recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Būdika** (angļu: *Boudica*, velsiešu: *Buddug*; mirusi 60. vai 61. gadā) bija britu icēnu cilts vadone, kas vadīja sacelšanos pret Romas impērijas spēkiem.

Būdika bija icēnu cilts vadoņa Prasutāga sieva. Pēc Prasutāga nāves Romas impērija veica cilts teritorijas aneksiju. Pašu Būdiku sodīja ar miesassodu, bet viņas meitas — izvaroja. 60. vai 61. gadā icēni kopā trinovantiem sacēlās Būdikas vadībā. Tika nopostīta Kasmulodiuna (Kolčestra), Verulamija (Sentolbansa) un Londīnija (Londona), sakaujot Romas IX leģionu. Imperators Nerons kādu laiku izskatīja iespēju evakuēt spēkus no Britānijas, tomēr romiešu ģenerālis Gajs Svetonijs Paulīns Voltlingstrītas kaujā (*Battle of Watling Street*) sakāva Būdikas karaspēku.

Viduslaikos aizmirsta, taču interese par Būdikas personību atdzima angļu renesanses laikā 15. gadsimta beigās, bet sevišķi — karalienes Viktorijas laikā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Būdika***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 16011925
* LCCN: n50008600
* ISNI: 0000 0005 0317 031X
* GND: 118662260
* SELIBR: 207652
* SUDOC: 079822568
* NLA: 57101292
* NKC: ola2006340144
* BNE: XX1627901

 |

 |

Atsauces
--------


1. ↑  Elliott, Simon (2021). Britain. Roman Conquests. Barnsley, UK: Pen & Sword Books Limited. p. 92. ISBN 978-15267-6-568-0.
***Good Companion*** (pilnais nosaukums — ***The Good Compaion Chess Problem Club***, latviešu: *Šaha uzdevumu labu draugu klubs*) bija amerikāņu šaha problēmista Dž. Magi 1913. gadā Filadelfijā dibinātā problēmistu biedrība.[1]

Tā apvienoja daudzu valstu apmēram 600 šaha problēmistus. Tās locekļi un konkursu dalībnieki bija K. Mensfīlds, A. Ellermans, A. Mari, D. Gvidelli, K. Larsens un citi. Biedrība izdeva žurnālu *Our Folder* kas periodiski rīkoja divvilču sastādīšanas konkursus (no 1921. gada arī trīsvilču). Kopējais konkursu skaits sniedzās līdz simtam. Pastāvīgais konkursu tiesnesis bija A. Vaits. Viņam bija liela loma Good Companion šaha kompozīcijas skolas izveidošanā. Galveno uzmanību melno spēlē skolas pārstāvji veltīja aizsegšanās, figūru piesaistīšanas un atsaistīšanas (ieskaitot puspiesējumu) un kontršaha idejām.[1] 1921. gadā tika apkopoti biedrības biedru panākumi tās konkursos. Ieskaiti deva uzdevumi, kas konkursos bija ieņēmuši pirmās trīs vietas. Par uzvarētāju kļuva argentīniešu problēmists A. Ellermans ar 90 punktiem, otrais bija itālis Dž. Gvidelli — 48 punkti, trešais amerikānis E. Finks — 22 punkti. Tālākajās vietās ierindojās Č. Promislo (ASV) — 19, A. Sparke (Anglija) — 17, K. Larsens (Dānija), L. Rotšteins un V. Raiss (abi ASV) — visiem 16 punkti.[2] Biedrības žurnālā publicēto labāko uzdevumu izlasi A. Vaits sakopoja un katru gadu izdeva Ziemassvētku sērijas grāmatās.[1]

Vaits 1920. gada vidū, veselības stāvokļa dēļ, bija spiests atstāt klubu, bet klubs, zaudējis savu "dvēseli", 1924. gadā tika slēgts.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 96. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  Е. Умнов. *Шахматная задача XX века 1901—1944 гг.* (krievu). Москва : Физкультура и спорт, 1966. 52. lpp.
Šis raksts ir par polārstaciju. Par kontinentu skatīt rakstu Gondvana.

**Gondvana** (vācu: *Gondwana-Station*) ir vācu polārstacija Antarktīdā. Atrodas Terranovas līča krastā Viktorijas Zemes ziemeļos pie Rosa jūras. 1 km uz ziemeļiem atrodas Korejas stacija Čanpogo, bet līča pretējā krastā 7 km attālumā atrodas itāļu polārstacija Mariocukelli. Stacija atvērta 1983. gadā un to administrē Vācijas Zemes zinātņu un derīgo izrakteņu federālā pārvalde (BGR; *Bundesanstalt für Geowissenschaften und Rohstoffe*).

Kopš 1979. gada BGR organizē lauka ekspedīcijas Viktorijas Zemes ziemeļos ar kopējo nosaukumu GANOVEX (***G**erman **A**ntarctic **No**rth **V**ictoria Land **Ex**pedition*).[1] Kopš 1983. gada tika ierīkotas pastāvīgas vasaras nometnes Terranovas līča krastā. 1988./89. gada vasarā tika izbūvēta pastāvīga vasaras polārstacija, kas sastāv no 16 divdesmitpēdu ISO konteineriem ar 200 m² kopējo platību. Stacija var nodrošināt 8 līdz 33 zinātnieku un tehniskā personāla uzturēšanos.

Stacijas zinātnisko programmu pamatā ir Gondvanas superkontinenta 180 miljonu gadu senā pagātnē notikušās sadalīšanās pētījumi. Stacija nodrošina arī lauka ekspedīcijas Viktorijas Zemē un Otsa un Džordža V krastā.

Atsauces
--------

1. ↑  Aktivitäten der BGR in der Antarktis[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gondvana***.
* Lillie-Marleen-Hütte und Gondwana-Station in der Antarktis

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Vācijas polārstacijas  |
| --- |
|  |
| Antarktiskās stacijas | 
* Dalmana
* Drešere
* *Filhnere*
* *Georgfonneimaijere*
* *Georgforstere*
* Gondvana
* Konene
* Kotasa
* *Lillīmarlēna*
* *Neimaijere II*
* **Neimaijere III**

 |
|  |
| Arktiskās stacijas | 
* **AWIPEV**  /
* *Ebeltofthāfene*
* **Koldeveja**

 |
|  |
| Stacijas: **vissezonas** / vasaras stacijas un nometnes / *slēgtās un iznīcinātās* |

 |
**Siltumkustība** ir vielas atomu un molekulu patstāvīga haotiska kustība. Nekad nevar paredzēt, kur un ar kādu ātrumu pēc mirkļa pārvietosies kāda molekula. Atomi un molekulas vielā nav nekustīgi, tie vienmēr kustas. Tie pārvietojas no vienas vietas uz citu, no vienas savstarpējas sadursmes līdz nākamajai sadursmei, gan arī svārstas šurpu turpu ap savām līdzsvara vietām.

Vielas daļiņu kustība visu laiku nav vienāda. Tā kļūst ātrāka, ja viela sasilst. Tāpēc šo kustību sauc par siltumkustību. Siltumkustība ir atkarīga no temperatūras.

Siltumkustība un mehāniskā kustība
----------------------------------

Siltumkustība kvalitatīvi atšķiras no ķermeņu mehāniskas pārvietošanās. Tas ir tāpēc, ka siltumkustībā piedalās milzīgs skaits molekulu, kuras veido ķermeņus. Siltumkustības jēdzienu nevar piemērot sistēmām, kuras sastāv tikai no dažām molekulām.

