recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| 

 |

**Elsvērta Zeme** (angļu: *Ellsworth Land*) ir dabas apgabals Rietumantarktīdā. Aizņem teritoriju no Antarktīdas pussalas un Belinshauzena jūras ziemeļos līdz Mērijas Bērdas Zemei rietumos, Ronnes šelfa ledājam austrumos un Karalienes Elizabetes Zemei dienvidaustrumos starp 103°24'W un 79°45'W. Iekļauj Elsvērta kalnu grēdu ar kontinenta augstāko virsotni Vinsona kalnu (4892 m). Belinshauzena jūras piekrastē ir Eitsa un Braiena krasti, gar Ronnes šelfa ledāju — Zumberga krasts.

Elsvērta Zeme 1962. gadā nosaukta par godu amerikāņu polārpētniekam Linkolnam Elsvērtam *(Lincoln Ellsworth)*, kurš 1935. gadā veica transkontinentālu lidojumu no Dandī salas līdz Rosa šelfa ledājam.[1]

Elsvērta Zemē nav vissezonas polārstaciju. No 1973. līdz 1988. gadam darbojās amerikāņu polārstacija Saipla[2] Elsvērta kalnos darbojas trīs vasaras stacijas: čīliešu Arturoparodi un Antoniouneeusgana, kā arī privātās tūristu apkalpošanas bāze Petriothilsa (slēgta) un Jūnionglečera. Zemes ziemeļaustrumos — slēgtā amerikāņu vasaras stacija Eitsa.

Atsauces
--------

1. ↑  Antarctica feature detail
2. ↑  «Siple Station». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 21. decembrī. Skatīts: 2011. gada 21. decembrī.
Belgrano II polārstacija uz Bertraba nunataka dienvidu klints
**Bertraba nunataks** (vācu: *Bertrab-Nunataks* vai *Bertrabnunatakker*) ir nunataks Luitpolda krastā Antarktīdā. Atrodas Lerhenfelda glečera dienvidu malā ap 18 km no Fāzela līča krasta 250 m vjl. Nunataku 1912. gada janvārī atklāja otrā Vācijas antarktiskā ekspedīcija Vilhelma Filhnera vadība un nosauca par godu Prūsijas Mērniecības dienesta trigonometrijas daļas vadītājam ģenerālleitnantam Hermanim fon Bertrabam *(Hermann Karl Josef Wilhelm von Bertrab)*.[1]

Bertraba nunataks ir viena no trijām no ledus brīvajām vietām šajā apvidū. Uz nunataka 1970. gada janvārī izveidoja Belgrano I polārstacijas LABEL (*Laboratorio Científico de la base Belgrano*) vasaras staciju augšējo atmosfēras slāņu pētījumiem.[2] Vēlāk staciju paplašināja un 1979. gada 5. februārī[3] pārveidoja par vissezonas staciju Belgrano II kā aizvietotāju uz šelfa ledāja sniegā ieputinātajai Belgrano I.

Atsauces
--------

1. ↑  ASV Ģeoloģijas dienesta Ģeogrāfisko nosaukumu informācijas sistēma *(USGS GNIS)*: Bertraba nunataks
2. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica. Bertrab Nunatak
3. ↑  «Bases Antárticas Argentinas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2009. gada 12. maijā. Skatīts: 2009. gada 27. aprīlī.

Koordinātas: 77°52′S 34°38′W﻿ / ﻿77.867°S 34.633°W﻿ / -77.867; -34.633
***Dārza durvīs. Mākslinieka sieva*** ir dāņu gleznotāja Laurica Andersena Ringa 1897. gadā radīta eļļas krāsas glezna. Tā ir viņa sievas Sigridas Kēleres (1874—1923), kuru viņš apprecēja 1896. gadā, portrets. Gleznas izmēri ir 191 × 144 cm un tā atrodas Dānijas Valsts mākslas muzejā.

Apraksts
--------

Rings gleznā norāda uz cilvēka vājumu, vienādojot Sigridas vēderu ar kroplā dārza koka stumbra un zaru struktūru. Tas ir interpretēts kā mākslinieka atgādinājums par trauslumu, kas ietver arī topošo dzīvību, ko uztver cilvēks un daba. Attēla kontrasts starp aukstajām un siltajām krāsām veicina telpas sajūtu. Priekšplānā pa kreisi iekļūst siltās oranžas un dzeltenas aizkaru krāsas un kleita, bet vēsākas zaļas un zilas krāsas paliek attēla fonā.

Rings 22 gadus vecās sievas portreta gleznošanas brīdī bija 42 gadus vecs. Šajā kontekstā mākslas vēsturnieki interpretē gleznu kā mīlestības vēstuli bērna gaidībās esošajai sievai, kas lūkojas pavasarī plaukstošajā florā, simbolizējot mīlestību. Piemēram, mirte virs viņas galvas ir Afrodītes simbols grieķu mitoloģijā un Dānijā to tradicionāli lietoja līgavas, rotājoties kāzām. Šajā gleznā ir manāma arī tumsa, kas tiek uzskatīta par nāves simbolu, patieso pamata tēmu vai, drīzāk Ringa dzīves pieredzi, mēģinot rīkoties ar krāsu un atbrīvoties no tās.

Stilse
------

Rings tiek raksturots kā dāņu simbolisma pionieris un viņa darbi aprakstīti kā sociālā reālisma izpausmes. Pēdējos gados mākslas vēsturnieki uzskata, ka abi šie viņa darbu aspekti ir vienādi nozīmīgi un papildina viens otru. Norādīts arī tas, ka "Dārza durvīs" attēlo alternatīvu romantisma idealizētajam sievietes tēlam.

Atsauces
--------

1. 1 2  ; pārbaudes datums: 29 jūnijs 2015.
2. ↑  «At the French Windows. The Artist's Wife». *www.europeana.eu*. Skatīts: 2016-05-09.
3. 1 2  *I havedøren.*
4. ↑  «laurits andersen ring the artists wife». *www.smk.dk*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016-04-08. Skatīts: 2016-05-09.

Bibliogrāfija
-------------

* Hjorth, Ulla: ’’Kunstværkets krav’’, Festskrift til Erik Fischer (1990), 91.-97. lpp.
* Hornung, Peter Michael: ’’Realismen’’, Ny dansk kunsthistorie, bd. 4, (1993), 203.-229. lpp.
* Nykjær Mogens:’’ Kundskabens billeder’’ (1991), 135.-142. lpp.
**Rodrigesas augļēdājsikspārnis** jeb **Rodrigesas augļsikspārnis** (*Pteropus rodricensis*) ir augļēdājsikspārņu dzimtas suga, kas dzīvo Rogrigesas salā Indijas okeānā. Tā ir apdraudēta suga, kas apdzīvo ierobežotu teritoriju un ir uzņēmīga pret vides maiņu.

