recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lašu ikri tirdzniecībā
**Ikri** ir dažādu ūdens dzīvnieku neapaugļotu oliņu masa iznērstā veidā vai arī atrodoties mātītes ķermenī. Ikrus nērš tādas dzīvnieku grupas, kā zivis, apaļmutnieki, abinieki, moluski, adatādaiņi u.c. Apaugļoti ikri vēlāk pārtop par dzīvnieku kāpuriem, kas tālāk izaug par briedušiem organismiem. Zivju ikrus no mātītēm lieto pārtikā, gan svaigā, gan pārstrādātā veidā.

Fizioloģija
-----------

Ikru oliņas attīstās mātīšu pāra olnīcās (gonādās). Lielākajai zivju daļai ikru apaugļošanās ir ārēja, un norisinās tieši ūdenī, kaut arī ir arī izņēmumi. Iekšējā apaugļošanās samazina nejaušus ikru un spermatozoīdu zudumus. Zivis, kas nērš ikrus, tiek sauktas par nārstotājām. Zivis ar iekšējo apaugļošanos sauc par dzīvdzemdētājām.

Iznērstie ikri dalās divos tipos:

* pelāģiskie ikri peld uz ūdens virsmas. Tiem ir ļoti maziņas oliņas, zems olbaltumvielas saturs un košs krāsojums. Pelāģiskos ikrus nērš, piemēram, mencas un brētliņas;
* bentiskie ikri grimst, nosēžoties ūdenstilpes dibenā. Tie parasti ir smagāki par pelaģiskajiem ikriem un tajos ir vairāk olbaltumvielu.

Ziemeļu krevešu mātītes veido gonādas (iekšējos ikrus), bet pēc iznēršanas uz vēderkājiņām (pleopodiem) iznēsā apaugļotus ārējos ikrus.

Izmantošana
-----------

Zivju ikri tiek plaši izmantoti pārtikā. Tie ir bagāti ar vērtīgām barības vielām, tomēr netiek plaši izmantoti pārtikā savas dārdzības dēļ. Ir plaši pazīstams ikru gastronomiskais dalījums trīs grupās:

* Melnie ikri iegūstami no storveidīgajām zivīm (belugas, stores, sterletes u.c.).
* Sarkanie ikri iegūstami no lašveidīgajiem (laši, foreles, taimiņi u.c.)
* Pārējie ikri iegūstami no dažādām zivju grupām (karpas, zandarti, līdakas u.c.)

Ikri tiek sagatavoti lietošanai tos sālot un konservējot. Pašlaik organizācija *Greenpeace* veic kampaņu par melno ikru ieguves aizliegšanu, jo ir strauji samazinājies storveidīgo zivju skaits, un dažas sugas ir uz izmiršanas robežas.
Ginesa rekordu grāmatas 2009. gada izdevuma vāka noformējums.
**Ginesa rekordu grāmata** (angļu: *Guinness World Records*) ir starptautiska datu bāze un ikgadēja grāmata, kurā regulāri apkopo datus par pasaules rekordiem un citiem ekstrēmiem notikumiem vai cilvēku sasniegumiem. Divas lielākās sadaļas ir cilvēku veiktie rekordi un dabas parādības. Pati grāmata arī ir uzstādījusi Ginesa pasaules rekordu kā visvairāk tiražētā grāmata pasaulē. Grāmatas pirmais 197 lapaspušu biezais izdevums tika laists klajā 1955. gada 27. augustā. Savukārt 2009. gada grāmata tika izdota 28 valodās — arī latviešu valodā.

Televīzijas seriāli
-------------------

Guinness World Records ir veidojuši vairākus televīzijas seriālus, dokumentējot pasaules rekordu pārspēšanas mēģinājumus, ieskaitot: 

* "Guinness World Records UK"
* "Guinness World Records Primetime"
* "The Guinness Game"
* "Australia's Guinness World Records"
* "Guinness World Records: 50 Years, 50 Records"
* "Ultimate Guinness World Records"
* "Lo show dei record" (Itālijas versija)
* "Spain: El show de los récords" (Antena 3) un "Guinness World Records" (Telecinco)
* "Record Breakers" (BBC televīzija)
* "Guinness World Records Smashed" - Apvienotā Karaliste Sky1
* "Guinness World Records Portugal" - Portugāle Sic

Piezīmes un atsauces
--------------------

1. ↑  Brūss Vatsons (2005. gada augusts). "World's Unlikeliest Bestseller". Smithsonian, 76—81. lpp.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ginesa rekordu grāmata***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Ginesa Pasaules rekordi — muzeja mājas lapa
* Ginesa Pasaules rekordi Oficiālā grāmatas mājas lapa
Rusīnu ģerbonis
**Karpatu Krievzeme** jeb **Aizkarpatija** (ukraiņu: *Карпатська Русь*, rusīnu: *Карпатьска Русь*) ir vēsturiski ģeogrāfisks apgabals Centrāleiropā, kur kopš seniem laikiem dzīvo vairākas slāvu tautas, tostarp rutēņi.

Vēsture
-------

No 10. gadsimta tā bija Ungārijas karalistes daļa. 16. gadsimtā teritorija tika pievienota Austrijas Impērijai. 17. gadsimtā kļuva par daļu no Hābsburgu impērijas.

Pēc Pirmā pasaules kara tā tika pievienota Čehoslovākijai kā Piekarpatu Rutēnija. No 1938. līdz 1940. gadam ar Trešo reihu aktīvu atbalstu tika pārskatīts Trianonas līgums, to anektēja Ungārija.

Saskaņā ar 1945. gada 29. jūnija līgumu starp PSRS un Čehoslovākijas Republiku Aizkarpatu Ukraina tika iekļauta Ukrainas PSR sastāvā. 1946. gada 22. janvārī tika izveidots Ukrainas PSR Aizkarpatu apgabals ar centru Užgorodā.

Iedzīvotāji
-----------

Slāvi ienāca Karpatu teritorijā ap mūsu ēras 2. gadsimtu. Vietējie iedzīvotāji nodarbojās ar zemkopību.

Daba
----

Aizkarpatija ir viens no Ukrainas vīna ražošanas centriem.
Aizkarpatu klimats ir mēreni kontinentāls, pateicoties Karpatu kalniem, kas no ziemeļiem robežojas ar Aizkarpatiju, šeit ir siltāks klimats nekā citās Ukrainas daļās, kas atrodas tajā pašā ģeogrāfiskajā platumā. Klimats ļauj audzēt augļu dārzus un vīnogas, un pat dažus subtropu augus.

Bagāta ir arī flora un fauna. No aptuveni 2000 augstāko augu sugām 67 ir iekļautas Sarkanajā grāmatā.

Atsauces
--------

1. ↑  Kafkadesk Budapest office. «On this Day, in 1945: Carpathian Ruthenia was annexed by the Soviet Union». *Kafkadesk* (en-GB), 2021-06-29. Skatīts: 2023-04-09.
2. ↑  «История одной аннексии. 75 лет назад Подкарпатская Русь официально вошла в состав СССР». *Radio Prague International* (krievu). 2021-01-22. Skatīts: 2023-04-09.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Karpatu Krievzeme***.
* Ukrainas Interneta enciklopēdijas raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski)
**Gada staipeknis** (latīņu: *Lycopodium annotinum*) ir staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) augs, kas pieder staipekņu ģintij (*Lycopodium*).