Siltumkustības atklāšana
------------------------

Pirmo reizi vielas daļiņu siltumkustību šķidrumā novēroja angļu botāniķis Roberts Brauns. 1827. gadā viņš mikroskopā novēroja ūdenī iebērtas augu sporas. Brauns ievēroja, ka sporas ūdenī visu laiku nemitīgi un neregulāri kustas, "skraida" pa līkloču ceļiem, ik mirkli mainot virzienu, bet neprata to izskaidrot. Šo kustību tagad dēvē par Brauna kustību.

Siltumkustība un ķermeņa īpašības
---------------------------------

Siltumkustība nosaka ķermeņu iekšējās īpašības, un tās pētīšana palīdz izprast daudzus fizikālus procesus, kuri norisinās ķermeņos.

Skatīt arī
----------

* Brauna kustība
* Temperatūra

Ārējās saites
-------------

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
**Krimuldas gājēju tilts** bija trošu tilts pār Krimuldas—Siguldas ceļu, bijušā koka tilta vietā. Gājēju tilts bija aptuveni 30 metrus garš, vairāk nekā metru plats. 1984. gada 30. jūlijā tilts sabruka nesējtrošu rūsēšanas dēļ, negadījumā bojā gāja seši cilvēki.

Būvniecība
----------

Jau pirms 20. gadsimta pāri Krimuldas viduslaiku pils nocietinājuma aizsarggrāvim, pa kuru iet serpentīna ceļš no Gaujas tilta uz Krimuldas sanatoriju, esot bijis koka kājnieku tilts. 1960. gados tika konstatēts, ka ka pēc kara atjaunotās būves konstrukcijas ir nolietojušās un ir vajadzība pēc tilta rekonstrukcijas. Tika pieaicināti Latvijas Valsts meliorācijas projektēšanas institūta inženieri, kuri piemēroja vietai trošu tilta tipveida projektu. Materiālu trūkuma dēļ netika izmantotas standartā šāda veida projektos paredzētās troses. Plānojumā bija iekļauts tilta galos esošās 25 mm diametra nesējtroses piestiprināt pie enkuriem, kas bija ierakti aptuveni pusotra metra dziļumā. Jaunais gājēju tilts tika pabeigts 1967. gada 29. jūnijā. Tilts netika pievienots Inčukalna mežrūpniecības saimniecības un vēlāk arī Gaujas nacionālā parka bilancei, tādējādi Krimuldas gājēju tilts nokļuva bezsaimnieka statusā — nebija izsniegti lietošanas kontroles dokumenti.

Izmantošana
-----------

1969. gadā Siguldā tika atklāta gaisa tramvaja trase, kuras galapunkts atradās pie Krimuldas gājēju tilta. Gaujas senlejas popularitātes dēļ tramvajs bieži bija noslogots un no tā ārā kāpjošie cilvēki lielā skaitā izmantoja Krimuldas gājēju tiltu. Tādējādi tilta noslodze bija lielākā nekā projektētāji bija sākotnēji prognozējuši. Tā kā nebija noteiktas tilta īpašuma tiesības, tad nebija arī skaidrs, kam jāveic tilta drošības pārbaudes. Viens tilta gals atradās Gaujas nacionālā parka, bet otrs — Siguldas pilsētas teritorijā. Tilta kosmētisko labiekārtošanu uzņēmās Gaujas nacionālais parks.

Sabrukšana
----------

Naktī no 1984. gada 29. uz 30. jūliju Vidzemē bija spēcīgas lietusgāzes, kas izskaloja vienu no 1967. gadā nojauktā koka tilta betona balstiem. Nākamajā dienā pār tiltu gāja 36 eksursantu grupa no vairākiem PSRS reģioniem. Ejot pāri tiltam, tas sabruka un 33 cilvēki nokrita no 5—15 metru augstuma pilskalna aizsarggrāvī. Bija 6 bojā gājušie, vairāki ar smagiem ievainojumiem. Pēc negadījuma LPSR Augstākā tiesa pie kriminālatbildības sauca Gaujas nacionālā parka direktoru un galveno mežzini. Ekspertīzē atklāja, ka galvenais iemesls tilta sabrukšanai bija visu 4 nesējtrošu sarūsēšana. Pēc notikuma tika mainīta šādu tiltu trošu stiprināšanas metode, nepakļaujot tos tik izteiktai korozijai augsnes tuvuma dēļ.

Ārējās saites
-------------

* Kā sagāzās gājēju tilts Krimuldā, laikraksts "Diena", 1999. gada 20. martā
**Ļubova Volosova** (krievu: *Любовь Волосова*; dzimusi 1982. gada 16. augustā) ir Krievijas brīvā stila cīkstone, olimpiskās bronzas medaļas ieguvēja (2012), divkārtējā Eiropas čempione (2006, 2010), vairākkārtējā pasaules čempionātu medaļniece, Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare (2010), trīskārtējā Krievijas čempione (2006, 2007, 2011).

Biogrāfija
----------

Ļubova Volosova dzimusi 1982. gada 16. augustā Krasnojarskas novada Taštipas ciemā. Ar cīņas sportu sāka nodarboties 1994. gadā 12 gadu vecumā. Viņas pirmais treneris bija Oļegs Sagatajevs. 1998. gadā Volosova iekļuva Krievijas jaunatnes, bet pēc tam arī pieaugušo izlases sastāvā. 1998. gadā viņā izpildīja Krievijas Sporta meistara, 2001. gadā Krievijas Starptautiskās klases sporta meistara normatīvu. Mācoties Angarskas olimpisko rezervju skolā, viņa uzvarēja Pasaules brīvās cīņas čempionātu kadetiem. No 2004. gada dzīvo un trenējas Ulanudē Krievijas Nopelniem bagātā trenera Andreja Buzina vadībā.

2012. gada 8. augustā olimpiskajās spēlēs Londonā Volosova cīņā par iekļūšanu finālā zaudēja ķīnietei Dzjinai Žuisjue. Tai pašā dienā, uzvarot polieti Evu Mihaliku viņa izcīnīja bronzas medaļu.

Pēc olimpiādes uz laiku atstāja lielo sportu, dzīvoja Ulanudē un nodarbojās biznesu un mācījās Burjatijas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē. No 2015. gada strādā OMON "Krečet" vienībā.

2016. gadā mēģināja atgriezties lielajā sportā, Krievijas čempionātā cīņās sportā ieguva bronzas medaļu svara kategorijā līdz 63 kg, bet olimpiādei nekvalificējās.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Ordeņa "Par nopelniem Tēvijas labā", 2. pakāpes medaļa.
* Ulanudes Goda pilsone.
* Ļubovas Volosovas vārds iekalts uz Londonas olimpiskajām spēlēm veltītās Krievijas bankas 10 rubļu piemiņas monētas.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Волосова Любовь Михайловна» (krievu). Моя Бурятия - Новости. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018-08-22. Skatīts: 2019-05-19.
2. ↑  Любовь Волосова: «Возможно, я вернусь в большой спорт» Archived 2015. gada 23. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. (krieviski)
3. ↑  Любовь Волосова вернулась в большой спорт с бронзой чемпионата России (krieviski)
4. ↑  Ļubovas Volosovas vārds iekalts uz Krievijas bankas piemiņas monētas. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Kivieli** (igauņu: *Kiviõli*) ir pilsēta Igaunijas ziemeļaustrumos, Austrumviru apriņķī.