Izskats
-------

Liela sikspārņu suga, kuras spārnu plētums sasniedz 90 cm. Šādi grāmatā "Sārtie baloži un zeltainie sikspārņi" to apraksta Džeralds Darels:

> *"Radās iespaids, ka visos mango kokos karājās ērmoti šokolādes brūni un zeltsarkaini augļi, bet, kad sikspārņi sāka žāvāties un staipīties, varēja itin labi atšķirt, ka ādainie, lietussargam līdzīgie spārni ir šokolādes krāsā, turpretī mati, kas klāj ķermeni un galvu, lāsmo no gaiši vizmaini dzeltenas it kā tīra zelta krāsas līdz lapsas kažoka sarkanumam... Galviņas tiem bija apaļas, ar mazām, glītam auštelēm, purniņi īsi un paplati, kas tos darīja mazliet līdzīgus špici šķirnes sunīšiem."*
> 
> 

> *"Muguras tiem bija koši sarkanīgā kastaņu brūnumā, kas pārgāja tīrā zelta krāsā uz pleciem un vēderiņa. Sodrējmelnie spārni bija smalki un mīksti kā vislabākā zamšāda. Mazie, jocīgie apaļie zelta krāsas ģīmīši ar palsi dzeltenīgajām acīm piešķīra dzīvnieciņam ērmotu, miniatūru lidojošu rotaļlāčuku izskatu."*
> 
>

Izplatība
---------

Sastopams Rodrigesas salā Indijas okeāna rietumu daļā. Vēsturiski apdzīvoja Maurīcijas salu un nelielo Raundas saliņu, taču cilvēku darbības rezultātā no turienes izzuda.

Dzīvesveids un barība
---------------------

Naktsdzīvnieks. Dzīvo kolonijās mežos, pārtiku meklē dažādos augļu kokos, tādos kā tamarindi, mango, palmas, vīģeskoki.

Aizsardzība
-----------

Vēl 20. gadsimta 60. gados Rodrigesā dzīvoja tūkstošiem augļsikspārņu. 70. gados vesela postošu viesuļvētru sērija izpostīja salu un iznīcināja augļu kokus, kuros sikspārņi barojās. Palika vairs tikai četrdesmit īpatņu. Pakāpeniski to skaits palielinājās līdz tūkstotim, taču 1991. gadā kārtējā viesuļvētra iznīcināja astoņdesmit procentus šo dzīvnieku populācijas. Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests uzsāka sugas pavairošanu nebrīvē un izaudzēja virs 300 Rodrigesas augļsikspārņu. Kolonijas tiek turētas vairākos Eiropas un ASV zooloģiskajos dārzos. Mūsdienās visā salā ir aizliegts medīt augļēdājsikspārņus.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rodrigesas augļēdājsikspārnis*** |

* Pteropus rodricensis, BirdLife International, *Sarkanā grāmata*
* Rodrigesas augļēdājsikspārnis, Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests
Šis raksts ir par salu Indijas okeānā. Par amerikāņu aktrisi skatīt rakstu Mišela Rodrigesa.

**Rodrigesa** (angļu: *Rodrigues Island*, franču: *Île Rodrigues*, Maurīcijas kreolu: *Rodrig*) ir Maurīcijai piederoša sala Indijas okeānā, Maskarēnu salās. Administratīvi veido autonomu salu Maurīcijas valsts sastāvā ar administratīvo centru Portmaturinu.

Ģeogrāfija
----------

Rodrigesa ir vulkāniskas izcelsmes sala, izvietojusies uz Centrālās Indijas grēdas Maskarēnu salu austrumos 560 km no Maurīcijas. Sala ir 18 km gara un 6,5 km plata, izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Salas reljefs paugurains, stipri saposmots, augstākā virsotne ir 398 m augstais Limons salas austrumos. Krasts stipri izrobots ar daudzām pussalām un līčiem, piekrastē vairākas nelielas saliņas. Salas nomaļā novietojuma dēļ tajā daudz endēmo augu un dzīvnieku sugu. Vairākas teritorijas salā un piekrastē noteiktas par dabas rezervātiem.

Vēsture
-------

Maskarēnu salas arābu jūrasbraucējiem bija zināmas jau kopš 10. gadsimta. 12. gadsimta kartē Rodrigesa atzīmēta kā ديفا هاراب  (*Diva Harab*) vai ديفا ماشريق (*Diva Mashriq*). Pirmie no eiropiešiem tobrīd neapdzīvoto salu 1507. gadā atklāja portugāļu ekspedīcija Alfonsu de Albukerkes vadībā. Tagadējā vārdā nodēvēta 1528. gadā par godu portugalu jūrasbraucējam Djogu Rodrigešam (*Diogo Rodrigues*). Sala atradās nomaļus no tradicionālajiem kuģu ceļiem un tika reti apmeklēta. 1691. gadā salas krastā izkāpa franču hugenoti Fransuā Legā vadībā, lai nodibinātu šeit protestantu bēgļu koloniju. Pasākums bija neveiksmīgs, bet franči 18. gadsimtā veica vēl vairākus mēģinājumus nodibināt šeit koloniju. 1735. gadā tika izveidota pastāvīga lauksaimniecības kolonija, kurā ieveda vergus no Āfrikas.

1809. gadā salu iekaroja briti un 1834. gadā verdzība tika atcelta. 1843. gadā kolonijā bija palikuši tikai 250 cilvēki. 1968. gadā Rodrigesa pievienojās Maurīcijai pēc tās neatkarības iegūšanas. Kopš 2002. gada sala ir autonoms reģions ar savu reģionālo asambleju.

Atsauces
--------

1. ↑  Ministry of Environment and Sustainable Development. "Fourth National Report on the Convention on Biological Diversity — Republic of Mauritius"

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Rodrigesa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
Šis raksts ir par Latgales keramikas trauku. Par citām jēdziena **krūze** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.
Krūze.
Krūze.
Krūze.
**Krūze** (latgaliešu: *kona*) ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem, ko lieto dzērieniem, visbiežāk alum un pienam.

Siluetā krūze ir atvasināta no piena poda, medaunieka vai vāraunieka. Atvasinot no piena poda, krūzi veido ar ar spēcīgāk izvelvētu vēderu, mazliet sašaurinātāku kaklu, kā arī spēcīgi paplašinātām malām. Krūzes priekšpusē mala izliecas snīpītī, savukārt, no krūzes vēdera apakšas tās mugurpusē izveido spēcīgu, plakanu, ērtu lietošanai osu, kas nobeidzas pretvirzienā ar loku, saplūstot ar trauka kaklu zem krūzes malas. Atvasinot krūzi no medaunieka, veidojot to ar krūzei raksturīgo malu un kaklu, iegūst krūzi ar augsti uzrautiem pleciem. Šis krūzes veids nav visai ērts, jo ir nestabils, kas pamatojas uz augsto smaguma centru. Ir iespējams veidot krūzes arī no apvērsta medaunieka formas, iegūstot spraigu vēdera izliekumu un nolaidenus plecus. Šī veida slaidināto krūžu formas ir populāras. Atvasinot krūzes no vāraunieka vai tā apvērstas formas, saglabājot krūzei raksturīgās malas un kaklu, iegūst zemas, smagas, spraiga velmējuma krūzes.

