recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Statuja "Svētā Miķeļa uzvara pār nelabo" virs ieejas Hamburgas Svētā Miķeļa baznīcā.
Vārds **Miķelis** ir radies no vārda **Mihaēls** jeb **Mihaels** (ebreju מִיכָאֵל / מיכאל, *Mikha'el*), kas nozīmē 'Kas līdzinās Dievam?'. Miķeļi pēc katoļu baznīcas kalendāra svinēti 29. septembrī par godu virseņģelim Miķelim.

Miķelis latviešu tradīcijās
---------------------------

Astronomiskie rudens saulgrieži — brīdis, kad nakts kļūst tikpat gara kā diena, ir 23. septembrī. Tomēr no folkloras materiāliem varam spriest, ka saulgriežu svinības laika gaitā tika piesaistītas Miķeļa dienai — 29. septembrim. Tādēļ šos svētkus bieži vien mēdz saukt par Miķeļiem.

Miķelis latviešiem aizstāja rudens saulgriežu Jumi. Miķeļi ir apjumības jeb appļāvības — pēdējā pļaujas diena, kad ar maģisku rituālu palīdzību cenšas nodrošināt veiksmi nākamajā gadā un iegūt Jumja labvēlību.
Raksturīgākā appļāvību tradīcija ir Jumja ņemšana, kas ar maģisku rituālu palīdzību cenšas nodrošināt Jumja labvēlību arī nākamajā gadā. Pēc tam diena paliek īsāka par nakti un iestājas Veļu laiks.

Mihaēls jūdaismā un kristietībā
-------------------------------

Jūdaismā Mihaēls tiek uzskatīts par vienu no augstākajiem sargeņģeļiem, Izraēla aizstāvis. Apokaliptiskajā literatūrā tas vienmēr stādīts Dievam labajā pusē. Lai gan jūdi vērsās pret eņģeļiem kā starpniekiem, Mihaēls savu vietu ir nosargājis. Ebreju apokrifos Mihaēls tiek uzskatīts par gaismas dēlu, kas vadīs cīņu pret tumsas dēliem. Miķelis ir minētas arī Jaunajā Derībā Jāņa atklāsmes grāmatā 12. nodaļā

> 
> 7 Izcēlās karš debesīs, Miķelis ar saviem eņģeļiem sāka karot ar pūķi. Pūķis un viņa eņģeļi turējās pretim.
> 8 Bet tie nespēja, un tiem nebija vairs vietas debesīs.
> 9 Lielais pūķis, vecā čūska, to sauc par velnu un sātanu, kas pieviļ visu pasauli, tapa gāzts; viņš tika nomests uz zemi un līdz ar viņu tā eņģeļi.
> 
> 
> 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 49524228
* LCCN: n2001096929
* ISNI: 0000 0000 7995 0674
* GND: 118733591
* SUDOC: 165119047
* BNF: cb15124791g (data)

 |

 |
**Miķelis Veidemanis** (1895—1945) bija latviešu tiesu medicīnas speciālists, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors (1943), dekāns (1943—1944).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1895. gada 7. aprīlī Rīgā tirgotāja Kārļa Veidemaņa un viņa sievas Karlīnes, dzimušas Zvīgules, ģimenē. Mācījās Tallinas Nikolaja ģimnāzijā (-1915), studēja Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā (1915—1918). Igaunijas un Latvijas brīvības cīņu laika dienēja Igaunijas (1918—1919) un Latvijas Bruņotajos spēkos kā kara ārsts, bija Liepājas garnizona lazaretes jaunākais ārsts (1919—1922).

Ģimenes kopbilde Pētera Juraševska 60 gadu jubilejā: no kreisās sēž znots Miķelis Veidemanis ar meitu Birutu, otrā sieva Lilija ar dēlu Andreju, P. Juraševskis, meita Anna Veidemane ar dēlu Juri, stāv meita Nora Gruzniņa, znots Alfrēds Gruzniņš, meita Lidija Juraševska un dēls Jānis Juraševskis. Fotogrāfijas attēls izmantots ilustrētā žurnāla "Atpūta" (Nr.388, 08.04.1932) iekšējā vāka noformējumā.
Pabeidza medicīnas studijas Latvijas Universitātē (1922—1923), bija LU subasistents (1922—1924), jaunākais asistents (1924—1928), asistents (1928—1930), vecākais asistents (1930—1937), docents (1937—1941), ārkārtas profesors (1941—1943), profesors (1943—1944).
1929. gada 13. februārī aizstāvēja *Dr. med.* grādu par asins grupu izplatību Latvijas populācijā. 

Bija Tiesu ekspertīzes institūta konsultants (1925—1944), Rīgas pilsētas tiesu ārsts (1927—1940). Pēc 1937. gada, kad Ferdinands Neireiters atstāja Rīgu, Miķelis Veidemanis pārņēma Tieslietu medicīnas instūta vadību. Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes dekāns (1943—1944).

Otrā pasaules kara beigās no 1944. gada Kurzemes cietoksnī, miris 1945. gada 1. aprīlī Irlavā.

Darbi
-----

* Asinsgrupu nozīme paternitātes noteikšanai Latvijā un viņu konstance (1929)

Atsauces
--------

1. ↑  Īss ieskats Latvijas tiesu medicīnas vēsturē
2. ↑  Arnis Vīksna. Latvijas Universitātes Medicīnas fakultāte 1919-1950. Rīga: LU Akadēmiskais apgāds, 2011. — 442-443 lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305087608
* LNB: 000141890
* ISNI: 0000 0004 1706 8001

 |

 |
**Tomass Morgenšterns** (vācu: *Thomas Morgenstern*; dzimis 1986. gada 30. oktobrī Splitā pie Drauas, Austrijā) ir bijušais austriešu tramplīnlēcējs. Viņš ir viens no veiksmīgākajiem pašreizējiem tramplīnlēcējiem, trīskārtējs Olimpiskais čempions un 8 Pasaules čempionāta zelta medaļu ieguvējs.

Karjera
-------

Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (2006, 2010, 2014). 2006. gadā Turīnā izcīnīja uzvaru individuālajās sacensībās uz lielā tramplīna un komandu sacensībās, bet sacensībās uz normālā tramplīna palika 9. vietā. 2010. gadā Vankūverā T. Morgenšterns atkārtoja panākumu Austrijas sastāvā komandu sacensībās, savukārt individuālajās sacensībās ieņēma vien 8. (normālais tramplīns) un 5. vietu (lielais tramplīns). Pirms 2014. gada Ziemas Olimpiskajām spēlēm T. Morgenšterns treniņos guva smagu traumu, tomēr Sočos startēja. Individuālajās sacensībās viņa rezultāti bija pieticīgi (labākā — 14. vieta no normālā tramplīna), toties komandu sacensībās ar Ausrijas izlasi viņš izcīnija sudraba medaļu.

