recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ābrams Gurvičs** (krievu: *Абрам Соломонович Гурвич*; 1897. gada 11. februāris Baku — 1962. gada 18. novembris Maskava) bija PSRS meistars šaha kompozīcijā, šaha teorētiķis un literatūrzinātnieks.

Biogrāfija
----------

Sākot no 1925. gada, publicējis literatūrzinātniskus darbus, kas bijuši veltīti tā laika padomju literatūrai. 1940. gadā bijis Staļina prēmijas komitejas loceklis un piedalījies prēmijas piešķiršanā Mihailam Šolohovam. 1949. gadā nokļuvis oficiālās kritikas krustugunīs, kad PSRS izvērsusies cīņa pret tā saukto kosmopolītismu. Lai gan kampaņa nav beigusies ar reālu brīvības atņemšanu, Gurvičs uz ilgiem gadiem zaudējis iespēju publicēties presē un kādu laiku pārticis tikai no ienākumiem par šaha kompozīcijām.

No 1925. līdz 1929. gadam strādājis par laikraksta *Бакинский рабочий* ("Baku strādnieks") šaha nodaļas redaktoru, organizējis šaha etīžu konkursus šajā avīzē. Savu pirmo etīdi publicējis 1926. gadā. Savas dzīves laikā sastādījis aptuveni 80 etīdes, no kurām 46 tikušas godalgotas konkursos, bet 12 saņēmušas pirmās godalgas. PSRS čempionātos šaha kompozīcijā bijis uzvarētājs etīžu grupā (1962) un divas reizes (1929, 1955) ieņēmis otro vietu. Daudzas no kurām bijušas nozīmīgas arī galotņu teorijā. Bijis PSRS sporta meistars šaha kompozīcijā (1957) un starptautiskās kategorijas tiesnesis šaha kompozīcijā (1956).

Etīdes
------

 Žurnāls ***Шахматы*, (1928)**
 **Uzvara** (4 + 2)
**1. Zb6-d7** (baltie mēģina glābt savu bandinieku) **Lc7!**  

Uz 1…Lf4 sekos 2. Kg4 un 3. Kf5, bet ja 1… La7, tad 2. Ze5! Kg7 (citādi 3. Lf8+) 3. Lb2!   

**2. Zd7-f8 Lc7-e5!** (draudot 3…Lg7)  

**3. Kh3-g4! Le5-b2!**  

**4. La3-c5! Lb2-d4!** (mūžīgā sekošana?)  

**5. g6-g7!! K:g7** (5… L:g7 6. Le3 ar matu)  

**6. Zf8-e6+**


---

 Čehoslovākijas konkurss (1959)
 **Neizšķirts** (4 + 5)
**1. Te3-c3! d5-d4**   

**2. Ta2-h2+!! Dh1:h2**   

**3. Tc3:c7+ Kh7-h8**   

**4. Tc7-h7+!! Dh2:h7**   

**5. Lb8-e5+ Dh7-g7**   

**6. Le5:d4! Dg7:d4** pats

Literatūra
----------

* *Гурвич А. С.* Этюды. — Maskava, 1961.
* *Советский шахматный этюд* — Maskava, 1955.

Atsauces
--------

1. ↑  М. А. Шолохов в документах комитета по Сталинским премиям 1940—1941 гг.
2. ↑  «ДО КОНЦА РАЗОБЛАЧИТЬ БУРЖУАЗНОЕ ОХВОСТЬЕ!». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. martā. Skatīts: 2016. gada 28. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

* Ābrams Gurvičs[novecojusi saite] šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 250596748
* LCCN: no2010173429
* ISNI: 0000 0003 7111 9263
* GND: 1089707479
* BNF: cb16768556c (data)
* NKC: mzk20221144034

 |

 |
**Stokholmas pils** (zviedru: *Stockholms slott*) ir Eiropā lielākā darbojošā pils, kas atrodas Stokholmā uz Stadsholmena salas, Ziemeļu straumes (*Norrström*) ziemeļu pusē Vecpilsētā. Stokholmas pils ir karaliskā pils un oficiālā Zviedrijas monarhu rezidence. Pašreizējā pils ir arhitekta Nikodema Tesīna projektēta, celta iepriekšējās pils vietā, kas nodega 1697. gada 7. maijā, kad gandrīz gāja bojā visa monarha ģimeme. Pils bija gatava dzīvošanai 1754. gadā un tās pirmie saimnieki bija karalis Ādolfs Frederiks un karaliene Luīze Ulrika.

Pilī bez karaliskās ģimenes apartementiem atrodas reprezentāciju un Svētku rīkošanas zāles, lielais viesu uzņemšanas stāvs, Bernadotu stāvs.Pilī atrodas arī karalistes troņa zāle, pils baznīca, Gustava III antīkais muzejs, dārgumu glabātuve ar regālijām, muzejs "Trīs kroņi" un sadzīves lietu kambaris "Livrustkammaren" (zviedru valodā).Sākotnēji pilī atradās arī Zviedrijas valdība un līdz 1878. gadam Karaliskā bibliotēka, kuras vietā pašlaik ir Bernadotu bibliotēka.

Arhektoniski pils ir baroka stila, 230 metrus gara un 125 metrus plata, būvēta no akmeņiem un ķieģeļiem, tai ir 28 statujas, 717 balasterfigūras un 242 konsolu volūtas. Pils fasādi klāj tēsti akmeņi 9500 kvadrātmetru platībā un apmetums 11 000 kvadrātmetru platībā. Pils fasādēm ir atšķirīgas iezīmes — rietumu jeb karaļa fasādei ir raksturīgi kara un vīrišķību simbolizējoši atribūti, austrumu fasādes puse jeb karalienes fasādei raksturīgi milzīgi pīlastri, bet dienvidu jeb nācijas fasādei raksturīgi agrīnā baroka iedvesma ar triumfa arku kā galveno atribūtu. Pili un karalisko ģimeni kopš 1523. gada apsargā sardze.

2009. gadā uzsākta pils fasādes renovācija, kuru pilnībā paredzēts veikt divdesmit gadu laikā, plānotās izmaksas tiek prognozētas 240 miljonu Zviedrijas kronu apmērā.

Skatīt arī
----------

* Zviedrijas karaliskā ģimene

Attēlu galerija
---------------

* Kāpņu telpas interjersKāpņu telpas interjers
* Sardzes maiņaSardzes maiņa
* Pils naktīPils naktī
* Pils fragmentsPils fragments
* Pils no Šepsholmena salasPils no Šepsholmena salas
* PilsPils

Stokholmas karaļpils

Ārējās saites
-------------

* Stokholmas karaļpils
* Pils Archived 2010. gada 10. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
* Pils vēsture

Atsauces
--------


1. ↑  TT - Tidningarnas Telegrambyrå. «Stockholms slott renoveras i 20 år» [The Stockholm Palace renovated during 20 years]. *www.dn.se*. Dagens Nyheter, 2011. gada 26. maijs. Skatīts: 2014. gada 27. novembris.
**Kogiste** (igauņu: *Koogiste*) bija dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Raplas apriņķa Kehtnas pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Pērnava. Kogiste atrodas 61,1 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 8,4 km attālumā no Lelles mezgla stacijas un 80,3 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Līdz 2018. gada beigām Kogistes dzelzceļa pieturas punkts apkalpoja vietējo pasažieru vilcienu satiksmi, tajā pieturēja visi Tallinas un Pērnavas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2013. gadā 2 vilcienu sastāvu pāri dienā).

