recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
1941. gada robežas līgums noteica PSRS un Vācijas robežu Vilkavišķu apvidū (sārtā krāsā).
Lietuvas etnisko vāciešu pārceļotāju sagaidīšana Austrumprūsijas robežpilsētā Eitkūnos (*Eydtkau*) 1941. gada 28. februārī.
**1941. gada padomju-vācu tirdzniecības un robežas līgumi** bija Otrais pasaules kara laikā 1941. gada 10. janvārī Maskavā noslēgtās vienošanās starp PSRS un Vāciju, kas noslēdza sarunas par abu valstu galīgo robežu pēc 1940. gada Baltijas valstu okupācijas un inkorporācijas PSRS sastāvā (krievu: *Договор о советско-германской границе от реки Игорки до Балтийского моря*). Līgumi ietvēra arī vienošanos par etnisko vāciešu pārvietošanu no Lietuvas, Latvijas un Igaunijas uz Vāciju (*Соглашение о переселении из Литовской, Латвийской и Эстонской ССР немцев в Германию*) un vienošanos par ar pārvietošanu saistīto savstarpējo mantisko pretenziju noregulēšanu (*Соглашение об урегулировании взаимных имущественных претензий, связанных с этим переселением*). Sarunu laikā abas puses vienojās par preču piegādēm līdz 1942. gada augustam.

Priekšvēsture
-------------

Molotova—Ribentropa pakts noteica ietekmes zonu robežas. Pēc Polijas kampaņas 1939. gada 28. septembrī paktu papildināja ar Draudzības un robežu demarkācijas līgumu starp PSRS un Trešo reihu. Rezultātā Vācija ieguva Ļubļinas un Varšavas apgabalus, bet PSRS, samaksājot naudas kompensāciju, Lietuvu. Ziemas kara laikā Sarkanajai armijai neizdevās okupēt visu Somiju, un 1940. gada 13. martā abas karojošās valstis Maskavā noslēdza miera līgumu. No 1940. gada 9. aprīļa līdz 10. jūnijam Vācijas karaspēks okupēja Dāniju un Norvēģiju, bet no 1940. gada 10. maija līdz 22. jūnijam Nīderlandi, Luksemburgu, Beļģiju un Francijas ziemeļu daļu (Kauja par Franciju). Savukārt 1940. gada 15.—17. jūnijā PSRS okupēja Baltijas valstis.

1940. gada 30. oktobrī Maskavā sākās sarunas par 1940. gada 11. februārī noslēgtā PSRS-Vācijas tirdzniecības līguma pagarināšanu. Vienlaikus 1940. gada 13.—14. novembrī pēc Staļina ierosmes Berlīnē notika Molotova un Ribentropa sarunas par PSRS pievienošanos Ass valstīm un visas pasaules sadalīšanu ietekmes zonās. Taču padomju puses ierosinātās sarunas par PSRS pievienošanos Ass valstīm Vācija novilcināja.

Saturs
------

Robežlīgums koriģēja robežu Vilkavišķu apvidū par labu PSRS, padomju puse samaksāja Vācijai 7,5 miljonus ASV dolāru (krievu: *Вылкавысский выступ*), noregulēja juridiskās domstarpības pēc etnisko vāciešu repatriācijas un veicināja tirdzniecību starp abām valstīm.

Saskaņā ar tirdzniecības līgumu bija paredzēts, ka PSRS piegādās Vācijai ne tikai lopbarības graudus, bet arī kviešus. Vācijai saskaņā ar jaunu līgumu bija pienākums piegādāt PSRS militāro un rūpniecības aprīkojumu. No 1941. gada janvāra līdz jūnijam PSRS saņēma vācu preces un ieročus 220,9 miljonu reihsmarku vērtībā, un PSRS nosūtīja izejvielas 206,1 miljona reihsmarku vērtībā.
**Arvīds Ozoliņš** (dzimis 1917. gada 26. septembrī, miris 2009. gada 23. februārī) bija latviešu pedagogs, novadpētnieks un gids, Jēkabpils Goda pilsonis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1917. gada 26. septembrī Tomskas guberņā Pirmā pasaules kara bēgļu ģimenē, kura 1922. gadā atgriezās Latvijā un uzsāka dzīvi Jēkabpilī. Mācījies Jēkabpils komercskolā, vienlaicīgi piepelnoties, strādājot Ķeguma HES un Krustpils—Jēkabpils tilta būvniecībā. Izglītību turpinājis Latvijas Universitātes Dabaszinību fakultātē, kuru pabeidzot, iesaukts kara dienestā. Pēc Otrā pasaules kara bijis represēts. Atgriežoties Jēkabpilī, darbu uzsācis Jēkabpils Vēstures muzejā, kur iekārtojis Dabas nodaļu un bijis brīvdabas muzeja "Sēļu sēta" izveidotājs. Vēlāk ilgus gadus bijis pedagogs — ģeogrāfijas skolotājs un bibliotekārs, kuras izveidei veltījis daudz darba, Jēkabpils 1. vidusskolā. Būdams novadpētniecības un tūrisma pamatlicējs Jēkabpils rajona skolās, veicis izpēti Jēkabpilī un tās apkārtnē, ticies ar ļaudīm, uzklausot to atmiņu stāstījumus. Paralēli pedagoga darbam bijis gids, kopumā novadot vairāk kā 200 ekskursijas galvenokārt Baltijas valstīs un Jēkabpils pilsētā, to skaitā arī citās PSRS republikās. Piedalījies Dārzkopības biedrības organizētajās tematiskajās ekskursijās pa Latvijas dārziem. 2002. gadā piedalījies grāmatas "Jēkabpils" veidošanā. Miris Jēkabpilī, 2009. gada 23. februārī, apbedīts 28. februārī Jēkabpils kapsētā. Arvīda Ozoliņa piemiņai 2010. gadā tika izveidota portretfilma "Jēkabpils dižozols".

Atsauces
--------

1. ↑  «Vilija Lazdiņa "Dzīve, caur varavīksnes logiem, plūstošā..." 34.lpp.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2013. gada 7. janvārī.
2. ↑  Jēkabpils Goda pilsoņa Arvīda Ozoliņa piemiņai izveidota portrtefilma "Jēkabpils dižozols", jekabpilslaiks.lv
3. ↑  Arvīds Ozoliņš[novecojusi saite], www.jekabpils.lv
4. ↑  Aicinām uz portrtefilmas "Jēkabpils dižozols" pirmizrādi[novecojusi saite], www.jekabpils.lv

Ārējās saites
-------------

* Arvīds Ozoliņš[novecojusi saite]
* Arvīds Ozoliņš[novecojusi saite]
* Par filmu "Jēkabpils dižozols"

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
 Jēkabpils Goda pilsonis |
| --- |
|  |
| 
* Jānis Amats (2010)
* Valentīns Cirsis
* Aina Karlsone (2006)
* Jānis Ķikusts
* Lūcija Ķuzāne (2001)
* Viktors Orehovs
* Arvīds Ozoliņš
* Uldis Helmuts Putniņš
* Adams Vitauts Sankausks (2009)
* Valdis Sakars (2006)
* Francis Sjomkāns (2003)
* Ilga Stare (2009)
* Jāzeps Vuškāns (1998)
* Antons Zazerskis (2012)

 |

 |
**Bārtavas līdzenums** ir dabas apvidus Piejūras zemienē Kurzemes dienvidrietumos. Stiepjas vairāk kā 70 km garumā ziemeļu—dienvidu virzienā no Medzes līdz Lietuvas robežai gar Baltijas jūras piekrasti. Ziemeļos robežojas ar Piemares līdzenumu, austrumos pa kādreizējo Baltijas ledus ezera krastu — ar Vārtājas viļņoto līdzenumu. Augstākais punkts ir Pūsēnu kalna kāpa 36,8 m vjl ziemeļos no Jūrmalciema.