Ar panākumiem startējis Pasaules kausa izcīņā. Divas sezonas bijis kausa ieguvējs kopvērtējumā (2007.—2008. un 2010.—2011. gada sezonas; 2008.—2009. gada sezonas kopvērtējumā ieņēma 3. vietu). 2010.—2011. gada sezonā guva uzvaru arī Četru tramplīnu turnejā. Atsevišķās sacensībās guvis 23 uzvaru individuālajās sacensībās un vēl 16 uzvaras gūtas ar komandu. Pasaules čempionātā izcīnījis 8 zelta, divas sudraba un vienu bronzas medaļu. Veiksmīgākais čempionāts viņam bija 2011. gadā Oslo, kur medaļas izcīnīja visās četrās disciplīnās (trijās tika gūtas uzvaras).

2014. gada 26. septembrī Morgenšterns paziņoja par karjeras beigām.

Atsauces
--------

1. ↑  «Three-time Olympic ski jump champ Morgenstern retires». *foxsports.com*. 2014. gada 26. septembris.

Ārējās saites
-------------

* *Olympedia* profils (angliski)
* *Munzüger Sport* profils (vāciski)
* FIS profils (tramplīnlēkšana) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 28144648198752965701
* GND: 107750697X

 |

 |
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
**Zīgfrīds Landers fon Špānheims** jeb **Zīverts Landers no Španheimas** (vācu: *Siegfried Lander von Spanheim*, latīņu: *Suihardus a Spanheim*, miris 1424. gadā) bija Alūksnes komturs (1411—1413), Vīlandes komturs (1411—1413), tad Livonijas ordeņa mestrs no 1415. gada septembra līdz 1424. gada 3. aprīlim.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika par mestru Zigfrīdu:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > Zīverts Landers no Španheimas, 32. Vācu ordeņa mestris, valdīja pēc Ditriķa Tirka un veda pastāvīgus kaŗus ar leišiem. Viņa laikā bija arī lieli strīdi starp Rēveles pilsētu un mūķieņu klosteri, šo strīdu mestris izbeidza 1422.gadā. Rīgas virsbiskapiju tajā laikā pārvaldīja agrākais Kurzemes biskaps Jānis Habunds, 10. virsbiskaps pēc skaita".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Skatīt arī
----------

* Livonijas ordeņa mestri

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Dītrihs Torks**  |  **Livonijas Ordeņa mestrs** 1415. gads - 1424. gads | Pēctecis: **Cise fon Rūtenbergs**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 80631274
* GND: 136254314

 |

 |
**Jāzeps Leitāns** (dzimis 1901. gadā, miršanas gads nezināms) bija Bauskas pilsētas domes deputāts (1929), Bauskas pilsētas vecākais (1940-41).

Dzimis Kārsavā, sīkzemnieka ģimenē. Pabeidzis Pēterburgas reālskolu un studējis Pēterburgas tehnoloģiskajā institūtā. Neatkarīgajā Latvijā iesaistījies Bauskas kreiso un komunistisko organizāciju darbā.

1928. gada 16. septembrī Bauskas tirgus laukumā organizējis komunistu atbalstītāju mītiņu. 1928. gada 15-16. decembra pašvaldību vēlēšanās ievēlēts par Bauskas pilsētas domes deputātu no Bauskas pilsētas kreiso strādnieku kandidātu saraksta.

Par komunistisku propagandu 1929. gada sākumā arestēts. 1929. gadā tiesāts kā viens no Bauskas komunistu organizācijas locekļiem, kas kopš 1926. gada pilsētā izplatīja skrejlapiņas un izkāra sarkanos karogus. Jelgavas apgabaltiesa sākumā Leitānam piesprieda 5,5 gadus spaidu darbos, ko Tiesu palāta vēlāk mīkstināja uz 4 gadiem. Pēc atbrīvošanas strādājis par bruģētāju, vēlāk mašīnfabrikas "Imanta" čuguna lietuvē.

1940. gada 10. jūlijā ar Iekšlietu ministra Viļa Lāča rīkojumu iecelts par Bauskas pilsētas vecāko.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bauskas pilsētas domes sastāvs un kandidātu saraksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 22. janvārī.
2. ↑  «Tiesa». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 22. janvārī.
3. ↑  «Bauskas apriņķim un pilsētais jauni vecākie». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. aprīlī. Skatīts: 2016. gada 22. janvārī.
***Hibiscus fragilis*** ir ļoti reti sastopams hibisku krūms, kas endēms Maurīcijai. Maurīcieši šo augu dēvē arī par ***mandrinette***. Latīņu vārds *fragilis* nozīmē ‘trauslais’.

Izplatība
---------

Savvaļā aug sausā vidē *Corps de Garde* kalnā Maurīcijas centrālajā daļā, kur zināmi tikai desmit augi un Lemornes Brabantas pussalā salas dienvidrietumos, kur nesen atklāti 26 augi. Tiek audzēts arī dārzos, tostarp ārpus Maurīcijas.

Apraksts
--------

Mūžzaļš krūms ar karmīnsarkaniem ziediem un sulīgi zaļām, spīdīgām lapām. Ziedu diametrs 7—10 cm, tam skaidri nodalītas 5 kauslapas un 5 vainaglapas. Putekšņlapas saaugušas konusveidīgā stobriņā. Augs zems, ložņājošs.

Apdraudējums
------------

Vienu no lielākajiem draudiem rada hibridizācija ar ārēji līdzīgo, invazīvo Ķīnas hibisku (*Hibiscus rosasinensis*). Vairāk nekā 200 mandrinettes stādu ir audzētavās, no kurām tās paredzēts reintroducēt savvaļā pēc svešzemju hibisku izskaušanas.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Hibiscus fragilis* Sarkanā grāmata
2. ↑  iNaturalist: *Hibiscus fragilis*, a member of hibiscus and rose mallow (Genus *Hibiscus*)

Literatūra
----------

* The Native Plants and Animals of Mauritius. The Mauritius Wildlife Foundation. ISBN 978-999493802-5
**Ģula Makovecs** (ungāru: *Makovetz Gyula*; 1860. gada 29. decembris Arada — 1903. gads Budapešta) bija Ungārijas šahists un žurnālists.

Biogrāfija
----------

1880. gadu beigās un 1890. gadu sākumā bijis viens no Ungārijas vadošajiem šahistiem. 1890. gadā uzvarējis Grācas šaha turnīrā, apsteidzot Johanu Baueru, Emanuelu Laskeru un Georgu Marko. 1892. gadā Drēzdenē 7. Vācijas šaha kongresā dalījis 2.-3. vietu ar Moricu Porgesu (uzvarējis Zīgberts Tarrašs). 1893. gadā Budapeštā uzvarējis mačā Režē Čarouseku ar 3½:2½.

Beidzis Budapeštas universitātes juridisko fakultāti. No 1889. līdz 1895. gadam izdevis un rediģējis pirmo ungāru šaha laikrakstu *Budapesti Sakkszemle*. 1889. gadā bijis arī viens no Budapeštas šaha biedrības dibinātājiem. Miris 1903. gada decembrī.

Atsauces
--------

1. ↑  «Das Internationale Turnier Dresden 1892 (7. DSB-Kongress)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 16. janvārī.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Tomasa Šēninga rezidence - Kokneses pils no trim pusēm (16. gadsimtā -17. gadsimta sākumā).
**Tomass Šēnings**, arī **Toms Šēnings** (vācu: *Thomas Schöning*, latīņu: *Thomas Schoningus*) bija Rīgas virsbīskaps (1528-1539), kura rezidence atradās Kokneses pilī.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis Rīgas birģermeistara Johana Šēninga ģimenē.
No 1499.-1500. gada studēja Rostokas Universitātē. 1505. gadā ievēlēts par Rīgas domkungu.
1515. gadā kļuva par Rīgas domkapitula dekānu.
1519.-1528. gadā bija Rīgas domkapitula prāvests.