Stacijas ēka
------------

Kogistes dzelzceļa stacija atklāta 1925. gadā. Stacijas ēka pabeigta vienu gadu vēlāk — 1926. gadā. Pēc Leona Johansona tipveida projekta veidotā celtne ir vienstāva koka ēka ar stāvu divslīpes jumtu un mezonīna izbūvēm sliežu ceļa un pagalma pusē. Ēkas stilistikais tēls veidots atsaucoties uz Lielvidzemes muižu arhitektūru. Identiska dzelzceļa stacija 1927. gadā tika uzbūvēta arī Totsi dzelzceļa stacijā.

Mūsdienās Kogistes stacijas ēka pārveidota par dzīvojamo māju. Līdz ar stacijas pārveidi par pieturas punktu demontēts arī otrais sliežu ceļš.

Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Kogistes pietura netiek izmantota.

Skatīt arī
----------

* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

Atsauces
--------

1. ↑   Archived 2012. gada 10. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Edelaraudtee 2011/2012. gada infarstruktūras pārskats (igauniski)
2. ↑   Archived 2013. gada 25. februārī, *Wayback Machine* vietnē.(angliski)(krieviski)
3. ↑   Archived 2012. gada 1. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē. Kogistes stacijas apraksts (ar attēliem) EVR mājas lapā (igauniski)
4. ↑  С 9 декабря на участке Лелле-Пярну поезда будут заменены на автобусы[novecojusi saite] (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Uz Lelli** |  | **Uz Pērnavu** |
|  Lelle |  **Kogiste** | Eidapere  |
**Mazais jakāns** (*Microparra capensis*) ir jakānu dzimtas (*Jacanidae*) bridējputnu suga, kas ir vienīgā **mazo jakānu** (*Microparra*) ģintī. Tam ir plašs izplatības areāls Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras.

Izplatība
---------

Mazais jakāns zivju medībās
To var sastapt Angolas, Botsvānas, Burkinafaso, Burundi, Kamerūnas, Centrālāfrikas Republikas, Čadas, Kongo Demokrātiskās Republikas, Kotdivuāras, Etiopijas, Kenijas, Malavi, Mali, Maurīcijas, Mozambikas, Namībijas, Nigēras, Nigērijas, Ruandas, Sjerraleones, Dienvidāfrikas, Sudānas, Svatini, Tanzānijas, Ugandas, Zambijas un Zimbabves tropu biomās; purvainās, aplūdušās vietas, dīķos, ezeros, dažādās saldūdens ūdenstilpēs, kurās aug peldoši ūdensaugi.

Izskats
-------

Mazā jakāna ķermeņa garums ir apmēram 16 cm, svars 41 g, tas ir vismazākais visā jakānu dzimtā (salīdzinājumam pārējie jakāni parasti ir 20—30 cm lieli). Kā visiem jakāniem, arī mazajam jakānam ir garas kājas ar gariem pirkstiem un nagiem, kas ļauj tam staigāt pa peldošo ūdensaugu lapām. Apspalvojums mazajam jakānam ir dzeltenbrūns ar baltu vēderu, kaklu un galvu. Galvas virsa oranža, kakla aizmugure un pleci dzelteni, arī vēders reizēm dzeltenīgs. Uz acīm tumši brūna, šaura josla. Knābis brūns, kājas zaļas. Spārnu lidspalvas tumši brūnā krāsā, astes virspuse oranža.

Ieradumi
--------

Mazais jakāns ne tikai var staigāt pa ūdensaugiem, bet arī var peldēt. Tas pamatā barojas ar kukaiņiem, piemēram, tauriņiem, bitēm, lapsenēm, siseņiem un skudrām. Tas medī nelielas zivis, krabjus, garneles un citus ūdens iemītniekus.

Šī ir vienīgā jakānu suga, kuras mātītes un tēviņi veido monogāmus pārus. Tiem ir ligzdošanas teritorija, kas tiek aizsargāta no citiem jakānu pāriem. Abi dzimumi piedalās olu perēšanā un mazuļu audzināšanā.

Atsauces
--------

1. ↑  IUCN: Microparra capensis
2. 1 2 3  «Lesser Jacana | Microparra capensis | Birds & Birding Southern Africa, Roberts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 20. novembrī. Skatīts: 2009. gada 16. aprīlī.
3. 1 2  Lesser jacana: Information from Answers.com
4. ↑  «Microparra capensis (Lesser jacana)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 10. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 16. aprīlī.

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazais jakāns*** |

* BIrdLife: Lesser Jacana Microparra capensis Archived 2009. gada 4. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* IBC: Lesser Jacana (Microparra capensis) Archived 2009. gada 13. aprīlī, *Wayback Machine* vietnē.
* Biodiversity: Microparra capensis (Lesser jacana) Archived 2015. gada 10. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
**Mazais Kaukāzs** ir otra galvenā kalnu sistēma Kaukāza kalnu masīvā. Stiepjas aptuveni 600 km garumā no Melnās jūras piekrastes Adžārijā līdz Araksas ielejai Irānas pierobežā. Augstākā virsotne ir Gamišs (3724 m vjl). Ziemeļrietumos Mazajam Kaukāzam piekļaujas Kolhidas zemiene, ziemeļaustrumos un austrumos — Kūras-Araksas zemiene. Lihas grēda Mazo Kaukāzu savieno ar Lielo Kaukāzu. Dienvidos Mazais Kaukāzs apskauj Armēnijas kalnieni, kuras Armēnijas daļu ar tās augstāko virsotni Aragacu (4090 m vjl) dažkārt iekļauj Mazā Kaukāza sastāvā.

Mazajam Kaukāzam, atšķirībā no Lielā Kaukāza, nav vienas galvenās grēdas, bet tas veidojas no vairākām saposmotām grēdām. Virzienā no rietumiem uz austrumiem tās ir:

* Meshetijas grēda,
* Trialetas grēda,
* Somhetas grēda,
* Sevana grēda vai Šahdags,
* Murhuza grēda,
* Murovdags vai Mravas grēda,
* Karabahas grēda.

Ziemeļu nogāzēs mitro subtropu meži rietumu daļā un kserofili meži un krūmāji austrumos, dienvidu nogāzēs — stepes ar mežu puduriem, krūmājiem.

Mazais Kaukāzs izvietojušies triju valstu — Armēnijas, Azerbaidžānas un Gruzijas, kā arī pašpasludinātās, bet starptautiski neatzītās Kalnu Karabahas teritorijās.

Atsauces
--------

1. ↑  *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 469. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mazais Kaukāzs***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 237436199
* GND: 4441470-5
* NKC: ge658906

 |

 |
**Kognitīvā psiholoģija** (no latīņu: *cognitio* — 'izzināšana, priekšstats, jēdziens') ir psiholoģijas virziens, kas pēta cilvēka informācijas apstrādes procesus un to likumsakarības, cilvēka uzmanību, uztveri, paternu atpazīšanu, zināšanu reprezentāciju, atmiņu, valodu, domāšanu, problēmu risināšanu, radošumu, lēmumu pieņemšanu, mākslīgo un cilvēka intelektu, kā arī kognitīvo attīstību. Mūsdienu definīcija kognitīvajai psiholoģijai ir būtiski paplašinājusies, salīdzinājumā ar tās izveidošanās periodu 20. gadsimta 50.—60. gados. Lai arī kognitīvās psiholoģijas pamatlicēji bija Ulrihs Naisers, Džeroms Bruners, Alberts Bandura un citi, ar atpakaļejošu datumu par kognitīvajiem psihologiem tiek dēvēti arī tādi ievērojami zinātnieki kā Hermanis Ebinghauss, Žans Piažē un Ļevs Vigotskis.