Ģeoloģija
---------

Līdzenuma pamatiežu virsu ziemeļdaļā veido galvenokārt augšdevona nogulumi — dolomīti, dolomītmerģeļi, smilšakmeņi, kas atsedzas pie Kapsēdes. Uz dienvidiem no Liepājas izplatīti karbona, triasa un juras karbonātieži, smilts, smilšakmeņi, aleirolīti, māls.

Pamatiežus klāj līdz 30 m bieza kvartāra nogulumu sega — galvenokārt glacigēnie un starpleduslaikmeta smilšainie un aleirītiskie nogulumi, ko lielā līdzenuma daļā sedz dažādo Baltijas jūras attīstības stadiju limnoglaciālie nogulumi (smilts, grants, aleirīti, sapropelis, oļi un laukakmeņi).

Reljefs
-------

Reljefs veidojies pēcleduslaikmetā Baltijas ledus ezera un Baltijas jūras abrāzijas un akumulācijas procesu ietekmē. Virsa līdzena vai nedaudz viļņota, lēzeni pazeminās no 10—20 m vjl austrumdaļā līdz 0—8 m vjl vidusdaļā. Gar piekrasti stiepjas kāpu zona; augstākās kāpas atrodas pie Jūrmalciema — Latvijas augstākā kāpa Pūsēnu kalns (36,8 m vjl), Pāļu kalns (36,4 m vjl) un Ķupu kāpa (34,1 m vjl).

Klimats
-------

Klimats mēreni silts un mitrs ar izteiktu Baltijas jūras ietekmi, ko nosaka valdošie rietumu un dienvidrietumu vēji. Ziemas vēsas, mākoņainas, ar atkušņiem. Gada vidējā temperatūra ir 6,75 °C; janvārī — –3,0 °C, jūlijā — 16,5 °C. Bezsala periods 173 dienas — visgarākais Latvijā. Nokrišņi 700—800 mm. Sniega sega nepastāvīga; izveidojas pēc decembra beigās un janvāra sākumā, saglabājas līdz marta vidum, tās biezums ap 10—20 cm.

Hidrogrāfija
------------

Upju tīklu veido Baltijas jūras piekrastes upes — Bārta ar Jēčupi un Toseli, Otaņķe, Ālande, Dorupe. Upēm raksturīgs mazs kritums un rāms plūdums.

Ezeri aizņem 9 % līdzenuma teritorijas. Pēc izcelsmes tie ir Litorīnas jūras relikti, lagūnu ezeri — lieli un sekli. Lielākie ir Liepājas ezers, Papes ezers un Tosmares ezers. Daudz purvu, kas aizņem 11 % teritorijas.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 135. lpp.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Piejūras zemiene |
| --- |
|  |
| Līdzenumi | 
* Bārtavas līdzenums
* Engures līdzenums
* Irves līdzenums
* Piemares līdzenums
* Rīgavas līdzenums
* Ventavas līdzenums

 |
|  |
| Piekrastes | 
* Vidzemes piekraste

 |

 |
Latvijas diplomātiskās attiecības
**Ārpolitika** ir valsts mērķi un darbības saistībā ar tās attiecībām ar citām valstīm, savienībām un citām politiskām struktūrām, neatkarīgi no tā, vai tās ir divpusējas vai daudzpusējas. *Encyclopædia Britannica* norāda, ka valsts ārpolitiku var ietekmēt iekšējie apsvērumi, citu valstu politika, vai plāni.

Mērķi
-----

Ārpolitika var būt vērsta uz aizsardzību un drošību, ekonomisku ieguvumu vai palīdzības sniegšanu valstīm, kurām tā ir nepieciešama. Visi ārpolitikas mērķi ir savstarpēji saistīti un veido vienotu, visaptverošu katras valsts ārpolitiku. Atšķirībā no iekšpolitikas ārpolitikas jautājumi parasti rodas pēkšņi, reaģējot uz notikumiem ārvalstīs.

### Aizsardzība

Ārpolitika bieži tiek īstenota, lai nodrošinātu valsts drošību. Valstu valdības veido militāras alianses ar citām valstīm, lai novērstu uzbrukumu.

21. gadsimtā aizsardzības ārpolitika ir paplašinājusies, lai risinātu globālā terorisma draudus.

### Ekonomika

Ekonomiskās ārpolitikas jautājumi var ietvert tirdzniecības nolīgumu slēgšanu, kā arī importa un eksporta pārvaldību.

### Internacionālie mērķi

Daudzas valstis ir izstrādājušas humanitārās programmas saskaņā ar "atbildība aizsargāt" koncepciju. Liberālā internacionālisma piekritēji uzskata, ka spēcīgāku un bagātāku valstu pienākums ir palīdzēt un atbalstīt mazāk spēcīgas valstis.

Skatīt arī
----------

* Politika
* Latvijas Ārpolitikas institūts

Atsauces
--------

1. ↑  «Foreign policy | Definition, Objectives, & Facts | Britannica». *www.britannica.com* (angļu). Skatīts: 2023-04-12.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ārpolitika***.
***Pycnosteus palaeformis*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja I.Preobraženskis 1911. gadā. *P. palaeformis* holotips ir vēdera plātne, kas tika atrasta pie Tartu arukilas svītas, nogulumos. Nosaukums *Pycnosteus palaeformis* nozīmē (*pala* - lāpsta + *formis* - forma) lāpstveidīgs piknostejs. Suga ir plaši izplatīta Igaunijas vidusdevona arukilas slāņu apakšējā daļā (Kallastes pie Peipusa ezera, Tartu apkārtnes, Reiju un Kopu upju atsegumos), kā arī Ļeņingradas apgabalā (Orodežas, Lugas un Ļemovžas upju atsegumos). *P. palaeformis* ir arukilas svītas apakšdaļas vadfosilija.

Apraksts
--------

Salīdzinoši liela izmēra īpatņi. Ādas zobi augsti ar strupu virsotni, līdz kurai stiepjas ribiņas. Zobiņi vienkārši, īsi. Branhiālā plātne ir eiribazāla ar viegli izliektām sānu un aizmugurējo malu (l:w = 0,9). Ornamentētā virsma uz plātnes augšējās malas ir platāka, nekā gludā virsma bez ādas zobiem. Vēdera plātne ir plata un gara, ar ļoti platu vaļēju aizmugurējo izgriezumu, kas stiepjas dziļi plātnē, un ir izliekts uz sānu malām un priekšējo malu. Vēdera plātnei ir tāds pats ornamentējums, kā branhiālajai plātnei.

Salīdzinājums
-------------

No citām sugām *P. palaeformis* atšķiras ar smalkāku un vienkāršāku ornamentējumu. Tā branhiālajai plātnei ir vāji izliekta sānu mala (*P. pauli* un īpaši *P. tuberculatus* tā ir ieliekta). Virsma ar ornamentējumu uz branhiālās plātnes augšpuses ir platāka, nekā neornamentētā virsma (*P. pauli* tā ir šaurāka). Josla bez ādas zobiem apakšpusē ir būtiski šaurāka, nekā *P. pauli* un *P. tuberculatus*. Pec formas branhiālā plātne ir diezgan līdzīga *Schizosteus splendens* plātnei. Spriežot pēc augšanas līnijām *P. palaeformis* jaunu īpatņu vēdera plātne bija līdzīga *Schizosteus asatkini* vēdera plātni.