Sugu pirmo reizi aprakstīja Karls Linnejs (Carl von Linné) 1753. gadā. Latvijā par šo sugu pirmo reizi rakstīja D.H.Grindelis 1803. gadā.

Tā ir visbiežāk sastopamā staipekņu suga Latvijā. Parasti veido dažāda lieluma klājeniskas audzes. Populāciju negatīvi ietekmē auga izraušana dekoratīvo vītņu pagatavošanai. Pašatjaunojas ļoti ilgi, tāpēc gada staipeknis ierakstīts Latvijas Sarkanās grāmatas 4. kategorijā, kā nepietiekami apzināta suga, un MK noteikumos par ierobežoti izmantojamo īpaši aizsargājamo sugu sarakstu.

Apraksts
--------

Gada staipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs lakstaugs ar ložņājošu, līdz 2 metriem garu stublāju un stāviem 10—15 cm gariem zariem. Vertikālajiem zariem raksturīgas mazas iežmaugas. Lapas sīkas, vienkāršas, uz stumbra un zariem aug pamīšus. Lancetiskās lapas ir 0,3—1 cm garas. Strobili vālveida, pa vienam sēdoši katra zara galotnē. Negatavas vālītes ir zaļā krāsā, bet, kad nogatavojas, kļūst dzeltenas. Sporas nobriest no jūlija līdz sepetembrim.

Izplatība un biotopi
--------------------

Gada staipeknis aug skujkoku (biežāk egļu nekā priežu mežos) un platlapju-skujkoku mežos, mitrās augsnēs ar skābu reakciju. Plaši sastopams visā Eirāzijas un Ziemeļamerikas mežu joslā. Kalnos atrodams līdz 2000 m augstumam.

Sistemātika
-----------

Kopš gada staipekni aprakstīja K. Linnejs, tas ir iekļauts *Lycopodium* ģintī. Daži autori sugai *L. annotinum* izdala divas pasugas: 

* Lycopodium annotinum L. subsp. annotinum
* Lycopodium annotinum subsp. alpestre (Hartm.) Á.Löve & D.Löve.

2003. gadā A. Haines šo sugu nosauca par *Spinulum annotinum* un iekļāva *Spinulum* ģintī. Šādu iedalījumu akceptē PPG I sistēma (2016), bet nepieņem citās klasifikācijās.

Atsauces
--------

1. 1 2  Lycopodium annotinum (L.) Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Skatīts: 2024.01.30.
2. 1 2 3 4  V.Baroniņa, I.Lodziņa "Populārzinātniskā Latvijas Sarkanā grāmata", Rīga: Zinātne, 1992. 17. lpp. ISBN 5-7966-0544-5
3. 1 2 3  «Gada staipeknis - Lycopodium annotinum L. - Augi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 5. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 14. martā.
4. ↑  *Latvijas Sarkanā grāmata* 3.sēj. *Vaskulārie augi*. Rīga: LU Bioloģijas institūts, 2003. 640. lpp. ISBN 9984-559-08-4
5. ↑  Ierobežoti izmantojamo īpaši aizsargājamo sugu saraksts Likumi.lv: Noteikumi. Skatīts: 2024.01.31.
6. ↑  «Staipekņi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 4. aprīlī. Skatīts: 2010. gada 14. martā.
7. ↑  Erhard Dörr, Wolfgang Lippert: *Flora des Allgäus und seiner Umgebung*. Band 1, IHW, Eching 2001, ISBN 3-930167-50-6, S. 94
8. ↑  PPG I (2016). "A community-derived classification for extant lycophytes and ferns". Journal of Systematics and Evolution. 54 (6): 563–603. Skatīts: 2024.01.29.

Ārējās saites
-------------

* Staipekņu nodalījums
* Gada staipekņa augšana dažādu faktoru ietekmē
* Gada staipekņa foto (dabasparadibufoto)
* Gada staipekņa foto (dabasdati.lv)
* Pēdējais brīdis nepieļaut Ozolsalas megaprojektu
* Ko neplūkt un nepirkt Jāņu laikā?
***Dirt*** ir amerikāņu rokgrupas Alice in Chains otrais studijas albums. To 1992. gada 29. septembrī izdeva Columbia Records. Ierindojoties Billboard 200 topa 6. vietā, albums saņēma kritiķu atzinību. Kopš tā laika Amerikas Ierakstu industrijas asociācija (RIAA) to ir sertificējusi 5 reizes platīna formātā, padarot *Dirt* par līdz šim visvairāk pārdotāko grupas albumu. Tas bija pēdējais grupas albums, kas tika ierakstīts ar visiem četriem oriģinālajiem grupas dalībniekiem, jo 1993. gada janvārī basģitārists Maiks Stārs tika atlaists. *Dirt* tika nominēts Grammy balvai par labāko smagā roka izpildījumu. Mūzikas videoklips dziesmai "Would?" tika nominēts MTV video mūzikas balvai kategorijā "labākais video filmai", jo dziesma tika iekļauta Kamerona Krova 1992. gada filmas *Singles* skaņu celiņā.

Retrospektīvi, albums turpināja saņemt atzinību, *Rolling Stone* ierindojot albumu 26. vietā topā "100 visu laiku izcilākie metāla albumi". *Dirt* tika iekļauts 2005. gada grāmatā *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Mūzikas žurnāla "*Kerrang!* balsojumā "Critic's Choice Album of the Year" to atzina par gada albumu. *Loudwire* to nosauca par vienu no 90. gadu labākajiem metāla albumiem, savukārt *Rolling Stone* 2019. gadā to ierindoja 6. vietā savā sarakstā "50 Greatest Grunge Albums".

Dziesmu saraksts
----------------

1. "Them Bones" – 2:30
2. "Dam That River" – 3:09
3. "Rain When I Die" – 6:01
4. "Down in a Hole" – 5:38
5. "Sickman" – 5:29
6. "Rooster" – 6:15
7. "Junkhead" – 5:09
8. "Dirt" – 5:16
9. "God Smack" – 3:56
10. "Intro (Dream Sequence)/Iron Gland" (reizēm saukts kā "Untitled") – 0:43
11. "Hate to Feel" – 5:15
12. "Angry Chair" – 4:48
13. "Would?" – 3:28

Atsauces
--------

1. ↑  Alice Pattillo. «Dirt at 27: Why Alice in Chains' second album remains their magnum opus». *Metal Hammer*, 2019. gada 29. septembris.
2. ↑  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: «Alice in Chains' Mike Starr's Last Interview – Loveline (February 16, 2010)». *YouTube*.

Ārējās saites
-------------
**Dzīves jēga** jeb **gita** ir filozofiska un garīga problēma, kas saistīta ar eksistences galīgā mērķa, cilvēces, cilvēka kā bioloģiskās sugas, kā arī cilvēka kā indivīda mērķa definēšanu.

Jautājumu par dzīves jēgu var izprast arī kā nodzīvotās dzīves un sasniegto rezultātu atbilstības sākotnējiem nodomiem subjektīvu novērtējumu, kā cilvēka izpratni par savas dzīves saturu un virzību, savu vietu pasaulē, kā cilvēka ietekmes uz apkārtējo realitāti problēmu un mērķu izvirzīšanu ārpus savas dzīves.

