recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mariama Mkrtčjana** (armēņu: Մկրտչյան Մարիամ; dzimusi 2004. gada 27. februārī Erevānā) ir Armēnijas starptautiskā meistare šahā (2022).

Biogrāfija
----------

Mariama sākusi spēlēt šahu astoņu gadu vecumā, viņas pirmais treneris bija šaha skolotājs Sevaks Bagdasarjans, kura vadībā viņa 2014. gadā kļuvusi par Eiropas meiteņu šaha vicečempioni vecuma grupā līdz 10 gadiem.

2022. gada februārī izcīnījusi 2. vietu Armēnijas sieviešu šaha čempionātā.

2022. gada janvārī uzvarējusi Armēnijas sieviešu šaha čempionātā.

2022. gada septembrī, uzvarot visās 11 partijas, izcīnījusi uzvaru Pasaules jauniešu čempionātā šahā U14 meiteņu vecuma grupā.

2022. gada novembrī Antaljā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu G18 vecuma grupā.

2023. gada novembrī Daglasā ierindojusies 40. vietā "FIDE Women's Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

2024. gada martā izcīnījusi 3. vietu starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Taškentā.

Pārstāvējusi Armēniju Pasaules šaha olimpiādēs:

* 2018. gadā pie ceturtā galdiņa 44. sieviešu šaha olimpiādē Čennai (+5, =3, -1).

Par panākumiem turnīros FIDE 2022. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  24th EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2014 U10 Girls
2. ↑  76th Armenian Women's Ch. The Highest League
3. ↑  77th Armenian Women's Ch. The Highest League
4. ↑  World Youth Chess Championships 2022 - Girls 18
5. ↑  European Youth Chess Championship 2022 - Girls 18
6. ↑  023 FIDE Women's Grand Swiss
7. ↑  2nd International Women's Chess Championship Festival "A"
8. ↑  «Chess-Results Server Chess-results.com - 44th Olympiad Chennai 2022 Women». *chess-results.com*.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Oleksandrs Šovkovskis** (ukraiņu: *Олександр Володимирович Шовковський*; dzimis 1975. gada 2. janvārī Kijivā) ir bijušais Ukrainas futbola vārtsargs.

Karjera
-------

### Kijivas "Dinamo"

Šovkovskis ir Kijivas "Dinamo" futbola akadēmijas audzēknis. No pusaudža gadiem līdz šim brīdim Šovkovskis ir spēlējis tikai vienā klubā. Viņš ir visvairāk spēles aizvadījušais spēlētājs visā Dinamo vēsturē. Soli pa solim viņš no jauniešu komandām nonāca Dinamo pamatsastāvā, kur debitēja 1993. gadā. Nākamajā gadā viņu jau izsauca uz Ukrainas futbola izlasi. Lielāko savu karjeras daļu viņš ir bijis Dinamo pamatvārtsargs, izņemot nelielu periodu, kad viņam bija problēmas ar savainojumiem. Fanu un mediju vidū viņš kļuva populārs ar savu prasmi atvairīt 11 metru sitienus.

### Ukrainas izlase

Šovkovskis bija Ukrainas izlases pamatvārtsargs 2006. gada Pasaules kausā. Viņš atvairīja 2 pēcspēles 11 metru sitienus spēlē pret Šveices izlasi otrās kārtas spēlē, ļaujot Ukrainai iekļūt ceturtdaļfinālā. Šovkovski atzina par labāko spēlētāju spēlē.

Ārējās saites
-------------

* Oleksandrs Šovkovskis kluba vietnē
* Šovkovska oficiālā vietne
* *WorldFootball* profils (angliski)

* *National-Football-Teams* profils (angliski)

* *Transfermarkt* spēlētāja profils (angliski)

* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)

* *Eu-football.info* profils (angliski)

* *FBref* spēlētāja profils (angliski)
**Tatjana Gorbačika** (1928—2017) bija krievu paleontoloģe-biostratigrāfe, ģeoloģiski mineraloģisko zinātņu doktors (1984), Maskavas Universitātes paleontoloģijas katedras vadošais zinātniskais darbinieks (1986—2017), Maskavas Dabaspētnieku biedrības biedre (1963) un prēmijas laureāts (1983). Specializējās mezozoja foraminīferu tēmā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimusi Ivanovā, kalpotāja ģimenē. 1946. gadā beidza Ivanovas vidusskolu un tajā pat gadā iestājās Maskavas Universitātes ģeoloģijas fakultātē. Pēc universitātes paleontoloģijas katedras beigšanas 1951. gadā iestājās aspirantūrā. 1955. gadā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju tēmā "Apakšējā krīta Krimas un Ziemeļkaukāza foraminīferas" (*Нижнемеловые фораминиферы Крыма и Северного Кавказа*), un tika ieskaitīta par jaunāko zinātnisko darbinieku paleontoloģijas katedrā. 1959. gadā tika paaugstināta par vecāko, bet 1986. gadā par vadošo zinātnisko darbinieku. 1984. gadā aizstāvēja doktora disertāciju tēmā "Juras un agrā krīta PSRS dienvidu planktona foraminīferas" (*Юрские и раннемеловые планктонные фораминиферы юга СССР*).

Pētīja fosilos vienšūņu organismus — foraminīferas augšējās juras un apakšējā krīta nogulumos dažados PSRS reģionos (Krima, Kaukāzs, padomju Karpati, Austrumeiropas platforma), kā arī citās valstīs (Francija, Šveice, kā arī Atlantijas okeāns — dziļūdens urbumu paraugos). Pirmo reizi vispusīgi raksturoja foraminīferu planktona dzīvesveida izveidošanos, izpētīja agrīnā planktona evolūcijas virzienus un likumsakarības, konstatēja tā attīstības periodus, paleobioģeogrāfiskās īpatnības globālā mērogā, sastādīja paleobioģeogrāfiskās kartes. Pamatojoties uz bentosa un planktona foraminīferu morfoloģijas, sistemātikas, filoģenēzes un ģeoloģiskās izplatības īpatnību pētījumiem, prezentēja PSRS dienvidu apakšējā krīta nogulumu dalījuma stratigrāfiskās zonālās shēmas. Publicēja vairāk, kā 100 zinātniskās publikācijas. Maskavas Universitātē lasīja lekcijas un vadīja praktiskās nodarbības "Paleontoloģijas" un "Mikropaleontoloģijas" kursos, organizēja ģeoloģisko praksi Krimā un VDR.

Piemiņa
-------

Par godu zinātniecei viņas vārdā ir nosauktas dažas foraminīferas: *Hedbergella gorbachikae* Longoria, 1974 †, un *Bitaxia gorbachikae* (Plotnikova, 1976) †, kā arī *Hedbergella gorbachikae* biostratigrāfiskā zona Rietumeiropas stratigrāfiskajā shēmā.

Atsauces
--------

1. ↑  Большая биографическая энциклопедия.
**Jūlija Tkača** (ukraiņu: *Ю́лія Анатоліївна Ткач*, meitas uzvārds — Ostapčuka (*Остапчу́к*); dzimusi 1989. gada 26. septembrī) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2014. gada pasaules čempione, trīskārtējā Eiropas čempione, 2019. gada Eiropas spēļu čempione, Ukrainas Nopelniem bagātā sporta meistare.

