadiana, Grolier of Canada Limited. Toronto Ottawa Montreal, 1966, Volume 5, page 399

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kīllinnujaka***.
**Samuēls Izenegers** (vācu: *Samuel Isenegger*; dzimis 1899. gada 2. novembrī, miris 1964. gada 15. novembrī) bija šveiciešu šaha problēmists.

Pēc profesijas bijis laborants ķīmijas rūpnīcā Bāzelē.

Šaha kompozīcija
----------------

Izenegers 15 gadus bijis Šveices šaha žurnāla "Schweizerischen Schachzeitung" šaha etīžu nodaļas redaktors un vadījis šaha slejas dažādos laikrakstos.

No 1927. gada publicējis apmēram 350 šaha etīdes un dažus tiešā mata uzdevumus. Par saviem skolotājiem uzskata A. Troicki, H. Matisonu, A. Rinku, brāļus Platovus un L. Kubeli. Iemīļotā tēma etīdēs: "Dāvids pret Goliātu" (balto bandinieku cīnās pret melno figūrām).

Kopš 1959. gada viņš bija starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**S. Izenegers**  
 *Tijdschrift van den KNSB*, 1959**Uzvara**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Ld7+ Kg5 2. Txh4! Kxh4 3. g3+ Kg5 4. Kg7! h4 5. f4+ Kh5 6. g4#**

Atsauces
--------

1. ↑  S. Izenegera īsa biogrāfija vietnē *Chess Composers* (angliski)
2. ↑  «Starptautiskie tiesneši šaha kompozīcijā». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 3. martā.

Papildu literatūra
------------------

* *Бондаренко Ф. С.* Галерея шахматных этюдистов. М.: Физкультура и спорт, 1968, стр. 257-258. (krieviski)
* *Бондаренко Ф. С.* Триумф советского шахматного этюда. Киев: Здоров’я, 1984, стр. 141-143. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* S. Izenegera šaha kompozīcijas vietnē PDB
* S. Izenegera etīdes vietnē *Arves*
* S. Izenegera piemiņas memoriāls (2014) (angliski)
Šis raksts ir par Francijas šahistu. Par citiem cilvēkiem ar uzvārdu **Rozentāls** skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Samuels Rozentāls** (franču: *Samuel Rosenthal*; 1837. gada 7. septembrī, Suvalki — 1902. gada 12. septembris, Neijī pie Sēnas) bija ebreju izcelsmes Polijas un Francijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis tagadējā Polijā, studējis Varšavā tiesību zinātni, taču pēc Polijas sacelšanās 1863. gadā bijis spiests emigrēt uz Parīzi. Šeit kļuvis par profesionālu šahistu un šaha žurnālistu. Trīs reizes pēc kārtas uzvarējis Parīzes šaha kafejnīcas *Café de la Régence* čempionātos (1865—1867). Piedalījies piecos starptautiskos šaha turnīros, no kuriem lielākais panākums bijis 1873. gadā Vīnē aiz Vilhelma Steinica, Džozefa Blekbērna un Ādolfa Andersena izcīnītā 4. vieta. Spēlējis arī mačus, kuros zaudējis Ignacam Kolišam (1864. gadā — +1, –7, =0), Gustavam Neimanim (1869. gadā — +3, –7, =2) un Johannesam Cukertortam (1880. gadā — +1, –7, =11). 1880. gadā uzvarējis pirmajā neoficiālajā Francijas šaha čempionātā. Bijis talantīgs šahists, taču labākus rezultātus turnīros un mačos liegusi sasniegt vājā veselība un aizraušanās ar šaha žurnālistiku. Rakstījis daudziem izdevumiem un no 1885. gada līdz pat savai nāvei 1902. gadā bijis franču žurnāla *Le Monde illustré* šaha nodaļas redaktors.

Šaha atklātņu teorijā ir pazīstams trīszirdziņu aizsardzības variants, kas nosaukts Rozentāla vārdā: 1. е4 е5 2. Zf3 Zc6 3. Zс3 g6 4. d4 exd4 5. Zd5.

Atsauces
--------

1. ↑  Vienna (1873)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 7982162
* ISNI: 0000 0000 3244 3261
* SUDOC: 104578025

 |

 |
**Zaurs (Zaza) Pačulija** (gruzīnu: ზაზა ფაჩულია; dzimis 1984. gada 10. februārī Tbilisi, Gruzijā) ir bijušais gruzīnu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā. Z. Pačulija bija Gruzijas izlases kapteinis. Spēlētāja karjeras pēdējā sezonā pārstāvēja Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Detroitas "Pistons". Iepriekš divas sezonas aizvadīja Goldensteitas "Warriors", kuras sastāvā kļuvis par divkārtēju NBA čempionu.