Pilsētas galvenais uzņēmums ir degslānekļa ķīmiskā rūpnīca. Kivieli dienvidrietumos atrodas iespaidīgas degslānekļa iegūšanas šahtas, kas šobrīd jau vairs nedarbojas, kā arī ražošanas procesā izveidojušies divi mākslīgie kalni — jaunais un vecais izdedžu kalns.

Pilsēta atrodas blakus 1870. gadā izbūvētajam Baltijas dzelzceļam un līdz ar apdzīvotas vietas rašanos šeit 1929. gadā izbūvēta Kivieli dzelzceļa stacija. Attālums līdz galvaspilsētai pa autoceļu — 144 km, bet pa dzelzceļu — 138 kilometri.

Kivieli darbojas divas skolas, viena no tām — krievu ģimnāzija.

Šobrīd pilsētā dzīvo ap 7000 iedzīvotāju. No tiem apmēram pusi sastāda krievi, bet igauņu skaits svārstās četrdesmit procentu robežās. Galvenā sociālā problēma pilsētā ir bezdarbs, kas saistīts ar rūpniecības pagrimumu. Notiek iedzīvotāju skaita samazināšanās, kuras iemesls galvenokārt ir cilvēku aizplūšana.

Kivieli rūpnīca
Visa šīs pilsētas tapšana un vēsture ir cieši saistīta ar degslānekļa iegūšanu. Šeit to ieguva jau pirms Otrā pasaules kara, bet pēc padomju okupācijas notika šī procesa paplašināšana. Tā rezultātā strādnieku ciemati strauji pieauga un veidojās lielas apdzīvotas vietas, kas pārauga pilsētās. Ciems šeit izveidojās 1922. gadā, bet par pilsētu Kivieli kļuva no 1946. gada. Tas bija saistīts ar rūpniecības attīstības programmu Padomju Savienības ziemeļrietumu reģionos. 1964. gadā tika iekļauta Kohtla-Jerves pilsētā. 1991. gadā Kivieli atkal kļuva par patstāvīgu pilsētu.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Igaunijas Statistikas birojs; pārbaudes datums: 27 maijs 2015.
2. ↑  «! Газета "Молодежь Эстонии"». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 5. maijā. Skatīts: 2009. gada 27. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kivieli***.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Igaunijas pilsētas Valsts karogs: Igaunija |
| --- |
|  |
| Apriņķu pilsētas | 
* Hāpsalu
* Keila
* Kohtla-Jerve
* Loksa
* Mārdu
* Narva
* Narva-Jēsū
* Paide
* Pērnava
* Rakvere
* Sillamē
* Tallina
* Tartu
* Veru
* Viljandi

 |
|  |
| Pagastu pilsētas | 
* Abja-Paluoja
* Antsla
* Elva
* Jegeva
* Jehvi
* Kallaste
* Karksi-Nuija
* Kehra
* Kerdla
* Kilingi-Nemme
* Kivieli
* Kunda
* Kuresāre
* Lihula
* Meizakila
* Mustvē
* Otepē
* Paldiski
* Peltsamā
* Pelva
* Pisi
* Rapla
* Repina
* Saue
* Sindi
* Sūre-Jāni
* Tamsalu
* Tapa
* Terva
* Tiri
* Valga
* Vehma

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 236156180

 |

 |
Benuā nams Kamennoostrovas prospektā 26-28 Sanktpēterburgā mūsdienās, kur 1920. gadā atradās Kūsinena klubs
**Slaktiņš Kūsinena klubā** bija astoņu Somijas komunistiskās partijas locekļu nogalināšana Kūsinena klubā Petrogradā 1920. gada 31. augustā.

Pēc Somijas pilsoņu kara beigām tūkstoši zaudējušo sarkangvardu apmetās Padomju Krievijā, galvenokārt Petrogradā. Gvardu vadītāji no Somijas bankas bija izveduši ārzemju valūtu miljonu somu marku apmērā. Viņi veidoja Somijas komunistiskās partijas kodolu, bet piekopa greznu dzīvi. Savukārt ierindas komunisti dzīvoja nabadzīgi, un par vadības kritiku tos apspieda vai izslēdza no partijas. Partijā radās domstarpības sakarā ar kolektīvas pārstāvniecības tiesībām piedalīties partijas kongresā. Partijas iekšienē izveidojās opozīcija, kura nolēma novākt vadību.

Partijas mītne atradās Petrogradā, Kamennoostrovas prospektā 26-28 (mūsdienās to pazīst kā Benuā namu), piektajā stāvā. Tā tika nosaukta par Kūsinena klubu pēc tam, kad 1920. gada februārī izplatījās baumas, ka gājis bojā Otto Kūsinens (īstenībā viņš slēpās ārzemēs).

Uzbrukums notika 1920. gada 31. augustā partijas sanāksmes pārtraukumā. Pirmo kāpņu laukumā nošāva Juku Rahju. Līsa Savolainena centās izsaukt palīdzību pa telefonu, bet tika nošauta. Juka Vītasāri centās pretoties, bet saņēma lodi galvā. Šaušana beidzās, kad uzbrucējiem aptrūka patronu.

Upuri:

* Tuomass Hirskimurto, partijas darbinieks;
* Veine Jokinens, bijušais parlamenta deputāts, Somijas komunistiskās partijas Centrālkomitejas loceklis;
* Ferdinands Kettunens, SKP militārās organizācijas vadītājs;
* Konsta Lindkvists, bijušais parlamenta deputāts, Sarkanās tautas padomes loceklis, pilnvarotais transporta jautājumos;
* Juka Rahja, SKP CK loceklis;
* Juka Sainio, Krievijas komunistiskās partijas pārstāvis;
* Līsa Savolainena, militārās organizācijas biroja darbiniece;
* Juka Vītasāri, sarkanais komandieris.

Tika ievainoti desmit cilvēki.

Šāvēji bija seši sarkanās gvardes skolas kursanti, kurus vadīja Aku Pāsi. Daudzus aizdomās turētos aizturēja, bet drīz atlaida. Šāvēji uzrakstīja vēstuli par iemesliem, kāpēc viņi veica uzbrukumu un nodeva to milicijai. Pēc divu gadu tiesām viņi saņēma vieglus (3—5 gadi) spriedumus, izņemot vīru un sievu Voito un Elvīru Elorantus, kurus nošāva.

Nošautos apglabāja Marsa laukā Petrogradā. Bēres bija valsts mēroga, tajās piedalījās gandrīz 100 000 cilvēku. Atvadīšanās notika Ermitāžā 1920. gada 12. septembrī. Uz kapakmeņa tika uzrakstīts: "Balto somu upuri", lai gan vainīgi bija pašas kompartijas biedri.
**Kivieli** (igauņu: *Kiviõli*) ir stacija Igaunijā, Austrumviru apriņķa Kivieli pilsētā, dzelzceļa iecirknī Tapa—Narva un atrodas 60,4 km attālumā no Tapas, 71,5 km attālumā no Narvas un 138 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas. Kivieli stacija apkalpo starppilsētu pasažieru vilcienu satiksmi, kā arī veic dzelzceļa kravu operācijas. Kivieli pietur Tapas (Tallinas) un Narvas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni (2012. gadā 1 vilciena sastāva pāris dienā).