Biogrāfija
----------

Dzimusi 1989. gadā Koveļā. Ar brīvu cīņu sāka nodarboties 2002. gadā. 2008. gadā viņa piedalījās olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur ieņēma 11. vietu. 2010. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci. 2011. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Pasaules čempionātā palika 7. vietā. 2012. gadā viņa atkal uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Londonas olimpiskajās spēlēs ieņēma tikai 7. vietu. 2014. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci, bet uzvarēja Pasaules čempionātā.

2016. gada Eiropas čempionāts notika Rīgā. Svara kategorijas līdz 63 kg finālā Tkača tikai pēc sīvas cīņas zaudēja rīdziniecei Anastasijai Grigorjevai un saņēma sudraba medaļu.

Nākamajos divos gados Tkačai uz goda pjedestāla bija jākāpj vēl vairākas reizes. Parīzē 2017. gada pasaules čempionā viņa saņēma sudraba medaļu, gadu vēlāk Budapeštā — bronzas medaļu. 2017. gada Eiropas čempionātā — bronzas medaļu.

2019. gada Eiropas spēles Minskā viņa pieveica visas pretinieces un ieguva 2. Eiropas spēļu čempiones titulu.

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētas Romā Eiropas čempionātā, cīnoties svara kategorijā līdz 62 kg, Jūlija finālā pieveica Krievijas sportisti Innu Tražukovu un trešo reizi ieguva Eiropas čempiones titulu.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Kņazienes Olgas ordenis, 3. pakāpe.
* Ordenis "Par Nopelniem" 3. pakāpe (2016).

Atsauces
--------

1. ↑  «Grigorjeva savās mājās izcīna uzvaru Eiropas čempionātā» (latviešu). LSFP. 09 Mar 2016. Skatīts: 2020-04-23.
2. ↑  «Юлия Ткач стала трехкратной чемпионкой Европы по борьбе» (krievu). LB.ua. 14 FEB 2020. Skatīts: 2020-04-19.
3. ↑  «Президент нагородив спортсменів» (ukraiņu). Асоціації спортивної боротьби України. Skatīts: 2020-04-19.
4. ↑  Указ Президента України № 80/2016 від 4 березня 2016 року «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Міжнародного жіночого дня»(ukrainiski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
*Tu-95* un transporta lidmašīna *Il-78* kopā ar diviem iznīcinātājiem *MiG-29* 9. maija militārajā parādē Maskavā (2008).
**Tu-95** (krievu: *Туполев Ту-95*) ir PSRS līdz 1952. gadam radīts četru turbopropelleru dzinēju stratēģiskais bumbvedējs ar raķešu palaišanas platformu. Krievijas bruņotie spēki to izmantoja raķešu uzbrukumiem gan Sīrijas pilsoņu karā 2015. gadā, gan Krievijas 2022. gada iebrukumā Ukrainā.

Vēsture
-------

1951. gadā PSRS valdība apstiprināja jauna starpkontinentālā bumbvedēja izstrādes projektu, lai radītu līdzinieku ASV bumbvedējam *Boeing B-52 Stratofortress*. Tajā izmantoja četrus savienotus turbopropellerus, katru aprīkotu ar diviem pretēji rotējošiem propelleriem ar četrām lāpstiņām katrā. Šo dzinēju izstrādāja pēc Otrā pasaules kara ieslodzīto Vācijas inženieru komanda *Junkers-Motorenbau* inženiera Ferdinanda Brandnera vadībā.

*Tu-95* sākotnēji bija paredzēts brīvi krītošu kodolieroču nomešanai, pēc tam to pārveidoja spārnoto raķešu palaišanai no gaisa un patrulēšanai ar AWACS platformu (*Tu-126*). Pēc elektroniskās sistēmas modernizācijas Krievijas Federācijas gaisa spēkiem 2020. gada martā piegādāja bumbvedējus *Tu-95MS*.
Kārlis Rēbergs Latvijas armijas virsnieka uniformā.
**Kārlis Rēbergs** (1904—1945), bija Latvijas Bruņoto spēku Latgales artilērijas pulka baterijas komandieris, vēlāk Latviešu leģiona virsnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1904. gada 25. jūlijā Ventspilī. 1923. gadā absolvēja Ventspils vidusskolu, mācījās Kara skolas Artilērijas nodaļā (1923-1926), sāka militāro dienestu kā Latgales artilērijas pulka vada komandieris, 1937. gadā viņu piekomandēja Jātnieku pulkam.

Pēc Latvijas okupācijas Rēbergs turpināja dienestu 24. teritoriālajā korpusa, bija 623. artilērijas pulka štāba priekšnieka palīgs, 
Vērmahta iebrukuma laikā 1941. gada jūnija beigās Kārlis Rēbergs dezertēja no Sarkanās armijas. 
1942. gada martā bija Rīgas I policijas bataljona adjutants, 1943. gadā kļuva par 15. divīzijas instruktoru baterijas komandieri, 1944. gadā par divīzijas artilērijas pulka komandieri pulkvežleitnanta pakāpē.

1945. gada 1. maijā Rēbergs pazuda bez vēsts pie Dancigas.

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Rīga II** jeb **Rīgas Tukuma stacija** (vācu: *Tukumer Bahnhof*) bija dzelzceļa stacija Rīgā. Stacijas ēkas atradās līdzās Kārļa (tagadējai 13. janvāra) ielai iepretī Kungu ielai. Līdz mūsdienām no šīs stacijas nekas nav saglabājies.

Vēsture
-------

Staciju Rīga II ierīkoja 1872. gadā kā dzelzceļa līnijas Rīga—Bolderāja galastaciju.
Pāri jaunajam Daugavas tiltam bija savienojums ar Rīgas—Jelgavas līnijas galastaciju Torņakalnā. Kad 1877. gadā atklāja satiksmi Tukuma virzienā (sākumā līdz Majoriem) un uzbūvēja otru sliežu ceļu, stacija ieguva Rīgas-Tukuma dzelzceļa stacijas nosaukumu.

Pēc 1902. gada izstrādātā Rīgas dzelzceļu mezgla pārbūves plāna, kas paredzēja vienu centrālo staciju visiem Rīgā ienākošajiem vilcieniem, līdz 1914. gadam sliežu ceļus pacēla virs Rīgas ielām, un uzbūvēja jauno dzelzceļa tiltu pār Daugavu, bet Tukuma staciju likvidēja.

Attēlu galerija
---------------

* Rīgas Tukuma stacija (pirms 1914)Rīgas Tukuma stacija (pirms 1914)
* Rinda pie stacijas kasesRinda pie stacijas kases
* Jūrmalas vilciena pienākšana Rīgas Tukuma stacijāJūrmalas vilciena pienākšana Rīgas Tukuma stacijā
* Rīgas Tukuma stacijas nojaukšana (1914)Rīgas Tukuma stacijas nojaukšana (1914)
* Koku stādīšana bijušās stacijas vietā (1935)Koku stādīšana bijušās stacijas vietā (1935)
* Agrākās Tukuma stacijas vieta 2014. gadāAgrākās Tukuma stacijas vieta 2014. gadā

Atsauces
--------

1. ↑  Stokenberga, D. Rīgas dzelzceļa mezgla projekts radīts 1902. gadā[novecojusi saite]
**Sveika, pasaule** ir datorprogramma, kas izvada uzrakstu "Sveika, pasaule!" (parasti angļu valodā "Hello, world!") uz datora displeja. Tā kā tā ir viena no vienkāršākajām iespējamajām programmām, to parasti izmanto, lai iesācējiem nodemonstrētu kādas programmēšanas valodas pamatsintaksi vai arī lai pārliecinātos, ka valoda vai sistēma darbojas korekti. Uz iekārtām, kam nav displeja, to parasti aizstāj ar programmu, kas dod kāda cita veida signālu, piemēram, ieslēdz gaismas diodes.