Tā kā krūzes lieto kā ikdienā, tā arī svētkos, tās rotā atšķirīgi. Vienkāršām ikdienas krūzēm dekorācijai izmanto virpas līkloci vai Austras koka ornamentu, ko ierauk ar otu. Goda krūzes rotā ar pielīmētiem punktiņiem, plastiskiem iespiedumiem, kā arī pielīmētiem svilpauniekiem. Krūzes vāpē no iekšpuses un ārpuses, neglazētu atstājot tikai ārpuses pašu apakšējo daļu. Krūžu darināšanā izpaužas meistara īpatnējā formu izjūta, taču to siluetos un rotājumos konstatējama Latgalei raksturīgās kopējās iezīmes.

Krūžu tilpumi ir dažādi. Lielās krūzes tiek izmantotas koplietošanai, mazākās — individuālai lietošanai, kurām neveido snīpīti. Veidojot vienādas formas, silueta, dekorējuma un vāpējuma krūzes, bet dažādu izmēru, iegūst krūžu servīzes.

Izmantotā literatūra
--------------------

* Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 240 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  Jānis Pujāts. Latgales keramika. Rēzekne: Latgales kultūras centra izdevniecība, 2002. 24.-25.. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Trauku formas
**Ivans Ņeumivakins** (krievu: *Иван Павлович Неумывакин*, dzimis 1928. gada 7. jūlijā, miris 2018. gada 22. aprīlī) bija krievu-padomju medicīnas darbinieks, daudzu darbu autors, medicīnas zinātņu doktors, Krievijas Nopelniem bagātais izgudrotājs, LPSR Valsts prēmijas laureāts, akadēmiķis un profesors Krievijas Dabaszinātņu akadēmijā.

Tiek uzskatīts par padomju kosmosa medicīnas tēvu. 1980. gados piedalījies nootropā preparāta fenibuta izstrādē un ieviešanā klīniskajā praksē, par ko 1982. gadā saņēmis LPSR Valsts prēmiju. Vēlāk pievērsies alternatīvajai medicīnai un pseidozinātniskām ārstniecības metodēm, piemēram, nopietnu saslimšanu ārstēšanai ar ūdeņraža peroksīdu vai dzeramo sodu.[*nepieciešama atsauce*]

1951. gadā absolvējis Kirgizstānas Medicīnas institūtu.

Dzīves laikā viņš bija pulkvedis.

Apbalvojumi: KPFSR Nopelniem bagātais izgudrotājs (1979), LPSR Valsts prēmija (1982).

Skatīt arī
----------

* Fenibuts

Atsauces
--------

1. ↑  «Научно-популярный общественно-политический журнал "Российский Космос"». *r-kosmos.ru*.
2. ↑  «Дневник выставки «Юрий Гагарин. Избиратель и депутат»». *cikrf.ru*.
3. ↑  «Rīgas Balss, Nr. 299, 30.12.1982.». Arhivēts no oriģināla, laiks: 11.01.2019. Skatīts: 13.01.2019. Teksts "issue:/riba1982n299" ignorēts; Teksts "article:DIVL48" ignorēts; Teksts "issueType:P" ignorēts
4. ↑  «Космический пришелец по имени Иван». *www.mk.ru*.
5. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 249577913
* ISNI: 0000 0003 7021 4592
* GND: 1188895281
* NKC: xx0207699

 |

 |
**15. SS lauka papildinājumu bataljons** (vācu: *SS-Feldersatz-Bataillon 15*) bija Latviešu leģiona kājnieku papildinājumu vienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. 1943. gada decembrī tika iekļauts 3. apmācības pulkā, atjaunots Vācijā 1944. gada rudenī, izformēts 1945. gada marta sākumā Austrumprūsijā.

Pirmā izveidošana
-----------------

15. lauka papildinājumu bataljonu 5 rotu sastāvā 1943. gada 25. novembrī Ventspilī no 15. divīzijas izformēto III bataljonu vīriem saformēja majors Jānis Šmits, ar 32. grenadieru pulka došanos uz fronti bataljons pārcēlās uz Paplaku. Ierodoties Paplakā bataljons saņēma no 32. grenadieru pulka arī lieko aprīkojumu, ieročus, 20 virsniekus un 100 karavīru. 9. decembrī bataljons ar divīzijas pavēli saņēma 500 jauniesauktos, 20. decembrī par komandieri iecēla pulkvežleitnantu Skudruli un decembra beigās kā I bataljons tika iekļauts 3. apmācības pulkā.

Otrā izveidošana
----------------

Otrreiz 15. lauka papildinājumu bataljonu saformēja līdz ar pārējo 15. divīzijas vienību atjaunošanu Vācijā 1944. gada rudenī. 1945. gada 4. martā bataljonu no Sofienvaldes nosūtīja uz Dancigu, to sasniedzot 8. martā, kur tika pilnībā atbruņots. 11. martā bataljona vīrus sadalīja pa dažādām 2. vācu armijas vienībām, lielāku grupu 50 vīru sastāvā iekļaujot 542. kājnieku pulkā, ar to arī 15. lauka papildinājumu bataljona dienesta gaitas beidzās.

Atsauces
--------

1. 1 2  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1976, 4.sējums, 109. lpp
2. 1 2  Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu vīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1978, 6.sējums, 246. lpp

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Valsts karogs: Vācija 15. ieroču SS grenadieru divīzija Valsts karogs: Vācija |
| --- |
|  |
| Kājnieku vienības | 
* 32. ieroču SS grenadieru pulks
* 33. ieroču SS grenadieru pulks
* 34. ieroču SS grenadieru pulks
* 15. ieroču SS fizilieru bataljons

 |
|  |
| Artilērijas vienības | 
* 15. (1.) ieroču SS artilērijas pulks
* 15. (2.) ieroču SS artilērijas pulks
* 15. ieroču SS prettanku divizions
* 15. ieroču SS zenītartilērijas divizions

 |
|  |
| Atbalsta vienības | 
* 15. ieroču SS sapieru bataljons
* 15. ieroču SS sakaru bataljons
* 15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu bataljons
* 15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu brigāde
* 15. SS lauka papildinājumu bataljons
* 3. SS-brīvprātīgo un apmācības pulks

 |

 |
**Aleksandrs Rahmanovs** (krievu: *Александр Андреевич Рахманов*; dzimis 1989. gada 29. augustā Čerepovecā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007).

Biogrāfija
----------

2007. gadā izcīnījis trešo vietu Krievijas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Pārstāvējis Krieviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kurās izcīnījis divas bronzas medaļas - 2007. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā un Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2015. gadā Sanktpēterburgā uzvarējis Krievijas Ziemeļrietumu federālā apgabala šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis *Paleochora Open* (2008), *Heraklio Open* (2008), Voroņežas *Masters Open* (2010), *Dubai Open* (2013), Barselona (2012), Sarajevas *Bosna Open* (2014).