Kivieli stacijas rašanās cieši saistīta ar degslānekļa ieguves attīstību un apdzīvotās vietas rašanos Kivieli 20. gadsimta 20. gados. 1929. gadā Kivieli tika izveidota dzelzceļa stacija. Pirmā stacijas ēka bija vienstāva koka celtne, kas nokalpoja 10 gadus. 1939. gadā ēku nojauca un pēc Hendrika Otlota projekta tika uzbūvēta jauna divstāvu silikātķieģelu stacijas ēka.

Kivieli stacija savienota ar dzelzceļa pievedceļiem uz degslānekļa ieguves vietu.

Skatīt arī
----------

* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (austrumu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑  AS EVR Infra raudteerajatistel võimaldatavad operatsioonid 2011/2012
2. ↑  Avaleht | Edelaraudtee

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Tapu** |  | **Uz Narvu** |
|  Sonda |  **Kivieli** | Pisi  |
**Dāvids Frankfurters** (vācu: *David Frankfurter*, dzimis 1909. gada 9. jūlijā, miris 1982. gada 19. jūlijā) bija ebreju students, kurš 1936. gada 4. februārī nošāva nacistisko aktīvistu Vilhelmu Gustlofu.

Dāvids Frankfurters bija Darubaras rabīna dēls. Jau no bērnības viņš slimoja ar hronisku periostītu. Pēc skolas pabeigšanas Frankfurters studēja medicīnu Vīnē, Leipcigā un Frankfurtē.

1934. gadā viņš apmetās uz dzīvi Bernē, kur studēja universitātē. Mācības padevās smagi, jo bija slimības saasinājumi un viņš bieži krita depresijā. 26 gadu vecumā Dāvids Frankfurters nolēma nogalināt vietējo nacistu līderi Vilhelmu Gustlofu. Par slepkavības iemeslu kalpoja Cionas gudro protokolu publikācija. 4. februārī ar pieciem šāvieniem no revolvera Frankfurters nogalināja Gustlofu viņa darba kabinetā un uzreiz padevās policijai.

Neskatoties uz Gustlofa un nacistu ideju nepopularitāti Šveicē, Frankfurteru apsūdzēja slepkavības paveikšanā un piesprieda 18 gadus ieslodzījumā. Visas to laiku Eiropas ebreju avīzes nosodīja slepkavību un Frankfurtera rīcību. 1945. gada 27. februārī Frankfurters iesniedza apžēlošanas lūgumu un 1. jūnijā tas tika apstiprināts. Frankfurteru atbrīvoja no ieslodzījuma ar norunu par Šveices pamešanu un tiesvedības izmaksu kompensēšanu. Atlikušo dzīves daļu Frankfurters pavadīja Izraēlā, uz kurieni pārcēlās uzreiz pēc kara. Izraēlā viņš iestājās Haganā, piedalījās Izraēlas neatkarības karā, bet pēc tam ieņēma dažādus amatus aizsardzības ministrijā, dienēja Izraēlas Aizsardzības armijā oficiera pakāpē. Viņa vārdā ir nosaukta iela Petahtikvā, kā arī citās valsts pilsētās, kā arī parki. Miris Ramatganā.

Atsauces
--------

1. 1 2  Šarčević, Josip (2007-10-03). "David Frankfurter" (Croatian). *Hrvatski povijesni portal* (Miljenko Hajdarović). ISSN 1846-4432. Arhivēts no oriģināla 2013-02-25. Atjaunināts: 2013-02-05.

Ārējās saites
-------------

* *"Simon Wiesenthal Center"* par Dāvidu Frankfurteru

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 37713395
* LCCN: nr87000743
* ISNI: 0000 0000 6676 651X
* GND: 118836250
* SUDOC: 126185999
* BNF: cb15676334x (data)
* HDS: 027979

 |

 |
**Kišiņevas dzelzceļa stacija** (rumāņu: *Gara feroviară din Chișinău*) ir galvenā dzelzceļa stacija, kas apkalpo Kišiņevu, Moldovas galvaspilsētu. Tā atrodas netālu no pilsētas centra.

Stacija atklāta 1871. gadā un tā ir lielākais dzelzceļa mezgls valstī un vēsturiskajā Besarābijas reģionā, jo tai ir starptautiski savienojumi ar galvenajām Krievijas un Austrumeiropas pilsētām.

Vēsture
-------

Sākotnējā stacijas ēka tika uzcelta 1870. gadā. Saskaņā ar dažiem avotiem tā bija pagaidu ēka, kas sākotnēji tika uzcelta no koka, līdzīgi kā parastajās apgabala stacijās. Jaunā stacijas ēka tika uzcelta 1870. gadu beigās saskaņā ar arhitekta Genriha Lonska projektu. Kā ziņo avoti, pirmais vilciens Kišiņevas stacijā ieradās 1871. gada 15. augustā. Pēc citiem avotiem, vilcienu satiksme maršrutā Tiraspole-Kišiņeva tika atvērta 1871. gada 28. augustā. Pirmais vilciens ieradās no Odesas (ceļā pavadot 7 stundas), un tas iezīmēja dzelzceļa darbības sākumu Besarābijā.

Starptautiskie pakalpojumi
--------------------------

Papildus vietējiem vilcieniem starptautiskie reisi kursē no Kišiņevas uz Bukaresti, Kijevu, Maskavu (visi katru dienu), Minsku (otrdien, piektdien un svētdien) un Varšavu (pirmdien, trešdien un piektdien). Ikdienas vilcieni kursē arī uz Sanktpēterburgu un Odesu. Katru nedēļu ir vairāki vilcieni uz Jaši Rumānijā, kā arī ikdienas reisi uz Tiraspoli.

Stacija ir aprīkota kā starptautisks ieejas/izejas punkts ar muitas zāli un robežkontroli. Starptautiskie reisi ierodas 1. platformā un atiet no tās. To var norobežot, lai izveidotu noslēgtu muitas zonu.

Galerija
--------

* Kišiņevas stacija 1936. gadāKišiņevas stacija 1936. gadā
* InterjersInterjers
* VestibilsVestibils
* PeroniPeroni
* PeroniPeroni

Atsauces
--------

1. ↑  Железнодорожные станции СССР. Справочник. — М.: Транспорт, 1981
2. ↑  «DB BAHN - Abfahrt und Ankunft – Deutsche Bahn timetables». reiseauskunft.bahn.de. Skatīts: 2016-07-31.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kišiņevas dzelzceļa stacija***.
Esperanto jubilejas simbols Altu Paraisu pilsētā, Brazīlijā.
**Esperanto jubilejas simbols** *(jubilea simbolo)* ir kultūras simbols, kas izveidots 1987. gadā, lai atzīmētu Esperanto starptautiskās valodas 100 gadadienu. Pēc tās formas simbols dažkārt neoficiāli tiek saukts arī par meloni *(melono)*, olu *(ovo)* vai regbija bumbu *(rugbea pilko)*. Lai izveidotu šo Jubilejas simbolu tika rīkots speciāls konkurss, kurā uzvarēja brazīliešu esperantists Hilmars Iltons S. Ferreira 1983. gadā. Sākotnējais simbols nebija pilnīgi simetrisks.