Priekšstati par dzīves jēgu veidojas cilvēku darbības procesā un ir atkarīgi no viņu sociālā statusa, risināmo problēmu satura, dzīvesveida, pasaules uzskata, konkrētās vēsturiskās konjunktūras. Labvēlīgos apstākļos cilvēks savas dzīves jēgu var saskatīt laimes un labklājības sasniegšanā, savukārt nelabvēlīgā eksistences vidē dzīve viņam var zaudēt savu vērtību un jēgu.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dzīves jēga***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85076807
* GND: 4074067-5
* NKC: ph125718

 |

 |
**Pēteris Pakalns** (1886—1937) bija latviešu padomju valsts drošības iestāžu darbinieks, Ļeņina un Staļina apsardzes priekšnieks.

Dzimis Rīgā 1886. gadā pastnieka ģimenē. Ieguvis pamatizglītību, līdz Oktobra revolūcijai strādāja rūpnīcā "*Felzer*". 1919. gadā iestājās Krievijas Komunistiskakjā (boļševiku) partijā un sāka dienēt Viskrievijas Ārkārtas komisijā (vēlāk — Valsts Politpārvalde, Apvienotā valsts politiskā pārvalde, Iekšlietu Tautas komisariāts). Pēc Jēkaba Petersa ieteikuma iekļauts Ļeņina personīgajā apsardzē, bija tās priekšnieks 1922.—1924. gadā, līdz Ļeņina nāvei. Pēc tam bija Iekšlietu Tautas komisariāta Valsts drošības galvenās pārvaldes par partijas un valdības locekļu drošību atbildīgās nodaļas priekšnieks, tostarp nodrošināja Staļina apsardzi.

Apsardze Gorkos, 1923. gads. Pa vidu sēdošais ir P. Pakalns
No 1922. līdz 1929. gadam kontrolēja nāvessodu izpildi, parakstīja nošaušanas aktus, kā arī pats piedalījās nāvessodu izpildīšanā.

Arestēts 1937. gada 13. maijā, 20. jūnijā par "kontrrevolucionāru labējo sazvērstību Iekšlietu Tautas komisariāta orgānos" Pakalnam piespriests nāvessods, kurš izpildīts nākamajā dienā. 1956. gadā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija Pakalnu reabilitēja.
**Alekss Debrinkets** (angļu: *Alex DeBrincat*, dzimis 1997. gada 18. decembrī) ir ASV hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Debrinkets pārstāv NHL komandu Detroitas "Red Wings".

2022. gada 7. jūlijā "Blackhawks" aizmainīja Debrinketu uz Otavas Senators apmaiņā pret 7. un 39. kopējo izvēli 2022. gada draftā, kā arī trešās kārtas izvēli 2023. gada NHL draftā.

2023. gada 9. jūlijā Debrinkets tika aizmainīts uz Detroitas Red Wings apmaiņā pret Dominiku Kubalīku, jauno spēlētāju Donovanu Sebrango, nosacītu 2024. gada drafta pirmās kārtas izvēli un Detroitas 2024. gada ceturtās kārtas izvēli; "Red Wings" pēc tam parakstīja ar Debrinketu līguma pagarinājumu uz četriem gadiem ar vidējo gada vērtību 7,875 miljoni USD.

ASV hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites
-------------

* *Eliteprospects* profils (angliski)
* *Internet Hockey Database* profils (angliski)
* *Hockey-Reference* profils (angliski)

Atsauces
--------



1. ↑
2. ↑
**Gustavo Hulio Alfaro** (spāņu: *Gustavo Julio Alfaro*; dzimis 1962. gada 14. augustā) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā. Kopš 2020. gada ir Ekvadoras futbola izlases galvenais treneris.

Trenera karjera
---------------

Trenera karjeru uzsāka 1992. gadā *Atlético de Rafaela*, tajā pašā klubā, kurā noslēdza spēlētāja karjeru. Karjeras turpinājumā vadīja dažādus Argentīnas klubus. 2001. gadā palīdzēja klubam *Olimpo* uzvarēt otrajā pēc līmeņa Argentīnas līgā un iekļūt Pirmajā divīzijā. Šo panākumu atkārtoja ar *Quilmes* 2003. gadā. 2007. gadā ar *Arsenal de Sarandí* uzvarēja otrajā nozīmīgākajā Dienvidamerikas klubu turnīrā *Copa Sudamericana*. 

2009. gadā strādāja Saūda Arābijā par *Al-Ahli* komandas galveno treneri. Tomēr jau pēc četriem mēnešiem klubu atstāja personisku iemeslu dēļ. 2010. gada maijā otro reizi karjerā tika apstiprināts par *Arsenal de Sarandí* galveno treneri. 2012. gadā uzvarēja *Clausura* čempionātā, izcīnot klubam pirmo Argentīnas čempionu titulu tā vēsturē. 2012.—2013. gada sezonā uzvarēja Argentīnas kausa izcīņā. 2014. gada aprīlī pēc neveiksmīgu rezultātu sērijas tika atbrīvots no amata. Vēlāk vadīja arī tādas komandas kā *Tigre*, Laplatas "Gimnasia" un *Huracán*.

2019. gada janvārī kļuva par *Boca Juniors* galveno treneri. Tā paša gada maijā ar šo klubu uzvarēja Argentīnas superkausā. 2019.—2020. gada sezonā aizveda komandu līdz čempionu titulam Argentīnas Pirmajā divīzijā.

2020. gada augustā Alfaro tika iecelts par Ekvadoras izlases galveno treneri. 2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīru Dienvidamerikas zonā izlase noslēdza 4. vietā, kvalificējoties finālturnīram.

Atsauces
--------

1. ↑  «Argentina's Arsenal dismiss coach sooner than expected». *reuters.com* (angļu). 2019. gada 3. janvārī. Skatīts: 2022. gada 1. novembrī.
2. ↑  «Boca appoint Alfaro as new coach». *reuters.com* (angļu). 2019. gada 3. janvārī. Skatīts: 2022. gada 1. novembrī.
3. ↑  «Argentine Alfaro named coach of Ecuador». *reuters.com* (angļu). 2020. gada 26. augustā. Skatīts: 2022. gada 1. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Gustavo Alfaro***.
* *WorldFootball* profils (angliski)
* *National-Football-Teams* profils (angliski)
* *Transfermarkt* trenera profils (angliski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ekvadoras futbola izlase — FIFA Pasaules kauss 2022 |
| --- |
|  |
| 
* 1 Galindess
* 2 Torress
* 3 Inkapjē
* 4 Arvoleda
* 5 Sifuentess
* 6 Pačo
* 7 Estupinjans
* 8 Grveso
* 9 Presiado
* 10 Ivarra
* 11 Estrada
* 12 Ramiress
* 13 Valensija (K)
* 14 Arreaga
* 15 Mena
* 16 Sarmiento
* 17 Presiado
* 18 Palasjoss
* 19 Plata
* 20 Mendess
* 21 Franko
* 22 Domingess
* 23 Kaisedo
* 24 Reasko
* 25 Poroco
* 26 Rodrigess
* Galvenais treneris Valsts karogs: Argentīna Gustavo Alfaro

 |

 |
Franču un beļģu okupētais Rūras apgabals (svītrots) un okupētā Reinzeme
**Rūras okupācija** bija Francijas mēģinājums piespiest Pirmajā pasaules karā sakauto Vāciju pildīti Versaļas miera līguma noteikumus un veikt reparāciju maksājumus noteiktajā apjomā. Rūras apgabala okupācija ilga no 1923. gada 11. janvāra, kad franču un beļģu armijas okupēja oglēm bagāto apgabalu, izraisot hiperinflāciju Vācijā, un franka kursa kritumu. Franču karaspēks Rūru atstāja 1925. gada 27. augustā.