Pirmo reizi "Sveika, pasaule" tika izmantota kā ievads jaunā programmēšanas valodā 1974. gada grāmatā *The C Programming Language*, kura lasītājus iepazīstināja ar valodu C. Programmas kods bija šāds:

```
 main()
 {
 printf("hello, world");
 }

```

Piemēri
-------

### BASIC

```
10 PRINT "Hello, World!"
20 END

```

### Batch fails

```
@echo off
echo Hello, World!

```

### Bash

```
echo "Hello, World!"

```

### C

```
#include <stdio.h>

int main(void) 
{
 printf("Hello, World!\n");
 return 0;
}

```

### C++

```
#include <iostream>

int main() 
{
 std::cout << "Hello, World!\n";
 return 0;
}

```

### C#

```
Console.WriteLine("Hello, World!");

```

### COBOL

```
IDENTIFICATION DIVISION.
PROGRAM-ID. HELLO-WORLD.
\* simple hello world program
PROCEDURE DIVISION.
 DISPLAY 'Hello, world!'.
 STOP RUN.

```

### Clojure

```
(println "Hello, world!")

```

### Dart

```
void main() {
 print('Hello, World!');
}

```

### Elixir

```
IO.puts("Hello, World!")

```

### Ezhil

```
பதிப்பி "உலகே வணக்கம்"
பதிப்பி "Hello, World"
exit()

```

### Fortran

```
program Hello
 print \*, "Hello, World!"
end program Hello

```

### Go

```
package main
import "fmt"

func main() {
 fmt.Println("Hello, World!")
}

```

### Haskell

```
main :: IO ()
main = putStrLn "Hello, World!"

```

### Java

```
class Main {
 public static void main(String[] args) {
 System.out.println("Hello, World!");
 }
}

```

### JavaScript

```
console.log("Hello, World!");

```
In current versions:

```
document.write("Hello, World!");

```

### Kotlin

```
package org.kotlinlang.play 
fun main() { 
 println("Hello, World!") 
}

```

### Logo

```
print [Hello, World!]
```

### Lua

```
print("Hello, World!")

```

### mq

```
function hello(r) {
 r.return(200, "Hello, world!");
}

export default {hello};

```

### Objective-C

```
#import <Foundation/Foundation.h>

int main(int argc, const char \* argv[]) {
 @autoreleasepool {
 NSLog(@"Hello, World!");
 }
 return 0;
}

```

### Pascal

```
program Hello;
begin
 writeln ('Hello, World!')
end.

```

### Perl

```
print "Hello, World!\n";

```

### PHP

```
<?php
echo "Hello, World!";
?>

```

### PowerShell

```
'Hello, World!'

```

### Python

```
print("Hello, World!")

```

### Ruby

```
puts "Hello, World!"

```

### Rust

```
fn main() {
 println!("Hello, World!");
}

```

### Swift

```
print("Hello, World!")

```

### Zig

```
const std = @import("std");

pub fn main() void {
 std.debug.print("Hello, world!", .{});
}

```
Triju māsu attēls uz ASV dolāra monētas.
**Trīs māsas** ir apzīmējums trim galvenajiem Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju kultūraugiem — kukurūzai, pupām un ķirbjiem. Tos audzēja ciltis kontinenta austrumu mežainajos apgabalos no Lielajiem ezeriem līdz Floridai dienvidos, pueblu tautas Savienoto Valstu dienvidaustrumos un Mezoamerikas iedzīvotāji. Arī vairākām bizonu mednieku prēriju ciltīm pusi no pārtikas veidoja "trīs māsas".

Kukurūza
--------

Galvenais kultūraugs bija kukurūza. Tā dod cieti enerģijai un var nodrošināt 75 procentus cilvēka ķermeņa vajadzību pēc barības vielām. Ciltis audzēja dažādas kukurūzas šķirnes (irokēzi — piecpadsmit šķirnes). Bieži izmantoja kolektīvo augu audzēšanas metodi, kad vienā laukā audzēja arī pupas, kas vijās ap kukurūzas kātiem, un ķirbjus, kas nomāca nezāles un uzturēja augsni mitru.

Sekotanu ciemats, kuru ieskauj apstrādāti lauki (Ziemeļkarolīna 1585. gada zīmējums.)
Irokēzu sievietes no kukurūzas vālītēm ar brieža žokļa kaulu izlobīja sēkliņas. Tad, lai izmiekšķētu miziņas, tās izvārīja sārmā (to gatavoja no vārītiem pelniem). Sārmu un miziņas noskaloja īpašā grozā, sēkliņas izžāvēja, pēc tam tās ilgi berza miezerī, līdz ieguva rupja maluma miltus.

Daļu kukurūzas kontinenta ziemeļos saglabāja trūcīgajiem ziemas mēnešiem. Kukurūzas vālītes izkāra mājokļos un izkaltēja — dažas pēc tam iztīrīja un sēklas glabāja izraktās bedrēs, kuras izklāja ar zāli un niedrēm. Lai aizsargātu no aukstuma, glabātavas pārklāja ar mizu. Šādās bedrēs glabāja arī pupas, ķirbjus, saulespuķu sēkliņas.

Kontinenta dienvidaustrumos dzīvojošo čeroku vīrieši nolīda līdumu. Pēc tam sievietes kaplēja zemi un izveidoja mazus uzkalniņus, kuros stādīt kukurūzu. Parasti sēja divas augu kultūras — vienu, ko ēst vasarā, un otru, ko rudenī izkaltēt un uzglabāt ziemai. Kad kukurūza bija nolobīta un nomazgāta, to samala miltos. Pēc tam, lai atsijātu rupjākas daļiņas, miltus izsijāja īpašos grozos, kas bija līdzīgi mūsdienu sietam.

Pupas un ķirbji
---------------

Atkarībā no dabas un vēstures nejaušībām, kontinentā audzēja dažādas pupu šķirnes. Tomēr tām visām piemita vērtīgas īpašības. Pupas ir vērtīgs uztura produkts, jo tajās ir liels daudzums olbaltumvielu un vitamīnu (it īpaši niacīna, kuru kukurūza nesatur). Pupu olbaltumvielās ir neaizstājamās aminoskābes lizīns un triptofāns, kuru nav kukurūzā, līdz ar to abi kopā šie produkti veido sabalansētu uzturu. Tikpat nozīmīgi bija tas, ka kaltētas pupas varēja uzglabāt bez bojāšanās pat gadiem ilgi.

Ķirbji, kas nogatavojās rudenī, bija ļoti vērtīgi dārzeņi. Angļu kolonisti izdomāja saldo ķirbju pīrāgu, kas tagad ir Pateicības dienas ēdiens.