2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 69. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Aleksandr Rakhmanov wins Northwestern Federal District Chess Championship
2. ↑  Aleksandr Rakhmanov impressive in 44th Bosna Open
3. ↑  2021 FIDE Chess.com Grand Swiss
4. ↑  3rd quarter Presidential Board Meeting, 13-14 September 2007, Mexico City, Mexico

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Aleksandrs Rjazancevs** (krievu: *Александр Владимирович Рязанцев*; dzimis 1985. gada 12. septembrī Maskavā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2001).

Biogrāfija
----------

No 1995. līdz 2002. gadam vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis četras medaļas: divas zelta (1997. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā un 1998. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā), sudraba (1995. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā) un bronzas (1997. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā). 2000. gadā kopā ar Krievijas komandu uzvarējis Pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā. 2006. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Aluštā (2000, 2001), Voroņežā (2003) Obervartā (Austrija, 2004), Hengelo (Nīderlande, 2005), Salehardā (2006), Bīlē (2010).

Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Rjazancevam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2001. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2011. gadā bijis Krievijas vīriešu izlases vecākais treneris. 2013. gadā kļuvis par FIDE vecāko treneri.

Atsauces
--------

1. ↑  6th World Youth U16 Chess Olympiad: Artek 2000
2. ↑  Moscow Championship 2006

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Francišeks Suliks** (poļu: *Franciszek Sulik*; 1908. gada 28. novembris Ļviva — 1997. gada 16. jūlijs Adelaida) bija Polijas un Austrālijas šahists.

Biogrāfija
----------

Pēc profesijas bijis jurists, Ļvivas universitātes Juridiskās fakultātes absolvents. Pirms Otrā pasaules kara bijis viens no spēcīgākajiem Ļvivas šahistiem. 1934. gadā uzvarējis Ļvivas pilsētas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā Polijas komandu šaha čempionātā izcīnījis bronzas medaļu Ļvivas komandas sastāvā.
Piedalījies Polijas šaha čempionātā 1935. gadā Varšavā, kurā dalījis 8.-9. vietu kopā ar Kazimežu Makarčiku.

Pārstāvējis Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1939. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu;
* neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1936. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu.

1939. gadā, sākoties Otrajam pasaules karam, Polijas izlases sastāvā atradies Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā. Tāpat kā daudzi citi šaha olimpiādes dalībnieki nolēmis neatgriezties Eiropā, tomēr vēlāk mainījis savu lēmumu un pievienojies ģenerāļa Vladislava Andersa vadītajam Otrajam poļu korpusam, kas no 1943. līdz 1945. gadam cīnījies Itālijas frontē. Karam beidzoties demobilizējies un kādu laiku dzīvojis Skotijā, pēc tam pārcēlies uz Austrāliju. Strādājis dažādus darbus — bijis strādnieks, inženieris rūpnīcā un radio tehniķis.

Austrālijā turpinājis piedalīties šaha turnīros. Bijis Adelaidas pilsētas šaha čempions un septiņas reizes uzvarējis Dienvidaustrālijas štata šaha čempionātos (1954, 1969, 1970, 1971, 1973, 1974, 1976/1978).

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: 2nd Polish Team Chess Championship, Katowice 1934, Lwów city
2. ↑  «III Szachowe Mistrzostwa Polski Warszawa 1935». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2016. gada 15. jūnijā.
3. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Franciszek Sulik
4. ↑  OlimpBase :: unofficial Chess Olympiads :: Franciszek Sulik

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Romāns Sidorovs** ir bijušais Latvijas futbolists, Latvijas futbola izlases spēlētājs. Pēc spēlētāja karjeras beigām 2002. gadā strādā kā futbola treneris, šobrīd RFS treneris.

Spēlētāja karjera
-----------------

Futbolā sāka trenēties Rīgas Futbola skolā 1974. gadā.

Profesionāli sāka spēlēt 1985. gadā FK Pārdaugava, karjeru turpinot 1992. gadā Jelgavas "RAF" komandā. 1995. gadā spēlēja Honkongas augstākajā līgā, 1998. gadā atgriezās Latvijā FK "Gauja" (FK "Valmiera").

2002. gadā beidza futbolista karjeru.

Izlase
------

1992. gada 8. aprīlī R. Sidorovs debitēja nacionālajā izlasē pārbaudes spēlē pret Rumāniju. Kopā nacionālo izlasi pārstāvējis 4 reizes, piedaloties vienā Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Īriju 1992. gada 2. septembrī un divās Baltijas iekštelpu futbola kausa spēlēs 1993. gadā.

Trenera karjera
---------------

2008.-2009. gadā strādāja par 1. līgas komandas FK Valmiera/Viktorija (FK Valmiera/LFKA) galveno treneri.

2013. gadā sāka strādāt kā RFS treneris.

Atsauces
--------

1. ↑  «Romans Sidorovs :: Romans Sidorovs ::». *www.leballonrond.fr*.
2. 1 2
3. ↑  «Romans Sidorovs - Player profile». *www.transfermarkt.com*.
4. ↑  «Romāns Sidorovs - Latvijas Futbola federācija». *lff.lv*.
5. ↑  «"Valmiera/Viktorija" mazākumā pieveic gulbeniešus». *Sportacentrs.com*. 2008. gada 19. jūn.
6. ↑  «1. līgā uzvar liepājnieki un daugavpilieši». *Sportacentrs.com*. 2009. gada 1. maijs.
**Romualds Jermaks** (dzimis 1931. gadā Šķaunes pagastā) ir latviešu komponists un pedagogs. Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas pedagogs, docents.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1931. gada 10. jūnijā Šķaunes pagastā ērģelnieka Boļeslava Jermaka ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara mācījās Slokas vidusskolā, tad Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā (1954–1957). Studēja Latvijas Konservatorijas Jāņa Ivanova kompozīcijas klasē, kuru beidza ar izcilību (1962). Strādāja Rēzeknes (1962–1963) un Cēsu (1963–1964) mūzikas vidusskolā, strādāja par skaņu režisoru Latvijas Televīzijā (1964–1971).
Kopš 1971. gada strādāja Latvijas konservatorijā, 1976. gadā viņu ievēlēja par Kompozīcijas katedras vecāko pedagogu, 1988. gadā par docentu. 

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas strādāja Daugavpils mūzikas vidusskolā (1992–1997), kur atjaunoja Ērģeļu klasi.

Darbi
-----

Sacerējis ap 20 koncertu dažādiem instrumentiem un kamerorķestrim. Reliģiskā mūzika - 13 mesas, to vidū "Missa Solemnis", kas veltīta Romas pāvestam Jānim Pāvilam II. Kora oratorijas "Salaspils sirdspuksti", "Es tēvu zemei noliecos", "Sāpju ceļš". Kora poēmas, kantātes, dziesmu cikli. Skaņdarbi ērģelēm ciklā "Latvijas vēsturiskās ērģeles". Skaņdarbi ērģelēm: 10 koncerti, 3 sonātes, "Rīgas ainavas", "Pastorāle". Paskalja "Pūt vējiņi". Latviešu tautasdziesmu apdares koriem, ērģelēm, klavierēm. Dziesmas bērniem. Skaņdarbi koklei.