1528. gada 6. februārī domkapituls viņu pēc Livonijas mestra Valtera Pletenberga ieteikuma ievēlēja par arhibīskapu, kas tika apstiprināts Regensburgas reihstāgā.
1529. gadā viņš Lībekā noslēdza līgumu uz 6 gadiem ar Rīgas pilsētu, pēc kura Rīga atkal atzina arhibīskapa virskundzību, bet tās iedzīvotājiem bija tiesības paturēt Mārtiņa Lutera ticību. Par savu koadjuktoru viņš uzaicināja Brandenburgas markgrāfu Vilhelmu, kuram piešķīra Raunas pili ar Raunas, Piebalgas, Smiltenes, Dzērbenes, Limbažu, Vainižu un Salacas pilsnovadiem, bet pats pārcēlās uz Kokneses pili.
1531. gadā pāvests Klements VII beidzot apstiprināja viņu par Rīgas arhibīskapu, tomēr Rīgas, Tallinas un Tērbatas rātes bija protestantu kontrolē un arhibīskapam vairs nepakļāvās.
1533. gadā Rīgas rāte atņēma katoļu arhibīskapam Tomasam Šēningam Doma baznīcu un četrus klosterus, atstājot vienīgi Marijas Magdalēnas klosteri.
1539. gada 11. augustā viņš mira savā rezidencē Kokneses pilī.

Dokumenti
---------

>  Rusova hronika:  
> 
> 
> 
> 
> 
> > 
> > "Valters Pletenbergs, 41. Vācu ordeņa mestris tapa ievēlēts 1495. gadā. [..] Pletenberga laikā bija sekošie pēc kārtas Rīgas virsbiskapi: Miķelis Hildebrands, Rēveles pilsoņa dēls, Kaspars Linde, Jānis Blankfelds, **Tomāss Šenings**, Rīgas birģermeistara dēls, un beidzot Brandenburgas markgrafs Vilhelms, kuŗš bija 19. un beidzamais Rīgas virsbiskaps ordeņa laikā".
> > 
> > 
> > 
> 
> 
>

Atsauces
--------

1. ↑  Tomass Šēnings in the Rostock Matrikelportal

Skatīt arī
----------

* Rīgas arhibīskapi

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Reliģiskie amati un pozīcijas |
| Priekštecis: **Johans VII Blankenfelds**  |  **Rīgas arhibīskaps** 1528—1539† | Pēctecis: **Brandenburgas Vilhelms**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 315525484
* GND: 13819341X

 |

 |
Koordinātas: 47°04′34″N 15°26′14″E﻿ / ﻿47.076111°N 15.437222°E﻿ / 47.076111; 15.437222

**Šlosbergs** (vācu: *Grazer Schloßberg*) ir paugurs Austrijas pilsētas Grācas centrā.

Vēsturiski kalna virsotnē atradās 10. gadsimta pils, kura tika nojaukta pēc Šēnbrunnas miera līguma noslēgšanas 1809. gadā. Pilsētniekiem, samaksājot ievērojamu summu, izdevās paglābt no nojaukšanas tikai pulksteņtorni, kas kļuvis par Grācas simbolu, kā arī vēl dažas celtnes.

1839. gadā kalnā tika ierīkots publisks parks. Otrā pasaules kara laikā kalnā tika izraksti tuneļi, kuros iedzīvotāji slēpās no Sabiedroto bombardēšanas.

Mūsdienās uz kalna virsotni var doties ar kājām, ar funikuleri vai ar liftu kalna iekšienē. Parkā atrodas vairākas kafejnīcas ar lielisku skatu uz pilsētu. Kalna tuneļos ierīkots Bērnu pasaku dzelzceļš (*Grazer Märchenbahn*).

* PulksteņtornisPulksteņtornis
* Eja kalnā uz liftuEja kalnā uz liftu
* FunikulersFunikulers
* Bērnu dzelzceļšBērnu dzelzceļš

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šlosbergs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Tomašs Markovskis** (poļu: *Tomasz Markowski*; dzimis 1975. gada 30. jūlijā Glogovā) ir Polijas starptautiskais lielmeistars šahā (1998).

Biogrāfija
----------

1993. gadā debitējis Polijas šaha čempionāta finālā. Polijas šaha čempionātos izcīnījis 5 zelta (1993, 1998, 1999, 2003, 2007), sudraba (2000) un 2 bronzas (1995, 2002) medaļas.

2000. gadā Itālijā izcīnījis bronzas medaļu pirmajā Eiropas individuālajā šaha čempionātā. Divas reizes uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Ženēvā (1995, 2000). 2001. gadā dalījis otro vietu starptautiskajā šaha turnīrā Bīlē. 2007. gadā Varšavā izcīnījis otro vietu Eiropas čempionātā ātrajā šahā, finālā piekāpjoties Aleksejam Aleksandrovam. 2011. gadā dalījis pirmo vietu Migela Naidorfa memoriālā Varšavā.

Pārstāvējis Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (1994-2002);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1999-2005). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2005) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā Markovskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1998. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Tomasz Markowski
2. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Tomasz Markowski

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Koordinātas: 57°32′27.79″N 25°26′27.01″E﻿ / ﻿57.5410528°N 25.4408361°E﻿ / 57.5410528; 25.4408361

**Jāņa Daliņa stadions** ir atvērts vieglatlētikas un futbola stadions, kas atrodas Valmierā. To atklāja 1938. gadā. Stadions bija vajadzīgs, lai sarīkotu starptautiskas sacensības un tajā iekļūtu visi, kas vēlējās redzēt Latvijas tā laika slavenāko sportistu — valmierieti Jāni Daliņu. Viņš 1932. gadā Losandželosas olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu un vairākkārt laboja pasaules rekordus soļošanā. Stadions Jāņa Daliņa vārdu ieguva trešās atmodas laikā. Šajā stadionā tika sarīkotas pirmās Trīszvaigžņu spēles un ik vasaru tajā tiek izcīnīta Valsts prezidenta balva vieglatlētikā.

Jāņa Daliņa stadionu pārvalda uzņēmums SIA "Valmieras Olimpiskais centrs". 2021. gada augustā tika pabeigta stadiona rekonstrukcija, kuras laikā tika veikti lielu uzlabojumu vieglatlētikas sacensību norisei, bet papildu uzlabojumi futbola sacensībām un UEFA sertifikācijai plānoti nākamajās kārtās.