Galerija
--------

* Patuksets Skvanto, kas mācīja Plimutas kolonistus audzēt kukurūzu.Patuksets Skvanto, kas mācīja Plimutas kolonistus audzēt kukurūzu.
* KukurūzaKukurūza
* PupasPupas
* Dažādas ķirbju šķirnesDažādas ķirbju šķirnes

Literatūra
----------

* Kurts Cerams. Pirmais amerikānis. Rīga. Zinātne (sērija "Apvārsnis"). 1985.
* Deivids Mērdoks. Ziemeļamerikas indiāņi. Rīga. Zvaigzne ABC (sērija "Redzeslokā"). 1997. ISBN 9984046206
**Deniss Mortons Horns** (angļu: *Dennis Morton Horne*; 1920. gada 19. oktobris Sari — 2015. gada 3. maijs Kenta) bija Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc Otrā pasaules kara kapteiņa dienesta pakāpē atvaļinājies no armijas un mācījies Oksfordas Universitātē, kur nopietni aizrāvies ar šahu. 1948. gada Plimutas starptautiskajā šaha turnīrā uzvarējis Pasaules eksčempionu šahā Maksu Eivi. 1949. gadā bijis otrais Lielbritānijas pirmajā šaha čempionātā pēc Šveices sistēmas. Bijis asa stila šahists, bieži lietojis tādu atklātni kā karaļa gambīts. Pārstāvējis Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1952. gadā, kur individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu. 1954. gadā vēl piedalījies Hastingsas tradicionālajā šaha turnīrā, kurā, lai gan pārspējis Fridriku Oulafsonu, tomēr palicis pēdējā vietā.
Vēlākajos gados šaham veltījis mazāk laika, jo vairāk aizrāvies ar bridžu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Dennis Morton Horne
2. ↑  Hastings 1953/54
3. ↑  «Dennis Morton Horne (1920-2015)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 30. jūnijā. Skatīts: 2016. gada 27. maijā.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Šis raksts ir par ezeru Āfrikā. Par par ezeru Džūkstes pagastā skatīt rakstu Kundziņu ezers.

**Turkanas ezers** (angļu: *Lake Turkana*), agrāk saukts arī **Rūdolfa ezers**, ir liels sālsezers Kenijā, pati ziemeļu daļa atrodas Etiopijā. Ezers sakrīt ar lielā Austrumāfrikas lūzuma zonu, atrodas tuksneša zonā. Pasaulē lielākais pastāvīgais ezers tuksneša zonā, spēj saglabāties sava salīdzinoši lielā dziļuma dēļ. Pasaulē lielākais ezers ar sārmainu ūdeni. Ezerā un tā tuvumā var būt spēcīgas vētras, jo ezers iesilst un atdziest lēnāk nekā apkārtējā zeme. Turkanas ezera apkaime joprojām ir maz pārveidota, to reti apmeklē eiropieši. Vietējie iedzīvotāji pārsvarā pieder gabra, rendille un turkana ciltīm.

Turkanas ezers
Ezerā ietek trīs upes — Kerio, Omo un Terkvela. Ezeram nav iztekas, ūdens iztvaiko. Laikaposmā no 1975. gada līdz 1993. gadam ezera līmenis ir krities par 10 metriem.

Sākotnēji, 1888. gadā ezers tika nosaukts par Rūdolfa ezeru par godu Austrijas kroņprincim. 1975. gadā ezers tika pārdēvēts par Turkanas ezeru.

Ezerā dzīvo Nīlas asaris un citu sugu zivis. Agrāk ezerā dzīvoja Āfrikā lielākā krokodilu populācija. 14 000 krokodilu dzīvoja Centrālajā salā. Lielais ūdens daudzums tuksnešainā apvidū padara Turkanas ezeru par nozīmīgu migrējošo putnu atpūtas un barošanās vietu. Apkaimē dzīvo lauvas, gepardi, žirafes un daudzas citas zīdītāju sugas. Ezera apkaimē vairs nav sastopami ziloņi un degunradži. Turkanas ezera nacionālie parki (Sibiloi nacionālais parks, Centrālās salas nacionālais parks, Dienvidu salas nacionālais parks) ir UNESCO Pasaules Mantojuma sarakstā iekļauta vieta.

Antropoloģiski atklājumi ezera apkaimē
--------------------------------------

Pirms diviem — trim miljoniem gadu ezers bija lielāks un apkaime — auglīgāka. Šeit dzīvoja pirmie hominīdi. Ezera apkaimē Ričards Līkijs veicis daudzus pasaules zinātnei ļoti nozīmīgus antropoloģiskus izrakumus. Ezera apkaimē atrasts arī jaunas cilvēku ģints sugas galvaskauss, suga nosaukta ezera vārdā *Homo rudolfensis*. 1984. gadā šeit tika atklāts Turkanas zēns — praktiski pilns *Homo erectus* skelets. Šeit atklāts arī 3,5 miljonus gadu vecs galvaskauss, kas pieder jaunatklātai sugai *Kenyanthropus platyops*.

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts

Ārējās saites
-------------

* Turkanas ezera apraksts UNESCO Pasaules mantojuma vietu sarakstā (angliski)
* Sibiloi nacionālais parks, Pasaules Mantojuma vieta (angliski)
* Turkanas baseinā notiekošie paleoantropoloģiskie pētījumi (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 315149360
* LCCN: sh85115717
* GND: 4061250-8
* SELIBR: 152068
* SUDOC: 027242757
* BNF: cb11932778t (data)

 |

 |
**Edvards** ir tradicionāls vīriešu personvārds daudzām tautām. Cēlies no angļu valodas personvārda *Edward*, kas savukārt atvasināts no anglosakšu *Éadweard* (saliktenis no *ead* — 'turība, veiksme' un *weard* — 'sargs'). Latviešu kalendārā vārdadienu svin 26. maijā.

No 8. līdz 20. gadsimtam Edvards bija vairāku angļu Veseksu dinastijas, Plantagenetu dinastijas, Tjudoru dinastijas, Jorku dinastijas, Saksijas Koburgas un Gotas dinastijas, Vindzoras dinastijas karaļu vārds. 15. gadsimtā par Portugāles karali kļuva Edvards (Duarte I).

Varianti dažādās valodās
------------------------

* *Eduardus* (latīņu)
* *Duarte* (portugāļu)
* *Eduardo* (spāņu)
* *Édouard* (franču)
* *Edoardo* (itāļu)
* *Eduard* (vācu)
* *Eduards, Edvards, Edvarts* (latviešu)
* *Edvard* (zviedru)
* *Эдуард* (krievu)

Saīsinātās formas ir Eds (*Ed*), Edijs (*Eddy, Eddie*), Teds (*Ted*), Tedijs (*Teddy*) un Neds (*Ned*).

Izplatība Latvijā
-----------------

Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2017. gada 31. martu Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 1823 personas ar vārdu *Edvards*.

Atsauces
--------

1. ↑  pmlp.gov.lv[novecojusi saite] datu bāzes stāvoklis uz: 31.3.2017.

Skatīt arī
----------

* Eduards
* Edvarts
**Katedrāle** ir latviešu rokgrupa, viena no latviešu rokmūzikas aizsācējām 1960. un 1970. gadu mijā.

Vēsture
-------

Grupas dalībnieki ģitārists Gunārs Šimkus un taustiņinstrumentālists Vilnis Šmīdbergs iepazinās jau 1964. gadā, armijas dienestā Moldāvijas PSR. Kādu laiku pēc dienesta abi kopā dibināja grupu, kas pēc bundzinieka Eināra Raibā (iepriekš spēlējis "Eolikā") pievienošanās 1969. gada pavasarī sāka aktīvu koncertdarbību, iegūstot lielu popularitāti jauniešu vidū. Grupas galvenā autoritāte rokmūzikā bija *The Beatles*, un grupa izpildīja arī viņu dziesmas, taču nozīmīgākā repertuāra daļa bija pašu dalībnieku Šimkus un Šmīdberga oriģinālkompozīcijas, kas bija smagākas un psihedēliskākas, tās izcēlās ar polifonas daudzbalsības izmantojumu.