Vācijas reparāciju maksājumi jau no sākuma netika veikti pilnā apjomā un atbilstoši noteiktajam grafikam. 1922. gada 12. jūlijā Vācija lūdza tos apturēt līdz 1924. gadam. Francijai vajadzēja Rūras ogles un Vācijas maksājumus, lai atjaunotu kara izpostīto valsti. 1923. gada 2. janvāra Parīzes konferencē Francijai, Lielbritānijai un Itālijai neizdevās vienoties par reparācijām. Francijas premjers Raimons Puankarē izlēma okupēt Rūras apgabalu.

Puankarē cerēja, ka oglēm bagātās Rūras okupācija piespiedīs Vāciju veikt reparāciju maksājumus pilnā apmērā. Tā nenotika, vācu pasīvās pretošanās dēļ. Francija nesaņēma ne ogles, ne naudu. Rūras okupācija vēl vairāk pavājināja franka kursu, un pasliktināja attiecības ar Lielbritāniju. Tā arī bija pēdējā reize, kad Francija neatkarīgi darbojās pret Vāciju. Turpmāk problēmas tika risinātas ar ASV, un Eiropas lielvalstu diplomātu palīdzību. 1925. gada Lokarno līgumi atjaunoja Vācijas stāvokli Eiropā un samazināja reparāciju maksājumus.

Ārējās saites
-------------

* Occupation after the War (France and Belgium) at 1914–1918 Online: International Encyclopedia of the First World War.
* Ruhr Occupation at 1914–1918 Online: International Encyclopedia of the First World War.
Eduards Kasparsons
**Eduards Kasparsons** (no 1940. gada — **Avots**; dzimis 1898. gada 18. maijā Aizkraukles pagastā, miris 1943.(?) gadā) bija skolotājs un Bauskas pilsētas galva.

Dzīvesgājums
------------

Strādāja pilsētas skolu valdē un bija skolotājs Bauskas pilsētas pamatskolā. 1928. gadā apbalvots ar 5. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma 31. maijā iecelts par Bauskas pilsētas vecāko bez jebkādas iepriekšējas pieredzes pašvaldības darbā. 1938. gadā apbalvots ar Atzinības krusta ordeņa 4. šķiru. Pēc jaunā pašvaldību likuma pieņemšanas 1939. gadā no jauna apstiprināts par Bauskas vadītāju. Latviskošanas uzplūdos, kas sākās pēc vācbaltiešu izceļošanas 1939. gada rudenī, 1940. gada aprīlī oficiāli mainīja savas ģimenes uzvārdu uz Avots.

Amatu zaudēja pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 9. jūlijā, pēc vācu okupācijas 1941. gada septembra sākumā atjaunots amatā, taču veselības dēļ no tā drīz atkāpjas. Nāves datums neskaidrs, vēl 1943. gadā kā smagi slims ārstējās Bauskas slimīcā.

13. Bauskas Aizsargu pulka rotas komandieris, pulka adjutants. Darbojās Latviešu veco strēlnieku biedrības Bauskas nodaļā, Bauskas apriņķa skolotāju biedrībā, Latvijas bērnu palīdzības sabiedrības Bauskas nodaļā, Bauskas trūcīgo bērnu apgādāšanas komitejā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Ar Triju zvaigžņu ordeno apbalvoto 5. saraksts». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
2. ↑  «Ar Atzinības krustu apbalvotie bauskenieši». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
3. ↑  «Citu iestāžu sludinājumi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
4. ↑  «Bauskas apriņķim un pilsētai jauni vecākie». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
5. ↑  «Jaunos amatos». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
6. ↑  «Svētdien Bauskas jubilejas svētki». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 28. aprīlī. Skatīts: 2015. gada 14. septembrī.
7. ↑  «Bauskas pilsētas galvas Ed. Kasparsona 40. gadi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 31. decembrī. Skatīts: 2014. gada 3. februārī.
(etnoģenēzi), izvietojumu (etnoģeogrāfiju), materiālo un garīgo kultūru, kultūrvēsturiskās attiecības starp visu pasaules daļu tautām. Līdzās etnogrāfijai pastāv etnoloģija, kas nodarbojas ar etnogrāfisko datu salīdzinošiem pētījumiem.

Mūsdienu antropoloģijā un socioloģijā etnogrāfija ir kvalitatīvs cilvēku sociālo parādību apraksts, kas balstīts uz lauka pētījumiem. Šādā aspektā etnogrāfija ir holistiska (vispārīga, integrējoša) pētījuma metode, kas balstās pieņēmumā, ka sistēmas īpašības nav iespējams precīzi aprakstīt, ja tās tiek skatītas atrauti viena no otras. Mūsdienās etnogrāfija kā pētniecības metode tiek plaši lietota ne tikai antropoloģijā, bet arī socioloģijā un organizāciju pētniecībā. 

Šādā kontekstā etnogrāfija ir mūsdienu sabiedrību pētījums, kas cenšas noskaidrot, kā dzīvo mūsdienu cilvēki, t.i. cilvēki, kas dzīvo sabiedrībā tajā laikā, kad tiek veikts lauka pētījums. Kaut arī Latvijā ar etnogrāfiju reizēm tiek saprasts daļēji vēsturisks pētījums, kas orientēts uz pagātnē radītu materiālu un nemateriālu artefaktu apkopošanu un no tā izrietošu spekulatīvu vēsturiskās situācijas rekonstrukciju, etnogrāfija kā pētījuma metode mūsdienu zinātniskajā pasaulē tiek izmantota galvenokārt mūsdienu sabiedrību un parādību aprakstīšanai un pētīšanai.

Noderīgas norādes
-----------------

* Folkloras serveris Arhivēts 2014. gada 1. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Latviešu folkloras krātuve

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Etnogrāfija***.
* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
Krāna nokaļķošanās, ko izraisījis ciets ūdens
**Ūdens cietība** ir dabīgo ūdens īpašību kopums, kas saistīts ar sārmzemju metālu saturošu sāļu, visbiežāk kalcija un magnija sāļu, koncentrāciju ūdenī. Lai arī ciets ūdens nav kaitīgs cilvēka veselībai, tas var radīt nopietnus draudus dažādām ierīcēm, tu esi gejs

```
piemēram, veļasmašīnām, boileriem, trauku mazgājamajām mašīnām un caurulēm, izgulsnējoties tajā kā katlakmens.
```

Iedalījums
----------

Iedala pēc cietības dabas.

* Karbonātu cietība (pārejošā) ir tad, kad ūdenī ir hidrogēnkarbonāti (visbiežāk Ca(HCO3)2 un Mg(HCO3)2). No tās var atbrīvoties, ūdeni karsējot, kā rezultātā rodas ķīmiski tīrs ūdens, oglekļa dioksīds un izgulsnējas karbonāti jeb katlakmens:

2HCO3− → CO32− + CO2 + H2O
* Nekarbonātu cietība (pastāvīgā) sastopama tad, kad ūdenī ir stipro skābju sāļi, piemēram, sulfāti vai hlorīdi.