Atsauces
--------

1. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 136. lpp
2. ↑  L.BEVERLY HALSTEAD TARLO, PSAMMOSTEIFORMES (AGNATHA) A REVIEW WITH DESCRIPTIONS OF NEW MATERIAL FROM THE LOWER DEVONIAN OF POLAND, (II Systematic Part) PALAEONTOLOGIA POLONICA - No.15, WARSZAWA, 1965, 69. lpp.
***Pycnosteus pauli*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Elga Mark-Kurika 1956. gadā. *P. pauli* holotips ir vēdera plātnes fragments (kreisā puse), kas tika atrasta pie Tammes Vertsjerva ezera krastā (vidusdevons, arukilas svīta). Nosaukums *Pycnosteus pauli* nozīmē *Paula* piknostejs (no V.Paula uzvārda, kurš bija savācis šīs sugas fosiliju kolekciju). Suga ir bieži sastopama Igaunijā, vidusdevona arukilas svītas augšdaļā pie Tartu, Vīlandes, Pelvas u.c. kā arī pie Ļemovžas upes Ļeņingradas apgabalā. *P. pauli* ir arukilas svītas augšdaļas vadfosilija.

Apraksts
--------

Salīdzinoši liela izmēra īpatņi. Vēdera plātne ar garu, vaļēju aizmugurējo izgriezumu. Tās apakšpusē stipri attīstīti masīvi porainie audi. Ādas zobi plakani, kas zarojas bieži vien uz divām vai trim garām ribiņām, kuras sākas gandrīz no zobu virsotnes. Branhiālā plātne ir plata un samērā gara, ar nedaudz ieliektu laterālo (sāna) un izliektu aizmugurējo malu. Pie iekšējās malas apakšējā pusē atrodas lielu, daudzstūrainu tesēru zona.

Salīdzinājums
-------------

*P. pauli* atšķiras no *Pycnosteus palaeformis* ar lielākiem vēdera plātnes izmēriem, stāvākām malām, būtiski attīstītiem masīvajiem porainajiem audiem, no kā var secināt, ka plātne norīvējās intensīvāk. Tesēras aizsedz izgriezumu un bija paceltas augstāk. Ādas zobi lielāki, taču plakanāki, zobiņi daudzskaitlīgi gari un bieži vien zarojas uz divi vai trīs. Branhiālās plātnes sānu mala nav izliekta, kā *P. palaeformis*, bet nedaudz ieliekta. Branhiālās plātnes tesēras ir būtiski lielākas, nekā *Psammosteus* ģintij.

Atsauces
--------

1. ↑  L.BEVERLY HALSTEAD TARLO, PSAMMOSTEIFORMES (AGNATHA) A REVIEW WITH DESCRIPTIONS OF NEW MATERIAL FROM THE LOWER DEVONIAN OF POLAND, (II Systematic Part) PALAEONTOLOGIA POLONICA - No.15, WARSZAWA, 1965, 71. lpp.
2. ↑  Д.В. Обручев, Э.Ю. Марк-Курик, Псаммостеиды (Agnatha, Psammosteidae) девона СССР, Таллин, 1965 г. 138. lpp
**Roberts Tautmīlis-Bērziņš** (dzimis 1873. gada 9. aprīlī Rīgā, miris 1915. gada 24. aprīlī Rīgā) bija latviešu teātra darbinieks, režisors, aktieris un dramaturgs.

Biogrāfija
----------

R. Tautmīlis-Bērziņš 19. gadsimta 90. gados bija aktieris dažādos kolektīvos, kā arī vadīja dažādas trupas Rīgā. No 1902. līdz 1905. gadam viņš strādāja Jaunajā Latviešu teātrī. 1908./1909. gada sezonā Liepājas Tautas teātra mākslinieciskais vadītājs, bet 1909./1910. gada sezonā - Liepājas Latviešu teātra mākslinieciskais vadītājs. Dibinājis un no 1910. līdz 1914. gadam Rīgā vadījis ceļojošo Mazo teātri.

Sarakstījis vairākas lugas. Publicējis presē ikgadējus pārskatus par latviešu teātra izrādēm. Dibinājis un īslaicīgi vadījis pirmo latviešu teātra žurnālu "Skatuve" (1906-1907) un "Teātris" (1908). Sastādījis pirmo "Rokasgrāmatu teātra vadītājiem" (1910).

1914. gadā saslimst ar garīgu slimību, tiek ievietots dziedniecības iestādē, kur 1915. gadā miris. Apbedīts Rīgas Lielajos kapos.

Atsauces
--------

1. ↑
**Ārstniecības ziepjusakne** (latīņu: *Saponaria officinalis*) ir augu suga ziepjusakņu ģintī.

Tā savvaļā ir sastopama Centrāleiropā un Dienvideiropā, kas kultivēšanas dēļ plaši ieviesusies visā kontinentā, tostarp ir pilnīgi naturalizējusies visā Latvijas teritorijā. Grupas aug upju krastos, mežu un ceļu malās, kā arī dažādās nezālienēs.

Ārstniecības augs.

Apraksts
--------

Ārstniecības ziepjusakne ir daudzgadīgs, 30—80 cm garš lakstaugs ar ložņājošu sakneni, augs parasti veido skraju ceru. Stublājs ir stāvs, kails, nezaro vai mazliet zaro ziedkopā, pie pamata bieži ar violetu nokrāsu. Lapas ir novietotas pretēji, tās ir iegarenas vai eliptiskas, 4—9 cm garas un 1—4 cm platas, augšējās ir sēdošas, bet apakšējās ar īsu kātu. Lapas mala ir gluda, tās gals ir smails, uz plātnes labi izšķiramas 3 dzīslas.

Ziedi ir piramidālā dihāzijā stublāja galotnē. Zieda kauss ir zaļgandzeltens, cilindrisks un saaudzis, 1,5—2 cm garš. Vainaglapas ir gaišsārtas, retāk gandrīz baltas, 2,5—3,5 cm garas un ar jomainu galu. Auglis ir cilindriska viencirkņa pogaļa ar 4 zobiņiem, kas aptuveni kausa garumā. Augs zied no jūnija līdz septembrim.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «ārstniecības ziepjusakne - Saponaria officinalis L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2023-04-27.
**Vokselis** (angļu: *volume* — ‘apjoms’ + *pixel* — ‘pikselis’) ir ciparinformācijas vienība.

Vokselis ir telpiskās modelēšanas vismazākais trīsdimensiju elements. Tam neatkarīgi var piešķirt tādus atribūtus kā krāsu un intensitāti (vokseļa vērtība — diskrēts atribūts, kas var būt arī kāds cits parametrs, ne tikai krāsa vai intensitāte).

Vokselim nav iekšējās struktūras un to parasti atvasina, vienādās daļās sadalot trīsdimensiju telpu.

Vokseļus izmanto attēla dziļuma un precizitātes veicināšanai.

Bieži vokseļus izmanto medicīnisko un zinātnisko datu vizualizācijai un analīzei, kā arī lai aprakstītu dažu displeju izšķirtspēju, jo vokseļu modelim ir salīdzinoši ļoti augsta precizitāte — tas vizualizē gandrīz katru pikseli, kas ir trīsdimensiju telpā.