Lai arī varas iestādes īpaši nekavēja grupas darbību, presē parādījās publikācija, kurā bija nosodīta grupas uzstāšanās Siguldas kultūras namā 1970. gadā: "tas bija aurojošu bārdaiņu bars, kas, ģitārēm trinkšķot, auroja katrs savā manierē".

1970. gada beigās atkarības problēmu dēļ grupu pameta Einārs Raibais, viņa vietā stājās talantīgs džeza bundzinieks Vladimirs Smirnovs. Taču dažādu iemeslu dēļ grupas darbība apsīka — V. Šmīdbergs sāka kompozīcijas studijas konservatorijā, un viņam neatļāva tās savienot ar darbošanos rokmūzikā, savukārt Šimkus un Smirnovs 1972. gadā kļuva par Raimonda Paula jaunā studijas ansambļa "Studija" dalībniekiem. Ansambļa repertuārā bija arī Šimkus dziesmas, kuras iedziedāja Viktors Lapčenoks un Nora Bumbiere. Skaņuplatē "Dzied Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks" (1975) bija iekļautas piecas G. Šimkus dziesmas un viena V. Šmīdberga dziesma. No 1974. gada Šmīdbergs darbojās ansamblī, kas vēlāk Mārtiņa Brauna vadībā kļuva par "Sīpoliem". E. Raibais 1972. gada pavasarī mira. V. Smirnovs emigrēja uz ASV. 

Tika uzskatīts, ka "Katedrāles" ieraksti nav saglabājušies, taču 2013. gadā G. Šimkum izdevās gan pēc notīm, gan pēc atmiņas restaurēt divus 1969. gada gabalus – "Avots" un "Tas trakais kavalieru gads", kuri tika ierakstīti maksimāli tuvu oriģinālajam skanējumam. Tie iekļauti dokumentālās filmas "Savējie sapratīs" 1. daļā "Sešdesmitie. Sākums", kurā G. Šimkus, V. Šmīdbergs un V. Smirnovs stāsta par grupas vēsturi.

2014. gadā G. Šimkus "Katedrālei" rakstīto dziesmu "Tās puķītes" savā repertuārā iekļāva Jānis Šipkēvics.

2021. gada 10. oktobrī Rīgā, Lielajā ģildē notiek koncerts "Katedrāle un roks", kurā tiek atskaņots G. Šimkus un V. Šmīdberga muzikālais jaundarbs, kurā izmantotas grupas dziesmas.

Ārējie resursi
--------------

* 
* Daiga Mazvērsīte, "Katedrāle" - Nacionālā enciklopēdija

Atsauces
--------

1. ↑  Par kādu vieglo mūziku mēs esam? "Cīņa", 1970, 19. marts
2. ↑
3. 1 2
4. ↑  "Katedrāle" - "Avots"
5. ↑  Bītīt matos (28.07.2013 Edgars Āboliņš iepazīstina ar Laba Daba 2013).
6. ↑  Rudaks, U. Filma "Savējie sapratīs" – latviešu roka vēstures restaurācija uz lielā ekrāna. Diena, 2016, 17. marts.
7. ↑  Gunārs Šimkus - Tās puķītes. YouTube.com.
**Jānis Čoke** (dzimis 1878. gada 24. septembrī, miris 1910. gada 9. jūnijā), segvārds *Brašais*, bija latviešu sociāldemokrāts un profesionāls revolucionārs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1878. gada 24. septembrī Idus pagastā. Strādāja Rīgas fabrikās. 1902. gadā iestājās LSDSP, 1905. gada revolūcijas laikā kopā ar jaunākajiem brāļiem Kārli (1884-1929), Gustavu (1886-1952) un Ādamu (1890-1911) izveidoja kaujinieku pulciņu "Brašie". 1905. un 1906. gadā piedalījās kaujinieku uzbrukumos Rīgas centrālcietumam, fabrikas "Provodņik" dragūnu sardzes komandai, Rīgas Policijas pārvaldei. Pēdējais uzbrukums Krievijas Valsts bankai Helsinkos notika 1906. gada 26. februārī [v.s. 13. februārī]. Nākamajā dienā Tamperes stacijā Jāni Čoki arestēja un aizveda uz policijas iecirkni. Tur viņš nogalināja divus policistus, bet trešo ievainoja. Pēc vairāk nekā trīs stundu apšaudes Čoki saņēma gūstā. Turku apgabala tiesa notiesāja viņu par laupīšanu un tīšu slepkavošanu un piesprieda mūža ieslodzījumu. 

Miris 1910. gada 9. jūnijā Turku cietumā.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. 2. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 360. lpp.
Šis raksts ir par karakuģi. Par citām jēdziena **Imanta** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Mīnu aizžogotājtraleris "Imanta" (ap 1930).
**Imanta** bija 1926. gadā Havrā uzbūvēts Latvijas Kara flotes mīnu aizžogotājtraleris. Ūdensizspaids (dedveits) 256 t, garums 48,8 m, platums 6,4 m, iegrime 1,8 m, maksimālais ātrums 14 mezgli, divi tvaika dzinēji ar kopējo jaudu 750 ZS. Tā komandā bija 39 jūrnieki (ieskaitot 4 virsniekus).

Vēsture
-------

Viesturs klases, kurā ietilpa arī kuģis ar šādu pašu nosaukumu, kuģi ražoja uzņēmums *Ateliers et Chantiers* (AC) *Augustin Normand* un ūdenī to ielaida 1926. gada maijā. 1930. un 1931. gados piedalījās Ziemeļvalstu kara flotes kopējos manevros. Vairākkārt Latvijas kara flotes sastāvā devās uz Eiropas valstīm (1935. gadā uz Lietuvu, Zviedriju).

Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 13. augustā PSRS iekļāva kuģi savā Baltijas kara flotē un 1940. gada 17. oktobrī kuģi pārdēvēja par "T-299". 
1941. gada 1. jūlijā, uzbraucis uz mīnas, tas nogrima Monzunda jūras šaurumā.

Komandieri
----------

* komandkapteinis Antons Brūders (1906–1941)
* jūras kapteinis Fricis Lipstons (1889–1965)

Aprīkojums
----------

* 76,2 mm zenītlielgabals
* trīs 12,7 mm ložmetēji
* četri mīnu traļi

Bibliogrāfija
-------------

* Latvijas jūrniecības vēsture. Enciklopēdija. - Rīga, 1998.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Т-299 – Тип Viesturs». *fleetphoto.ru* (krievu). Skatīts: 2022-10-23.
2. ↑  «Поход к "Вирсайтису"». *Балтийский курс | новости и аналитика*. 2013-10-01. Skatīts: 2022-04-15.
**Nikolajs Fogelmanis** (1885—1941) bija Krievijas impērijas armijas virsnieks, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, pulkvedis, Vidzemes artilērijas pulka komandieris. Padomju represiju upuris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1885. gada 21. maijā Pēterburgā skolotāja ģimenē. Mācījās Jelgavas reālskolā. 1906. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā, mācījās Konstantīna artilērijas skolā Pēterburgā (1907—1910), kā podporučiks uzsāka dienestu 2. strēlnieku artilērijas divizionā, paaugstināts par poručiku (1912).
Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gada oktobra kaujās Austrumprūsijā ievainots, 1915. gada februārī 29. divīzijas sastāvā kritis vācu gūstā. Pēc Bresļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada decembrī atbrīvots no gūsta un atgriezies Latvijā.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada martā iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos virsleitnanta pakāpē, latviešu karagūstekņu jautājumu kārtošanai komandēts uz Odesu, 1919. gada aprīlī uz Vāciju.
No 1919. gada oktobra Kurzemes artilērijas pulka komandieris kapteiņa pakāpē, no novembra arī Artilērijas kadetu skolas priekšnieka v. i.
1920. gada janvārī-februārī Sarkanā Krusta delegācijas sastāvā veda Latvijas—Krievijas pamiera sarunas Maskavā, aprīlī paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1920. gada decembrī iecelts par Baterijas komandieru kursu (vēlāk — Artilērijas virsnieku kursu) priekšnieku. 1922. gadā beidza virsnieku kursus Francijā, 1924. gadā paaugstināts par pulkvedi. 1929. gadā beidza 8 mēnešu kursus Kara akadēmijā.