Karjera
-------

13 gadu vecumā jaunā spēlētāja augums sasniedza 204 cm. Galvenokārt garā auguma dēļ jau agrā jaunībā Z. Pačulija tika uzskatīts par ļoti perspektīvu, viņš agri nonāca Turcijas komandas "Ülkerspor" skautu redzeslokā (pārstāvēja šo komandu, pirms nonāca NBA), tāpat ļoti agri sāka spēlēt Gruzijas nacionālajā izlasē. Lai gan Z. Pačulijam ir Turcijas pilsonība, viņš pārstāv savas dzimtenes izlasi.

2003. gada NBA draftā viņu Orlando "Magic" izraudzījās ar kopējo 42. kārtas numuru otrajā kārtā. "Magic" sastāvā Z. Pačulija aizvadīja savu pirmo NBA sezonu, pēc kuras līgas paplašināšanās drafta ietvaros viņš nokļuva Šarlotas "Bobcats" īpašumā, kas spēlētāju aizmainīja tālāk uz Milvoki "Bucks". Sezonā, ko Z. Pačulija aizvadīja "Bucks" sastāvā, viņa statistika bija vidēji 6,2 punkti un 5,1 atlēkusī bumba spēlē.

Pirms 2005.—2006. gada NBA sezonas viņš noslēdza līgumu ar Atlantas "Hawks", kur spēlēja astoņas sezonas. Pirmajā sezonā viņš bija sākumsastāva centra spēlētājs, taču otrās sezonas laikā šo lomu zaudēja, taču pastāvīgi bija tuvākais rezervists komandas garo spēlētāju rotācijā. Pirmās divas sezonas "Hawks" sastāvā arī bija rezultatīvākās viņa NBA karjerā, 2006.—2007. gada sezonā viņš guva vidēji 12,2 punktus spēlē. 2009. gada vasarā pēc iepriekšējā līguma beigām spēlētājs vienojās ar klubu par jaunu līgumu uz četriem gadiem.

NBA lokauta laikā 2011. gadā Z. Pačulija spēlēja Stambulas "Galatasaray".

2013. gada jūlijā atgriezās Milvoki "Bucks", bet 2015. gada vasarā, pēc aizvadītām divām sezonām, tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks" pret nākotnes otrās kārtas drafta izvēles tiesībām.

2016. gada vasarā kā brīvais aģents pievienojās Goldensteitas "Warriors", kuras sastāvā ieņēma pirmā piecinieka centra spēlētāja vietu, dodoties laukumā sākumsastāvā visās 70 regulārās sezonas spēlēs, kurās piedalījās. Sezonas noslēgumā kopā ar "Warriors" Z. Pačulija kļuva par 2016.—2017. gada NBA sezonas čempionu. Pēc gada komanda atkārtoja šādu pašu sasniegumu, kļūstot arī par 2017.—2018. gada NBA sezonas čempionvienību.

2018. gada vasarā Z. Pačulija noslēdza līgumu ar Detroitas "Pistons". 2019. gada augustā viņš paziņoja par profesionālā basketbolista karjeras beigām.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zaza Pačulija***.
* *Basketball Reference* NBA spēlētāja profils (angliski)
* NBA spēlētāja profils (angliski)
* *Eurobasket* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *Basketball Reference* spēlētāja(-s) profils (angliski)
* *FIBA ARCHIVE* profils (angliski)
* Eirolīgas profils (angliski)
* ESPN NBA profils (angliski)
* *RealGM Basketball* profils (angliski)
**Čebačeki, čebačeku ģints** (*Pseudorasbora*) ir grunduļu dzimtas (*Gobionidae*) ģints, kas apvieno 5 zivju sugas. Šīs ģints zivis mājo Austrumāzijā (Ķīnā, Korejā, Japānā un Sibīrijā), bet Amūras čebačeks introducēts arī Eiropas upēs un ezeros, kuros kļuvis par invazīvu zivju sugu. Ķermenis čebačekiem ir samērā slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute vērsta uz augšu.

Latvijā
-------

Latvijā, iespējams, mājo viena šīs ģints suga — Amūras čebačeks (*Pseudorasbora parva*). Kopā ar balto amūru, melno amūru, balto platpieri un raibo platpieri ievests un iedzīvojies Lietuvā, Ukrainā, Moldāvijā un vairākās citās Austrumeiropas valstīs. Latvijā savvaļas populācijas izveidošanās nav zināma, bet tā ir Iespējama, īpaši dīķsaimniecību tuvumā, kur tiek audzēts baltais un melnais amūrs, kā arī baltais un raibais platpieris.

Sistemātika
-----------

**Čebačeku ģints** (*Pseudorasbora*)

* Amūras čebačeks (*Pseudorasbora parva*)
* Guandunas čebačeks (*Pseudorasbora interrupta*)
* Honsju čebačeks (*Pseudorasbora pugnax*)
* Mie čebačeks (*Pseudorasbora pumila*)
* Slaidais čebačeks (*Pseudorasbora elongata*)

Atsauces
--------

1. 1 2  FishBase: Genus: Pseudorasbora
2. ↑  «Latvijas daba: Amūras čebačeks». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 8. maijā. Skatīts: 2017. gada 5. martā.