Karbonātu un nekarbonātu cietību sauc par kopējo ūdens cietību, kuru var novērst, pievienojot sodu, nātrija vai kālija fosfātu, kā arī ar katjonītu (jonu apmaiņas sveķu) metodi.

1. HCO3− + Na2CO3 → NaHCO3 + CO32−
Cl− + Na2CO3 → CO32− + NaCl
2. HCO3− + Na3PO4 → NaHCO3 + PO43−
3. HCO3− + K3PO4 → KHCO3 + PO43−
Šis raksts ir par ielu Ilūkstē. Par citām jēdziena **Miera iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Miera iela** ir vietējas nozīmes iela Ilūkstē. Tā sākas krustojumā ar Mazo Smilšu ielu pilsētas austrumu daļā un beidzas pļavā. Kopējais ielas garums — 115 metri, visā garumā bez seguma un autotransporta satiksmei atvēlētas pa vienai braukšanas joslai katrā virzienā. Ielā galvenokārt savrupmājām piederīgu saimniecisko ēku apbūve.

Vēsture
-------

Balstoties uz 1935. gada 18. jūnija Ilūkstes pilsētas valdes pieņemtajiem saistošajiem noteikumiem *Par Ilūkstes pilsētas līdzšinējo ielu nosaukumiem un jaunieprojektēto ielu nosaukšanu*, jaunbūvējamai ielai no toreizējās Pulkveža Kalpaka ielas līdz Valsts fonda mežam piešķirts nosaukums - **Miera iela**. Latvijas PSR laikā ielas nosaukums netika mainīts.

Ielas raksturojums
------------------

Miera iela sākas T veida krustojumā ar Mazo Smilšu ielu (starp gruntsgabaliem Mazajā Smilšu ielā 17 un 19, kā arī iepretīm zemesgabalam Mazajā Smilšu ielā 18) un virzās kā divu joslu ceļš bez seguma ziemeļaustrumu virzienā. Miera iela beidzas 115 metrus tālāk, skaitot no ielas sākuma, neapbūvētā apvidū pirms nogāzes. Nepāra numuru pusē ierīkots ielu apgaismojums, gājēju ietves nav izbūvētas.

Kopējais ielā reģistrēto adrešu skaits — 1 (Miera iela 3).

### Ielu savienojumi

Miera iela ir savienota ar šādām ielām:

* Mazā Smilšu iela (neregulējams T veida krustojums)

Skatīt arī
----------

* Ilūkste
* Ilūkstes ielu uzskaitījums

Atsauces
--------

1. ↑  «Teritorijas izmantošanas un apbūves noteikumi». *augsdaugavasnovads.lv*.
2. 1 2 3  «Ilūkstes novada Ilūkstes pilsētas ielu saraksts pa uzturēšanas klasēm». *ilukste.lv*.
3. 1 2 3  «Ilūkstes pilsētas ielu ikdienas uzturēšanas klašu saraksts ziemas sezonai (no 16. oktobra līdz 15. aprīlim)». *augsdaugavasnovads.lv*.
4. ↑  Aija Piļka. *Ilūkste – Augškurzemes metropole.* Ilūkste : Ilūkstes novada pašvaldība un Ilūkstes pilsētas administrācija, 2022. 156.-157. lpp. ISBN 978-9934-23-613-6

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Ilūkstes ielas |
| --- |
|  |
| 
* 1. šķērsiela
* 4. maija gatve
* Aizupes iela
* Avotu iela
* Bērzu iela
* Brīvības iela
* Dīķu iela
* Grāvju iela
* Jelgavas iela
* Jēkabpils iela
* Kalna iela
* Kastaņu iela
* Ķiršu iela
* Lāčplēša iela
* Mazā Smilšu iela
* Meža iela
* Miera iela
* Ozolu iela
* Patversmes iela
* Pilskalnes iela
* Pļavu iela
* Priežu iela
* Raiņa iela
* Slimnīcas iela
* Smilšu iela
* Sporta iela
* Stadiona iela
* Strēlnieku iela
* Tirgus iela
* Upes iela
* Vienības laukums
* Zemgales iela
* Zemnieku iela

 |

 |
**Nātrija sulfāts** (Na2SO4, glaubersāls Na2SO4·10 H2O) ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Tas ir stabils, neitrāls sāls. Dabā nātrija sulfāts parasti ir sastopams dekahidrāta formā ar 10 kristalizācijas ūdens molekulām (mirabilīts).

Iegūšana
--------

Lielāko daļu nātrija sulfāta iegūst kā derīgo izrakteni. Dažreiz (ievērojami retāk), nātrija sulfāts ir sastopams anhidrīda formā (tenardīts), bet tas nav stabils un pamazām pārvēršas par mirabilītu. Apmēram 1/3 no pasaulē saražotā nātrija sulfāta iegūst kā dažādu ķīmisko procesu blakusproduktu. Nozīmīgākie šādi procesi ir sālsskābes ražošana no sērskābes un nātrija hlorīda, kā arī dažu polimēru ražošana (ķīmiskajām šķiedrām).

2NaCl + H2SO4 → 2HCl + Na2SO4

Īpašības
--------

Nātrija sulfāts normālos apstākļos ir ļoti stabila viela. Paaugstinātā temperatūrā to ir iespējams reducēt par nātrija sulfītu (un vēl augstākā temperatūrā - par nātrija oksīdu). Nātrija sulfāts ir neitrāls sāls, kura šķīdumiem pH ir 7. Tas ir tāpēc, ka tas ir veidojies no stipras skābes (sērskābe) un sārma (nātrija hidroksīds). Nātrija sulfāts reaģē ar tādu pašu daudzumu sērskābes, veidojot nātrija hidrogēnsulfātu (skābo sāli):

Na2SO4 + H2SO4 ⇌ 2NaHSO4
Tā ir līdzsvara reakcija un tās stāvoklis ir atkarīgs no temperatūras, koncentrācijas un citu vielu klātbūtnes. Nātrija sulfātam ir neparasta šķīdības atkarība no temperatūras. Zemās temperatūrās šķīdība ir maza, temperatūru intervālā no ~0 °C līdz 32,4 °C šķīdība pieaug ~10 reizes, tālāka temperatūras paaugstināšana šķīdību ietekmē maz (šķīdība nedaudz samazinās).

Izmantošana
-----------

Nātrija sulfāts parasti ir visai lēts materiāls. To lieto par pildvielu veļas pulveriem, celulozes ražošanai (lai izšķīdinātu lignīnu) un stikla ražošanai, lai ievadītu nātriju (šeit to lieto tikai tāpēc, ka tas ir lēts — lietojot nātrija sulfātu, krāsns dūmgāzes satur sēra dioksīdu).