1925. gadā iecelts par Vidzemes artilērijas pulka komandieri, 1928. gadā par Artilērijas inspektora štāba priekšnieku, 1935. gadā par Krasta artilērijas pulka komandieri. 1938. gadā oktobrī piekomandēts Artilērijas inspektora štābam. 1939. gada jūnijā atvaļināts sakarā ar maksimālā vecuma sasniegšanu.

Pēc Latvijas okupācijas un PSRS—Vācijas kara sākuma 1941. gada 23. jūnijā Jāņu vakarā apcietināts jo "savā pagalmā aizkūris ugunskuru, un līdz ar to veicinājis vācu aviācijas bumbu trāpījumus un objektu sagraušanu". un pēc Latvijas PSR Valsts Drošības Tautas komisāra Simona Šustina 1941. gada 26. jūnija rīkojuma 27. jūnijā nošauts Rīgas Centrālcietuma pagalmā.
Apbedīts Rīgas Meža kapos, kas kļuva pazīstami kā Baltie krusti.

Apbalvojumi
-----------

* Sv. Annas ordenis, IV šķira,
* Sv. Jura zobens.
* Triju Zvaigžņu ordenis, III un IV šķira,
* Viestura ordenis, II šķira ar šķēpiem,
* Aizsargu Nopelnu krusts,
* Polijas Drošsirdīgo krusts.

Literatūra
----------

* Latvijas armijas augstākie virsnieki 1918—1940: biogrāfiskā vārdnīca. Latvijas Valsts vēstures arhīvs. Rīga, 1998. — 166. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Latviešu virsnieku apvienība[novecojusi saite] 2. papildinātais izdevums 1922-2012] Rīga, 2013
2. ↑  Balto krustu kapulaukā pieminēs Baigā gada upurus un Gulaga nometnēs nogalinātos Latvijas iedzīvotājus[novecojusi saite] staburags.diena.lv, 2012. gada 6. jūlijā
**Vasīlijs Ulrihs** (1889—1951) bija vācbaltiešu izcelsmes padomju militārais un valsts darbinieks, militārais jurists.

Dzīvesgājums
------------

Piedzima Rīgā vācu ģimenē. Ģimene par tās locekļu revolucionāru darbību uz 5 gadiem izsūtīta uz Irkutsku. V. Ulrihs 1910. gadā iestājās KSDSP, piesliedamies boļševikiem. Pabeidza Rīgas Politehnisko institūtu. 1915. gadā iesaukts Krievijas Impērijas armijā, kur sasniedza podporučika pakāpi.

1918. gada pavasarī iestājās Viskrievijas Ārkārtas komisijā, 1919. gadā piedalījās operācijās pret anarhistiem, bija Republikas iekšējās apsardzības karaspēka (RIeAK) štāba komisārs (1919) un RIeAK Revolucionārā kara tribunāla priekšsēdētājs (1920—1921), pēc tam Melnās jūras flotes un Azovas jūras flotes Īpašās nodaļas priekšnieks.

VCIK KSFPR Augstākā tribunāla Kara kolēģijas pr-js (1921—1922), KSFPR Augstākās tiesas (AT) Kara kolēģijas (KK) pr-js (1923). PSRS AT KK loceklis no 1924. gada. 1926. gadā iecelts par PSRS AT KK pr-ju, 1935. — arī par PSRS AT pr-ja vietnieku, šajos amatos strādāja līdz 1948. gadam. Šajā laika posmā prezidēja ievērojamākajos padomju politiskajos tiesas procesos, kā Maskavas procesos vai Tuhačevska lietas procesā, un piesprieda nāvessodus tiesājamajiem. Cita starpā, pēc Lielā Tēvijas kara piesprieda nāvessodu tādiem tiesājamajiem krievu nacistiskajiem kolaborantiem kā Vlasovam, Krasnovam, Škuro.

1948. gada augustā ar VK(b)P CK lēmumu līdz ar citiem AT tiesnešiem, tostarp AT priekšsēdētāju, atcelts no abiem AT amatiem. Lēmumā norādīts, ka "biedrs Ulrihs pazaudējis partijiskās atbildības izjūtu par uzdoto lietu, pieļāvis nopietnas politiskas kļūdas KK darbā un veicis pārkāpumus, kuri apkauno viņu kā komunistu un KK priekšsēdētāju". Kopš 1948. gada bija Padomju armijas Kara juridiskās akadēmijas augstāko kara juridisko kursu vadītājs.

Nomira 1951. gadā no infarkta.

Apbalvojumi
-----------

* "VĀK—AVPP goda darbinieks (XV)" (1932)
* Sarkanās Zvaigznes ordenis (1933)
* divi Ļeņina ordeņi (1937, 1945)
* Sarkanā Karoga ordenis (1944)
* 1. pakāpes Tēvijas Kara ordenis (1945)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4  «Ульрих В.В.». *Правозащитники против пыток*.
2. 1 2 3  «Ульрих Василий Васильевич». *Большая российская энциклопедия*.
3. ↑  «"Члены Верховного суда брали взятки"». *Коммерсантъ — Власть*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 13. jūnijā. Skatīts: 2024. gada 22. februārī.
4. ↑  «Ульрих, Василий Васильевич». *Кадровый состав органов государственной безопасности СССР. 1935−1939*.
Labības kombains CK-5 "Ņiva"
**Labības kombains** ir mašīna, kas vienā gājienā labību nopļauj, izkuļ, attīra graudus no piemaisījumiem un savāc atsevišķās tvertnēs graudus un salmus (tiešā kombainēšana). Izkultos graudus no tvertnes pārkrauj kravas automašīnā vai traktora piekabē, kombainam pārvietojoties. Salmus no gubotāja izsviež uz lauka atsevišķās gubās vai arī sapresē ķīpās vai ruļļos. Ar kombainiem labību novāc visīsākā laikā un ar vismazāko darbaspēka pielietojumu. Strādājot ar dalītu kombainēšanas paņēmienu, labību nopļauj ar speciālām vālu jeb rindu pļaujmašīnām, kas noklāj labību uz rugājiem vālu veidā. Kad labība izžuvusi, to savāc ar kombainu, kam pierīkots vālu pacēlājs. Dalīto kombainēšanu Latvijā neizmanto.

Latvijā pirmos lauksaimniecības kombainus valsts saimniecībās sāka lietot 1937. gadā.[*nepieciešama atsauce*] LPSR kolhozos un padomju saimniecībās 1950. gadā izmantoja 100 kombainus, 1960. gadā 2000 kombainus, 1965. gadā 3400 kombainus. Tajā laikā izmantoja PSRS ražotos (piemēram, "Rostselmaš") kombainus. Mūsdienās zemnieku saimniecības lieto pārsvarā Rietumeiropā ražoto tehniku.