Vēsturiskās paralēles
---------------------

Jau 300 gadus pirms mūsu ēras grieķu filozofs Aristotelis sāka spriest par tādiem cilvēka garīgiem procesiem kā uztveri, atmiņu, valodu un domāšanu. Viņš uzskatīja, ka domāšana norisinās sirdī.

Vācu ārsts Vilhelms Vunts (1832—1920) izveidoja pirmo psiholoģijas laboratoriju, jo viņu interesēja cilvēka prāta izpēte. Viņš centās noskaidrot, kāds ir cilvēka domu ātrums un kā tas atšķiras dažādiem cilvēkiem. Vunts bija pirmais, kas sāka zinātniski pētīt un mērīt prāta procesus un ieviesa tādu rādītāju kā reakcijas ātrums uz stimulu, ko turpmāk ļoti plaši izmanto kognitīvās psiholoģijas pētījumos. Tomēr šie pētījumi nedeva iespēju formulēt teoriju, kā funkcionē cilvēka domāšana.

E.B. Titčeners (1867—1927), turpinot Vunta tradīcijas, Anglijā radīja jaunu pieeju psiholoģiskiem pētījumiem, ko vēlāk psiholoģijas vēsturnieki nodēvēja par strukturālismu. Šī virziena pētnieki centās noskaidrot cilvēka apzinātā pieredzes komponentus, izmantojot pašatskaites metodi jeb introspekciju. Viņu mērķis bija izdalīt prāta pamatelementus, nosakot to rašanās likumsakarības un saturu.
Introspekcija kā pētījumu metode cieta neveiksmi, jo vairāki pētnieku ieguva atšķirīgus cilvēku stāstījumus par vienādu uzdevumu izpildi. Tas nedeva iespēju formulēt viennozīmīgus izziņas procesu skaidrojumus.

Amerikāņu psihologs Viljams Džeimss (1842—1910), Čārlza Darvina evolūcijas teorijas ietekmēts, uzskatīja, ka cilvēkam prāts ir nepieciešams, lai realizētu pielāgošanās funkciju videi, lai nodrošinātu cilvēku populācijas izdzīvošanu. Lai pielāgotos, cilvēkam jāveic racionālas izvēles. Džeimss ir funkcionālisma virziena pārstāvis, jo prātu pētīja no tā izmantošanas jeb funkciju viedokļa. Funkcionālisma pamatideja — jāpēta psihes funkcijas, nevis apzinātās pieredzes struktūra.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* GND: 4073586-2
* NDL: 00967114

 |

 |
**Mazais Jūgezers** (arī **Mazais Jūgu ezers** un **Mazais Jūgs**) ir ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, starpkāpu ieplakā Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā Jūgu purvā. Ezers ir senās jūras palieka kopējā ezerdobē ar uz austrumiem esošo 35 ha lielo Lielo Jūgezeru, no kura atdalījies pēc apkaimes nosusināšanas 20. gadsimta 50. gados, un ar kuru to saista nepastāvīga notece. Ezers turpina aizaugt. Ezera dibens dūņains, ezera krasti zemi, staigni, lielākoties grūti pieejami vai pieejami tikai ilgstoši sausā laikā. Tuvākā apkaime mežaina vai purvaina un neapdzīvota. Ezerā sastopama īpaši aizsargājamā suga — mazā lēpe. Dzīvo līnis, karūsa, līdaka, asaris, rauda, ķīsis. Ligzdo pīles, kopā ar Lielo Jūgezeru ezers ir atpūtas vieta pārceļotājiem putniem — ziemeļu gulbjiem, gaigalām, lielajām un mazajām gaurām, cekulpīlēm un baltvēderiem.

Vēsture
-------

Vēl 20. gadsimta sākumā Jūgezera kopējā platība bijusi 66,5 ha un dziļums līdz 6,4 m. Latvijas PSR laikā PSRS armija izmantoja Jūgezeru kā mācību mērķi bumbvedējiem, kas padarīja tā dibenu nelīdzenāku.

Attēlu galerija
---------------

* Skats no pārpurvotā DR krasta.Skats no pārpurvotā DR krasta.
* Skats no DR krasta uz DA krastu.Skats no DR krasta uz DA krastu.
* Skats no DR krasta.Skats no DR krasta.
* Purva cūkausis - Calla palustris pie Mazā Jūgezera, pārpurvotajā DR krastā.Purva cūkausis - *Calla palustris* pie Mazā Jūgezera, pārpurvotajā DR krastā.
* Armijas helikopters ņem ūdeni meža ugunsgrēka dzēšanai sausā vasarā, 2019-06-24.Armijas helikopters ņem ūdeni meža ugunsgrēka dzēšanai sausā vasarā, 2019-06-24.
*

Atsauces
--------

1. 1 2  «Historia.lv: Jakovičs, Aivars. Jaunciema meža masīva kultūrvēsturiskais raksturojums». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. janvārī. Skatīts: 2020. gada 9. janvārī.
2. 1 2  ezeri.lv
3. 1 2  «Vides Vēstis: Jaunciema mežs, purvi un ezeri». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 3. janvārī. Skatīts: 2020. gada 9. janvārī.
4. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
**Musa Mamuts** (Krimas tatāru: *Муса Мамут*; 1931. gada 20. februāris — 1978. gada 23. jūnijs) bija politiskais aktīvists, kurš pašsadedzinājās Krimā, protestējot pret Krimas tatāru apspiešanu. Viņš kļuva par Krimas tatāru pašnoteikšanās simbolu.

Biogrāfija
----------

Mamuts dzimis 1931. gada 20. februārī Uzundžā, Krimā, ģimene nodarbojās ar lopu ganīšanu. 1944. gadā Josifs Staļins apsūdzēja Krimas tatārus sadarbībā ar nacistiem. Kā tūkstošiem citi Krimas tatāri, Musas ģimene tika izlikta no mājām un lopu vagonos deportēta uz Uzbekistānu. Izsūtījumā ģimene dzīvoja nabadzībā un četri viņa ģimenes bērni mira no nepietiekama uztura. Mamuts strādāja kokvilnas noliktavā un 1957. gadā kļuva par mašīnistu un traktora vadītāju.

Leonīda Brežņeva laikā Krimas tatāru atriebšanās kustību atbalstīja Padomju cilvēktiesību aktīvisti kā Petro Grigorenko un Andrejs Saharovs. 1967. gada septembrī Padomju vara atcēla Krimas tatāru apsūdzību.