Ārējās saites
-------------

* Populārā medicīnas enciklopēdija

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Nātrija sulfāts*** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Nātrija savienojumi |
| --- |
|  |
| 
* NaAlO2
* NaBH4
* NaBH3(CN)
* NaBO2
* NaBiO3
* NaBr
* NaBrO
* NaBrO3
* NaCH3COO
* NaC6H5CO2
* NaC6H4(OH)CO2
* NaCN
* NaCl
* NaClO
* NaClO2
* NaClO3
* NaClO4
* NaF
* NaFO
* Na2FeO4
* NaH
* NaHCO3
* NaH2PO4
* NaHSO3
* NaHSO4
* NaI
* NaIO3
* NaIO4
* Na5IO6
* NaMnO4
* NaN3
* NaNH2
* NaNO2
* NaNO3
* NaOCN
* NaO2
* NaO3
* NaOH
* NaPO2H2
* NaReO4
* NaSCN
* NaSH
* NaTcO4
* NaVO3
* Na2CO2
* Na2CO3
* Na4CO4
* Na2C2O4
* Na2CrO4
* Na2Cr2O7
* Na2GeO3
* Na2MnO4
* Na3MnO4
* Na2MoO4
* Na2MoS4
* Na2N2O2
* Na2O
* Na2O2
* Na2O(UO3)2
* Na2PO3F
* Na2S
* Na2SO3
* Na2SO4
* Na2S2O3
* Na2S2O4
* Na2S2O5
* Na2S2O6
* Na2S2O7
* Na2S2O8
* Na2S4O6
* Na2Se
* Na2SeO3
* Na2SeO4
* Na2SiO3
* Na2Si2O5
* Na4SiO4
* Na2Te
* Na2TeO3
* Na2Po
* Na2Ti3O7
* Na2U2O7
* NaWO4
* Na2Zn(OH)4
* Na3N
* Na3P
* Na3PO4
* Na3VO4
* Na4Fe(CN)6
* Na4P3O7
* Na5P3O10

 |

 |
Livonijas mestra zīmogs ar uzrakstu "(Sigillum) (Com)MENDATORIS DOM(us) (the)VTO(nic)I IN LIVONIA" - "Vācu ordeņa komandiera Livonijā zīmogs".
**Andreass no Vestfālenes** jeb **Vestfāles Andrejs** (vācu: *Andreas von Westfalen*, latīņu: *Andreas Westphalus*) bija Livonijas ordeņa mestra vietas izpildītājs 1270. gadā.

Dzīvesgājums
------------

Livonijas ordeņa brālis Andreass (citos avotos: *Anders, Andrês; Andrich*) bija cēlies no Vestfālenes, taču tuvākas ziņas par viņa dzīvi nav saglabājušās. Zināms, ka pēc mestra Oto nāves Karuzes kaujas laikā ordeņa brāļi viņu steidzami ievēlēja par mestra amata pildītāju "līdz viņiem kādu citu par mestru sūtītu." Viņš atveda ordeņa karaspēku uz Rīgu 1270. gada februārī un jau tajā pašā gadā ar nelielu karapulku devās pret lietuviešiem, kas bija iebrukuši ordenim pakļautajās zemēs. 

Kad lietuviešu karavadonis uzzināja par bruņinieku nelielo skaitu, viņš pieņēma lēmumu uzbrukt pretinieku nometnei. Kaujā tika nogalināts mestrs Andreass un divdesmit ordeņa brāļu.

Vēstures hroniku liecības
-------------------------

>  Rusova Livonijas hronika raksta:   
>   
> 
> 
> 
> 
> "Tūliņ pēc mestra Otona nāves, 1274. gadā, kad cīņa vēl turpinājās, par mestri uzmetās Andrējs. Viņš noveda kaŗu ar leišiem un zemgaļiem līdz galam. Bet tajā pašā gadā kopā ar 20 ordeņbrāļiem viņš tapa nokauts no leišiem. Šinī laikā par virsbiskapu Rīgā, bija Jānis Līnens".
> 
> 
> 

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Oto fon Luterbergs**  |  **Livonijas ordeņa mestrs (vietas izpildītājs)** 1270. gads — 1270. gads | Pēctecis: **Valters fon Nortekens**  |
**Maskavas Domodedovas lidosta** (krievu: *Московский аэропорт Домодедово*) ir starptautiska lidosta Krievijā, kas apkalpo valsts galvaspilsētu Maskavu. Izvietojusies Maskavas apgabala vidusdaļā Domodedovas municipālajā apriņķī 45 km no Maskavas pilsētas centra. Tā ir otra lielākā Krievijas lidosta (2015) pēc pasažieru plūsmas. Lidostai ir divi paralēli skrejceļi, kas izvietoti 2 km attālumā viens no otra un izmantojami neatkarīgi, pasažieru terminālis un kravas terminālis.

Lidlauks izbūvēts laika posmā no 1955. līdz 1962. gadam. Pirmais pasažieru reiss tika veikts 1964. gada 25. martā uz Sverdlovsku. Regulārie reisi tika uzsākti 1966. gadā. Lidosta bija paredzēta PSRS garajiem iekšzemes reisiem uz Sibīriju, Tālajiem Austrumiem un Vidusāziju, bet tika apkalpoti arī vidējie maršruti uz Pievolga un Urāliem. 1990. gados lidosta pakāpeniski pārgāja tūrisma kompānijas *East Line* kontrolē un 1992. gadā ieguva starptautiskas lidostas statusu. Mūsdienās ap 40 % pasažieru plūsmas nodrošina Krievijas iekšzemes reisi, ap 60 % — starptautiskie reisi. Lidostas pakalpojumus izmanto ap 80 aviokompāniju.

2011. gada 24. janvārī lidostas ielidošanas zālē notika terorista pašnāvnieka sarīkots sprādziens, kurā gāja bojā 37, bet tika ievainoti 168 cilvēki.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Domodedovas lidosta***.
**Doksiciklīns** ir plaša spektra tetraciklīnu klases antibiotika, ko lieto baktēriju un noteiktu parazītu izraisītu infekciju ārstēšanai. To lieto bakteriālas pneimonijas, pinnes, hlamīdiju infekciju, Laima slimības, holēras, tīfa un sifilisa ārstēšanai. To lieto arī malārijas profilaksei kombinācijā ar hinīnu. Doksiciklīnu var lietot iekšķīgi vai injicējot vēnā (IV).

Biežākās blakusparādības ir caureja, slikta dūša, vemšana, sāpes vēderā un paaugstināts saules apdegumu risks. Lietošana grūtniecības laikā nav ieteicama. Tāpat kā citi tetraciklīnu klases līdzekļi, tas vai nu palēnina, vai iznīcina baktērijas, kavējot olbaltumvielu ražošanu. Tas nogalina malāriju, vēršoties pret plastīdas organellu — apikoplastu.

Doksiciklīns tika patentēts 1957. gadā un nonāca komerciālā lietošanā 1967. gadā. Tas ir iekļauts Pasaules Veselības organizācijas svarīgāko zāļu sarakstā. Doksiciklīns ir pieejams kā patentbrīvais medikaments. 2020. gadā tās bija 79. visbiežāk izrakstītās zāles Amerikas Savienotajās Valstīs ar vairāk kā 9 miljons recepšu.