Atsauces
--------
**Pauls Šēls** (1878—1971) bija latviešu pedagogs, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1878. gada 1. martā Šakinas pagastā Lietuvā, mācījās Irlavas skolotāju seminārā.
Strādāja par skolotāju Zemītes pagasta skolā (1899-1900), vēlāk bija pārzinis Mežamuižas skolā (1900-1906), Činkas komercskolā Liepājā (1906-1915). Pirmā pasaules kara laikā strādāja Kazaņas pilsētas komercskolā (1915-1918).

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas bija Tautas padomes loceklis no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas,

1929. gadā bija Liepājas pilsētas 1. pamatskolas pārzinis, Latvijas skolotāju slimokases pilnvarnieks (1926-1934).

1940. gadā bija Liepājas Tautas augstskolas vadītājs, 1945. gadā Liepājas 3. septiņgadīgās skolas mācību daļas vadītājs,
Miris 1971. gada 27. februārī Liepājā, apglabāts Līvas kapsētā.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis, V šķira (1929)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  timenote.info
3. ↑  cemety.lv
**Vēnerns** (zviedru: *Vänern*) ir pēc platības lielākais ezers Zviedrijā un trešais lielākais ezers Eiropā.

Pārskats
--------

Ezers radies pēc ledus laikmeta, kad Zemes garozai atbrīvojoties no ledāja svara, notika tās pacelšanās, paceļoti līdzi no jūras atdalītus ūdens baseinus, tai skaitā Vēnernu. Tas izskaidro to, ka Vēnernā dzīvo tādi organismi, kas parasti sastopami jūrā. Ūdens apmaiņas periods ir 9 gadi. Ziemā neaizsalst.

Vēnerna piekraste.
Ezeram izdala divas lielas daļas: rietumu daļu sauc par Dālbušeni (*Dalbosjön*), bet austrumu — Vermlandšeni (*Värmlandsjön*). Centrālajā daļā atrodas Jūres arhipelāgs — šeit nodibināts Jūres nacionālais parks. Dienvidaustrumu piekrastē atrodas Kinnekulles pakalni (līdz 270 m virs ezera līmeņa), no kuriem paveras skaists skats uz ezeru.

Vides stāvoklis ezerā ir samērā labs, tomēr vērojams mērens piesārņojums ar barības vielām, kas veicina aļģu savairošanos un ūdens caurspīdīguma pakāpenisku zušanu. Tai pat laikā, uzlabojoties notekūdeņu attīrīšanai ezerā atjaunojas agrākā sugu daudzveidība. 34 sugu zivis — zivju sugām bagātākais ezers Zviedrijā. Ezerā notiek zveja, sporta zveja. Ezerā dzīvo divas saldūdens lašu populācijas — pēcleduslaikmeta relikts, kas no pārējiem — jūras lašiem — nošķirtas jau 9000 gadus. Lielākie laši pārsniedz 20 kg svaru. Diemžēl dabiska lašu atjaunošanās tikpat kā nenotiek.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Vēnerns***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Vēnerna ezera mājaslapa Arhivēts 2007. gada 11. martā, *Wayback Machine* vietnē.
* Ceļvedis pa Vēnernu

Skatīt arī
----------

* Pasaules lielāko ezeru saraksts
* Eiropas lielākie ezeri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 316748189
* LCCN: sh85142048
* SELIBR: 162805

 |

 |
**Māra Muižniece** (dzimusi 1950. gada 10. oktobrī, mirusi 2006. gada 5. maijā) bija latviešu māksliniece, keramiķe.

Biogrāfija
----------

Vadīja Rīgas mākslas skolu, ko pati izveidoja 1986. gadā un kas vēlāk nosaukta viņas vārdā kā Māras Muižnieces Rīgas Mākslas skola. Vadīja Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas koledžu. Strādājusi Latvijas bērnu kultūras atbalsta fondā, Rīgas mākslas skolas attīstības un projektu atbalsta fondā "Vilhelms", Bērnu parka atbalsta fondā "Neparastie rīdzinieki".

Piedalījusies izstādēs ar dekoratīvās keramikas darbiem.

Mirusi no smagas slimības 2006. gadā, 55 gadu vecumā.

Ģimene
------

Vīrs — zinātnieks, biologs Indriķis Muižnieks.

Meita — filozofe Līva Rotkale.

Piemiņa
-------

2010. gada 8. oktobrī pie viņas vārdā nosauktās Rīgas mākslas skolas Ģertrūdes ielā 36, Rīgā tika atklāta piemiņas zīme Mārai Muižniecei.

Atsauces
--------

1. ↑  "Rozentāla koledžu vadīs Māra Muižniece", *Diena*, 2002, 7. maijs.
2. ↑  Mieriņš, "Laimonis. Latvijas tēlotājas un lietišķās mākslas dzīve 1981. gadā." *Jaunā gaita*, Nr. 137, 1982.
3. ↑  Jurjāne, Maruta. "Mārai Muižniecei — piemiņas zīme", *Latvietis*, Nr. 115, 2010, 21. oktobris.
**Artūrs Štāls** (1897—1951) bija latviešu žurnālists un ierēdnis, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1897. gada 5. decembrī Rīgā Mārtiņa un Trīnes Emīlijas Štālu ģimenē. Mācījās N. Mironova komercskolā Rīgā, tad Viborgas komercskolā. 1918. gadā sāka studēt Petrogradas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē.
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas atgriezās dzimtenē un darbojās kā žurnālists, bija Tautas padomes loceklis no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas.

1919. gada 16. augustā Štāls kļuva par Latvijas Republikas Izglītības ministrijas kultūras vērtību aizsardzības pilnvarnieku Cēsu apriņķī, vēlāk par ģenerālpilnvarnieku kultūras vērtību aizsardzības lietās.
1920. gadā viņš turpināja pārtrauktās filozofijas un vēstures studijas Latvijas Augstskolas Filoloģijas un filozofijas fakultātē (1920–1931). No 2020. gada novembra līdz 1921. gada 1. aprīlim A. Štāls darbojās Latvijas sūtniecībā Maskavā, pildot Izglītības ministrijas pārstāvja pienākumus.
No 1923. līdz 1928. gadam viņš darbojās Pieminekļu valdē kā tehnisko darbu vadītājs, 1928. gadā kā priekšsēdētāja Frīdriha Ozoliņa vietas izpildītājs.
1932. gadā viņu iecēla par Rīgas un Vidzemes apgabala pieminekļu aizsardzības inspektoru, bet jau 1933. gadā atbrīvoja no darba, apvainojot Pieminekļu valdes seifa apzagšanā. Tiesā A. Štāls sevi par vainīgu pret viņu celtajās apsūdzībās neatzina. Rīgas Centrālcietumā Štāls pavadīja trīs gadus un sešus mēnešus. Pēc atbrīvošanas A. Štāls 1937. gada oktobrī sāka rakstīt atmiņas "Latvijas senatni sargājot..."
1940. gadu sākumā Arturs Štāls strādāja par Valsts apgādniecību un poligrāfisko uzņēmumu pārvaldes redaktoru, bet no 1947. līdz 1950. gadam Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Fundamentālajā bibliotēkā. Sagatavoja J. K. Broces zīmējumu un aprakstu kolekcijas materiālus publicēšanai grāmatā "Rīga", kas tomēr netika iespiesta. 
Miris 1951. gada 12. maijā.