1975. gada aprīlī Mamuts atgriezās Krimā un apmetās Beš-Terekas (Donske) ciematā pie Simferopoles, kur viņš iegādājās māju. Bet viņš par mājas iegādi nebija saņēmis notariālu apstiprinājumu un uzturēšanās atļauju. Viņu arestēja 1976. gada 23. aprīlī un 13. maijā viņam piesprieda divu gadu cietumsodu bez pārbaudes laika Kremenčukā, Poltavā. Viņa sievai, Zekijei Abdullai, tika piespriests divu gadu nosacīts cietumsods. Pēc vairākiem mēnešiem viņa atlikušais cietumsods tika aizstāts ar piespiedu darbu vietējā naftas pārstrādes rūpnīcā un 1977. gada 18. jūlijā tiesa viņu atbrīvoja. Bet viņam joprojām netika izdota uzturēšanās atļauja un vietējās varas iestādes turpināja viņa vajāšanu. Viņš bieži ar draugiem pārrunāja Krimas tatāru traģisko situāciju. 1978. gadā pret viņu un viņa ģimeni tika izvirzītas jaunas apsūdzības un kad 1978. gada 23. jūnijā viņa mājās ieradās milicijas vienība, Mamuts aplēja sevi ar benzīnu un aizdedzinājās. Viņš nomira 28. jūnijā no apdegumu radītajām komplikācijām. Viņu apglabāja Beš-Terekā.

1978. gada 4. jūlijā krievu disidents Andrejs Saharovs nosūtīja vēstuli Leonīdam Brežņevam, aicinot nodrošināt taisnīguma atgriešanos attieksmē pret Krimas tatāriem.

Atsauces
--------

1. 1 2 3  Allworth, 1998
2. 1 2 3 4  RFE/RL, 2008
3. 1 2 3 4  janpalach.cz
4. ↑  «25 ЛЕТ СО ДНЯ САМОСОЖЖЕНИЯ МУСЫ МАМУТА». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 21. augustā. Skatīts: 2014. gada 24. novembrī.

Avoti
-----

* Allworth, Edward (redaktors). *The Tatars of Crimea: Return to the Homeland: Studies and Documents*. Durham, NC : Duke University Press, 1998. ISBN 9780822319856.
* Irene Chalupa. «Crimean Tatars Mark 30th Anniversary Of Hero's Self-Immolation». RFE/RL. Radio Free Europe/Radio Liberty, 2008. gada 28. jūnijs. Skatīts: 2014. gada 19. novembris.
* janpalach.cz. «Musa Mamut». *Jan Palach, Living Torches*. www.janpalach.cz. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2018. gada 22. martā. Skatīts: 2014. gada 18. novembris.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 75381044
* LCCN: n87883645
* ISNI: 0000 0000 2776 4191

 |

 |
**Ābrams Rabinovičs** (krievu: *Абрам Исаакович Рабинович*; 1878. gada 20. decembris Viļņa — 1943. gada 7. novembris Maskava) bija Krievijas šahists.

Biogrāfija
----------

20. gadsimta sākumā piedalījies Viskrievijas šaha čempionātos (1903, 1912). 1909. gadā ieguvis Krievijas šaha meistara nosaukumu. 1911. gadā Karlsbādes šaha turnīrā kopā ar Paulu Joneru un Boru Kostiču dalījis 19.-21. vietu (uzvarējis Rihards Teihmans).

Pēc Pirmā pasaules kara pārcēlies uz Maskavu, kur 1920. un 1930. gados bijis viens no vadošajiem šahistiem. 1926. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā. 1930. gadā uzvarējis Maskavas šaha meistaru turnīrā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Labāko rezultātu šajos turnīros sasniedzis 1920. gadā, kad ieņēmis 4. vietu (uzvarējis Aleksandrs Aļehins).

Pēc profesijas bijis grāmatvedis. 1930. gados bijis Maskavas vakara laikraksta *Вечерняя Москва* šaha nodaļas redaktors. Otrā pasaules kara laikā miris no nepietiekama uztura.

Atsauces
--------

1. ↑  Karlsbad (1911)
2. ↑  «7 Championship of Moscow - 1926». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 4. maijā. Skatīts: 2017. gada 3. februārī.
3. ↑  National Tournament - Moscow February-March 1930
4. ↑  USSR Championship (1920)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Korkule**, arī **Korkules grāvis, Korkuļupe**, **Liepjāņu pazemes upe** ir neliela upīte ar smilšainu gultni Aizkraukles novada, Sērenes pagagasta Lauces labajā krastā, 500 metrus uz dienvidiem no Liepjāņiem.

Korkules grāvis plūst garām Sērenes zivju audzētavai. Upīte tek pa labi izveidojušos 10 līdz 15 metrus dziļu gravu. Apmēram 300 metrus lejpus bijušajām Korkuļu mājām upīte sāk pazust ūdensrijējos, līdz tā kļūst pilnīgi sausa. Upīte hipotētiski no pazemes parādās Lauces stāvkrastā, puskilometru no pazušanas vietas. 2014. gada aprīlī, ūdens iekrāsošanas ceļā, pierādījās nelielas daļas pazemes noplūde Lauces ielejas avotos.

Korkuļu ūdensrijējs
-------------------

**Korkules ūdensrijēji**  atrodas Daugavas kreisā krasta pietekas Lauces upītes tuvumā, netālu no autoceļa P87 iepretim Aizkraukles pilsētai. Tas kopā ar sausgultni ir rets ģeoloģisks un hidroloģisks objekts. Latvijas Petroglifu centrs Korkules ūdensrijēju ir izraudzījis par 2014. gada ģeoloģisko objektu.

Atsauces
--------

1. ↑  Korkule[novecojusi saite] Vietvārdu datubāze
2. ↑  Upes, kanāli. Korkuļupe *dziedava.lv*
3. 1 2  Korkuļupe (Korkuļu - Kubuļu strauts) Archived 2013. gada 2. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. *dabasretumi.lv*
4. ↑  Par gada geoloģisko objektu izvēlēts Korkuļu ūdensrijējs *kasjauns.lv*
5. ↑  Šā gada ģeoloģiskais objekts – Korkuļu ūdensrijējs[novecojusi saite] *ir.lv*
6. ↑  Par gada ģeoloģisko objektu izvēlēts Korkuļu ūdensrijējs *tvnet.lv*
**Džeimss Van Allens** (*James Alfred Van Allen*; dzimis 1914. gada 7. septembris — 2006. gada 9. augusts) bija ASV kosmosa pētnieks no Aiovas Universitātes. Viņa vārdā nosauktas Zemes radiācijas joslas, kuras viņa vadītā grupa atklāja 1958. gadā pēc pavadoņu Explorer 1 un Explorer 3 iegūtajiem datiem.

Van Allens doktora grādu ieguva 1939. gadā Aiovas Universitātē. 1940. gadā Karnegi institūtā viņš veica pētījumus, lai izveidotu fotoelektriskos un radio tuvuma detonatorus bumbām, raķetēm un šaujamlādiņiem. Tieši šeit Van Allenam radās interese par kosmisko starojumu. 1942. gadā viņš iestājās kara flotē, un dienēja Klusā okeāna dienvidu flotē par artilērijas virsnieku.

Atvaļinājies no militārā dienesta 1946. gadā, viņš atgriezās pie pētījumiem. Džonsa Hopkinsa Universitātes pielietojumfizikas laboratorijā (*Applied Physics Laboratory*, *APL*) Džeimss Van Allens vadīja grupu, kas nodarbojās ar augstlidojumu eksperimentiem. Tiem tika izmantotas raķetes V-2, kuras ASV ieguva Vācijā pēc Otrā pasaules kara beigām. Pēc viņa dotās specifikācijas tika izstrādāta pētnieciskā raķete Aerobee.

1951. gadā Džeimss Van Allens kļuva par Aiovas Universitātes fizikas departamenta vadītāju, kur bez pasniedzēja darba viņš turpināja nodarboties ar pētījumiem. Van Allens ierosināja palaist raķetes no baloniem, kas pacelti augstu atmosfērā, virs atmosfēras biezajiem slāņiem. 1950. gados šādas raķetes tika palaistas no ledlauža pie Grenlandes un Ņūfaundlendā.