Lai radītu 3D vokseļu modeli (*vokseļu modelis* — 3D rastrs, kas veido objektus trīsdimensiju telpā), nav vajadzīgi šim nolūkam paredzēti algoritmi, jo katrs no kontroles punktiem tiek izvadīts 3D telpā kā atsevišķa daļiņa (elements), piemēram, cilindrs, sfēra, kubs. Tādējādi, katrs kontroles punkts var būt izvadīts kā atsevišķs elements, un kontroles punktu bloks izveidos visu laukumu.

Vokseļu plusi:

1. Tas var attēlot objektus, kuriem ir vairāk nekā viens segments katrā no slāņiem, jo starpslāņu saites nav svarīgas.
2. Modeļa virsmā nav kropļojumu (salīdzinot ar poligonālo modeli).

Vokseļu mīnusi:

1. Vokseļu attēlošanai nepieciešams vairāk datora resursu, jo nepieciešams attēlot vairāk sarežģītu objektu.
2. Virsma nav gluda, bet gan ir graudaina un ir redzams ikviens virsmas elements (vokselis).

Vokseļu redaktori
-----------------

Kaut arī, izmantojot vokseļus zinātniskām vizualizācijām, nav nepieciešama to koriģēšana, ir pieejami vairāki vokseļu redaktori, kurus izmanto, lai no vokseļiem veidotu mākslas darbus (īpaši 3D pikseļu mākslu) vai arī lai veidotu modeļus, kas paredzēti uz vokseļiem bāzētām spēlēm.

Daži no redaktoriem izmanto tikai vienu vokseļu rediģēšanas pieeju, bet citi sajauc vairākas no tām.

Kopīgās pieejas:

* *Slice* (no angļu: šķēle, daļa) tilpums ir sadalīts vairākos gabalos ("šķēlēs") uz vienas vai vairākām asīm un lietotājs var koriģēt katru atsevišķi, izmantojot 2D rastra koriģēšanas rīku. Šī metode parasti vokseļos uzglabā informāciju par krāsām.
* *Sculpture* (no angļu: skulptūra) parasti vokseļos uzglabā informāciju par blīvumu, taču trūkst informācijas par krāsu.
* *Building blocks* (no angļu: celtniecības bloki) lietotāji var pievienot vai noņemt dažādus blokus, gluži kā darbojoties ar konstruktoru rotaļlietām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Akadēmiskā terminu datubāze *AkadTerm* — vokselis». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 19. oktobrī. Skatīts: 2014. gada 5. novembrī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4534766-9

 |

 |
***Pygocephalus*** ir Pygocephalomorpha kārtas un *Pygocephalidae* dzimtas izmirušu augstāko vēžu ģints. Šo ģinti 1857. gadā aprakstīja Tomass Hakslijs, izmantojot paraugus no Eštonas pie Linas (Lankašīra, Anglija). Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, karbona periodā. Ģintī ir iekļautas 3 sugas. Tipveida suga ir *Pygocephalus cooperi*.

Apraksts
--------

Karapakss bez aknu dzelkšņiem. Mātītes ar oostegītiem un spermas uzglabāšanas kameru. Telsons sašaurinās pakāpienveidīgi ar furkālām daivām uz katra pakāpiena, pie tam šīs ģints pārstāvjiem ir divi furkālo daivu pāri. Karapaksa branhiostegītu sānu malas ir zobotas. Kakla rieva vidū ir dalīta.

Sistemātika
-----------

Ģintī ir zināmas 3 sugas.

* ģints: † Pygocephalus  Huxley, 1857

* suga: † *Pygocephalus aisenvergi*  (Birshteyn, 1967)
* suga: † *Pygocephalus cooperi*  Huxley, 1857
* suga: † *Pygocephalus dubius*  Prestwich, 1840)

(†) - izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  Schram, Frederick R. British Carboniferous Malacostraca / Fieldiana. Geology ; v. 40, Field Museum of Natural History, 1979. 84.lpp
2. ↑  World list of Lophogastrida, Stygiomysida and Mysida.
**Ārupīte** ir aptuveni 8 km gara Raunas kreisā krasta pieteka. Tās izteka atrodas aptuveni 1,3 km uz rietumiem no Raunas pagasta Klinčiem. Ārupīti raksturo aizauguši krasti un vairāki strauji līkumi. Tās dziļums reti kur pārsniedz pusmetru.

Upes raksturojums
-----------------

Ārupītes aizaugušie krasti posmā pie Spāriņiem
Ārupītes iztekas sākumā lielu palu laikā tā var īslaicīgi pārtapt nelielos dīķos. Pie Smurģiem Ārupīte izveido pastāvīgu dīķi, no kura tā iztek uz Ziemeļiem. Ziemeļu virzienā tā tek gandrīz visā savā garumā līdz pat ietekai Raunā. No šosejas pie Spāriņiem aptuveni 2 km garumā upe abos krastos ir ļoti aizaugusi ar kokiem un krūmiem, starp kuriem pārvietoties var būt sevišķi apgrūtinoši. Tālāk, aptuveni 200m garumā tās krasti kļūst nedaudz stāvāki, kreisajā krastā pļavai nomainot meža ainavu. No Stūķiem līdz pat upes ieteikai tās krasti atkal ir izteikti aizauguši ar krūmiem un kokiem, vairākās vietas veidojas īsi atzari un ūdenskrājumi. Ārupītes ieteka Raunā ir purvaina, tai ir grūti piekļūt un saskatīt, skatoties no Raunas labā krasta.

Galerija
--------

* Ārupīte pie Spāriņiem
* Viens no Ārupītes daudzajiem nelielajiem ūdenskritumiem
* Ārupītes pētnieks Reinis Ozolkāja ekspedīcijā pie Ārupītes

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Raunas pietekas |
| --- |
|  |
| Kreisā krasta pietekas | 
* Alkšņupīte
* Ārupīte
* Baižupīte
* Barīte
* Dzirnupīte
* Ķirkumupīte
* Līčupe
* Raunis
* Tālīte
* Vaive

 |
|  |
| Labā krasta pietekas | 
* Cimziņa
* Irbīšu grāvis
* Klampupe
* Lubūžupīte
* Spīga
* Viestura strauts

 |

 |
**Ārpāds Vajda** (ungāru: *Vajda Árpád*; 1896. gada 2. maijs Rimasombata — 1967. gada 25. oktobris Budapešta) bija Ungārijas starptautiskais meistars šahā (1950).

Biogrāfija
----------

Pēc skolas beigšanas strādājis policijā. Pirmā pasaules kara laikā bijis militārajā dienestā (1916-1918). Pēc kara paralēli darbam policijā beidzis Budapeštas universitātes Tieslietu fakultāti un 1921. gadā aizstāvējis tieslietu zinātņu doktora grādu. 1936. gadā kļuvis par policijas kapteini un līdz Otrā pasaules kara beigām bijis policijas dienestā.

1928. gadā uzvarējis Ungārijas šaha čempionātā. Labākie rezultāti starptautiskajos šaha turnīros: Vīne 1921. gadā — dalīta 4.-7. vieta; Londona 1922. gadā — 1. vieta blakusturnīrā; Portsmuta 1923. gadā — 2. vieta aiz Aleksandra Aļehina; Parīze 1924. gads (Pasaules šaha čempionāts amatieriem) — 4.-6. vieta; Ģēra 1924. gadā — 4.-5. vieta; Kečkemēta 1927. gadā — 5.-7. vieta; Budapešta 1928. un 1929. gadā — 5.-6. vieta un 4.-5. vieta; Solnoka 1932. gadā — 1. vieta.