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Tautas padome (stenogrammas). Rīga, 1920.
2. ↑  NEĒRTAIS ARTURS ŠTĀLS (1897–1951): VERSIJA PAR VĒSTURNIEKA DZĪVI UN DARBIEM Arhivēts 2023. gada 26. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. Kristīne Zaļuma
**Kjogas ezers** (angļu: *Lake Kyoga*, svahili: *Ziwa Kyoga*) ir liels ezers Āfrikā. Atrodas Ugandā, daļa baseina arī Kenijā. Kjogas ezers pieder Āfrikas Lielo ezeru sistēmai, taču netiek uzskatīts par vienu no lielajiem ezeriem.

Galvenā pieteka ir Viktorijas Nīla, kas izplūst no dienvidos esošā Viktorijas ezera. Viktorijas Nīlu regulē hidroelektrostacija. Viktorijas Nīla arī izplūst no ezera ar krāšņu krāčveida Mērčisona ūdenskritumu.

Ezers ir salīdzinoši sekls. Zonas, kas seklākas par 3 m, blīvi aizaugušas ar ūdensrozēm. Piekraste purvaina, klāta ar papirusa un ūdens hiacintes audzēm. Papiruss veido nelielas peldošas saliņas, kas pārvietoja spa ezeru, ezerā daudz pastāvīgu nelielu saliņu.

Ezerā reģistrētas 46 sugu zivis, kas pēc sugu sastāva vairāk līdzinās Viktorijas ezera zivju faunai nekā Alberta ezera zivju faunai. Ezerā dzīvo arī endēmas zivju sugas. Liels daudzums krokodilu.

Bagātīgās 1997 - 1998. gada lietusgāzes ievērojami pacēla ezera līmeni, no krasta atdalījās ievērojams skaits peldošo salu un aizdambēja ezera izteku. Rezultātā applūda ap 580 km² apkārtējo zemju. Lielam skaitam iedzīvotāju nācās pārcelties, kas radīja ievērojamas sociālās problēmas nabadzīgajā reģionā. 2005. gadā ezera izteka joprojām lielā mērā ir bloķēta.

Ceļoties ezera līmenim, ar Kjogas ezeru saplūdis netālais Kvanjas ezers (tagad - Kjogas ezera ziemeļu atzars), kas ir nedaudz dziļāks.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 361. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kjogas ezers***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
Šis raksts ir par Lietuvas vēsturi. Par citām jēdziena **Upīte** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Žemaitijai pievienotās zemgaļu un sēļu zemes (gaiši rozā krāsā) pēc Melnas līguma noslēgšanas (1422). Iezīmēta Jelgava (*Mitawa*), Pasvale (*Poswol*), Šauļi (*Szawle*), Raseiņi (*Rosienie*) un Upīte (*Upita*).
**Upīte** (lietuviešu: *Upytės žemė*, latīņu: *terra Opiten*) bija seno zemgaļu un aukštaišu apdzīvota zeme tagadējā Panevēžas apriņķa teritorijā Lietuvas ziemeļu daļā.

Pārvaldes centrs
----------------

Upītes pils sākotnēji atradusies uz augstas salas ezerā, kas vēlāk nosusināts, bet sala kļuvusi par pilskalnu. Upītes pilskalns un ciems un atrodas 12 km uz dienvidrietumiem no Paņevežas Vešetas upītes krastos.

Vēsture
-------

1254. gadā Upītes zeme kā Upmales zemes dienvidu kaimiņzeme pirmo reizi minēta līgumā par 1251. gadā likvidētās Zemgales bīskapijas austrumu daļas Upmales novada dalīšanu, ko veica Livonijas ordenis un Rīgas arhibīskapija. 1338. gadā Livonijas ordenis uz laiku iekaroja Upītes zemi un to pakļāva ordeņa Kurzemes kapitulam.
1341.—1382. gadā Ķēstutis to mēģināja pievienot savai Traķu kunigaitijai. 1353.—1379. gadā Livonijas ordenis vismaz 10 reizes uzbrucis Upītei. 
Pēc 1398. gada Saliņas miera līguma noslēgšanas Upītes zeme bija Vācu ordeņa Žemaitijas fogtejas sastāvā. Pēc 1422. gadā noslēgtā Melno ezera līguma tā pārgāja Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldībā.

15. gadsimtā Upītes stārastijas administratīvais centrs bija Upītes pils, bet 1548. gadā par Upītes stārastijas centru kļuva Krekenava.
1565. gadā Upītes stārastiju pievienoja Traķu vaivadijai, par Upītes zemes galveno pilsētu kļuva Panevēža.

Ārējās saites
-------------

* Altements, A. Zemgales novadu sadalīšana 1254.gadā. Senatne un Māksla. 1936. Nr.2, 165.—168.lpp

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valstiskie veidojumi, novadi un zemes tagadējā Lietuvas teritorijā 13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Aukštaiču teritorijas | 
* Alsene
* Deltuva
* Lietava
* Nalsene
* Nere
* Upīte

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Maleisine
* Medene
* Pelone
* Tovrakste

 |
|  |
| Žemaišu teritorijas | 
* Gaižuva
* Karšuva
* Knituva
* Medenike
* Saulene

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Plāne
* Silene
* Upmale
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Ceklis
* Duvzare
* Megava
* Pilsāts

 |
|  |
| Jātvingu teritorijas | 
* Dainava
* Sudava

 |
|  |
| Skalvju teritorijas | 
* Skalava
* Lamata

 |

 |
**Džonstauna** (angļu: *Johnstown*) ir pilsēta ASV, Pensilvānijas štatā.  Izvietojusies štata rietumdaļā Konemogas upes augštecē, vietā kur saplūst Litlkonemogai un Stonikrīka. Viens no Apalaču akmeņogļu baseina centriem.

Pilsēta dibināta 1770. gadā, sākotnēji kā **Šancštate** *(Schantzstadt)* pēc tās dibinātāja šveicieša imigranta Jozefa Šanca, kurš vēlāk nomainīja savu vārdu uz ‘Džozefs Džonss’ un līdz ar to mainīja vārdu arī pilsēta. No 1834. līdz 1954. gadam Džonstauna bija viena no galvenajām ostām pie Pensilvānijas Galvenās līnijas kanāla un kur kravas tika pārkrautas no baržām uz dzelzceļa. Pilsēta vairākkārt smagi cietusi plūdos. Lielākie no tiem bija 1889. gadā (sabrūkot Sautforkas dambim bojā gāja 2209 cilvēki), 1936. gadā un 1977. gadā. 19. gadsimta beigās pilsēta kļūst par ievērojamu metalurģijas centru. 20. gadsimta sākumā pilsētā ir 75 tūkstoši iedzīvotāju, bet pēc Lielās depresijas un 1936. gada plūdiem pilsēta panīkst. Vairākas sezonas pilsētā pastāv profesionāls hokeja klubs (*Johnstown Blue Birds* (1941—1942), *Johnstown Jets* (1950—1977) un *Johnstown Chiefs* (1987–2010), kurā spēlējis arī Artūrs Irbe).

Atsauces
--------

1. ↑  ; ASV Tautas skaitīšana 2020. gadā; redaktors: ASV Tautas skaitīšanas birojs; pārbaudes datums: 1 janvāris 2022.
2. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 189. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džonstauna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)