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «Doxycycline (Systemic) Monograph for Professionals». *Drugs.com* (angļu). Skatīts: 2023-02-02.
2. ↑  "The history of the tetracyclines". *Annals of the New York Academy of Sciences* 1241 (1): 17–32. December 2011. Bibcode 2011NYASA1241...17N. doi:10.1111/j.1749-6632.2011.06354.x. PMID 22191524.
3. ↑  "Apicoplast". *Current Biology* 24 (7): R262-3. March 2014. doi:10.1016/j.cub.2014.01.024. PMID 24698369.
4. ↑  *Travelers' Malaria*. PMPH-USA. 2008. 148. lpp. ISBN 9781550093360.
5. ↑  *Analogue-based Drug Discovery*. John Wiley & Sons. 2006. 489. lpp. ISBN 9783527607495.
6. ↑  *Drug discovery practices, processes, and perspectives*. Hoboken, N.J. : John Wiley & Sons. 2013. 406. lpp. ISBN 9781118354469.
7. ↑  *World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019*. Geneva : World Health Organization. 2019.
8. ↑  *Tarascon pharmacopoeia* (12th izd.). Sudbury, MA : Jones & Bartlett Learning. 2011. 79. lpp. ISBN 9781449600679.
9. ↑  «The Top 300 of 2020». *ClinCalc*. Skatīts: 2022. gada 7. oktobris.
10. ↑  «Doxycycline - Drug Usage Statistics». *ClinCalc*. Skatīts: 2022. gada 7. oktobris.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal icon | Medicīnas portāls |
|
**Latvijas PSR Komiteja kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs** bija Latvijas PSR sabiedriska organizācija, kas darbojās VDK pārraudzībā. To 1961. gadā izveidoja kā "Komitejas repatriācijas sekmēšanai un kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs" Latvijas nodaļu Leonīda Rimjana vadībā, bet 1964. gada 10. septembra sēdē pārdēvēja par "Latvijas PSR Komiteju kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs". Par pirmajiem valdes locekļiem kļuva Leonīds Rimjans (priekšsēdētājs), Jevgeņijs Bīrons, Imants Lešinskis, Arvīds Darkevics, Rihards Zandersons, Ādolfs Talcis un Rihards Treijs.

No 1967. līdz 1970. gadam komiteju vadīja Žanis Zakenfelds, līdz 1976. gadam Imants Lešinskis. No 1964. līdz 1983. gadam Komitejas valdes priekšsēdētājs un padomes vecākais bija Ādolfs Talcis.

Biedrības dokumentos fiksētais mērķis bija atbalstīt ārzemēs dzīvojošo latviešu izcelsmes personu centienus attīstīt kultūras sakarus ar Padomju Latviju nolūkā dot savu ieguldījumu mierīgas līdzāspastāvēšanas, sadarbības
un labu attieksmju veidošanā starp attiecīgām valstīm un PSR Savienību. Tās uzdevumos ietilpa arī propagandas aktivitātes kopā ar Latvijas un ārzemju draudzības un kultūras sakaru biedrību.

Laikraksti
----------

Latvijas komiteja kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs turpināja izdot 1955. gadā dibināto avīzi "Dzimtenes Balss". 1965. gadā sāka iznākt literāras ievirzes pielikumi – "Svešuma Balss" un *Amberland*. Pēc dažiem gadiem parādījās polītiskas ievirzes pielikums "Svešatnes Atspulgi", ko vēlāk pārdēvēja par "Atziņām un Pārdomām".

1980. gadā jaunais pielikums "Atbalss" atvietoja visus iepriekšējos latviešu valodas pielikumus. Laika gaitā angļu valodas *Amberland* piedzīvoja pāris vārdu maiņas (*Amberland – Latvia Today, Latvia Today*). Pielikumi beidza iznākt 1988. un 1989. gadā.

Biedrība pašlikvidējās 1991. gadā.

Literatūra
----------

Jānis Anerauds. Latvijas Komiteja kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs. Rīgaː Avots, 1981. — 109 lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  literatura.lv
2. ↑  Lilita Zaļkalne. Dzimtenes Balss pielikumi Jaunā Gaita, 63. GADAGĀJUMS 291. NUMURS ‒ ZIEMA (2017)
3. ↑  KOMITEJA KULTŪRAS SAKARIEM AR TAUTIEŠIEM ĀRZEMĒS (1964-1991): FAKTI, MĪTI, INTERPRETĀCIJAS Rakstu krājuma *Kultūras krustpunkti" 2. laidiens (2006)*
**Romans Hajeckis** (ukraiņu: *Роман Олександрович Хаєцький*; dzimis 1981. gada 29. janvārī Nikolajevā) ir Ukrainas starptautiskais meistars šahā, Ukrainas nopelniem bagātais treneris (2011).

Biogrāfija
----------

Piedzimis vēsturnieka Aleksandra Hajecka (dzimis 1954.) ģimenē. No piecu gadu vecuma piedalījies šaha turnīros. 2002. gadā ar izcilību beidzis Ļvivas Valsts fiziskās kultūras institūtu un sācis strādāt par Nikolajevas bērnu jaunatnes sporta skolas šaha nodaļas vecāko treneri. Paralēli mācījies Kijivas Nacionālā fiziskās kultūras un sporta universitātes aspirantūrā. Savas trenera karjeras laikā sagatavojis vairākus Ukrainas un Eiropas jauniešu šaha čempionātu laureātus. 2008. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā Hajecka audzēkņi izcīnījuši astoņas medaļas: divas zelta, četras sudraba un divas bronzas. Pazīstamākais viņa audzēknis ir starptautiskais lielmeistars Oleksandrs Bortniks, kas 2014. gadā Durbanā kļuva par Pasaules jauniešu šaha čempionu U18 vecuma kategorijā. 2016. gadā Hajeckis uzvarējis Leonīda Šteina memoriālā.

Atsauces
--------

1. ↑  Roman Khaetsky
2. ↑  Мемориал Л.Штейна турнир 2016 - А

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Zviedrijas atrašanās vieta Eiropā 1942. gadā
Otrā pasaules kara laikā Zviedrija oficiāli ievēroja neitralitātes politiku. Tās ģeopolitiskā novietojuma Skandināvijas pussalā un veiksmīgas manevrēšanas politikas kombinācija palīdzēja valstij saglabāt oficiālo neitralitāti visa kara laikā.

Vēsture
-------

Zviedrija ir saglabājusi neitrālu nostāju starptautiskajās attiecībās vairāk nekā 100 gadus, sākot no Napoleona karu beigām 1815. gadā.

Pasaulē kopš 1939. gada aptuveni 20 valstis ir saglabājušas neitralitātes politiku, bet tikai astoņas Eiropas valstis ir tikpat spējīgas kā Zviedrija oficiāli saglabāt šo nostāju Otrā pasaules kara laikā, tās bija Īrija, Portugāle, Spānija, Andora, Lihtenšteina, Vatikāns, Sanmarīno un Šveice. Zviedrijas sociāldemokrātu valdība vairākkārt piekāpās, reizēm pārkāpjot neitralitāti gan Vācijas, gan Rietumu sabiedroto labā.

Ziemas kara laikā Zviedrija organizēja palīdzību somiem. No Zviedrijas uz Somiju tika nosūtīts "Zviedrijas brīvprātīgo korpuss" (*Svenska frivilligkåren*), kurā bija bijušie un aktīvie Zviedrijas armijas karavīri, kopā ar 9640 brīvprātīgajiem. Zviedrija apgalvoja, ka tā nav konfliktā iesaistītā puse, un palika neitrāla. Zviedrija arī sniedza Somijai ievērojamus naudas aizdevumus, sūtīja ieročus un organizēja līdzekļu vākšanu.