Ar latīņu alfabēta E burtu un kirilicas alfabēta Э (no *Эсперанто*) burtu no otras puses šis jubilejas simbols interpretē kopību starp Austrumiem un Rietumiem. Simbola izveidošanas brīdī — saistāms ar auksto karu starp ASV un PSRS, kas bija lielākās lielvaras tajā laikā.

Nepieciešamība pēc esperanto simbola radās, jo daudz Esperanto runātāji uzskatīja, ka Esperanto karogs ir pārāk sektantisks. Mūsdienās daudzi cilvēki Jubilejas simbolu izmanto, lai pārstāvētu starptautisko Esperanto kultūru kopumā. Piemēram, Pasaules Esperanto asociācija un Esperanto-ASV biedrība simbolu izmanto kā savu atpazīšanas zīmi. 

Variācijās par simbolu ietverta arī zaļa zvaigzne un teksts "ESPERANTO", kas ir nacionālais vai vietējais simbols. Piemēram, Lielbritānijas Esperanto asociācijas simbols ietver zaļo zvaigzni un vārdu "ESPERANTO".

Jubilejas simbola variācijas
----------------------------

* Jubilejas simbola dažādas versijas
* Pasaules Esperanto asociācijas versija un Flandrijas Esporanto līgas pašreizējais simbols. Pasaules Esperanto asociācijas versija un Flandrijas Esporanto līgas pašreizējais simbols.
* Viena no simbola variācijām.Viena no simbola variācijām.
* Simbola variācija ar zaļo zvaigzni un vārdu "ESPERANTO".Simbola variācija ar zaļo zvaigzni un vārdu "ESPERANTO".
* Pamata versija.Pamata versija.
**Donalds Herods Pītersons** (*Donald Herod Peterson*; dzimis 1933. gada 22. oktobrī, miris 2018. gada 27. maijā) bija ASV astronauts, lidotājs, inženieris.

Biogrāfija
----------

Donalds Pītersons piedzima 1933. gada 22. oktobrī Vainonā, Misisipi. 1951. gadā viņš pabeidza Vainonas vidusskolu.

1955. gadā Pītersons ASV Militārajā akadēmijā ieguva bakalaura grādu. Pēc tam viņš iestājās ASV Gaisa spēkos un dienēja Gaisa treniņu pavēlniecībā par lidojumu instruktoru.
1960. gadā Pītersons tika pārcelts uz Gaisa spēku sistēmu pavēlniecību, kur darbojās kā kodolsistēmu analītiķis. Viņš iestājās Gaisa spēku tehnoloģiju institūtā Raita — Patersona Gaisa spēku bāzē, lai apgūtu kodolinženieriju. Sešus mēnešus pirms absolvēšanas programma tiks slēgta. 1962. gadā viņš ieguva maģistra grādu.
1965. gadā Donalds Pītersons sāka dienēt par iznīcinātāju pilotu Taktiskajā gaisa pavēlniecībā. Pēc tam viņš pabeidza Aerokosmisko pētījumu pilotu skolu Edvardsa Gaisa spēku bāzē.

Donalds Pītersons bija viens no četriem pilotiem, kurus 1967. gada jūnijā Gaisa spēki izvēlējās orbitālās stacijas *Manned Orbiting Laboratory* (*MOL*) programmas trešajai astronautu grupai. Kad 1969. gada maijā *MOL* programmu slēdza, kosmonautiem piedāvāja kandidēt *NASA* astronautu grupā.

1969. gada septembrī Donalds Pītersons tika uzņemts septītā iesaukuma *NASA* astronautu grupā. Pēc astronautu pamatapmācības pabeigšanas viņš gatavojās *Apollo* programmā. Viņš bija *Apollo 16* kapsulas komunikators lidojumu vadības centrā.
Līdz ar *Space Shuttle* programmas sākšanu, Pītersons sāka gatavoties kā misijas speciālists.
1979. gadā viņš atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem pulkveža pakāpē.

Donalda Pītersona vienīgais kosmiskais lidojums notika 1983. gada aprīlī misijā *STS-6*, esot misijas speciālistam. Šis bija kosmoplāna *Challenger* pirmais lidojums. Pītersons kopā ar Storiju Masgreivu veica iziešanu kosmosā, kas bija pirmā *Space Shuttle* programmā.

1984. gada novembrī Pītersons atstāja *NASA*.
Pēc tam viņš darbojās kā pilotējamo aerokosmisko lidojumu konsultants. Bija uzņēmuma *Aerospace Operations Consultants* prezidents.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums
------------------------------

| Kosmosa kuģis | Starta datums | Nolaišanās datums | Apkalpes biedri | Amats | Ilgums |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *STS-6**Challenger* | 04.04.1983. | 09.04.1983. | Pols VeicsKarols BubkoStorijs Masgreivs | Misijas speciālists | 5 d 23 min |

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā NASA biogrāfija (angliski)
* Дональд Херод Петерсон ст. (krieviski)
**Redžinalds Praiss Mičels** (angļu: *Reginald Pryce Michell*; 1873. gada 9. aprīlis Kornvola — 1938. gada 19. maijs Londona) bija Lielbritānijas šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Kornvolas pilsēta Penzansā. 1902. gadā uzvarējis Britu šaha čempionātā amatieriem. Vairāk kā 20 reizes piedalījies tradicionālajos Hastingsas šaha turnīros, kur labāko rezultātu sasniedzis 1931. gadā, kad ieņēmis 4. vietu aiz Maksa Eives un Hosē Raula Kapablankas. Regulāri piedalījies arī Lielbritānijas šaha čempionātos, kur labākie rezultāti sasniegti 1906. gadā — 2. vieta un 1907. gadā — dalīta 2.-6. vieta.

Pārstāvējis Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1927, 1933) un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1927) medaļu.

Strādājis Karaliskās jūras flotes pārvaldē — admiralitātē. Viņa sieva Edīte Mičela (1872—1951) arī ir bijusi šahiste, kura trīs reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1931, 1932, 1935).

Atsauces
--------

1. ↑  Hastings 1930/31
2. ↑  3rd British Championship
3. ↑  4th British Championship
4. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Reginald Price Michell
5. ↑  British Chess Champions 1904-present

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 284453620
* ISNI: 0000 0003 9074 1656

 |

 |
**"SI-SI-DRA"** ir krāsaina Rīgas Kinostudijas leļļu animācijas filma, ko režisors Arnolds Burovs uzņēmis 1977. gadā pēc Arnolda Burova un Jāņa Petera scenārija. Operators Pēteris Trups, mūzikas autors Ivars Vīgners, skaņu režisors Igors Jakovļevs.

Sižets
------

Animācijas filmas darbība norisinās kāda daudzdzīvokļu nama kāpņu telpā. Kāds puika Pēcis (lomu ierunājusi Velta Skurstene) dodas ciemos pie Maijas uz dzimšanas dienu Ceriņu ielā Nr. 3, dz. 50, bet kāpņu telpā skaļi ālējas, atstāj zemē nomestu ielūgumu un ziedu ietinamo papīru, kas negaidot pārvēršas par sivēnu Si Si Dra ("**sivēns sivēna draugs**", kas arī rakstīts sivēnam uz vieniem sāniem, uz otriem — tas pats krieviski: По По Дру - "поросенок поросенку друг"; lomu ierunājusi Vera Singajevska). Pēcis sivēnu atpazīst un cenšas padzīt, bet tas tikai pasmejas, tomēr sola nestaigāt visur viņam līdzi, ja Pēcis uzklausīs viņa noteikumus. Turpinājumā sivēns turpat kāpņu telpā Pēcim ar projektoru demonstrē Gunāra Bērziņa zīmētas bildes, dziesmas veidā stāstot dažādus padomus, kā jāuzvedas viesībās pie galda, u.tml.