Sekmīgi pārstāvējis Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (1927-1933, 1937). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1927, 1928) un 2 sudraba (1930, 1937) medaļas;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 3 reizes (1924-1936). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1926, 1936) un sudraba (1924) medaļas;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 1947. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta, bet individuālajā - sudraba medaļu.

Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Vajdam kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1954. gadā saņēmis arī FIDE starptautiskā arbitra nosaukumu.

Bijis pazīstams arī kā šaha žurnālists. No 1922. līdz 1950. gadam sadarbojies ar Ungārijas šaha žurnālu *Magyar Sakkvilág*, bet no 1951. gada līdz mūža beigām — ar žurnālu *Magyar Sakkélet*.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Árpád Vajda
2. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Árpád Vajda
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Balkaniads :: Árpád Vajda

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 19301550
* LCCN: no98102829
* ISNI: 0000 0000 5254 4609

 |

 |
**Valentīns Bērzkalns** (1914-1975) bija latviešu mūzikas vēsturnieks, komponists un mūzikas pedagogs, kas pēc Otrā pasaules kara beigām dzīvoja ASV. 

Bērzkalna tautasdziesmu apdares ir vienkāršas, bet sirsnīgas, patiesas, koriski labi izstrādātas. Tās atskaņoja daudzos latviešu trimdas dziesmu svētkos, gūstot klausītāju nedalītu atzinību.

Dzīvesgājums
------------

Grāmatas "Latviešu dziesmu svētku vēsture: 1864–1940" vāks.
Dzimis 1914. gada 17. septembrī Izvaltā Latgalē. Mācījās Rēzeknes skolotāju institūtā un 1930. gadu otrajā pusē studēja Latvijas konservatorijas kompozīcijas teorijas klasē, viņa pirmie sacerējumi bija variācijas par latviešu tautasdziesmas "Visiem rozes dārzā ziedēj’, Manas rozes neziedēja" tēmu.
Pēc studiju beigšanas viņš strādāja par mūzikas pedagogu Zilupes un Rēzeknes skolās, vēlāk Mālpils mājturības vidusskolā u.c.

Otrā pasaules kara beigās viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, no 1955. gada dzīvoja Filadelfijas pilsētā ASV, kur vadīja ansambli "Sidrabene". 1958. gadā publicēja pētījumu "Ceļi" par Jurjānu Andreju. Piedalījās trimdas latviešu dziesmu svētkos, dziesmu dienās un turpināja latviešu dziesmu svētku vēstures pētījumus, kas 1965. gadā noslēdzās ar apjomīgas grāmatas "Latviešu dziesmu svētku vēsture: 1864–1940" izdošanu. 1968. gadā iznāca viņa grāmata "Latviešu dziesmu svētki trimdā".
Līdztekus vēstures pētījumiem Bērzkalns pierakstīja visus latviešu mūzikas dzīves notikumus, no 1968. gada bija ASV Latviešu Koru apvienības izdotā periodiskā rakstu krājuma „Latvju Mūzika" galvenais redaktors un veidoja "Latviešu mūzikas vārdnīcu".

Miris 1975. gada 18. februārī Dženkintaunā (*Jenkintown*) pie Filadelfijas no sirds slimības.

Darbi
-----

* Valentīns Bērzkalns. Latviešu dziesmu svētku vēsture: 1864–1940. Bruklina: Grāmatu draugs, 1965. - 559 lappuses
* Valentīns Bērzkalns. Latviešu dziesmu svētki trimdā: 1946-1965. Bruklina: Grāmatu draugs, 1968. - 445 lappuses

Literatūra
----------

* Zirnītis, E. "Latviešu nacionālās dziesmas koklētājs." Akadēmiskā Dzīve: 1976. Nr. 18.: 105.-106.
* "Miris mūzikas vēsturnieks Valentīns Bērzkalns." Laiks, 1975. 22. februāris.

Atsauces
--------

1. ↑  latgalesdati.du.lv
2. ↑  Imanta Saksa rakstītais nekrologs Jaunā Gaita nr. 105, 1975.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 75720193
* LNB: 000035825
* LCCN: n2005021233
* ISNI: 0000 0000 3694 5314

 |

 |
Koordinātas: 57°25′35.5″N 25°23′11.3″E﻿ / ﻿57.426528°N 25.386472°E﻿ / 57.426528; 25.386472

Sietiņiezis
**Sietiņiezis** (arī **Sietiņš** un **Sietnis**) ir aptuveni 400 metrus garš un līdz 15 m augsts baltā devona smilšakmens atsegums, ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Gaujas labajā krastā, Vaidavas pagastā, Valmieras novadā, Latvijā. Lielākais baltā smilšakmens atsegums Baltijā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā apmēram 1 km uz austrumiem no "Sietiņu" mājām un 16 km attālumā no Valmieras. Pirms sabrukšanas 20. gadsimta 70. gados uz Sietiņieža virsotni vedusi arka (dižākā dabiskā arka). Velve bijusi līdz 4 m plata. Sietiņieža nosaukums, iespējams, radies no ieža izskata, kura virsma klāta ar savvaļas bišu veidotiem caurumiņiem, kas veido it kā "sietiņu". Objekta apkārtne labiekārtota ar tūrisma infrastruktūru.

Kopš 1974. gada Sietiņiezis atrodas valsts aizsardzībā. Aizsargājama ir teritorija 3,1 ha platībā. Krasta krauja ir 15 m augsta, kopējais atsegto slāņkopu biezums sasniedz 34 m. Sietiņiezim ir divas daļas — ziemeļu un dienvidu daļa. Dienvidu daļā atrodas Velna pūpēdis un Velnala, kuras garums sasniedz aptuveni 10,5 m.

Attēlu galerija
---------------

* 
* 
* 
* 
*

Atsauces
--------

1. 1 2  «Sietiņiezis». Letonika.lv. Skatīts: 2014. gada 2. decembrī.
2. ↑  vietas.lv objekts: Sietiņiezis
3. 1 2 3 4 5  *Latvijas enciklopēdija*. 5. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2009. 165.—166. lpp. ISBN 978-9934-8068-0-3.
4. ↑  «Sietiņiezis». Dabasretumi.lv. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 4. martā. Skatīts: 2014. gada 2. decembrī.
5. 1 2  «Sietiņiezis». Daba.gov.lv. Skatīts: 2014. gada 2. decembrī.
6. ↑  Informācija par Sietiņiezi un tā Velnalu iekš ancietsites.eu[novecojusi saite]
7. ↑  Informācija par Sietiņiezi iekš celotajs.lv
**Jevgeņijs Kubbels** (krievu: *Евгений Иванович Куббель*; dzimis 1894. gada 23. oktobrī, miris 1942. gadā) bija vācbaltiešu un latviešu izcelsmes Krievijas un PSRS šaha problēmists.

Šaha kompozīcija
----------------

Stratēģiskās skolas pārstāvis šaha kompozīcijā, viens no pasaku šaha propagandistiem Padomju Savienībā. Kopš 1905. gada publicējis apmēram 150 uzdevumu (galvenokārt divvilčus), daudzi no tiem ieguvuši atzinības. 