Apbalvojumi un pagodinājumi
---------------------------

* Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1989)
* Jāņa Ivanova prēmija (1988)

Atsauces
--------

1. ↑  Latvijas Radošo savienību padome. Romualds Jermaks
2. ↑  musicabaltica.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 223450132
* LNB: 000035325
* LCCN: n96058601
* ISNI: 0000 0003 6108 6170
* GND: 134967712
* BNF: cb15793133w (data)

 |

 |
Ziemeļīrijas teritorija (dzeltenā krāsā)
Siena, kas atdala kopienas Belfāstā
**Ziemeļīrijas konflikts** (angļu: *The Troubles*, īru: *Na Trioblóidí*) bija etnonacionālistisks konflikts Ziemeļīrijā 20. gadsimta otrajā pusē. Dažkārt tas tika atzīmēts kā vājas intensitātes karš. Tas turpinājās no 20. gadsimta sešdesmito gadu beigām līdz Lielās Piektdienas vienošanās noslēgšanai 1998. gada 10. aprīlī. Kaut arī konflikts lielākoties noritēja Ziemeļīrijas teritorijā, vardarbība dažkārt pārsviedās uz Īrijas, Anglijas un kontinentālās Eiropas teritoriju.

Konflikta galvenie dalībnieki bija dažādas īru paramilitārās grupas, piemēram, Pagaidu Īru republikāņu armija, no vienas puses un lojālistu Olsteras Brīvprātīgo spēki no otras puses. Liebritānijas intereses aizstāvēja britu drošības spēki — Olsteras Karaliskā policija un Britu armija. Republikāņu paramilitārās grupas realizēja partizānu karu pret britu drošības spēkiem, kā arī veica spridzināšanas akcijas Ziemeļīrijā un Lielbritānijā. Dažkārt izcēlās abu kopienu tiešas sadursmes, notika kopienu segregācija.

Konflikta laikā gāja bojā vairāk nekā 3500 cilvēku, no kuriem 52 % bija civiliedzīvotāji, 32 % britu drošības spēku locekļi un 16 % paramilitāro grupu locekļi.

Ziemeļīrijas konflikts sakņojas senākā vēsturē, tomēr tiešais konflikta iemesls bija īru — angļu līgums par Īrijas Brīvvalsts rašanos. Tā kā Ziemeļīrijā vairākums iedzīvotāju bija protestanti, kuri vēlējās palikt Lielbritānijas sastāvā, ar līgumu tika radīta Ziemeļīrija. Jaundibinātajā Īrijas valstī tas noveda pie Īrijas Pilsoņu kara, kurā uzvaru guva līguma atbalstītāji. Tomēr ideja par vienotu Īriju saglabājās, un sešdesmito gadu beigās, attīstoties Ziemeļīrijas Pilsoņu tiesību kustībai, kurā lielākoties bija īru (katoļu) kopiena, iesaistīto pušu rīcība noveda pie bruņotām sadursmēm daudzu desmitu gadu garumā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ziemeļīrijas konflikts***.
* *Encyclopædia Britannica* ieraksts (angliski)
**Ziemeļeiropas Basketbola līga** jeb **NEBL** (angļu: *North European Basketball League*) bija īslaicīga basketbola līga, ko 1998. gadā dibināja Šarūns Marčuļonis. Šī līga bija pirmais komerciālais projekts ar mērķi izveidot reģionālu līgu Eiropā un sākotnēji paredzēja labāko basketbola klubu dalību no piecām valstīm - Lietuvas, Latvijas, Igaunijas, Zviedrijas un Somijas. 1999. gadā notika pirmās sacensības ar astoņām komandām no minētajām valstīm.

Ar laiku turnīrs sāka zaudēt savu reģionālo ierobežotību, iesaistot klubus arī no centrālās (Polija, Čehija), rietumu (Dānija, Vācija, Beļģija, Nīderlande, Apvienotā Karaliste) un austrumu Eiropas (Krievija, Ukraina, Baltkrievija), vēlāk arī dienvideiropas (Bulgārija, Maķedonija, Rumānija, Serbija) un pat Izraēla un Turcija. 2001./2002. gada turnīrā piedalījās 31 komanda no 19 valstīm. NEBL *Final Four* vienmēr tika izspēlēts Viļņā.

Kopš 2002. gada labākie klubi kā CSKA Moscow, Žalgiris un Maccabi zaudēja interesi turnīrā par labu jaunorganizētajai un komerciāli daudz pievilcīgākajai Eirolīgai.

2002./2003. gadā grupu turnīrs nenotika - četras labākās komandas no FIBA Čempionu kausa Ziemeļu divīzijas izspēlēja pēdējo NEBL kausu četru komandu turnīrā.

NEBL vēlāk tika pārveidots par šodienas Baltijas Basketbola līgu ar labākajām komandām no Lietuvas, Latvijas un Igaunijas.

Sezonas
-------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Sezona** | **Uzvarētājs** | **Finālists** | **Komandas** | **Valstis** |
| 1998-1999 | Valsts karogs: Lietuva Žalgiris | Valsts karogs: Latvija ASK/Brocēni/LMT | 8 | 5 |
| 1999-2000 | Valsts karogs: Krievija Maskavas CSKA | Valsts karogs: Lietuva BC Lietuvos Rytas | 14 | 9 |
| 2000-2001 | Valsts karogs: Krievija Ural Great | Valsts karogs: Lietuva Žalgiris | 16 | 12 |
| 2001-2002 | Valsts karogs: Lietuva BC Lietuvos Rytas | Valsts karogs: Krievija Ural Great | 31 | 19 |
| 2002-2003 | Valsts karogs: Krievija UNICS Kazan | Valsts karogs: Lietuva BC Lietuvos Rytas | 4 | 3 |
**Ennisile** bija līvu ciems, kas identificēts ar vēlāko Sējas muižu mūsdienu Saulkrastu novada Sējas pagastā. Minēts Rīgas arhibīskapa Nikolaja fon Nauena 1248. gadā izdotajā dokumentā kā viens no piecpadsmit Krimuldas draudzes līvu ciematiem.

Tiek pieņemts, ka tas ir nosaukts Turaidas pilsnovada līvu vecākā Anno vārdā un ir jau 1207. gadā Indriķa hronikā minētais Anno ciems (*villa Annonis*). Hronists rakstīja, ka šā gada decembrī 

> *"lietuvji, izlaupījuši visu apkārtējo novadu, nakti sapulcējās Anno ciemā. Agri no rīta viņi atstāja zemi, aizvezdami līdzi sievietes, bērnus un lielu laupījumu."* 
> 
> 

Kaujā pie Aizkraukles pret apvienoto vācu, latgaļu un līvu karaspēku lietuvieši cieta sakāvi, un uzvarētāji 

> *"atbrīvoja no važām jaunkristīto* [Krimuldas novada ciematu] *sievas un bērnus, kā arī visus gūstekņus"*.
> 
> 

1550. gada "Rīgas arhibīskapijas Lībiešu gala jeb Turaidas puses vaku grāmatā" Ennisiles vietā minēta Hannis vaka, 17. gadsimtā Hennenbergas jeb Cēges muiža (*Ennenberg eller Zögen Hoff, 1682/83*), vēlāk — Enneskalns un Sēja.