Atsauces
--------

1. ↑  SportaCentrs: Emils Ozerinskis; Indriksons ceļ trauksmi par Daliņa stadiona celtniecības nepilnībām
2. ↑  Buklets "Valmiera", izdots apgādā "Jumava", 2005
3. ↑  Daliņa stadionam jauns saimnieks un jaunas idejas
4. ↑  «Valmierā pēc plašas pārbūves tapis viens no Baltijā modernākajiem vieglatlētikas centriem». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2021-08-10.
5. ↑  «Atjaunotajā Daliņa stadionā nepieciešami uzlabojumi augsta ranga futbola spēļu norisei». *Sportacentrs.com* (latviešu). 2021-08-09. Skatīts: 2021-08-10.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā tīmekļa vietne
**Zīmolvedība** ir stratēģiska zīmola attīstība un vadība, veidojot tā unikālo un atšķirīgo identitāti tirgū. Zīmolvedībā izmanto zīmola stratēģiju, kas definē zīmola galveno doto vērtību tā lietotājiem un iemeslus, kāpēc ticēt zīmola dotajai vērtībai. Stratēģija parasti arī apraksta dažas galvenās zīmola personības šķautnes. Zīmolvedība ar zīmolu strādā ilgākā laika posmā, veidojot zīmola vērtību, kuru ir iespējams aprēķinās naudas izteiksmē. Spēcīgs zīmols, kas uztur savu solījumu patērētājiem, ražotājam dod konkurences priekšrocības tirgū, ko nodrošina patērētāju lojalitāte un atkārtotie pirkumi.

Zīmolvedības process sākas ar zīmola radīšanu. To veido ņemot vērā jau iepriekš definētā mērķa tirgus intereses un vajadzības, kas to motivētu izvēlēties tiešu jūsu zīmolu. Ņemot vērā šo informāciju, tiek radīts zīmola pozicionējums un noteikta tā cena. Balstoties uz to tiek radīti zīmola identitātes elementi, kas parasti iekļauj krāsu paleti, logo, fasējuma dizainu, zīmola solījumu patērētājiem un galveno saukli. Visu šo informāciju, kā arī zīmola turpmākās izmantošanas noteikumus apkopo zīmola grāmatā (*brandbook*). Jaunu zīmolu tirgū iepazīstina ar dažādām tirgzinības metodēm, parasti izmantojot reklāmu un sabiedriskās attiecības. Uzņēmumiem parasti ir viens galvenais uzņēmuma zīmols un daudzi produktu zīmoli. Dažreiz uzņēmuma zīmols var būt mazāk zināms par galveno produktu zīmolu. Piemēram, plaša patēriņa produktu ražošanas korporāciju *Essity* un *Procter & Gamble* nosaukumi būs zināmi daudz mazākam cilvēku skaitam, nekā to ražoto produktu zīmoli. Citi uzņēmumi, kā *Samsung*, ar vienu nosaukumu tirgo viedtālruņus un veļasmašīnas.

Zīmolvedības speciālistu galvenais uzdevums ir izmantot noteiktās zīmola īpašības, lai ar tirgvedības kompleksa dotajām iespējām uzturētu un audzētu zīmola tirgus daļu. Viņiem nav tiesību mainīt zīmola grāmatā noteikto zīmola identitāti.

Atsauces
--------

1. ↑  «Brand Management». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 6. jūnijā. Skatīts: 2017. gada 14. novembrī.
Šlēsvigas ģerbonis.
Starp Dāniju un Vāciju sadalītā Šlēsvigas zeme mūsdienu kartē.
**Šlēsviga** (dāņu: *Slesvig, Sønderjylland*, vācu: *Schleswig*) ir vēsturiska zeme, kas mūsdienās atrodas Dānijas (ziemeļdaļa, saukta Dienvidjitlande) un Vācijas (dienviddaļa) teritorijā, veidojot daļu no Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes. 
1460.–1864. gadā bija personālūnijā ar Dānijas karaļvalsti. Tās vēsturiskā galvaspilsēta ir Šlēsviga.

Vēsture
-------

Agrīnajos viduslaikos Šlēsvigu apdzīvoja jiti, frīzi un dāņi, uz robežas ar sakšu apdzīvoto teritorijām dāņu vikingi uzcēla aizsargvalni, lai pasargātu savu teritoriju no sakšu iebrukumiem. 811. gadā tika parakstīts miera līgums, kas noteica, ka Eidere kalpos kā robeža starp Franku impēriju un dāņu apdzīvotajām teritorijām. Eidere laika gaitā kļuva par simbolisku robežu starp Šlēsvigu un Holšteinu.

Kalmāras ūnijas laikā 1448. gadā par Dānijas karali Kristiānu I ievēlēja Oldenburgas dinastijas pārstāvji no Holšteinas, ko tikai 1457. gadā atzina Zviedrijas vasaļi. 1460. gadā Holšteinas un Šlēsvigas iedzīvotāji Kristiānu I ievēlēja par Holšteinas grāfu un Šlēsvigas hercogu, un Šlēsviga vairāk nekā 400 gadu bija personālūnijā ar Dāniju. 
1627. gadā zviedru karaspēks Trīsdesmitgadu kara laikā izpostīja Šlēsvigu.

Šlēsvigas-Holšteinas hercoga Frīdriha Kārļa dēls Kārlis Pēteris Ulrihs no Holšteinas-Gotorpas dinastijas 1761. gadā tika kronēts par Krievijas impērijas ķeizaru Pēteri III, dinastiju vēlāk nodēvēja par Holšteinas-Gotorpas-Romanovu dinastiju. 

1864. gadā pēc Otrā Šlēsvigas kara Dānija bija spiesta atdot Holšteinu un Šlēsvigu Prūsijai. Pēc Pirmā pasaules kara Dānija atguva Šlēsvigas ziemeļdaļu. 

1946. gada 23. augustā no Šlēsvigas dienvidu daļas, Holšteinas un Lauenburgas hercogistes, kā arī no Hanzas pilsētas Lībekas tika izveidota Šlēsvigas-Holšteinas federālā zeme.
Dānijā Šlēsvigu sāka dēvēt par Dienvidjitlandi (*Sønderjylland*).

Vēsturiskās kartes
------------------

* Dāņu un frīzu apdzīvotā Šlēsvigas teritorija (ap 800)Dāņu un frīzu apdzīvotā Šlēsvigas teritorija (ap 800)
* Šlēsvigas hercogiste (1650)Šlēsvigas hercogiste (1650)
* Šlēsvigas hercogiste (pirms 1866)Šlēsvigas hercogiste (pirms 1866)
* Šlēsvigas hercogiste Vācijas impērijas (1918) sastāvā pirms ziemeļdaļas atdošanas DānijaiŠlēsvigas hercogiste Vācijas impērijas (1918) sastāvā pirms ziemeļdaļas atdošanas Dānijai
* Holšteinas un Šlēsvigas robeža mūsdienu Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes kartēHolšteinas un Šlēsvigas robeža mūsdienu Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes kartē
* Šlēsvigas vietvārdi dāniski un vāciskiŠlēsvigas vietvārdi dāniski un vāciski

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Šlēsviga***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
Šis raksts ir par 1250. gada krustnešu karagājienu uz Zemgali. Par citām jēdziena **Karagājieni uz Zemgali** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Livonijas konfederācijas karte XIII. gs. vidū. Zobenbrāļu karagājiens bija vērsts pret zemgaļu zemēm uz dienvidiem no Rīgas.
**1250. gada karagājiens uz Zemgali** notika 1250. gada nogalē pēc Livonijas ordeņa mestra Andreasa no Felves iniciatīvas, lai zemgaļiem atņemtu viņu suverēnās tiesības uz zemi ("lai pagāniem mēs tēvu tiesu atmantotu").