Beigās Pēcis acīmredzot ir guvis mācību ("Paldies, draudziņ, es visu sapratu!"), un kārtīgi dodas ciemos pie Maijas, pēc brīža iznesdams sivēnam tortes gabaliņu un kafiju.

Citāti
------

* "Liekam jaunu bildi iekšā!"
* "Ja tu uzvedīsies tā, mūžam būsi Si-Si-Dra!"
* "Pats tāds īss un prātiņš īsiņš"

Atsauces
--------

1. ↑  SI-SI-DRA[novecojusi saite], informācija Kino muzeja datubāzē, pārskatīta 20.05.2009.
2. ↑  Padomju gūsts karavīra karikatūrās[novecojusi saite], raksts laikrakstā Rīgas Apriņķa avīze (17.11.2007.), pārskatīts 20.05.2009.

Ārējās saites
-------------

* SI-SI-DRA[novecojusi saite] portālā Kino Muzeja
* SI-SI-DRA portālā YouTube
**Apaļvārpu grīslis** (latīņu: *Carex globularis*) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā mērenā un aukstā klimata joslā. Latvijā suga ir sastopama retumis visā teritorijā — purvainos skujkoku mežos un purvos.

Apraksts
--------

Apaļvārpu grīslis ir daudzgadīgs, 10-40 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītis ir ar īsu knābīti.

Augs veido skraju ceru, tam ir pazemes dzinumi. Stublājs ir stāvs, raupjš, tievs un pie pamata aplapots. Lapas ir zaļas, 0,15-0,3 cm šauras, īsākas nekā stublājs. Ziedkopā stublāja galotnē ir 1 vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir 1—2 attālu novietotas, 0,3-0,8 cm garas, sēdošas (apakšējā retumis ar īsu kātiņu) sievišķo ziedu vārpiņas. Apakšējās sievišķās vārpiņas seglapa ir īsāka nekā ziedkopa. Ziedu skaits vārpiņā parasti ir 3—7. Pūslītis ir zaļš, olveidīgs, klāts ar īsiem, baltiem matiņiem, tāpēc izskatās blāvi zaļš. Augļa pūslīša segplēksne ir brūna, olveidīga, ar smailu galu, gaišu joslu vidū un plēvjainu apmali, īsāka nekā pūslītis. Zied jūnijā, jūlijā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «apaļvārpu grīslis - Carex globularis L. - Augi - Latvijas daba». *www.latvijasdaba.lv*. Skatīts: 2022-04-14.
**Volframs fon Rihthofens** (vācu: *Wolfram von Richthofen*; dzimis 1895. gada 10. oktobrī, miris 1945. gada 12. jūlijā) bija *Luftwaffe* ģenerālfeldmaršals.

Dzimis dižciltīgā ģimenē. 1913. gadā iestājās armijā (kavalērijā). Sākoties Pirmajam pasaules karam, iesākumā karoja Rietumu frontē, bet no 1915. līdz 1917. gadam - Austrumu frontē. Savu radinieku un bērnības draugu - divu brāļu Lotāra un Manfrēda fon Rihthofenu, iedrošināts, iestājās aviācijā. 1918. gada aprīlī, kad Volframs fon Rihthofens veica savu pirmo kaujas lidojumu, Manfrēds krita. Līdz kara beigām Volframs fon Rihthofens uzvarēja 8 gaisa kaujās.

Pēc kara no 1923. gada atkal dienēja armijā. 1935. gadā, nodibinoties *Luftwaffe*, V. fon Rihthofens iestājās tur. Kā tā sauktā Kondora leģiona štāba priekšnieks, vēlāk komandieris, piedalījās Spānijas pilsoņu karā nacionālistu pusē. Kā štāba priekšnieks plānoja bēdīgi slaveno Gernikas bombardēšanu.

Sākoties Otrajam pasaules karam, komandēja 8. aviācijas korpusu (*VIII. Fliegerkorps*), piedaloties Polijas kampaņā, Kaujā par Franciju, Kauja par Britāniju un Balkānu kampaņā. Austrumu frontē sevišķi efektīvi darbojās kaujās par Krimu. Pēc Staļingradas kaujas tika pārcelts uz Vidusjūras kara laukā, kur komandēja *Luftwaffe* spēkus Itālijā. 1944. gadā atvaļināts veselības stāvokļa dēl. Miris kā ASV karagūsteknis smadzeņu audzēja dēļ.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Volframs fon Rihthofens***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Lexikon der Wehrmacht (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 18302099
* LCCN: n2008024560
* ISNI: 0000 0000 4829 6307
* GND: 129413232
* SUDOC: 146473450
* BNF: cb15951746x (data)
* BNE: XX4881642

 |

 |
**Volfgangs Uncikers** (vācu: *Wolfgang Unzicker*; 1925. gada 26. jūnijs, Pirmazensa — 2006. gada 20. aprīlis, Albufeira) bija Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (1954). Pēc profesijas — advokāts.

Biogrāfija
----------

Šahu iemācījis spēlēt tēvs, taču jaunā šahista gaitu izaugsmi pārtraucis Otrais pasaules karš. Uncikers ticis iesaukts darba dienestā un sākuma militārajā apmācībā, tomēr vēlāk sirds mazspējas dēļ atvaļināts no dienesta. 1948. gadā iestājies Minhenes universitātē, kur beidzis juridisko fakultāti. Studiju gados guvis arī savus pirmos panākumus šaha turnīros. Sešas reizes uzvarējis Rietumvācijas šaha čempionātos (1948, 1950, 1952, 1959, 1963, 1965), bet 1953. gadā uzvarējis apvienotajā Austrumvācijas un Rietumvācijas šaha čempionātā. FIDE Uncikeram 1950. gadā kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1954. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Sekmīgi piedalījies starptautiskajos šaha turnīros, no kuriem īpaši jāatzīmē 1965. gadā M.Čigorina piemiņas turnīrā Sočos dalīta pirmā vieta ar Borisu Spaski.

Piedalījies arī Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklu starpzonu turnīros. Veiksmīgākais bijis 1952. gada starpzonu turnīrs Stokholmā, kur Uncikers ierindojies 9. vietā, tikai nedaudz atpaliekot no nākamā pretendentu turnīra dalībniekiem. 1955. gadā Gēteborgā starpzonu turnīrā palicis 16. vietā.

Vācijas Federatīvās Republikas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās, daudzus gadus būdams šīs komandas līderis:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 13 reizes (1950, 1954-1964, 1968-1970, 1974-1978, 1982). Komandu kopvērtējumā izcīnījis 2 bronzas (1950, 1964) medaļas, bet individuālā vērtējumā zelta (1950) medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (1957-1965, 1973-1977). Individuālā vērtējumā izcīnījis sudraba (1961) medaļu.

Nekad nav bijis profesionāls šahists. Strādājis par advokātu, pēc tam par valdības ierēdni Bavārijā. 1971. gadā iecelts par tiesnesi, bet vēlāk par galveno tiesnesi Minhenes administratīvajā tiesā. Lai piedalītos šaha turnīros, darbā ņēmis brīvdienas. Šī iemesla dēļ bijušais Pasaules čempions šahā Anatolijs Karpovs savulaik nosaucis Uncikeru par "Pasaules amatieru šaha čempionu".