### Piemērs

**Jevgeņijs Kubbels**  
 *Good Companion*, 1916  
2. godalga.**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

Sākuma pozīcijā uz visiem melno gājieniem mats sagatavots:
1. ... Dd2 2. Zg4#
1. ... Dе2 2. Zxd7#
1. ... d6(d5) 2. Zd7#
1. ... Dd4+ 2. cxd4#.
Pēc 1. Zfe4! (gājiena spaids) mats galvenajos variantos mainās:
1. ... Dd2 2. Th5#,
1. ... Dе2 2. Ld6#,
1. ... d5 2. Ld6#,
1. ... d6 2. Lxe6#.
Uzdevums-bloks ar matu maiņu fokālajos punktos (Skat. Fokālā tēma) — iluzoriskā spēlē g4 un d7, risinājumā d6 un h5.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 185. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* J. Kubbela šaha kompozīcijas vietnē PDB
* J. Kubela profils vietnē *Chess Composers* (angliski)
USS *Benton* rasējums.
Siekstu laiva *Montgomery* Apalačikolas upē 1900. gadu sākumā.
Siekstu laiva *W. T. Preston* (rezervē).
Siekstu laiva *Mandan*. Skats no kraujas uz Misūri upi (1912. gada jūlijs).
**Siekstu laiva** ir upju kuģis, kurš līdzīgs baržai ar virsbūvi komandas dzīvojamajām telpām. Uz kuģa klāja izvietoti celtņi un trices, lai no upēm vai citiem sekliem ūdensceļiem izceltu siekstas un citus šķēršļus.

Vēsture
-------

Amerikas pilsoņu kara laikā, kad lielākā daļa jūras kauju notika upēs un to pietekās, izmantoja vairākas siekstu laivas. Piemēram, USS *Benton*, kura bija privāta siekstu laiva un kuru, sākoties Amerikas pilsoņu karam, ASV Armija ātri pārvērta par upju lielgaballaivu.

Daudzas Kanādas Britu Kolumbijas upes atvērtas navigācijai uzturēja federālās sabiedrisko darbu pārvaldes siekstu laivas. Britu Kolumbijas dienvidos, Freizeras upē, Kanādas federālā valdība no 1880. gadu sākuma ekspluatēja virkni siekstu laivu ar aizmugurē novietotu dzenratu. Šo laivu sēriju sauca *Samson* un sērijas pēdējo kuģi *Samson V* pārtrauca ekspluatēt 1980. gadā. Tagad *Samson V* ir saglabāts kā muzejkuģis Ņūvestminsteras krastmalā un tas bija pēdējais izmantotais ar tvaiku darbināma aizmugurē novietota dzenrata kuģis Kanādā. Britu Kolumbijas ziemeļos sabiedrisko darbu pārvaldes siekstu laivas ekspluatēja no Prinča Rūperta pilsētas un attīrīja Nasas (*Nass* - angļu val.), Ekstallas (*Ecstall* - angļu val.) un Skīnas (*Skeena* - angļu val.) upes.

Siekstu aizvākšanas pakalpojumi īpaši svarīgi bija Freizeras upē, jo tajā bija intensīva kuģu satiksme. Sākot no 1859. gada līdz 1920. gadu sākumam no Ņūvestminsteras ekspluatēja pasažieru un kravas kuģus ar aizmugurē novietotu dzenratu. Šie vieglas konstrukcijas kuģi bija jutīgi pret koka atlūzām un peldošiem baļķiem, kurus upe atnesa katru pavasari palu laikā. Pēc 1920. gadiem lielāko daļu no kuģu plūsmas Freizeras upē veidoja velkoņi ar baržām un tāljūras kuģi upes lejtecē, tādēļ lielākā daļa no siekstu laivu norīkojumiem bija apkalpot valsts ostas un navigācijas zīmes. Britu Kolumbijas ziemeļos, tāpat kā Freizeras upē, lielākā daļa no Kanādas federālās valdības nodrošinātajiem siekstu laivu pakalpojumiem bija žaunu tīklu lašu zvejniecības un konservu cehu atbalstam, kurus sabūvēja lielāko upju grīvās vai to tuvumā. Katru gadu upes ar straumi nes lejā lielu daudzumu koka atlūzu, apdraudot zvejniekus un iznīcinot tīklus.

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  Savienoto Valstu kuģis (*United States Ship (USS)* — angļu val.)
2. ↑  Grinšteins M. Sakss O. *Jūrniecības termini* Avots, 2006. 60. lpp. ISBN 9984757641
3. ↑  Zvejas rīki Eiropas Komisija. Skatīts: 2021. gada 16. jūlijā
**Oleīnskābe** (*cis*-9-oktadecēnskābe, СН3(СН2)7СН=СН(СН2)7СООН) pieder pie nepiesātinātajām *omega-9* taukskābēm. Oleīnskābe ir bezkrāsains viskozs šķidrums, kas gaisā pamazām oksidējas un kļūst brūngans. Oleīnskābei ir *trans* struktūrizomērs — elaidīnskābe. Oleīnskābes sāļus sauc par **oleātiem** (latīņu: *oleum* — 'eļļa').

Atrašanās dabā
--------------

Glicerīda veidā atrodama daudzos augu un dzīvnieku taukos. Piemēram, olīveļļa sastāvā ir 55—80% oleīnskābes. Sevišķi daudz oleīnskābes ir viegli kūstošos taukos.

Oleīnskābe veidojas, sākot sadalīties mirušām bitēm. Dzīvās bites, to sajūtot, instinktīvi aizvāc beigto biti no stropa. Ja dzīvai bitei uzpilina nedaudz oleīnskābes, tā, neskatoties uz pretošanos, arī tiek izmesta no stropa.

Iegūšana
--------

Tīru oleīnskābi iegūst, pārziepojot ar sārmu oleīnskābes glicerīdu saturošus taukus. Iegūto taukskābju maisījumu pārvērš svina sāļos, kurus šķīdina ēterī (svina oleāts, atšķirībā no piesātināto taukskābju svina sāļiem, ir ēterī šķīstošs).

Īpašības
--------

Reducējot oleīnskābes karboksilgrupu, iegūst oleilspirtu. Savukārt, reducējot dubultsaiti, var iegūt stearīnskābi. Oksidējot (ozonējot) oleīnskābe sadalās par pelargonskābi un azelaīnskābi. Pievienojot ūdeni oleīnskābes dubultsaitei, iegūst oksistearīnskābi.

Izmantošana
-----------

Oleīnskābi un tās esterus lieto kā plastifikatorus laku un krāsu rūpniecībā. Lieto arī ziepju ražošanā. Oleīnskābi izmanto kā dzesējošu šķidrumu, apstrādājot cietus metālus un sakausējumus.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās nepiesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Akrilskābe
* Krotonskābe (izokrotonskābe)
* Angelikskābe (tiglīnskābe)
* Oleīnskābe (elaidīnskābe)
* Erukskābe (brasidīnskābe)
* Nervonskābe
* Sorbīnskābe
* Ģerānijskābe
* Linolskābe
* Eleostearīnskābe
* Linolēnskābe
* Arahidonskābe
* Klupanodonskābe
* Cervonskābe
* Propiolskābe
* Stearolskābe (tarirīnskābe)

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh87004196
* GND: 4327477-8

 |

 |
**Jevgeņijs Zagorjanskis** (krievu: *Евгений Александрович Загорянский*; 1910. gada 17. augusts Erevāna — 1961. gada 25. septembris Maskava) bija Krievijas šahists.

Biogrāfija
----------

1942. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. Daudzkārtējais PSRS šaha čempionātu pusfinālu dalībnieks (1944, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950, 1951, 1953). Labāko rezultātu šajos turnīros sasniedzis 1945. gadā Maskavā, kad ieņēmis 5. vietu (uzvarējis Dāvids Bronšteins). PSRS komandu kausos šahā divas reizes pārstāvējis sporta biedrības *Zenit* komandu (1952, 1954). 1951. gadā ārpus konkursa piedalījies Rīgas pilsētas šaha čempionātā, kurā dalījis 1.-2. vietu ar Aleksandru Koblencu. 1953. gadā Rīgā kopā ar Koblencu dalījis 8.-9. vietu meistaru šaha turnīrā (uzvarējis Leonīds Šamkovičs).