Šajā laikā Lietuvā norisinājās kari starp dižkunigaiti Mindaugu un viņa sāncenšiem Žemaitijas kunigaiti Vikintu un Tautvilu, kas bija Rīgā pieņēmis katoļu ticību un kļuvis par Livonijas ordeņa sabiedroto. Iespējams, ka pēc šīs savienības noslēgšanas Vikints bija atteicies atbalstīt zemgaļus karā pret ordeni, bet ordenis uz laiku atteicās no pretenzijām uz Vikinta pārvaldīto Žemaitiju, kas bija iekļauta Zemgales bīskapijas plānotajā teritorijā.

Karagājienam savāca karaspēku, kurā bez ordeņa brāļiem piedalījās arī bīskapu vasaļi, krustneši, "zemes ļaudis" (leti, līvi un citi). Iebrucēji izlaupīja zemgaļu zemi, nogalināja daudz iedzīvotāju, nodedzināja pilis, līdz tiem nebija kur patverties. Zemgaļu vadoņi nolēma sūtīt pie mestra sūtņus miera sarunām, solot maksāt meslus.

Miera līguma teksts un tā noteikumi nav saglabājušies. Taču ir lēmums par Zemgales bīskapijas pievienošanu Rīgas diecēzei, ko pieņēmuši pāvesta Inocenta IV kūrijas augstākie garīdznieki 1251. gada 3. martā, piešķirot Rīgas bīskapam Nikolajam tiesas varu ar laicīgām un garīgām tiesībām divās trešdaļās zemju, bet vienu trešdaļu atstājot Livonijas ordenim. 
Pāvests Inocents IV uzdeva Sāmsalas bīskapam Indriķim uzraudzīt šāda lēmuma izpildīšanu:

1. ievērojot Rīgas bīskapijas nopelnus kristietības izplatīšanā un šaurās robežas, kas kavē atvairīt pagānu uzbrukumus, Zemgale tiek pievienota Rīgas diecēzei un viņas bīskapam šai zemē tiek piešķirta pilnīga tiesas vara ar visām laicīgām un garīgām tiesībām, izņemot Zemgales trešo daļu, kas kā līdz tam arī turpmāk pieder Vācu ordenim ar desmito tiesu un visām laicīgām tiesībām;
2. tā kā Zemgale ir par mazu, lai uzturētu savu bīskapu, tad tiek nolemts, ka turpmāk tai vairs tāda nebūs, bet Maincas arhibīskapa nezināšanas dēļ par Zemgales bīskapu ieceltais Liecelburgas Indriķis tiek pārvietots uz vakanto Kursas bīskapiju, bet ar nosacījumu, ka viņam Kursā piederēs tikai viena trešdaļa ar laicīgo un garīgo tiesas varu un visām tiesībām, kamēr divas trešdaļas ar desmito tiesu un laicīgo tiesas varu paturēs Vācu ordenis.

Atsauce
-------

Skatīt arī
----------

* Livonijas krusta kari

Atsauces
--------
**Gunta Kalniņa** (dzimusi 1975. gadā) ir latviešu dramaturģe. 2001. gadā absolvējusi Latvijas Kultūras Akadēmiju, iegūstot humanitāro zinātņu bakalaura grādu specialitātē "teātra, kino un TV dramaturgs". Pirms tam studējusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, 1997. gadā iegūstot filoloģijas bakalaura grādu vācu filoloģijā. 

Vairāku televīzijas videofilmu scenāriju autore. 2001. gadā tapusi TV videofilma "Saldā indes garša" pēc J. Jaunsudrabiņa romāna "Jaunsaimnieks un velns" motīviem. 2016. gadā — TV videofilma "Saplēstā krūze" pēc A. Dziļuma romānu "Saplēstā krūze" un "Vilka zobs" motīviem.

Detektīvseriāla "Ēnu spēles" (2012 un 2014) scenārija autore. 

Daudzu TV seriālu scenāriju autore. Populārākie no tiem — "UgunsGrēks" (TV3 2009-2017), "Neprāta cena" (LTV 2006-2009), "Zentas brīvdienas" (TV3 2013), "Divi vienā" (LTV 2018-2019), "Viss kārtībā" LTV (2001-2002).

Rakstījusi scenārijus Jāņu un Ziemassvētku koncertiem — "UgunsGrēks svin Ziemassvētkus" (2015), "UgunsGrēks līgo atkal Limbažos" (2014), "UgunsGrēks līgo Cinevillā" (2013), "UgunsGrēks līgo Limbažos" (2011).

Sadarbībā ar Jura Rijnieka Izrāžu apvienību "Panna" tapušas izrādes "Gribu bērnu" (2013), "Kukulis" (2014), "Saimnieks meklē saimnieci" (2016).

Strādājusi arī par tulku un vācu valodas skolotāju.

Atsauces
--------

1. ↑  «Šīs dāmas izdomā "UgunsGrēku"! Scenāristes atklāj profesionālos noslēpumus». *Jauns.lv* (latviešu). Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-09-23. Skatīts: 2019-06-25.
2. ↑  «SAIMNIEKS MEKLĒ SAIMNIECI – Izrāžu apvienība "Panna"». *pannasteatris.lv*. Skatīts: 2019-06-25.

Ārējās saites
-------------

* 
* Intervija ar Guntu Kalniņu un Intu Bernovu
* Intervija ar UgunsGrēka autorēm Archived 2020. gada 23. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Izrāde "Gribu bērnu"
* Izrāde "Saimnieks meklē Saimnieci"
**Gunnars Ūsi** (igauņu: *Gunnar Uusi*; 1931. gada 23. jūnijs, Hāpsalu - 1981. gada 7. augusts, Tartu) bija Igaunijas daudzkārtējais čempions šahā.

Biogrāfija
----------

Jau skolas gados ieguvis augsto 4.—5. vietu Igaunijas šaha čempionātā. 1951. gadā beidzis Veru vidusskolu, pēc tam studējis Maskavas Ekonomikas institūtā. Studiju laikā aktīvi piedalījies šaha sacensībās — pārstāvējis Maskavas izlasi 1953. gada PSRS komandu čempionātā, tajā pat gadā ieņēmis 5. vietu PSRS čempionāta pusfinālā Viļņā, bet 1954. gadā Maskavas čempionātā dalījis 6.—7. vietu un kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. Pēc studiju beigām 1956. gadā atgriezies Igaunijā un strādājis Tartu lauksaimniecības mašīnu rūpnīcā, bijis arī šīs rūpnīcas direktors (1966-1972). Igaunijas 1957. gada šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu. Vēlākajos gados sešas reizes (1958. 1959. 1963. 1966. 1979. 1980.) kļuvis par Igaunijas čempionu šahā, bet trīs reizes (1960. 1961. 1972.) bijis Igaunijas vicečempions. 1969. un 1973. gadā uzvarējis Pērnavas vasaras šaha turnīros. Piedalījies arī 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā. Mūža beidzamos gadus strādājis Tartu šaha klubā. Viens no Ūsi pēdējiem turnīriem bija 1981. gada Tallinas starptautiskais Paula Keresa memoriāls. Tartu regulāri tiek rīkoti Gunnara Ūsi piemiņas turnīri jaunajiem šahistiem.