Atsauces
--------

1. ↑  «Memorial M.Chigorin Sochi 26.8-26.9.1965». Arhivēts no oriģināla, laiks: 14.04.2016. Skatīts: 03.11.2015.
2. ↑  1952 Saltsjobaden Interzonal Tournament
3. ↑  Gothenburg Interzonal (1955)
4. ↑  Wolfgang Unzicker, German Chess Master, Dies at 80

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 18018131
* LCCN: no97051742
* ISNI: 0000 0000 6317 3794
* GND: 118763849
* BIBSYS: 90266773

 |

 |
**Volfgangs Pauli** (vācu: *Wolfgang Pauly*; dzimis 1876. gada 15. augustā, miris 1934. gada 3. martā) bija vācu izcelsmes rumāņu šaha problēmists.

Sešu gadu vecumā kopā ar ģimeni pārcēlies dzīvot no Vācijas uz Bukaresti. No mazotnes interesējies par matemātiku un astronomiju. 1898. gadā kļuvis par komētas atklāšanas līdzdalībnieku, no tā laika to dēvē par Kodingtona—Pauli komētu. Bijis lielas rumāņu apdrošināšanas firmas direktors.

Šaha kompozīcija
----------------

Pauli sastādījis vairāk nekā 4000 dažāda žanra šaha uzdevumus. Viņa mīļākas tēmas bija: ehomata (pata) uzdevumi, uzdevumi—dvīņi ar simetrisku izejas pozīciju, bet asimetrisku risinājumu, uzdevumi—bloki un to paveids *Perpetuum Mobile* jeb Pauli tēma.

### Uzdevumu piemēri

**№ 1. V. Pauli**  
 *The Chess Amateur*, 1920**Mats 5 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

**1. Ze7-c6 Ke6-d6 2.Te3-b3 Kd6-c7** (2... Kd6-e6 3.Tb3-d3 Ke6-f6 4.Td3-g3 Kf6-e6 5.Tg3-g6#, 2... Kd6-c5 3.Ke8-d7 Kc5-c4 4.Le4-d3+ Kc4-c5 5.Tb3-b5#) **3.Ke8-e7 Kc7-c8 4.Zc6-a7+ Kc8-c7 5.Tb3-b7#**
Lai gan figūru izvietojums uz galdiņa ir simetrisks, mēģinājums risināt uzdevumu ar simetrisku gājienu 1. Zg6 neizdodas galdiņa asimetrijas dēļ, jo galvenā varianta 4. gājienā izmantotam lauciņam a7 nav simetriska lauciņa pretējā pusē.

#### *Perpetuum Mobile* jeb Pauli tēma

**№ 2. V. Pauli**  
 *Chemnitzer Tageblatt*, 1927**Mats 3 gājienos**  
Dvīnis: b) Pozīcija pēc pirmā gājiena
a) Diagramma
Iluzoriskā spēle: **1. ... e2 2. Ze4 exd1D 3.Zg3#**
Risinājums: **1. Ta1! e2 2. Zb1 Z~ 3. Zd2#.**
b) Pēc pirmā balto gājiena **1. Tа1** rodas jauns uzdevums.
**Risnājums: 1. Td1!**
Pauli tēma.

Bibliogrāfija
-------------

Pauli bija līdzautors vairākām A. K. Vaita grāmatām: 

* *The white rooks* (1910);
* *The theory of pawn promotion* (1912);
* *Asymmetry* (1927).

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 286. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  Izraksts no Pauli 1898. gada 17. jūnija vēstules,  (vāciski)

Papildu literatūra
------------------

* *Meindert Niemeijer* Zo sprak Wolfgang Pauly, Wassenaar, 1948. 128pp.
* *Marian Stere* Wolfgang Pauly. Challenge of a Legacy. Provocarea unei moşteniri. Bucharest, ed. Gambit, 2001. 736pp. ISBN 973-85337-0-8, ISBN 978-973-85337-0-7.

Ārējās saites
-------------

* V. Pauli šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 60074331
* LCCN: no2014004197
* ISNI: 0000 0000 1453 5699
* GND: 126374767
* BNF: cb167506199 (data)

 |

 |
**Džons (Ivans) Demjaņuks** (angļu: *John Demjanjuk*, ukraiņu: *Иван Николаевич Демьянюк*, dzimis 1920. gada 3. aprīlī, miris 2012. gada 17. martā) bija ukraiņu izcelsmes ASV automehāniķis. Apsūdzēts kara noziegumos Otrā pasaules kara laikā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis nabadzīgu ukraiņu zemnieku ģimenē Dubovi Maharinci sādžā. Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā iesaukts Sarkanajā Armijā, 1942. gada maijā Krimā nokļuva vācu gūstā. Sadarbojies ar vācu varas iestādēm. 1952. gadā emigrēja no Vācijas uz ASV, 1958. gadā ieguva ASV pilsonību.

1986. gadā Demjaņuks tika deportēts uz Izraēlu, kur stājās tiesas priekšā aizdomās par to, ka kara laikā strādājis Treblinkas nāves nometnē par apsargu ar iesauku "Ivans Baigais". 1988. gadā notiesāts uz nāvi. Tomēr 1993. gadā Izraēlas Augstākā tiesa atcēla nāves spriedumu, jo izrādījās, ka minētais apsargs bijis pavisam cita persona - Ivans Marčenko. Demjaņuks atgriezās ASV.

Tomēr 2001. gadā viņš atkal tika apsūdzēts, šoreiz kā bijušais apsargs Sobiboras, Majdanekas un Floselbirgas nometnēs. 2009. gadā tika deportēts uz Vāciju, kura bija ar mieru uzņemt Demjaņuku. Tā paša gada 30. novembrī Minhenē notika tiesas prāva, kurā 2011. gada 12. maijā Demjaņuks tika notiesāts uz 5 gadiem cietumā. Tā kā viņš mira pirms apelācijas tiesas, spriedums tā arī nav stājies spēkā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džons Demjaņuks***.
* Kritisks skatījums uz Demjaņuka gadījumu (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 93986530
* LCCN: n87853113
* ISNI: 0000 0001 0264 3681
* GND: 118833650
* SELIBR: 396388
* SUDOC: 031918085
* BNF: cb12304396m (data)
* BIBSYS: 90390453
* NLA: 35979520
* NKC: js2010605548

 |

 |
**Varigerbs** jeb **Varigribs** (tekstos: *Warigerbe*, *Warigribbe*) bija viens no 13. gadsimta Tālavas vecākajiem un karavadoņiem, kas pieminēts Indriķa hronikā.

Dzīvesgājums
------------

Varigerbs 1219. gadā kopā ar citu Tālavas vecāko Meluku un Kokneses letiem devās atriebes karagājienā pret krieviem un izpostīja visu Pleskavas zemi. Tā paša gada rudenī Pleskavas krievi nometās Meluka un Varigriba zemēs un "nopostīja visu, kas tiem piederēja, sadedzināja labību un neatstāja nedarītu nevienu ļaunu darbu, ko spēja darīt". Savukārt 1223. gada sākumā viņš igauņu sacelšanās laikā kopā ar Tālavas kungu Rameku devās uz Ugaunijas zemi, kur izpostīja tās novadus un ieguva daudz kara laupījuma.