Viljams Pikerings, Van Allens un Verners fon Brauns pēc Explorer 1 palaišanas
1957.—1958. gadā Džeimss Van Allens piedalījās Starptautiskā ģeofizikas gada pasākumos. Septembrī Antarktikā no ASV ledlauža *U.S.S. Glacier* tika palaistas 36 balonraķetes. 1958. gada 1. februārī palaistajā pirmajā ASV pavadonī Explorer 1 atradās Džeimsa Van Alena vadītās Aiovas Universitātes grupas izstrādātie zinātniskie instrumenti: mikrometeorītu detektors un Geigera skaitītājs. Pēc šā pavadoņa un Explorer 3 datu salīdzināšanas tika secināts, ka ap Zemi eksistē noteiktas zonas, kurās ir paaugstināta radiācija. Tas tika izskaidrots ar to, ka Zemes magnētiskais lauks ir "noķēris" lādētās daļiņas. Vēlāk šīs zonas nosauca par Van Allena radiācijas joslām.

No 1960. gada Van Allens piedalījās zinātnisko instrumentu izstrādē un palaišanā ar pētnieciskajām raķetēm, kā arī pavadoņos (Hawkeye 1) un starpplanētu zondēs (Pioneer programma, Mariner programma, Voyager programma, Galileo zonde). Viņš no Aiovas Universitātes aizgāja 1985. gadā.

Džeimss Van Allens mira 2006. gada 9. augustā Aiovasitijā ar sirds nepietiekamību.

Ārējās saites
-------------

* What Is A Space Scientist? An Autobiographical Example James A. Van Allen
* Van Allen Day - October 9, 2004 University of Iowa Foundation and UI Department of Astronomy & Physics

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 93754761
* LCCN: n80131454
* ISNI: 0000 0001 0926 1504
* GND: 131995782
* SUDOC: 124999743
* BIBSYS: 90209525
* NLA: 35908009
* NKC: js20061103020
* CiNii: DA07868836

 |

 |
**Speleogrifvēži** (latīņu: *Spelaeogriphacea*) ir augstāko vēžu perakarīdu virskārtas kārta.

Apraksts
--------

Galva saaug tikai ar vienu priekšējo krūšu segmentu, un to sedz īss karapakss ar uz priekšu vērstu īsu trīsstūrveida rostrumu. Zem karapaksa sānu malām, līdzīgi kā kumacejvēžiem un tanaīdvēžiem, izvietojas elpošanas dobumi. Lieli karošveidīgi žokļkāju epipodīti darbojas līdzīgi, kā kumacejvēžiem un tanaīdvēžiem, veidojot ūdens plūsmu, kas plūst gar acu kātiņiem. Acis ir zaudējušas fasetes un pigmentu. Septiņi krūšu kāju pāri ir apmēram līdzīgi un pilda ejkāju funkciju. Tiem visiem, izņemot beidzamo kāju pāri, ir eksopodīti, bet mātītēm uz pieciem priekšējiem kāju pāriem ir oostegīti, kas veido marsūpiju.

Uz pirmajiem četriem abdomena segmentiem ir divzarainas peldkājas (vēderkājas). To neposmotie zari gar malam ir klāti ar sariņiem, un, spriežot pēc to uzbūves, vēzīši varēja gan rāpot, gan peldēt. Piektais vēdera segments ir bez ekstremitātēm, bet sestajam ir uz aizmuguri vērsti divzaraini uropodi. Telsons ir ovāls un īss.

Ekoloģija
---------

Divas sugas *Spelaeogriphus lepiops* un *Potiicoara brasiliensis* ir sastopamas Dienvidāfrikas un Brazīlijas pazemes ūdeņos, alās. Bet abas Mangkurtu ģints sugas mīt tikai Rietumaustrālijas ūdens horizontos. Šāda plaša izplatība triju kontinentu ietvaros, kas kādreiz veidoja Gondvanas paleokontinentu, liecina par šīs grupas senumu. Fosilā suga *Acadiocaris novascotica* nāk no Kanādas apakšējā karbona nogulumiem, un liecina ka sākotnēji speleogrifvēži dzīvoja Laurāzijas jūrās, bet ar laiku migrēja uz Gondvanu un pārcēlās no jūrām uz saldūdens baseiniem.

Par mūsdienu speleogrifvēžu dzīvesveidu ir maz ziņu. Tie neizaug garāki par 1 centimetru, un, domājams, barojas ar detrītu.

Sistemātika
-----------

Kārtā ir 1 recenta dzimta ar 3 ģintīm un 4 sugām. Papildus šajā pašā dzimtā ir viena izmirusi ģints un suga no juras perioda, kā arī vēl viena izmirusi paleozoja dzimta ar vienu sugu no karbona perioda.

* **Spelaeogriphacea** Gordon, 1957

* † Acadiocarididae Schram, 1974

* † Acadiocaris Brooks 1962

* † *Acadiocaris novascotica* (Copeland) 1957

* Spelaeogriphidae Gordon, 1958

* † Liaoningogriphus Shen et al. 2014

* † *Liaoningogriphus quadripartitus* Shen et al. 2014

* Mangkurtu Poore & Humphreys, 1998

* *Mangkurtu kutjarra* Poore & Humphreys, 2003
* *Mangkurtu mityula* Poore & Humphreys, 1998

* Potiicoara Pires, 1987

* *Potiicoara brasiliensis* Pires, 1987

* Spelaeogriphus Gordon, 1958

* *Spelaeogriphus lepidops* Gordon, 1958

Liaoningogriphus quadripartitus Shen Yan-bin & Taylor,

(†) — izmirušu organismu grupa.

Atsauces
--------

1. ↑  World Register of Marine Species.
Šis raksts ir par 1966. gadā dzimušu bundzinieku. Par citām jēdziena **Bonems** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Džeisons Bonems** (angļu: *Jason Bonham*; dzimis 1966. gada 15. jūlijā) ir angļu bundzinieks. Viņš ir spēlējis bungas vairākās grupās, tostarp, *Led Zeppelin* (atkalapvienošanās koncertos), *Foreigner* un *Damnocracy*. Džeisons ir leģendārā bundzinieka Džona Bonema dēls.

Džeisons sāka spēlēt bungas četru gadu vecumā. Viņš piedalījās filmā *The Song Remains the Same*, kur viņš spēlēja samazinātu bungu komplektu. 17 gadu vecumā Bonems kļuva par grupas *Airrace' dalībnieku. 1985. gadā viņš pievienojās grupai "Virginia Wolf" un kopā ar viņiem izdeva divus albumus.*

1990. gada maijā Bonems apprecējās ar Dženu Čārterisu. Viņiem ir divi bērni, dēls Džegers un meita Džeza. 1994. gadā Bonems kopā ar *Slash* un Polu Rodžersu uzstājās Vudstokas 25 gadu jubilejas koncertā. Kad 1995. gadā *Led Zeppelin* tika iekļauti Rokenrola slavas zālē, Džeisons Bonems kopā ar savu māsu Zoju pārstāvēja savu mirušo tēvu.

2007. gadā Bonems piedalījās *Led Zeppelin* atkalapvienošanās koncertā, kur aizvietoja savu tēvu. Koncerts tika rīkots Ahmeta Ertegina piemiņai. Pašlaik Bonems ir arī grupas *Damnocracy* biedrs. Grupu izveidoja realitātes šovā.