Atsauces
--------

1. ↑  7 Championship of Estonia- Tallinn 1950
2. ↑  Semifinal of 21 Championship of USSR - Vilnius June 1953
3. ↑  32 Championship of Moscow - 1954
4. ↑  14 Championship of Estonia - Tartu March-April 1957
5. ↑  15 Championship of Estonia - 1958 Tallinn April-May
6. ↑  16 Championship of Estonia - Tartu March-April 1959
7. ↑  Championship of Estonia - Tallinn 1963
8. ↑  Championship of Estonia - 1966
9. ↑  36 Championship of Estonia - Tartu 1979
10. ↑  Championship of Estonia - Tallinn 1980
11. ↑  17 Championship of Estonia - Viljandi 20.3-12.4.1960
12. ↑  18 Championship of Estonia - 1961
13. ↑  Championship of Estonia - Tartu 1972
14. ↑  National Tournament- Parnu 1973
15. ↑  Memorial P.Keres Tallinn 6-28.3.1981
16. ↑  UUSI, GUNNAR[novecojusi saite]

Ārējās saites
-------------

* Gunnars Ūsi. Atjaunināts: 2013. gada 21. maijā šahista profils vietnē chessgames.com
* Gunnars Ūsi šahista profils vietnē 365chess.com
* Gunnars Ūsi šahista profils vietnē chesstempo.com
* Gunnars Ūsi šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
**Kisumu** (angļu: *Kisumu*) ir pilsēta Kenijas rietumos, Viktorijas ezera ziemeļaustrumu krastā, Kisumu apgabala administratīvais centrs. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 1 155 574 iedzīvotāji. Kisumu ir trešā lielākā pilsēta valstī (aiz Nairobi un Mombasas) un trešā lielākā pilsēta Viktorijas ezers krastos (aiz Kampalas Ugandā un Mvanzas Tanzānijā). 

Kisumu ir ostas pilsēta Viktorijas ezera Vinamas līča krastā. Vairums iedzīvotāju ir luo un pilsēta ir šīs tautas kultūras centrs. Kisumu ar 20. gadsimta sākumā uzcelto 1000 mm Ugandas dzelzceļu caur Nairobi savienota ar Kenijas galveno ostas pilsētu Mombasu, tomēr pasažieru kustība 2021. gadā pa to nenotika. Pilsēta dibināta 1901. gadā kā šī dzelzceļa galastacija. Kisumu apkaimē dzimis Baraka Obamas tēvs, bet aktrises Lupitas Ņono tēvs no 2017. gada ir Kisumu apgabala gubernators.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kisumu***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Kisumu ceļojumu padomi no *Wikivoyage* (angliski)
* Mājaslapa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 145414955
* LCCN: n80086256
* GND: 4098465-5

 |

 |
**Irbenieku kapi** ir kapsēta, kas atrodas Krustpils pagasta dienvidaustrumu daļā, uz ziemeļaustrumiem no Darvasbrenčiem, Irbenieku ciemā.

Kapsēta atrodas Jēkabpils—Vilkukroga—Antužu ceļā labajā pusē, aizņemot garenu, samērā augstu pauguru, kurš ir gara viļņveidīga pacēluma daļa. Kapsētas pirmsākumi ir attiecināmi uz viduslaikiem, kad vienā no kapsētas daļām pie vecā ozola, kas ir saglabājies, tikuši apbedīti mērī mirušie. Dokumentā, kas glabājas Jēkabpils vēstures muzejā, kapsēta minēta 1898. gadā, kad tā bijusi Krustpils luterāņu baznīcas pārziņā. 1942. gadā tās platība bijusi 0,5 hektāri un piederējusi Irbenieku ciemam, padomju varas gados tikusi paplašināta. Kapsētas vidū, pretī centrālajiem vārtiem atrodas zvana vieta — divi no laukakmeņiem būvēti stabi, ar jumtiņu virs tiem un zvanu zem tā. Baidoties no metāla zagļiem, zvans no 1990. gadu vidus tiek turēts kādās mājās un nogādāts kapsētā kapusvētku un bēru reizēs. Galvenokārt kapsētā tikuši apbedīti tuvāko apdzīvoto vietu ļaudis.

Tradīcijas
----------

Ar kapsētu saistās vairākas tradīcijas — katru pavasari, Jurģu dienā, 23. aprīlī notika kapsētas sakopšanas talka, uz kuru no katras mājas ieradās vismaz viens talcinieks. Nomirstot cilvēkam, kuru bija nolemts guldīt Irbenieku kapsētā, iespējami drīz pēc viņa nāves notika apzvanīšana — kapsētas zvaniķis ar mierīgām un retām zvanu skaņām vēstīja par mirušu cilvēku. Šī tradīcija pastāvēja līdz 1980. gadiem. Bēru dienā kapsētas zvans sāka zvanīt laikā, kad no kalniņa kļuva redzama bēru procesijas tuvošanās un beidza zvanīt, kad bērinieki sasniedza kapsētas vārtus. Pie īpatnējām tradīcijām pieskaitāma ir arī bleķa kroņu jeb vainagu likšana uz kapiem. Šī tradīcija aizsākās 1930. gados, bleķa kronis bija prasmīgu meistaru vainaga veidojums no metāla "zaļumiem" — ozolu lapām un zīlēm, palmu lapām, parasti baltiem "kallu ziediem" vai zilām "neaizmirstulītēm" vai līdzīgām puķēm. Šos bleķa kroņus vēlāk ievietoja speciālos skapīšos, kas bija redzami vēl 1960. gados. Pie kapsētas tradīcijām minamas arī zaļumballes Mozuru eglēs, kas notika Latvijas pirmās brīvvalsts laikā kapusvētku dienu vakaros.

Atsauces
--------

1. ↑  Avotiņa Ruta. Krustpils pagasts. Rīga, 2012. 161.lpp.
2. ↑  Avotiņa Ruta. Krustpils pagasts. Rīga, 2012. 162.lpp.


Koordinātas: 56°33′35″N 25°53′39″E﻿ / ﻿56.55972°N 25.89417°E﻿ / 56.55972; 25.89417
**Hanuma Veļijeva** (krievu: *Ханум Велиева*; azerbaidžāņu: *Xanım Elşad qızı Vəliyeva*; dzimusi 1999. gada 10. aprīlī) ir azerbaidžāņu izcelsmes Krievijas brīvā stila cīkstone, 2020. gada Eiropas čempione, 2021. gada pasaules čempionāta bronzas medaļniece, Krievijas čempionātu uzvarētāja un godalgoto vietu ieguvēja, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Krievijas starptautiskās klases sporta meistare. Viņa pārstāv Krasnojarskas klubu "D. Г. Mindiašvili vārdā nosauktā Cīņas akadēmija" un ir Krievijas izlases komandas dalībniece.