Literatūra
----------

* *Die Grenzen des lettischen Volkstammes und der lettischen Sprache in der Gegenwart und im 13. Jahrhundert* (1892), Bielenstein, August, 1826-1907

Atsauces
--------

1. 1 2  Turaida 13.—16. gadsimta dokumentos. Turaidas muzejrezervāts, 2014. Apgāds "Zinātne". Sastādītāja Vija Stikāne. ISBN 978-9984-879-66-6
2. ↑  «Anno (12./13.gs.)». *old.historia.lv*. Skatīts: 2023-02-19.
3. ↑  Indriķa hronika. Rīga "Zinātne" 1993. Komentāri, 27. lpp.
4. ↑  «Indriķa hronika. XI (tulkojums latviešu valodā) (101.-113.lpp.)». *historia.lv*. Skatīts: 2023-02-20.
5. ↑  vācu: *Wackenbuch auf der Treidischen Seiten im Erzstift Riga*
6. ↑  August Bielenstein. «Die Grenzen des lettischen Volkstammes und der lettischen Sprache in der Gegenwart und im 13. Jahrhundert». *gramatas.lndb.lv*, 1892. Skatīts: 2023-02-23.
**Maikls Tainers Olsberijs** (*Michael Tyner Alsbury*; dzimis 1975. gada 19. martā, miris 2014. gada 31. oktobrī) bija ASV inženieris un izmēģinātājpilots. Darbojies aerokosmiskajā uzņēmumā *Scaled Composites*.

Jau no bērbības Olsberiju aizrāva aviācija. Viņš ieguva pilota licenci 23 gadu vecumā. Vēlāk iegūtas citas pilota kvalifikācijas. 

Kalifornijas politehniskajā valsts universitātē ieguvis bakalaura grādu aeronautikas inženierijā.

1998. gadā Olsberijs sāka strādāt *Scaled Composites* par inženieri un izmēģinātājpilotu.
Veicis vairākus lidojumus ar raķešplānu *SpaceShipTwo* *VSS Enterprise*.
2014. gada 31. oktobrī *VSS Enterprise* izmēģinājumu lidojumā kopā ar Pītu Sīboldu raķešplāns avarēja. Maikls Olsberijs gāja bojā, bet Sīboldam izdevās katapultēties un viņš ar smagiem ievainojumiem tika nogādāts slimnīcā.

Ārējās saites
-------------

* Michael Tyner Alsbury, 1975-2014 Tehachapi News
* Virgin Galactic craft probably broke up in midair, NTSB chief says Los Angeles Times
**Jūlijs Druva** (dzimis 1882. gada 27. augustā, miris 1950. gada 2. augustā) bija latviešu pedagogs, žurnālists un sabiedriskais darbinieks.

Bibliogrāfija
-------------

Jūlijs Druva dzimis 1882. gadā Apšupes muižā modernieka ģimenē. Māte Ilze (dzimusi Bušmane). Pamatizglītību ieguvis Jelgavas Aleksandra skolā, pēc tam mācījies Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā. Līdz 1906. gadam strādājis par skolotāju, tad pievērsies žurnālistikai. No 1902. gada laikraksta "Pēterburgas Avīzes" korespondents. Strādājis laikrakstos "Jaunās Latviešu Avīzes", *"Утро"* (Harkivā, 1907—1909), "Sadzīve" (1909—1911), "Jaunais Vārds" (1914—1915). No 1922. gada laikraksta "Brīvā Zeme" līdzstrādnieks, no 1929. līdz 1938. gadam tā redaktors. Sabiedrisko lietu ministrijas Rakstu un mākslas kameras priekšsēdētājs no 1938. gada līdz 1940. gadam. Latvijas Zemnieku savienības Centrālās valdes priekšsēdētājs no 1929. gada līdz 1934. gadam. Latvijas Preses biedrības priekšsēdētājs no 1931. gada līdz 1940. gadam. Darbojies Kultūras un Tēvzemes balvas fondos, dažādās saimnieciskās organizācijās.

1941. gadā PSRS okupācijas laikā, aresta draudu dēļ, pārcietis smagu sirdslēkmi. Tā viņu glābusi no deportācijas, jo čekas darbinieks, kas slimnīcā bija ieradies viņu arestēt, izlēmis šo mirēju neaiztikt.

Vācu okupācijas periodā vadījis darbus savā zemnieku saimniecībā Vecauces pagasta "Mežmāļos". 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Dzīvojis Vircburgas bēgļu nometnē. 1950. gadā pārcēlies uz Mičiganas štatu (ASV). Miris pēc sirds triekas 1950. gada 2. augustā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Jūlijs Druva». Literatura.lv. Skatīts: 2020-06-25.
2. ↑  "Mūsu kultūras darbinieku auklētājas". *Atpūta, Nr.601*: 21 lpp. 1936. gada 8. maijs.
3. ↑  Jēger-Freimane, Paula. "Gulbja dziesma". *Laiks* (Nr. 60 (01.08.1951)): 3. lpp.
4. ↑  Freimanis, Dzintars. "Atmiņas par Mežmāļu saimnieku Jūliju Druvu". *Latvija* (Nr. 3 (28.07.1951)): 4. lpp.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 305081140
* GND: 1158978367

 |

 |
Tuvās Spānijas teritorija 197. gadā pr.Kr. (oranžā krāsā).
**Tuvā Spānija** (latīņu: *Hispania Citerior*) bija Romas republikas province Pireneju pussalā, kas atradās mūsdienu Spānijas austrumos un Ebro (latīņu: *Iberus*) ielejas teritorijā. Provinces galvaspilsēta bija Tarrakona.

Augusta Oktaviāna reformu rezultātā pēc tam, kad romieši pilnībā iekaroja Pireneju pussalu, beidzoties Kantabrijas kariem, Tuvās Spānijas province tika apvienota ar Galēkiju (latīņu: *Gallaecia*) un Tālās Spānijas provinces daļu. Rezultātā tika izveidota jauna province Tarrakonas Spānija (latīņu: *Hispania Tarraconensis*).