Pēc profesijas bijis inženieris. Pazīstams arī kā šaha žurnālists un literāts. Vispazīstamākais viņa literārais darbs bija "Stāsts par Morfiju" (krievu: *Повесть о Морфи*), kas pirmo reizi tika izdots 1968. gadā un nākamajos gados izturēja vairākus atkārtotus izdevumus un tulkojumos.

Atsauces
--------

1. ↑  Semifinal of Championship of USSR Moscow 1945
2. ↑  OlimpBase :: Soviet Team Chess Cup :: Evgeny Zagoriansky
3. ↑  A. Roja, "Rīgas 7. šacha čempionāts", laikraksts "Padomju Jaunatne", 23.02.1951
4. ↑  National Tournament - Riga 1953
5. ↑  Евгений Загорянский. Лучшие книги

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Italo Santelli** (itāļu: *Italo Santelli*; dzimis 1866. gada 15. augustā, miris 1945. gada 8. februārī) bija itāļu paukotājs, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī viņš tiek uzskatīts par "modernās paukošanas ar zobenu tēvu".

Santelli dzimis 1866. gada 15. augustā Karrodano pilsētā, Ligūrijā. Viņš ir mācījies itāļu skolās, tostarp *Scuola Magistrale of Rome*, kuru absolvēja 1889. gadā. 1896. gadā Santelli tika uzskatīts par atzītu paukošanas speciālistu un pārcēlās uz Budapeštu kopā ar brāli Otello, arī paukotāju, un viņa sievu. Santelli 1897. gadā Ungārijā piedzima dēls Džordžo, kurš saglabāja Itālijas pilsonību, pirms viņš devās uz ASV.

Tieši Ungārijā Italo Santelli sāka veidot jaunu paukošanas ar zobenu stilu. Šis stils ietvēra daudz ātrāku aizsardzību, nekā prasīja klasiskais treniņš, un kļuva pazīstams kā Santelli "modernais stils".

1900. gadā viņš startēja Parīzes olimpiskajās spēlēs, kur demonstrēja savu moderno paukošanas stilu. Šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja divās paukošanas disciplīnās profesionāļiem — paukošana ar floreti un paukošana ar zobenu. Paukošanā ar floreti viņš izcīnīja 6. vietu, bet paukošanā ar zobenu ieguva sudraba medaļu.

Santelli savas karjeras laikā trenēja daudzus ievērojamus paukošanas audzēkņus.

Santelli nomira 1945. gada 8. februārī, 78 gadu vecumā, Livorno.

Atsauces
--------

1. ↑  «Italo Santelli». Olympedia. Skatīts: 2022. gada 28. jūnijs.
2. ↑  «Italo Santelli». *www.oocities.org*.
3. 1 2  «Great Fencing Champions». acfencers.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 15. maijs. Skatīts: 2012. gada 10. oktobris.
4. ↑  «Italo Santelli». *Sports Reference*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 28. jūnijs. Skatīts: 2022. gada 28. jūnijs.

Ārējās saites
-------------

* Italo Santelli (*Olympics* profils) (angliski)
* Italo Santelli (*Olympedia* profils) (angliski)
* Italo Santelli (*Sports Reference* profils) (angliski)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Itālija Itālijas medaļnieki 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs |
| --- |
|  |
| **Medaļas — 5 medaļas** (3 zelta un 2 sudraba medaļas) |
|  |
|  Zelta medaļa | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Jāšana | 
* Džans Džordžo Trisīno

 |
|  |
|  Paukošana | 
* Antonio Konte

 |
|  |
|  Riteņbraukšana | 
* Enriko Brusoni

 |

 |
|  |
|  Sudraba medaļa | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Jāšana | 
* Džans Džordžo Trisīno

 |
|  |
|  Paukošana | 
* Italo Santelli

 |

 |

 |
**Olevska** (ukraiņu: *Олевськ*) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Žitomiras apgabala Korosteņas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos Ubortas upes krastos 165 km no apgabala centra Žitomiras. Līdz 2020. gadam rajona centrs.

Vēsture
-------

Vēstures avotos minēta 977. gadā Pagājušo gadu vēsturē kā viena no drevļanu pilsētām sakarā ar kņaza Oļega Svjatoslaviča bojāeju. Pēc dažu pētnieku domām pilsēta bija kņaza rezidence un dēvēta par Oļegesku (*Олегеск*), kas vēlākos laikos transformējās tagadējā nosaukumā. Tieši Olevska vēstures avotos minēta 1488. gadā sakarā ar zemes īpašuma dāvinājumu. 1641. gadā karalis Vladislavs IV piešķīra Oleskai Magdeburgas tiesības un divus gadatirgus gadā. 1796. gadā Oleska kļuva par pagasta centru. Miests strauji sāka attīstīties pēc Kijivas—Koveļas dzelzceļa līnijas izbūves 1903. gadā. No 1941. gada 21. augusta līdz 15. novembrim Olevska bija «Olevskas Republikas» galvaspilsēta, kas bija pakļauta trimdas Ukrainas Tautas Republikas valdībai.

Atsauces
--------

1. ↑  Енциклопедія історії України. ОЛЕВСЬК

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Olevska***.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Žitomiras apgabala pilsētas  |
| --- |
|  |
| 
* Andrušivka
* Baraņivka
* Berdičiva
* Čudņiva
* Korosteņa
* Korostišiva
* Malina
* Olevska
* Ovruča
* Radomišļa
* Zvjaheļa
* **Žitomira**

 |

 |
**Jānis Lakše-Lasmanis** (vācu: *Johann Laksmann*, 1851—1885) bija latviešu grafiķis, zīmēšanas skolas pamatlicējs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1851. gada 17. februārī Sesavas pagasta Māla kroga krodzinieka Laksmaņa ģimenē. Mācījās Jelgavas reālskolā un Rīgas Vācu amatnieku biedrības skolā (*Gewerbeschule in Riga*). 1875. gadā papildinājās būvmācības skolā Braunšveigas Holcmindē. 
Pēc atgriešanās Rīgā izturēja namdaru meistara pārbaudījumus un strādāja par tehniķi un arhitekta Kārļa Felsko palīgu, līdztekus studēja Rīgas politehnikā.
No 1877. gada mācīja Rīgas Vācu amatnieku biedrības skolā būvkonstrukcijas un zīmēšanu. 1883. gadā nodibināja savu zīmēšanas, būvniecības un amatniecības skolu.

Miris 1885. gada 29. aprīlī Rīgā, apbedīts Rundāles Silmaļu kapos.

Darbi
-----

* 1880. gada II Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku piemiņas albums ar 17 lapām (Zīslaka litogrāfijā Jelgavā)
* Vidzemes latviešu apsveikuma mākslinieciskais noformējums ķeizaram Aleksandram II (1880. gada 19. februārī)

Atsauces
--------

1. ↑  *Latviešu konversācijas vārdnīca*. X. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 19 892-19 893. sleja.
**Istrija** jeb **Istra** (grieķu: *Ἰστρίη*) bija sengrieķu pilsēta Melnās jūras krastā, Mazajā Skitijā, kuru dibināja milētieši getu zemē 7. gadsimta pr.Kr. otrajā pusē. Pilsēta ieguva savu nosaukumu no Istras upes (grieķu: *Ἴστρος*).