Biogrāfija
----------

Hanuma Veļijeva dzimusi Krasnojarskā, kur viņas māte pārcēlās 1998. gadā. Treniņu zālē iesaukta arī par Nastju. Ar cīņas sportu nodarbojas kopš bērnības. Viņai bija piedāvājumi pārstāvēt Azerbaidžānu, taču, pēc Veļijevas teiktā, viņa vienmēr pārstāvēs Krieviju.

2016. gadā viņa izcīnīja bronzas medaļu Eiropas junioru čempionātā. Tajā pašā gadā viņa kļuva par pasaules kadetu čempioni. 2017. gadā viņa izcīnīja bronzas medaļu Eiropas čempionātā līdz 23 gadu vecumam, kā arī uzvarēja Eiropas junioru čempionātā, ieguva Krievijas čempiones titulu un Eiropas Nāciju kausu.

2018. gadā Hanuma izcīnīja sudraba medaļu kontinenta čempionātā līdz 23 gadu vecumam un bronzas medaļu pasaules čempionātā līdz 23 gadu vecumam. Togad viņa ieguva arī trešo vietu Krievijas čempionātā.

2019. gadā Veļijeva bija trešā starptautiskajā turnīrā *Grand Prix Ivan Yarygin* un izcīnīja zeltu medaļu 2019. gada Krievijas čempionātā. 2020. gadā viņa uzvarēja arī starptautiskajā turnīrā *Grand Prix Ivan Yarygin*.

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā notikušajā kontinenta čempionātā svara kategorijā līdz 68 kg Hanuma uzvarēja Itālijas sportisti Dalmu Kanevu un izcīnīja Eiropas čempionāta zelta medaļu.

2021. gada Eiropas čempionātā, kas aprīlī notika Varšavā, Krievijas sportiste svara kategorijā līdz 68 kg izcīnīja sudraba medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  Евгения Плотникова. «Красноярка Ханум Велиева стала двукратной чемпионкой мира по вольной борьбе». *vesti-krasnoyarsk.ru* (krievu), 2018-09-27. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-02-13. Skatīts: 2023-05-20.
2. ↑  «Россию не променяю ни на какую страну. Ханум Велиева о борьбе за лицензию, азербайджанских корнях и пристрастии к шоколадным конфетам». *Федерация спортивной борьбы России* (krievu). 2021-03-23. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2021-04-22. Skatīts: 2023-05-20.
3. ↑  «Ханум Велиева: "Мой главный болельщик — мама"». Лента новостей Красноярска. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019-09-16. Skatīts: 2023-05-20.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hanuma Veļijeva***.
* *Olympedia* profils (angliski)
* FILA profils (angliski)
**Knuds Hannemans** (dāņu: *Knud Harald Hannemann*; dzimis 1903. gada 16. februārī, miris 1981. gada 1. maijā) bija dāņu šaha problēmists.

Pēc profesijas bijis inženieris ķīmiķis.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1914. gada publicējis apmēram 750 dažāda žanra šaha kompozīcijas. Autors vairākiem atklājumiem šaha kompozīcijā: uzdevumiem ar daudzu bandinieku pārvēršanos, sišanu garāmejot, rokādēm, retrogrādo analīzi un citiem. 

1973. gadā ieguvis starptautiskā meistara titulu.

### Piemērs

**Knuds Hannemans**  
 *Skakbladet*, 1929**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Tb4! (2. c4#)
1. ... Dxd4 2. Da8#
1. ... fxe3 2. c3#
1. ... Zxd4+ 2. Zf7#
1. ... Zc5+ 2. d5#
Šifmana tēma.

Bibliogrāfija
-------------

Knud Harald Hannemann. *The Danish wizard; one hundred chess problems of Knud Harald Hannemann selected by their author.* (angļu). M. Niemeijer, 1963.

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 77. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  «Starptautiskie meistari šaha kompozīcijā.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 21. jūlijā. Skatīts: 2017. gada 3. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* Hannemana šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Hannemana profils mājaslapā *Chess Composers* (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 288295293
* ISNI: 0000 0003 9389 5677
* BNF: cb16750935c (data)

 |

 |
Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm (Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Knituvas zeme pletās tālu uz ziemeļrietumiem no Mindauga valsts.
**Knituva** jeb **Knētuva** (žemaišu: *Knėtova*, lietuviešu: *Knituva*, vācu: *Knetouwe, Knetau, Knetow*) bija kuršu un žemaišu apdzīvota zeme uz robežas ar zemgaļu Dobenes zemi Ventas upes augštecē.

Vēsture
-------

Pieminēta 1390. gadā, kad tā bija karadarbības zonā starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. Pēc tam Knituva kopā ar citām Žemaitijas zemēm 15. gadsimtā integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā kā Knituvas pagasts (*Knituvos valsčius*).

Teritorija
----------

Dienvidos atradās žemaišu Saulenes un Medininku zemes, bet rietumos kuršu Cekļa zeme. 
Knituvas zemes vietā mūsdienās aptuveni atrodas Šauļu rajona ziemeļrietumu daļa ar Kuršēnu pilsētu Ventas krastos.

Atsauces
--------



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valstiskie veidojumi, novadi un zemes tagadējā Lietuvas teritorijā 13. gadsimtā |
| --- |
|  |
| Aukštaiču teritorijas | 
* Alsene
* Deltuva
* Lietava
* Nalsene
* Nere
* Upīte

 |
|  |
| Sēļu teritorijas | 
* Maleisine
* Medene
* Pelone
* Tovrakste

 |
|  |
| Žemaišu teritorijas | 
* Gaižuva
* Karšuva
* Knituva
* Medenike
* Saulene

 |
|  |
| Zemgaļu teritorijas | 
* Plāne
* Silene
* Upmale
* Žagare

 |
|  |
| Kuršu teritorijas | 
* Ceklis
* Duvzare
* Megava
* Pilsāts

 |
|  |
| Jātvingu teritorijas | 
* Dainava
* Sudava

 |
|  |
| Skalvju teritorijas | 
* Skalava
* Lamata

 |

 |
20. gadsimta sākuma pastkarte, kurā redzamas Rīgas Doma ērģeles
**Rīgas Doma ērģeles** ir otrās lielākās ērģeles Latvijā, kas atrodas Doma baznīcā, Rīgā (vislielākās nepārbūvētās mehāniskās ērģeles ne tikai Latvijā, bet arī visā pasaulē, atrodas Liepājā, Sv. Trīsvienības baznīcā).

Vēsture
-------

Pirmās zināmās Rīgas Doma ērģeles gāja bojā 1547. gadā notikušajā ugunsgrēkā. 16. gadsimtā Doma baznīcā iebūvēja jaunas ērģeles, kas skanēja 280 gadus. No tām ir saglabājies Dancigas kokgriezēja Jakoba Rāba darinātais prospekts manierisma stilā, kuru vēlāk ar baroka un rokoko elementiem papildinājuši citi meistari. Šodien skanošās ērģeles ir vairāk nekā gadsimtu vecas, tās ir būvējusi vācu firma "Walcker&Co" Ludvigsburgā. Tās tika uzstādītas 1884. gadā un tolaik bija lielākās pasaulē, 25 m augstas un 11 m platas. Speciāli to iesvētīšanai Ferencs Lists veltīja korāli "Lai visi Dievu teic" (*Nun danket alle Gott*). 1959.-1962. gadā ērģeles kopā ar visu zāli tika rekonstruētas, lai pielāgotu baznīcas telpu koncertzāles vajadzībām, 1981.-1984. gadā tās restaurēja Nīderlandes firma un tās ir saglabājušas savu īpatnējo skanējumu arī mūsdienās. 