Iespējams, ka visi pieminētie Tālavas valdnieki ir bijuši Tālivalža dēli, kas pēc tēva nāves valdījuši sadalītajā Tālavā.

Vārda cilme
-----------

Personvārds Varigribs etimoloģiski saistāms ar vārdiem "kas varu grib" (Blese, 1929).
Jādomā, ka Varigriba un Meluka zemes atradušās pēc 1224. gada Tālavas sadalīšanas akta Zobenbrāļu ordenim piederošajā daļā (Švābe, 1936). Varigriba vārdu hipotētiski varētu saistīt vienīgi ar 17.gs. ciema vārdu *Waring*, kas atradies tagadējā Rankas pagastā.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Indriķa hronika XXIII 5.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2010. gada 18. maijā. Skatīts: 2009. gada 26. augustā.
2. ↑  «Indriķa hronika XXVI 12.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 30. maijā. Skatīts: 2009. gada 26. augustā.
**Džons Brauns** (angļu: *John Brown*; dzimis 1800. gada 9. maijā, miris 1859. gada 2. decembrī) bija amerikāņu abolicionists un kaujinieks, kurš centās likvidēt verdzību ASV ar militāru spēku.

Dzimis Konektikutā, uzauga Ohaio, kur tēvs atvēra ādas apstrādes darbnīcu. Valstī kļuva pazīstams, kad pretverdzības kaujinieku sastāvā cīnījās pret verdzības piekritējiem t.s. Asiņojošās Kanzasas (*Bleeding Kansas*) laikā (1854—1861). 1859. gadā Brauns kopā ar piekritējiem, kuru starpā bija viņa dēli, uzbruka federālajām arsenālam Hārpersferijā (tolaik Virdžīnijā, tagad Rietumvirdžīnijā). Brauna mērķis bija izraisīt melnādaino vergu sacelšanos, izdalot viņiem ieročus. 16. oktobrī arsenāls tika ieņemts, tomēr plašu atbalstu šis uzbrukums neguva. Arsenāls tika atkarots ar vietējās milicijas un ASV jūras kājnieku spēkiem Roberta Lī vadībā. Brauns tika notiesāts uz nāvi un pakārts.

Šis uzbrukums bija viens no notikumiem, kas tuvināja ASV pilsoņu karam. Pilsoņu kara laikā dziesma "Džona Brauna ķermenis" (*John Brown's Body*) kļuva par populāru unionistu marša dziesmu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Džons Brauns***.

Atsauces
--------

1. ↑  The public life of Captain John Brown: with an autobiography of his childhood and youth

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 59091476
* LCCN: n79045540
* ISNI: 0000 0001 1492 2477
* GND: 118674439
* SELIBR: 322973
* SUDOC: 027911551
* BNF: cb119851887 (data)
* BIBSYS: 3123219
* NLA: 35022751
* NKC: xx0004114
* BNE: XX4431925

 |

 |
**Detaija sala** (angļu: *Detaille Island*, franču: *Îlot Detaille*) ir ap 850 m gara un līdz 350 m plata klinšaina saliņa Antarktīdas piekrastē. Izvietojusies pie ieejas Lalemāna fjordā 3,5 km uz ziemeļrietumiem no lielākās Andresena salas Lubē krastā. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā; krasta līnija stipri izrobota, piekrastē vairākas nelielas saliņas.

Salu atklāja franču antarktiskā ekspedīcija (1908—1910) Žana Batista Šarko vadībā un nosauca par godu Puntaarenasas iedzīvotājam, vaļu medību kompānijas *Sociedad Ballenera Magallanes* īpašniekam M. Detaijam *(M. Detaille)*, kurš palīdzēja ar ekspedīcijas apgādi Disepšenas salā. Salas atkārtoti nokartēja britu ekspedīcija 1956. gadā un visu salu grupu nosauca par **Lenta salām** *(Lent Islands*). No 1956. līdz 1959. gadam salā darbojās britu polārstacija Detaijailenda.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Detaija sala
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer
**Puertotoro** (spāņu: *Puerto Toro*) ir ciems Čīles dienvidos Ugunszemes arhipelāgā. Izvietojies arhipelāga ceturtās lielākās salas Navarino austrumu krastā pie Piktona šauruma 37 km no provinces centra Puertoviljamsas. Administratīvi ietilpst Magaljanesas reģiona Čīles Antarktikas provinces Kabo de Ornosas komūnā. Puertotoro tiek uzskatīta par pasaules vistālāk uz dienvidiem esošo pastāvīgo civilo apdzīvoto vietu, ja neņem vērā Antarktikas polārstacijas. Ziemeļu puslodē šajos platuma grādos (55° 05') atrodas Lietuvas pilsēta Jonava.

Vēsture
-------

Puertotoro dibināta 1892. gadā Ugunszemes zelta drudža laikā kā pirmā apdzīvotā vieta uz dienvidiem no Bīgla šauruma. Strauji attīstījās par nozīmīgu pilsētiņu, kas galvenokārt apkalpoja zelta raktuves netālajā Lenoksa salā. Pēc zelta krājumu izsīkšanas ciems panīka. Mūsdienās ciemā dzīvo galvenokārt zvejnieki, kas nodarbojas ar krabju zveju. Ar ārpasauli ciems savienots tikai ar jūras un helikopteru satiksmi.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Čīles tautskaite 2017; pārbaudes datums: 5 marts 2020.
2. ↑  SENTIDOS COLONIALES I. EL ORO Y LA VIDA SALVAJE EN TIERRA DEL FUEGO, 1880 -1914

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Puertotoro***.
**Arktikas Institūta salas** (krievu: *острова Арктического Института*) ir Krievijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Salas izvietojušās Karas jūras dienvidaustrumos 110 km uz ziemeļrietumiem no Taimiras pussalas un Pjasinas līča. Tuvākā cietzeme ir 37 km uz ziemeļiem esošās Izvestijas CIK salas. Arhipelāgā ietilpst četras salas. Lielākā arhipelāga sala ir Boļšoja, kurā atrodas arī arhipelāga augstākais punkts 25 m vjl. Citas arhipelāga salas ir Sidorova sala dienvidos, Malijas sala dienvidaustrumos, kā arī bezvārda smilšu strēle austrumos. Salas ieskauj zemas smilšu strēles, veidojot vairākas lielas un seklas lagūnas.

Sala atrodas arktiskās tundras dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Arhipelāgs ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

Vēsture
-------

Sidorova salu 1932. gada 13. augustā atklāja vienas ekspedīcijas divi atsevišķi ejošie kuģi *Sibirjakov* un *Rusanov*, bet 1933. gadā tā pati ekspedīcija atklāja Boļšojas salu. Arhipelāgs nosaukts par godu Vissavienības Arktikas institūtam (mūsdienās — Arktikas un Antarktikas zinātniski pētnieciskais institūts).

Atsauces
--------

1. ↑  «Большой Арктический государственный природный заповедник». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021. gada 12. jūlijā. Skatīts: 2022. gada 15. janvārī.
2. ↑  «ТОПОНИМИКА МОРЕЙ СОВЕТСКОЙ АРКТИКИ». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 25. janvārī. Skatīts: 2020. gada 1. februārī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Arktikas Institūta salas***.
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)