Literatūra
----------

* Géza Alföldy: Fasti Hispanienses. Senatorische Reichsbeamte und Offiziere in den spanischen Provinzen des römischen Reiches von Augustus bis Diokletian. Steiner, Wiesbaden 1969 (S. 3-130, 230—252 zu den Beamten der Hispania citerior)
* Tilmann Bechert: Die Provinzen des römischen Reiches. Einführung und Überblick. Von Zabern, Mainz 1999, ISBN 3-8053-2399-9, S. 65-71

Ārējās saites
-------------

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
**Latviešu zīmju valoda** ir zīmju valoda, ko ikdienā lieto nedzirdīgi un vājdzirdīgi cilvēki lielākoties Latvijā, kā svešvalodu — arī viņu draugi un ģimenes locekļi. Tā atdalījusies no franču zīmju valodas aptuveni 1806. gadā.

Daktilo zīmju alfabēts
----------------------

Latviešu zīmju valodā ir zīmes latviešu alfabēta burtiem. Šīs zīmes tiek izmantotas mijiedarbībā ar latviešu valodu (un arī citām). Piemēram, tās izmanto, lai parādītu kādu latviešu valodas vārdu, kura tulkojums zīmju valodā kādam no runātājiem nav zināms.

### Diakritiskās zīmes

Attēlojot burtus ar diakritiskajām zīmēm, daktilo zīmju alfabētā izmanto to pašu zīmi, kas burtam bez diakritikas, bet papildina to ar kustību. Burtus ar garumzīmēm attēlo, rādot atbilstošā patskaņa zīmi un veicot horizontālu kustību uz sānu prom no sevis (citās zīmju valodās, piemēram, amerikāņu zīmju valodā tādā veidā mēdz rādīt burta atkārtojumu). Burtus ar mīkstinājuma zīmēm rāda, izmantojot atbilstošo līdzskani un roku kustinot pa loku, kura izvietojums telpā atšķiras dažādiem burtiem.

Atsauces
--------

1. ↑  «Daktilo zīmju alfabēts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 25. novembrī.

Ārējas saites
-------------

* Latvijas Nedzirdīgo savienības zīmju valodas centrs[novecojusi saite]
* Vārdnīca
**Milans Matulovičs** (serbu: *Милан Матуловић*; 1935. gada 10. jūnijs, Belgrada — 2013. gada 9. oktobris, Belgrada) bija Dienvidslāvijas un Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (1965).

Biogrāfija
----------

20. gadsimta vidū bijis trešais spēcīgākais Dienvidslāvijas šahists pēc Svetozara Gligoriča un Borislava Ivkova. Uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos 1965. un 1967. gados. 1967. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā Tunisijā, kur ieņēmis 9. vietu, tikai par puspunktu atpaliekot no pretendentu maču dalībniekiem. 1970. gadā piedalījies Pasaules šahistu izlases mačā pret PSRS izlasi, kur pie 8. galdiņa zaudējis Mihailam Botviņņikam ar 1½:2½. Veiksmīgi piedalījos daudzos starptautiskos šaha turnīros. FIDE Matulovičam 1961. gadā piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1965. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Dienvidslāvijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (1964—1972). Komandu kopvērtējumā izcīnījis 2 sudraba (1964, 1968) un 2 bronzas (1970, 1972) medaļas, bet individuālā vērtējumā zelta (1964) un 2 sudraba (1966, 1970) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1961—1973). Komandu kopvērtējumā izcīnījis 3 sudraba (1961, 1965, 1973) medaļas, bet individuālā vērtējumā 2 sudraba (1961, 1965) medaļas.

Bijis aktīva pozicionāla stila šahists, kas devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Sicīliešu aizsardzībā ir pazīstams "Matuloviča gambīts", kas ir viens no Morra gambīta variantiem — 1. е4 с5 2. d4 cxd4 3. с3 dxc3 4. Zxс3.

Atsauces
--------

1. ↑  1967 Sousse Interzonal Tournament
2. ↑  USSR vs The Rest of the World, 1970

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Eiropas komandu šaha čempionāts) (angliski)
Šis raksts ir par Milanu Vidmaru jaunāko. Par Milanu Vidmaru vecāko skatīt rakstu Milans Vidmars.

**Milans Vidmars** (slovēņu: *Milan Vidmar*; 1909. gada 16. decembris Veica — 1980. gada 10. novembris Ļubļana) bija Dienvidslāvijas un Slovēnijas starptautiskais meistars šahā (1950). Pēc profesijas elektrotehnikas inženieris.

Biogrāfija
----------

Lielmeistara un zinātnieka Milana Vidmara (1885–1962) dēls. No 1930. gadu vidus līdz 1950. gadu sākumam sekmīgi piedalījies dažādos šaha turnīros. 1942. gadā Kotbusā dalījis pirmo vietu ar Jefimu Bogoļubovu. 1946. gadā Ļubļanā dalījis otro vietu ar savu tēvu (uzvarējis Svetozars Gligoričs). Lai gan ticis uzskatīts par apdāvinātu šahistu, nekad nav sasniedzis sava tēva spēles līmeni.

Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros: 

* Pasaules šaha olimpiādē piedalījies 1950. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta medaļu;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 2 reizes (1946-1947). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1946) un sudraba (1947) medaļas. Individuālā vērtējumā izcīnījis zelta (1947) un sudraba (1946) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā jaunākajam Vidmaram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Tomēr sākot no 1953. gada beidzis savu aktīvo šahista karjeru un pilnībā pievērsies zinātniskajai darbībai elektrotehnikas jomā.

Atsauces
--------

1. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Milan jr Vidmar
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Balkaniads :: Milan jr Vidmar

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Milans Rastislavs Štefāniks** (slovāku: *Milan Rastislav Štefánik*, dzimis 1880. gada 21. jūlijā, miris 1919. gada 4. maijā) bija slovāku astronoms, lidotājs, karavīrs un politiķis. Viens no Čehoslovākijas (Slovākijas) pamatlicējiem. Pirmais Čehoslovākijas aizsardzības ministrs, Francijas armijas ģenerālis. Viens no čehoslovāku leģiona dibinātājiem.

Biogrāfija
----------

Dzimis 12 bērnu luterāņu mācītāja ģimenē. Skolā gājis Presburgā, Šopronā, Servašā. 1898. gadā Prāgā sāka studēt inženieriju, vēlāk Kārļa Universitātē studēja astronomiju, fiziku, optiku, matemātiku un filozofiju. Universitātē viņa pasniedzejs bija Tomāšs Gariks Masariks. 1904. gada ieguva doktora grādu.

1904. gadā devās uz Parīzi, kur strādāja Parīzes observatorijā. 1905. gada vasarā uzkāpa Monblānā. Kopš 1908. gada veica astronomiskus pētījumus daudzās pasaules valstīs visā pasaulē, vienlaicīgi Francijas valdības uzdevumā veicot spiegošanu un diplomātiskus uzdevumus. 