Pēc skanējuma tiek pieskaitītas pie klasiskā romantisma.

Uzbūve
------

Valkera būvētajām ērģelēm ir divi spēles galdi, kas dod retu iespēju izpildīt arī divām ērģelēm sacerētus skaņdarbus. Doma ērģelēm ir četri *manuāļi* jeb *klaviatūras*, 124 *reģistri* (katrs no tiem dod savu skaņu nokrāsu, tos mainot un kombinējot iegūst dažādo ērģeļu skanējumu), kā arī 6718 dažāda lieluma koka un metāla *stabules*, no kurām garākā ir 10 m, vismazākā - 13 mm, stabuļu diametrs ir no 4 mm līdz 50 cm. Gaisu pievada ar 6 plēšām.

Atsauces
--------

1. 1 2  Olga Fil. *Rīga tête-à-tête*. Rīga : Beaux-Arts, 2017. 27–33. lpp. ISBN 978-993-48690-1-3.
2. 1 2  *Энциклопедия "Рига"*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1989. 308–309. lpp. ISBN 5-89960-002-0.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rīgas Doma ērģeles***.
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
| **X Windows System** |
| --- |
|  |
| **Izstrādātājs** | X.Org Foundation |
| **Operētājsistēma** | dažādas |
| **Programmatūras veids** | logošanas sistēma |
| **Licence** | MIT licence |
| **Mājaslapa** | x.org |

**X Window System** ir logošanas sistēma, kas nodrošina standarta instrumentus un protokolus lietotāja grafisko saskarņu izveidei. Gandrīz visas mūsdienīgās operētājsistēmas atbalsta X Window System, tomēr plašāko izmantojumu tā ir radusi tieši UNIX tipa sistēmās.

X Window System nodrošina grafiskās saskarnes pamatfunkcijas: logu attēlošanu un pārvietošanu, mijiedarbību ar peli un tastatūru. X Window System nenosaka lietotāja grafiskās saskarnes detaļas, par to atbild kāds no daudzskaitlīgajiem logu pārvaldniekiem. Šī iemesla dēļ programmu grafiskais atainojums X Window System vidē var ievērojami atšķirties; dažādas programmas var izmantot krasi atšķirīgas saskarnes.

X Window System ir paredzēta tīkla caurspīdības (*network transparency*) funkcija: grafiskās programmas var tikt darbinātas uz citas darbstacijas tīklā, bet to saskarnes tiks pārraidītas pa tīklu un attēlotas uz lietotāja lokālās stacijas. X Window System gadījumā termini "klients" un "serveris" lielai daļai lietotāju rada neizpratni: "serveris" ir lietotāja lokālais displejs (displeja serveris), savukārt "klients" - programma, kas šo displeju izmanto un tā var tikt darbināta uz attālināta datora.

X Window System izstrādāja Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā (MIT) 1984. gadā. Pašreizējā - X11 - protokola versija dienasgaismu ieraudzīja 1987. gadā. X projektu koordinē X.Org fonds. Atsaucēs bāzētā sistēmas implementācija (*reference implementation*), X.Org server, ir brīvi pieejams un tās izplatīšanu nosaka MIT licence un tai līdzīgu licenču noteikumi. Liela daļa modernai logošanas sistēmai piemītošu iespēju kā, piemēram, daudzmonitoru atbalsts (X Windows vidē - Xinerama), 3D efekti darbvirsmai (AIGLX), skārienjūtīga ekrāna funkcijas MPX, "iksos" bija nodrošinātas vēl pirms Windows piedāvāja šādu iespēju.

X Window System nereti sauc par "X11" vai vienkārši "X", neformālā valodā par "iksiem".

Ārējās saites
-------------

* X.Org wiki (angliski)
* X logu sistēma: īss ievads (angliski)
* Iksu logu pārvaldnieki (angliski)
**Rīgas Danču klubs** ir tautas deju klubs, kurā tiek dejotas horeogrāfiski neapdarinātas tautas dejas jeb danči, un tas darbojas Rīgā kopš 1988. gada

Vēsture
-------

Par Rīgas Danču kluba aizsākumu var uzskatīt 1988. gadu, kad folkloras draugu kopa Savieši katru otro nedēļu vienu no saviem mēģinājumiem atvēlēja dančiem ar plašākas publikas iesaistīšanu.

Darbība
-------

Rīgas Danču klubs darbojas gan kā klubs, regulāri organizējot tradicionālo deju vakarus, brīvi pieejamus ikvienam interesentam, gan arī kā deju kopa, kas piedalās festivālos, pasākumos, izbraucienos, dejodami paši un māca dančus arī citiem.

Klubā galvenokārt dejo neapdarinātas, etnogrāfiskās jeb tradicionālās latviešu, lietuviešu, igauņu un citu kaimiņtautu dejas, kas nākušas no 19. gs. vidus - 20. gs. sākuma. 

Klubs nodarbojas arī ar deju izpēti, rekonstrukciju un deju mācību materiālu izdošanu. Vasarās tiek organizētas deju nometnes. Kopš 1996. gada Rīgas Danču klubu vada Valdis Putniņš.

Kopš 2006. gada bez tradicionālajiem Rīgas Danču kluba pasākumiem notiek arī 3x3 danču vakari, kuros dančus spēlē grupas Iļģi mūziķe Ilga Reizniece un Andris Davidons.

Dalībnieki
----------

Rīgas Danču kluba kodolu veido ar folkloras kustību saistīti cilvēki, kas interesējas par Latvijas kultūru un vēsturi. Kluba pasākumus regulāri apmeklē vairāki simti cilvēku. Rīgas Danču klubs, tāpat kā citi danču klubi Latvijā un citās zemēs, ir atvērtas organizācijas un jebkurš interesants var nākt un piedalīties.

Muzikanti
---------

Rīgas Danču klubā tiek spēlēta dzīvā mūzika izmantojot tradicionālos tautas instrumentus. Izņemot 3x3 danču vakarus, muzikanti danču klubā spēlē balstoties uz brīvprātības principa, nesaņemot par to atlīdzību, bet spēlējot sava prieka pēc. Līdz ar to netiek veidota barjera starp muzikantu un dejotāju, jebkurš spēlēt gribošs dejotājs var pievienoties muzikantu rindām un arī muzikanti var iet padejot, ja atrodas kāds cits, kas spēlē.

Citi Latvijas danču klubi
-------------------------

Rīgas Danču kluba popularitātei augot, arī citās Latvijas pilsētās ir izveidojušies danču klubi. Kopš 2006. gada aktīvi darbojas Cēsu danču klubs, 2007. gadā darbību uzsāka Jelgavas danču klubs, bet kopš 2008. gada pastāv Ventspils danču klubs.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Rīgas Danču klubs - Danči, dejas, sadancošanas, pasākumi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 18. oktobrī. Skatīts: 2008. gada 5. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Oficiālā mājaslapa