Senā pilsēta ar akropoli un tirdzniecības kvartāliem aizņēma 60 ha lielu teritoriju Melnās jūras lagūnas krastā, ziemeļu daļā ar izeju uz Donavas deltu (tur romieši izveidoja kara nometni Halmirisu). Kad mūsu ēras sākumā, deltai aizsērējot, lagūna pārtapa noslēgtā Sinojas ezerā (rumāņu: *Lacul Sinoe*), Istrijas tirdzniecības nozīme stipri samazinājās. Romas laikā vietējie iedzīvotāji nodevās zvejniecībai.

Franču arheologs E. Dežardēns 1868. gadā noskaidroja, ka senā Istrija atrodas dažus kilometrus no ciema ar tādu pat nosaukumu Konstancas žudecā. Sistemātiskus arheoloģiskos pētījumus 20. gadsimtā veica Vasile Pirvans. Viņa atradumi ir izstādīti vietējā arheoloģijas muzejā.

Vēsture
-------

Milētiešu dibināta, lai atvieglotu tirdzniecību ar vietējiem getiem, Istrija skaitās senākā pilsētas tipa apmetne Rumānijas teritorijā. Skimns no Hiosas (ap 110. g.pr.Kr.) datē pilsētas dibināšanu 630. gadā pr.Kr. bet Cēzarejas Eisēbijs noteica dibināšanu 33. Olimpisko spēļu laikā (657—656. gadā pr.Kr.). Pati senākā Rumānijas teritorijā atrastā nauda bija 480. gadā pr.Kr. kaltā sudraba drahma.

Arheoloģiskas liecības rāda, ka visa tirdzniecība ar iekšzemi sākās ar Istrijas dibināšanu. Tirgotāji sasniedza iekšzemes teritorijas caur Istriju un Donavas ieleju, ko apliecina Atikas melnfigūru keramikas, monētu, dekoratīvu priekšmetu, jonisko lebesu un amforu lausku atradumi. Istrijā amforas tika atrastas lielā daudzumā, citas importētas, bet citas vietējās. Vietējā keramika tika ražota, protams, pēc kolonijas dibināšanas 6. gadsimta pr.Kr. vidū. Arhaiskā un klasiskā perioda laikā, Istrijas ziedu laikos, tā atradās auglīgas aramzemes tuvumā. Drīz pēc dibināšanas tā kalpoja par tirdzniecības ostu, bet zvejniecība un lauksaimniecība kalpoja kā papildu ienākumu avots. Bet ap 100. gadu zvejniecība kļuva par Istrijas ienākumu pamatavotu.

Ap 30. gadu Istrija nonāca Romas pakļautībā. Romiešu periodā no 1. līdz 3. gadsimtam pilsētā tika uzcelti tempļi romiešu dieviem, termas un bagātnieku villas. Kopumā Istrija nepārtraukti pastāvēja 14 gadsimtus, sākot no grieķu perioda līdz bizantiešu periodam. Halmirisa līcis, pie kura bija dibināta pilsēta, smilšu sanesumu dēļ pārvērtās ezerā, un piekļuve Melnajai jūrai pakāpeniski tika slēgta. Tirdzniecība turpinājās līdz 6. gadsimtam. 7. gadsimtā avāru un slāvu iebrukumā gandrīz pilnībā tika nopostīts pilsētas cietoksnis, istrieši izklīda, un pilsēta beidza pastāvēt.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Istrija***.
**Piedņepras zemiene** (ukraiņu: *Придніпровська низовина*, baltkrievu: *Прыдняпроўская нізіна*) ir terasēts līdzenums Austrumeiropas līdzenuma dienviddaļā Dņepras kreisajā krastā. Ietilpst Baltkrievijas Gomeļas apgabalā un Ukrainas Čerņihivas, Sumu, Poltavas un daļēji Kijivas, Čerkasu, Dņipropetrovskas un Harkivas apgabalos starp Viduskrievijas augstieni ziemeļaustrumos un Piedņepras augstieni dienvidrietumos.

Zemienes robežās dažkārt izdala Piedņepras un Poltavas līdzenumus. Vidējais augstums 50—160 m, maksimālais — 236 m. Veidots no fluvioglaciāliem un limnoglaciāliem nogulumiem (smiltis, smilšmāls, less). Reljefs līdzens, pazeminās Dņepras virzienā, sastopami sālskupoli. Ziemeļdaļā jauktie meži, purvi, dienviddaļā — mežastepe un stepe, intensīva lauksaimniecība. Naftas un dabasgāzes ieguve.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 567. lpp.
**Kašgārijas grēda** vai **Kongurmuztags** (ķīniešu: 慕士塔格山, *Mùshìtǎgé Shān*) ir kalnu grēda Pamira austrumos, Ķīnā. Reizēm tiek pieskaitīta Kuņluņam, kopā ar Kintau veidojot tā tālāko ziemeļrietumu izvirzījumu. Stiepjas aptuveni 100 km garumā starp Gezdarju ziemeļos un Taškorganu dienvidos; rietumos paceļas Sarikola grēda, bet austrumos plešas Tarimas ieplaka. Dažos avotos Kašgārijas grēdai pieskaita arī Kintau un Ulugartagu ziemeļos līdz Markanas upei un Taškorgantagu dienvidos. Grēda veidota no gneisiem, granītiem, kvarcītiem; smailas kores, stāvas, klinšainas nogāzes, dziļas aizas. Apledojums vairāk kā 600 km². Vidējais augstums 5000—6000 metru, augstākās virsotnes ir Kongurs (7719 m) un Muztagata (7546 m). Ziemeļu nogāzēs kalnu stepes, dienvidu un austrumu — pustuksneši un tuksneši. Upju ielejās tugaji.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 341. lpp.
2. ↑  «Карты всего мира». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 30. martā.
**Simelue** (indonēziešu: *Pulau Simeulue*, aču: *Pulo Simeuluë*) ir Indonēzijai piederoša sala Indijas okeānā. Administratīvi ietilpst Ačehas reģionā, kur veido atsevišķu apriņķi. Lielākā apdzīvotā vieta ir Sinabana (28 927 iedzīvotāji) salas dienvidaustrumos. Lielākā daļa iedzīvotāju ir simaluri, kas radniecīgi tālāk dienvidos esošās Niasas salas iedzīvotājiem.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies Indonēzijas rietumdaļā, 130 km platais Mentavaju šaurums to atdala no Sumatras krasta austrumos. Piekrastē vairākas mazākas saliņas, kas administratīvi pakļautas Simelues apriņķim. Salas reljefs paugurains, valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

Vēsture
-------

Sala eiropiešiem vēsturiski zināma kā Vepru sala (*Hog Island*), kur piestāja kuģi, kas meklēja ostas Sumatras rietumkrastā garšvielu iepirkšanai.

2004. gada Indijas okeāna zemestrīces epicentrs atradās tieši pie salas dienvidu krasta 30 km dziļumā un salas rietumu krasts pacēlās par 2 metriem. Lai arī zemestrīces izraisītais cunami nodarīja ievērojamus postījumus, salā gāja bojā tikai seši cilvēki — pēc postošās 1907. gada zemestrīces salas iedzīvotājiem bija izveidojusies tā sauktā *smong* zinība, kas noteiktu pazīmju gadījumā lika steigšus meklēt augstāku vietu.

Atsauces
--------

1. ↑  Notices of the Indian Archipelago & Adjacent Countries
2. ↑  Smong: The Tsunami Story

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Simelue***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)