Atsauces
--------

1. ↑  «www.jasonbonham.net - official website». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2007. gada 26. oktobrī. Skatīts: 2009. gada 20. maijā.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Led Zeppelin |
| --- |
|  |
| 
* **Džons Bonems**
* **Džons Pols Džonss**
* **Džimijs Peidžs**
* **Roberts Plānts**

 |
|  |
| Studijas albumi | 
* *Led Zeppelin*
* *Led Zeppelin II*
* *Led Zeppelin III*
* *Led Zeppelin IV*
* *Houses of the Holy*
* *Physical Graffiti*
* *Presence*
* *In Through the Out Door*
* *Coda*

 |
|  |
| Koncertalbumi | 
* *The Song Remains the Same*
* *BBC Sessions*
* *How the West Was Won*

 |
|  |
| Saistītie raksti | 
* Pīters Grānts
* Ričards Kouls
* Džeisons Bonems
* Swan Song
* The Yardbirds
* XYZ
* The Firm
* Page and Plant
* Bron-Yr-Aur

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 24798391
* LCCN: n2002075017
* ISNI: 0000 0000 5516 6594
* GND: 134621174
* SUDOC: 161905498
* BNF: cb140028890 (data)

 |

 |
**Korjaku apvidus** (krievu: *Корякский округ*, korjaku: *Чав’чываокруг*) ir administratīvi teritoriāla vienība ar speciālu statusu Kamčatkas novadā, Krievijā. Robežojas ziemeļos ar Čukotkas autonomo apvidu, ziemeļrietumos — ar Magadanas apgabalu, bet dienvidos — ar pārējo Kamčatkas novadu. Lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais un kultūras centrs ir Palana. Titulnācija korjaki veido 30,3 % no iedzīvotāju skaita, bet vēl 16, 2 % — citas Tālo Austrumu tautas čukči, itelmeņi un eveni.

Vēsture
-------

Sākotnēji izveidots 1930. gada 10. decembrī kā **Korjaku nacionālais apvidus**. 1977. gadā reorganizēts par Korjaku autonomo apvidu. 1992. gadā Korjaku autonomais apvidus kļūst par patstāvīgu Krievijas federācijas subjektu. 2005. gadā tika sarīkots referendums par apvidus statusu, kura rezultātā 2007. gada 1. jūlijā tas tika likvidēts kā atsevišķs federācijas subjekts un iekļauts jaundibināmā Kamčatkas novada sastāvā kā administratīvi teritoriālais veidojums ar sevišķu statusu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Korjaku autonomais apvidus». *Ģeogrāfijas vārdnīca Pasaules zemes un tautas*. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 1978. 378. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Korjaku apvidus***.
**Čehoslovākijas krona** (čehu un slovāku: *koruna československá*) bija Čehoslovākijas valūta no 1919. gada 10. aprīļa līdz 1939. gada 14. martam un no 1945. gada 1. novembra līdz 1993. gada 7. februārim. Īsu laiku 1939. gadā un 1993. gadā tā bija arī atsevišķās Čehijas Republikas un Slovākijas valūta.

1993. gada 8. februārī to aizstāja Čehijas krona un Slovākijas krona, abas nominālvērtībā.

Pēdējais ISO 4217 kods un vietējie kronas saīsinājumi bija **CSK** un **Kčs**. Viena krona bija vienāda ar 100 halleriem. Abās valodās tika izmantots saīsinājums **h**. Šis saīsinājums tika ievietots aiz skaitliskās vērtības.

Pirmā krona
-----------

Pēc Čehoslovākijas izveides 1918. gadā radās steidzama nepieciešamība izveidot jaunu valūtas sistēmu, kas atšķirtos no pārējo no inflācijas cietušo jauno valstu valūtām. Nākamajā gadā, 1919. gada 10. aprīlī, notika valūtas reforma, nosakot, ka jaunā krona ir vienāda ar Austroungārijas kronu. Pirmās banknotes apgrozībā nonāca tajā pašā gadā, monētas, trīs gadus vēlāk, 1922. gadā.

Šī pirmā krona apgrozībā bija līdz 1939. gadam, kad tika ieviestas atsevišķas Bohēmijas un Morāvijas un Slovākijas valūtas, kas bija vienādas ar Čehoslovākijas kronu. Tās bija Bohēmijas un Morāvijas protektorāta krona un Slovākijas krona.

Otrā krona
----------

1945. gadā tika atjaunota Čehoslovākijas krona, aizstājot abas iepriekšējās valūtas par nominālvērtību. Kara rezultātā valūta bija zaudējusi lielu daļu savas vērtības. Tā tika aizstāta 1953. gadā.

Trešā krona
-----------

Krona piedzīvoja vairākas turpmākas reformas. Īpaši krasa reforma tika veikta 1953. gadā. Tolaik Čehoslovākijas Komunistiskajai partijai bija jārēķinās ar to, ka valstī pastāvēja dubults tirgus: fiksēts tirgus, kas nodrošināja pārtikas pamatproduktu pieejamību, pēckara kvotu sistēmas paliekas, un brīvais tirgus, kurā preces bija pat astoņas reizes dārgākas, bet kvalitatīvākas. Komunisti nolēma izsludināt valūtas reformu, kas stājās spēkā 1953. gada 1. jūnijā, un izplatīt jaunas Padomju Savienībā iespiestas banknotes.

Sadaloties Čehoslovākijai 1993. gadā, Čehoslovākijas krona sadalījās divās neatkarīgās valūtās: Slovākijas kronā un Čehijas kronā. Pievienošanās Eiropas Savienībai 2004. gadā nozīmēja, ka abas valūtas tiks aizstātas ar eiro, tiklīdz to attiecīgās valstis izpildīs ekonomiskās konverģences kritērijus un būs politiskā griba to darīt. Slovākijas kronu aizstāja ar eiro 2009. gada 1. janvārī. Čehijas kronas aizstāšanas termiņš pašlaik nav noteikts vai aplēsts.

Atsauces
--------

1. ↑  «Inflation in Czechoslovakia 1985–91, World Bank». Worldbank.org. Skatīts: 2023. gada 14. aprīlī.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* NKC: ph1035597

 |

 |
Orleānas  
šaurums
**Orleānas šaurums** (franču: *Canal d'Orléans*, angļu: *Orléans Strait*, spāņu: *Canal Orléans*) ir ap 80 km garš un šaurākajā vietā 11 km plats jūras šaurums Antarktīdas pussalas piekrastē Antarktīdā. Atdala Pālmera arhipelāga Triniti salu un Taueras salu no Deivisa krasta. Savieno Žerlaša šaurumu dienvidrietumos ar Brensfīlda šaurumu ziemeļaustrumos.

Šauruma dienvidrietumu ieeju 1924. gadā atklāja angļu roņu mednieki Džeimsa Hosīsona *(James Hoseason)* vadībā ar kuģi *Sprightly* un nosauca par Hosīsona līci *(Hoseason's Harbour)*. Šauruma ziemeļu ieeju aptuveni nokartēja Francijas antarktiskā ekspedīcija Dimona d'Irvila vadībā 1838. gadā un nosauca, domājams, par godu Orleānas hercogam, Luī Filipa I vecākajam dēlam vai arī Orleānas karaļnamam.[1] Šaurumu pirmā caurkuģojusi Vācijas antarktiskā ekspedīcija 1873.—1874. gadā.