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Štefāniks uzskatīja, ka Austroungārijas sakāves rezultātā būs iespējams nodibināt neatkarīgu čehu un slovāku valsti, tāpēc iestājās Francijas armijā un kļuva par aviatoru. Piedalījās kaujās Serbijas frontē. 1916. gadā kopā ar Masariku un Edvardu Benešu nodibināja Čehoslovakijas Nacionālo padomi, kas kļuva par atzītu čehoslovāku pārstāvniecības orgānu. 1917. gadā ar Krievijas varas iestāžu atbalstu Štefānikam izdevās no austroungāru karagūstekņiem noorganizēt čehoslovāku leģionu, kas kļuva par Čehoslovākijas nacionālās armijas kodolu. Kara beigu posmā diplomātiskās misijās darbojās Krievijā, Francijā un Itālijā.

Štefāriks gāja bojā neskaidros apstākļos aviokatastrofā 1919. gada 4. maijā, atgriežoties dzimtenē no Kampoformido pie Udīnes ar Itālijas militāro lidmašīnu. Populārākās versijas par bojāejas apstākļiem - lidmašīnu notrieca Ungārijas komunistu karaspēks (tolaik apkārtnē notika karadarbība) vai pārpratuma pēc lidmašīnu notrieca čehoslovāki. Trešā versija apgalvo, ka katastrofa bija speciāli noorganizēta, jo neilgi pirms tās izcēlās nopietns konflikts starp Benešu un Štefāniku par Slovākijas vietu jaunās valsts sastāvā.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Milans Rastislavs Štefāniks***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Štefānikam veltīta lapa (slovāku valodā)
* Štefānikam veltīta lapa (slovāku valodā)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24651925
* LCCN: n82053175
* ISNI: 0000 0001 0879 5889
* GND: 119070847
* SUDOC: 030852978
* BNF: cb12218549n (data)
* NDL: 001220164
* NKC: jn19990210597

 |

 |
Šis raksts ir par Milanu Vidmaru vecāko. Par Milanu Vidmaru jaunāko skatīt rakstu Milans Vidmars jaunākais.

**Milans Vidmars** (slovēņu: *Milan Vidmar*; dzimis 1885. gada 22. jūnijā Ļubļanā, Austroungārija, miris 1962. gada 9. oktobrī Ļubļanā, Dienvidslāvija) bija slovēņu zinātnieks elektrotehnikas jomā un Dienvidslāvijas starptautiskais lielmeistars šahā (1950).

Zinātniskā darbība
------------------

Vidmars piedzima vidusšķiras ģimenē Ļubļanā. 1902. gadā viņš iestājās Vīnes universitātes elektrotehniskajā fakultātē, kuru 1907. gadā beidza. 1911. gadā kļuvis par zinātņu doktoru. Pēc atgriešanās Ļubļanā ir kļuvis par Ļubļanas universitātes elektrotehnikas fakultātes dibinātāju, bet 1928.—1929. gadā bijis Ļubļanas universitātes rektors. 1948. gadā nodibinājis Ļubļanas elektrotehnisko institūtu, kam tagad piešķirts viņa vārds. 1940. gadā kļuvis par Slovēnijas zinātņu akadēmijas īsteno locekli.

Šahista karjera
---------------

Vidmars arī bija viens no sava laika spēcīgākajiem šahistiem, kuram Starptautiskā šaha federācija FIDE 1950. gadā kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā lielmeistara nosaukumu.
Vidmars ir piedalījies daudzos starptautiskos turnīros, kuros izcīnījis godalgotas vietas:
1907. gadā Karlsbādē 6. vieta, 1908. gadā Prāgā 3. vieta, 1909. gadā Gēteborgā 1. vieta, 1911. gadā dalīta 2. vieta (ar Akibu Rubinšteinu, uzvarēja Hosē Rauls Kapablanka) Sansebastjanā, 1912. gadā 1. vietā Budapeštā, 1912. gadā 2. vieta Manheimā, 1918. gadā 1. vieta Vīnē un Berlīnē, 1928. gadā 2. vieta Košicē, 1926. gadā dalīta 1. vieta (ar Aleksandru Aļehinu) Hastingsā un 3. vietā Zemeringā, 1927. gadā 4. vieta Ņujorkā un Londonā, 1940. gadā 2. vieta (aiz Maksa Eives) Budapeštā, 1952. gadā 1. vieta Bāzelē.
Tāpat Vidmars bija daudzu šaha sacensību arbitrs, tajā skaitā arī 1948. gada piecu spēcīgāko pasaules šahistu mačturnīrā, kurā tika izcīnīts Pasaules šaha čempiona nosaukums.
Arī Vidmara dēls Milans Vidmars jaunākais (1909—1980) bija pazīstams šahists, kurš 1950. gadā kļuva par starptautisko meistaru šahā.
Atzīmējot Vidmara lielo ieguldījumu šaha attīstībā Slovēnijas šaha federācija rīko viņa vārdā nosauktos memoriālus.

Atsauces
--------

1. ↑  «MILAN VIDMAR ELECTRIC POWER RESEARCH INSTITUTE - Institute for Electricity Supply Economy and Electrical Industry». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 18. aprīlī. Skatīts: 2012. gada 5. septembrī.
2. ↑  The chess games of Milan Vidmar Jr
3. ↑  «dr. Milan Vidmar Memorial Tournaments». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2012. gada 8. februārī. Skatīts: 2012. gada 5. septembrī. Archived 2001. gada 26. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils olimpbase.org mājaslapā (Pasaules šaha olimpiāde) (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 22934799
* LCCN: n86825010
* ISNI: 0000 0000 8206 2811
* GND: 118626884
* SELIBR: 286870
* SUDOC: 135264103
* BNF: cb102951941 (data)
* NKC: mzk2008486576

 |

 |
**Karloss Matamoross Franko** (spāņu: *Carlos Matamoros Franco*; dzimis 1966. gada 17. decembrī) ir Ekvadoras starptautiskais lielmeistars šahā (2002).

Biogrāfija
----------

1981. gadā kļuvis par Pasaules junioru šaha čempionāta bronzas medaļas ieguvēju vecuma grupā līdz 16 gadiem. 1986. gadā piedalījies Pasaules junioru šaha čempionātā vecuma grupā līdz 20 gadiem. 2005. gadā piedalījies Pasaules šaha kausa izcīņā, bet 1. kārtā zaudējis Viktoram Bologanam.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. 1997. gadā Kubā dalījis otro vietu Hosē Raula Kapablankas memoriālā. Četras reizes uzvarējis Malagas starptautiskajā šaha turnīrā *Malaga Open* (2001, 2005, 2007, 2010). Divas reizes pēc kārtas bijis pirmais Seviljas starptautiskajos šaha turnīros (2002, 2003). Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2002. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Ekvadoras šahists, kas kļuvis par lielmeistaru.

Pārstāvējis Ekvadoras komandu lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 11 reizes (1982, 1986, 1994, 2000-2014). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1982) un sudraba (1986) medaļas;
* Panamerikas komandu šaha čempionātā piedalījies 2003. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu.

Atsauces
--------

1. ↑  2005 World Cup
2. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Carlos Matamoros Franco
3. ↑  OlimpBase :: Panamerican Team Chess Championship :: Carlos Matamoros Franco

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
* Korespondecšahista profils ICCF mājaslapā (angliski)