Atsauces
--------

1. ↑  SCAR Composite Gazetteer of Antarctica

Koordinātas: 63°48′S 60°10′W﻿ / ﻿63.800°S 60.167°W﻿ / -63.800; -60.167
**Ļevs Psahiss** (ivritā: לב בוריסוביץ' פסחיס, krievu: *Лев Борисович Псахис*; dzimis 1958. gada 29. novembrī Krasnojarskā) ir Krievijā dzimis Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (1985).

Biogrāfija
----------

1980. gadu sākumā bijis viens no perspektīvākajiem PSRS jaunajiem šahistiem. Divas gadus pēc kārtas uzvarējis PSRS šaha čempionātos: 1980. gadā Viļņā kopā Aleksandru Beļavski un 1981. gadā Frunzē kopā ar Gariju Kasparovu, kuru uzvarējis savstarpējā partijā 2. kārtā. 1982. gadā Laspalmasā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā nospēlējis neveiksmīgi, kopā ar Jožefu Pintēru un Džonatanu Mestelu dalot tikai 8.-10. vietu (uzvarēja Zoltāns Ribli).

Kopš 1990. gada pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. 1997. gadā uzvarējis Izraēlas šaha čempionātā, bet 1999. gadā šajā turnīrā dalījis 1.-2. vietu. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Sarajevā (1981, 1986), Hosē Raula Kapablankas memoriālā Kubā (1983), Sirakā (Ungārija, 1986), Kopenhāgenā (2001) un Andorā (2002).

Trīs reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (1999, 2000, 2001), kuros lielāko panākumu guvis 1999. gadā, kad iekļuvis 3. kārtā, kurā zaudējis Veselinam Topalovam.

Pārstāvējis PSRS un Izraēlas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:

* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 7 reizes (1990-2002);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1983, 1992, 1999). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1983) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1983, 1999) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā Psahim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1982. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  48 Championship of USSR Vilnius 25.12.1980-21.1.1981
2. ↑  49 Championship of USSR Frunze 26.11-22.12.1981
3. ↑  1982 Las Palmas Interzonal Tournament
4. ↑  1999 FIDE Knockout Matches
5. ↑  OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Lev Psakhis
6. ↑  OlimpBase :: European Men's Team Chess Championship :: Lev Psakhis

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Dvuhpilotovas strēle** (krievu: *Коса Двух Пилотов* — ‘Divu pilotu strēle’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota smilšu strēle, faktiski — sala, ko no visām pusēm apskalo ūdens. Administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Iultinas rajonā.

Ģeogrāfija
----------

Sala izvietojusies pie Amguemas upes ietekas jūrā; dienvidos to apskalo Tenkergikinmangki un Amguemas lagūnas, ziemeļos — Čukču jūra. Strēles platums no dažiem simtiem metru līdz 1 km. Augstākā vieta ir 11 m vjl. Strēli ziemeļrietumos ap 300 m šaurais Piļgina šaurums atdala no tās ģeoloģiskā turpinājuma, kas stiepjas līdz Misšmitas ciematam.

Sākotnēji strēle, tāpat, kā lagūna, dēvēta par **Tankerginpiļginu** (*Таӈӄэргын пильгын* — ‘Tenkergina kakls’) pēc kādreiz šajā apvidū dzīvojušā čukčas vārda. 1933. gadā strēle pārdēvēta par godu diviem amerikāņu polārajiem lidotājiem Karlam Eielsonam un Ērlam Borlandam, kuri gāja bojā austrumos no strēles 1929. gada rudenī. 1940. gados strēles austrumu galā darbojās Daļstroja pārkraušanas bāze Iuļtinas raktuvēm. No 1957. gada līdz 1970. gadiem strēles austrumdaļā darbojās sezonālā Kosadvuhpilotovas polārā meteostacija.

Atsauces
--------

1. ↑  Леонтьев В.В. Новикова К.А. Топонимический словарь Северо-Востока СССР /Науч. ред. Г.А. Меновщиков. – Магадан: Кн. изд-во, 1989. – 87 с.
2. ↑  История строительства автодороги Эгвекинот - Иультин

Ārējās saites
-------------

* Коса Двух пилотов
* Панорамный памятник «Коса двух пилотов»
**Ļevs Gugelis** (krievu: *Лев Николаевич Гугель*; dzimis 1914. gadā, pazudis bez vēsts 1941. gada 20. oktobrī) bija ebreju izcelsmes padomju šaha problēmists, Centrālās šaha kompozīcijas komisijas priekšsēdētājs (1939-1941), šaha organizators un žurnālists.

Dzīves gaitas
-------------

Bijis žurnāla *«Физкультура и спорт»* galvenais redaktors. Rediģējis šaha kompozīcijas nodaļas laikrakstā *«Пионерская правда»* un žurnālā *«Смена»*, kuros pirmo reizi Padomju Savienībā izvedis šaha uzdevumu un etīžu risināšanas konkursus skolniekiem. 1932. un 1937. gadā žurnālā *«Смена»* noorganizējis starptautisku jaunatnes šaha kompozīcijas konkursu.

Kara laikā dienējis 110. kājnieku divīzijā par ložmetējnieku rotas patronu pienesēju. 1941. gada 20. oktobrī kaujas laikā pie Iņutino ciema Maskavas apgabalā pazudis bez vēsts. Pēc cita avota miris 1942. gada janvārī karagūstekņu nometnē Kalugas apgabala Juhnovā.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1927. gada publicējis apmēram 200 divvilčus, no kuriem daudzi ieguvuši atzinības šaha uzdevumu sastādīšanas konkursos. Bijis aktīvs trīsdesmitajos gados populāras divvilču tēmas "melno korekcija" pētnieks.

### Šaha uzdevuma piemērs

**Ļevs Gugelis**  
 *64*, 1937**Mats 2 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. ... Ze~ 2. Td4#
1. Db8! [2. Dxe5#]
1. ... Ze~ 2. Zf6, Zc5#
1. ... Zd7 2. Lf5#
1. ... Zg4 2. Zxg5#
1. ... Zd3 2. Zc3#
1. ... Kf4 2. Dxe5#

Atsauces
--------

1. ↑  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 95.—96. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)
2. ↑  Игорь Бердичевский. *Шахматная еврейская энциклопедия* (krievu). Москва : Russian Chess House, 2016. 80. lpp. ISBN 978-5-94693-503-6.

Ārējās saites
-------------

* Ļ. Gugeļa šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Лев Николаевич Гугель (krieviski)
**Oroluka** (ponpejiešu: *Oroluk*) ir neapdzīvots koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Ponpejas pavalstī, administratīvi pakļauta Sokēsas municipalitātei Ponpejas salas ziemeļrietumos.

Ģeogrāfija
----------

Oroluka ir koraļļu atols Karolīnu salu austrumu daļā 300 km uz ziemeļrietumiem no Ponpejas. Atolā 1 sala, tās sauszemes platība ir 13 ha. Koraļļu rifs ieskauj 420 km² lielu līdz 75 m dziļu lagūnu; kopējā atola platība ir 453 km². Vienīgā sala Oroluka izvietojusies atola ziemeļrietumu stūrī, blīvi apaugusi ar mežu. Atols kopā ar apkārtējo akvatoriju līdz 600 m dziļumam iekļauts Orolukas jūras rezervāta teritorijā.

Vēsture
-------

Salu kopš 15. gadsimta periodiski apdzīvojuši mikronēzieši no citām tuvējām salām. Pirmais no eiropiešiem atolu 1565. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Alonso de Areljano (*Alonso de Arellano*) 1565. gadā ar kuģi *San Lucas* un atzīmēja to kartē ar nosaukumu *Mira Cómo Vas* — ‘skaties, kā tev ies’. 1737. gadā atolu apmeklēja cits spānis Felipe Tompsons un atzīmēja to kartē kā *Bajo Triste* — ‘skumjais sēklis’, bet Orolukas salu — kā *San Agustín*.

1914. gadā atolu ieņēma japāņi un tā nedaudzos iedzīvotājus deportēja. 1950. gados bija mēģinājumi uz salu pārcelt cilvēkus no pārapdzīvotā Kapinamarani atola. 1954. gadā 10 vīri no Kapinamarani Orolukas sala uzbūvēja pastāvīgu apmetni. 1967. 1973. 1985. un 2000. gada tautas skaitīšanā atols tika uzskaitīts kā neapdzīvots. 1980. gada tautas skaitīšanā tika saskaitīti seši cilvēki. 1980. gadā Oroluka tika uzskaitīta kā atsevišķa municipalitāte, kurai pakļauts bija arī netālais Minto rifs, bet jau 1985. gadā atols un rifs skaitās Sokēsas municipalitātes pakļautībā.

Atsauces
--------

1. ↑  Pohnpeian-English dictionary
2. ↑  «Office of Fisheries and Aquaculture. Oroluk Marine Sanctuary». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2023. gada 13. aprīlī. Skatīts: 2023. gada 13. aprīlī.
3. ↑  Pohnpei State Census Report. 2000 FSM Census of Population and Housing

Ārējās saites
-------------
*Linksys* populārākais produkts — bezvadu maršrutētājs WRT54G
***Linksys*** ir ASV uzņēmuma *Belkin International, Inc* datortīklu aprīkojuma zīmols. Tas kā neatkarīgs uzņēmums ir dibināts 1988. gadā; 2003. gadā to nopirka *Cisco*; kopš 2013. gada *Linksys* ir *Belkin* struktūrā.

*Linksys* visvairāk ir pazīstams ar platjoslas un bezvadu maršrutētājiem, tas arī piedāvā *Ethernet* komutatorus un VoIP aparatūru, modemus, kā arī citas iekārtas gan mājas lietotājiem gan biznesam. Nozīmīgi tā konkurenti ir *D-Link*, *TP-Link* un *Netgear*.

Vēsture
-------

1988. gadā imigranti no Taivānas precētais pāris Dženija un Viktors Tsao Irvinā dibināja uzņēmumu ***DEW International***. Viņi kādu laiku saglabāja otru darba vietu, esot konsultantiem, kuri saveda kopā ASV tehnoloģisko iekārtu pārdevējus ar Taivānas ražotājiem.
Uzņēmuma pirmie produkti bija printeru kopīgošanas ierīces, kas savienoja printerus ar vairākiem personālajiem datoriem. Uzņēmums tika pārdēvēts par ***Linksys***.

Vēlāk sāka ražot *Ethernet* centrmezglus, tīkla kartes un kabeļus. Līdz 1994. gadam uzņēmums bija pieaudzis līdz 55 darbiniekiem ar gada ieņēmumiem 6,5 miljonu ASV dolāru apmērā.

Uzņēmums sāka strauji attīstīties 1995. gadā, kad *Microsoft* izlaida operētājsistēmu *Windows 95* ar iebūvētām tīklošanas funkcijām, kas paplašināja tā produktu tirgu. *Linksys* izveidoja savus pirmos ASV mazumtirdzniecības kanālus ar *Fry's Electronics* (1995. gadā) un *Best Buy* (1996. gadā).
1999. gadā uzņēmums paziņoja par pirmo *Fast Ethernet* *PCMCIA* karti piezīmjdatoriem. 2000. gadā tas ieviesa pirmo 8 portu maršrutētāju ar *SNMP* un *QoS*. 2001. gadā tas piegādāja savu miljono kabeļu *DSL* maršrutētāju.

Līdz 2003. gadam, kad uzņēmumu iegādājās *Cisco*, tam bija 305 darbinieki un ieņēmumi vairāk nekā 500 miljonu *USD* apmērā. Par šādu summu *Linksys* arī tika pārdots.
*Cisco* paplašināja uzņēmuma produktu līniju, 2005. gadā iegādājoties *VoIP* iekārtu ražotāju *Sipura Technology* un pārdodot tā produktus ar *Linksys Voice System* un vēlāk *Linksys Business Series* zīmolu.
2008. gada jūlijā *Cisco* iegādājās Sietlā bāzētu mājas tīklošanas pārvaldības programmatūras pārdevēju *Pure Networks*; tas iepriekš nodrošināja rīkus un programmatūras infrastruktūru, kas tika izmantota, lai izveidotu *Linksys Easy Link Advisor*.

2013. gada janvārī *Cisco* paziņoja, ka mājas tīklošanas nodaļu un *Linksys* pārdos *Belkin*. Tādējādi *Belkin* paplašināha mājas maršrutētāju tirgus daļu līdz 30 %. *Belkin* apņēmās turpināt atbalstīt un nodrošināt garantiju esošajiem *Linksys* produktiem.
Vēlāk *Linksys* tika integrēts *Belkin* struktūrā, un kā uzņēmums beidza eksistēt.

2018. gadā *Belkin* tika pārdots Taivānas elektronikas uzņēmuma *Foxconn* meitas uzņēmumam *Foxconn Interconnect Technology*.

Ārējās saites
-------------

* Linksys mājaslapa
**Linolēnskābe** (*cis,cis,cis*-9,12,15-oktadekatriēnskābe, α-linolēnskābe, dabiskā linolēnskābe, CH3CH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)7COOH) pieder pie nepiesātinātajām karbonskābēm ar trim divkāršajām saitēm molekulā (*omega-3* taukskābe). Linolēnskābe ir bezkrāsains eļļains šķidrums. Linolēnskābei ir izomērs — γ-linolēnskābe (*cis,cis,cis*-6,9,12-oktadekatriēnskābe), kam ir citāds dubultsaišu novietojums molekulā (*omega-6* taukskābe).

Gamma linolēnskābes struktūrformula

Atrašanās dabā
--------------

Linolēnskābe daudz ir augu eļļu sastāvā. Linolēnskābes nosaukums (latīņu: *linum* — 'lini') cēlies no linu eļļas. Linolēnskābe pieder pie neaizstājamām taukskābēm, kas nepieciešamas normālai organisma darbībai un ir obligāti jāuzņem ar pārtiku.

Īpašības
--------

Linolēnskābe pieder pie ātri žūstošām taukskābēm. 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Svarīgākās nepiesātinātās vienvērtīgās karbonskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Akrilskābe
* Krotonskābe (izokrotonskābe)
* Angelikskābe (tiglīnskābe)
* Oleīnskābe (elaidīnskābe)
* Erukskābe (brasidīnskābe)
* Nervonskābe
* Sorbīnskābe
* Ģerānijskābe
* Linolskābe
* Eleostearīnskābe
* Linolēnskābe
* Arahidonskābe
* Klupanodonskābe
* Cervonskābe
* Propiolskābe
* Stearolskābe (tarirīnskābe)

 |

 |