Vācijas uzbrukuma PSRS laikā Zviedrija ļāva vērmahtam izmantot Zviedrijas dzelzceļu, lai no Norvēģijas uz Somiju nogādātu kājnieku divīziju, kā arī haubices, tankus, pretgaisa lielgabalus un munīciju. Vācu karavīriem, kas devās atvaļinājumā no Norvēģijas un Vācijas bija atļauts šķērsot Zviedriju. Faktiski "atpūtnieku" aizsegā caur Zviedriju nepārtraukti tika pārvadāti vācu karavīri un kravas (1941—1944. gadā tika pārvadāti līdz 2 miljoniem vācu karavīru un aptuveni 100 tūkstoši vagonu ar militārām kravām).

Visa kara laikā Zviedrija pārdeva dzelzsrūdu Vācijai. Pat 1944. gadā Vācijai tika piegādāti 11 miljoni tonnu Zviedrijas rūdas — 80 % no tās eksporta vērtības, iepriekšējos kara gados šie skaitļi bija vēl lielāki.

Visa kara laikā Vācija veica aktīvu provācu propagandu Zviedrijas sabiedrībā, izmantojot daudzus tradicionāli draudzīgus preses izdevumus. Savukārt PSRS centās aktīvi tai pretdarboties.

Pēdējā kara gadā Zviedrija uzņēma bēgļus no Vācijas un Baltijas valstīm. 1945. gada jūnijā Padomju Savienība pieprasīja izdot aptuveni divus tūkstošus karavīru, kas bija ieradušies Zviedrijā vācu uniformā. Lielākā daļa no viņiem bija vācieši. Zviedrijas valdība atteicās viņus izdot, tāpat kā 30 000 civiliedzīvotāju, kas bija aizbēguši uz šo valsti. Tomēr 1946. gada sākumā Padomju Savienībai tika izdoti 145 Baltijas leģionāri un 227 vācieši, kas bija pastrādājuši kara noziegumus PSRS teritorijā. Tajā pašā laikā lielākā daļa nacistu karavīru, tostarp zviedri, palika valstī.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Zviedrija Otrajā pasaules karā***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh2008113960

 |

 |
Ērmanis Pīpiņš
**Ērmanis Pīpiņš-Vizulis** (1873—1927) bija latviešu pedagogs, literatūrkritiķis un žurnālists. Viņa kritiķa darbība veidojās Jaunās strāvas, bet it īpaši Jāņa Jansona-Brauna ietekmē, turpinot socioloģiskās literatūrkritikas virzienu latviešu rakstniecībā.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1873. gadā Ēdoles pagasta "Spanniekos" drēbnieka Pīpiņa ģimenē, no 1880. gada dzīvoja Ēdoles pagasta "Bāliņos". Mācījās Ēdoles pagastskolā (1882—1886), Kuldīgas ministrijas skolā (1886—1888), Kārļa Kreima privātskolā (1888—1889), tad Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā (1889—1893). 1892. gadā Dienas Lapā publicēja apcerējumu "Prieka nozīme dzīvē un bērnu audzināšanā".
Strādāja par skolotāja palīgu pie Apsīšu Jēkaba Vecgulbenes draudzes skolā (1893—1896), par skolotāju Mālupes pagasta skolā (1896—1898) un Alsungas ministrijas skolā (1898—1905). Līdztekus no 1895. gada bija Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas referents, tulkoja Ipolita Tēna darbus "Mākslas filozofija" un "Par ideālu mākslā", Nikolaja Gogoļa "Mirušās dvēseles" (1897, krieviski 1890), ar pseidonīmu "Vizulis" publicēja apceres par Pērsieti (1901), Sudrabu Edžu (1902), Augustu Saulieti (1903) un citiem.

1905. gada revolūcijas laikā bija "Dienas Lapas" redakcijas loceklis, tad bija laikraksta "Mūsu Laiki" redaktors (1906—1907), laikraksta "Rīgas Apskats" redakcijas loceklis (1907—1908).
1907. gadā atsāka strādāt par latviešu valodas un literatūras skolotāju dažādās skolās un vakara kursos, bija mēnešraksta "Izglītība" redaktors (1909—1911), laikraksta "Jaunā Dienas Lapa" (1909—1914), žurnāla "Domas" (1912—1915) un laikraksta "Jaunais Vārds" redaktors (1915—1918). 1910. gadā apprecējies ar sabiedrisko darbinieci un literāti Bertu Pīpiņu (dzimušu Ziemeli).

1918. gadā vācu okupācijas laikā bija ieslodzīts koncentrācijas nometnē, Pēc Latvijas valsts pasludināšanas kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Radikāldemokrātiskās partijas. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1921. gadā kopā ar J. Upmani nodibināja Rīgā tipogrāfiju.
Miris 1927. gada 2. februārī, apglabāts Rīgas Pirmajos Meža kapos.

Literatūra
----------

* Līgotņu Jēkabs. Atmiņas par Ermani Pīpiņu-Vizuli. Latvju Grāmata, Nr. 1, 1927, 1.—5. lpp.

Atsauces
--------

1. ↑  «literatura.lv». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2022. gada 29. novembrī. Skatīts: 2022. gada 29. novembrī.
Ievilkti leņķi, kuri ietver to pašu loku, ir vienlieli. Centra leņķis, kas ietver to pašu loku, ir tieši divreiz lielāks par ievilkto leņķi.
**Ievilkts leņķis** ir riņķa iekšienē veidots leņķis no divām hordām, kuras krustojas uz riņķa līnijas.

Ievilktā leņķa teorēma
----------------------

Ievilktā leņķa teorēma apgalvo, ka, ja {\displaystyle \theta } ir ievilkts leņķis, tad uz tā paša loka balstīts centra leņķis būs {\displaystyle 2\theta }. No tā izriet, ka brīvi bīdot leņķa virsotni, kamēr tā balstās uz to pašu loku, leņķis {\displaystyle \theta } būs konstants. Citiem vārdiem, ja divi ievilkti leņķi balstās uz to pašu loku, tie abi būs {\displaystyle \theta }.

### Pierādījums

Pierādījums izmantojot vienādsānu trijstūrus.
Pieņemsim, ka ievilktais leņķis ir {\displaystyle \angle ABC}, tad centra leņķis būs {\displaystyle \angle AOC}. Ir iespējams novilkt rādiusus {\displaystyle AO,BO,CO}, tādējādi trijstūri {\displaystyle \triangle AOB} un {\displaystyle \triangle BOC} ir vienādsānu. Iespējams ieviest leņķus {\displaystyle \alpha } un {\displaystyle \beta }, katru savā trijstūrī. Tagad iegūtais ievilktais leņķis {\displaystyle \angle ABC=\alpha +\beta }. Tā kā trijstūra leņķu summa ir {\displaystyle 180^{\circ }}, iespējams izteikt leņķi {\displaystyle \angle AOB=180^{\circ }-2\alpha } un {\displaystyle \angle BOC=180^{\circ }-2\beta }. Tā kā leņķis ap punktu O ir {\displaystyle 360^{\circ }}, to iespējams pierakstīt kā {\displaystyle 360^{\circ }=180^{\circ }-2\alpha +180^{\circ }-2\beta +\angle AOC}, izsakot leņķi {\displaystyle \angle AOC=2(\alpha +\beta )}, tā kā {\displaystyle \angle ABC=\alpha +\beta }, tad centra leņķis ir divreiz lielāks par ievilkto leņķi. Q.E.D.

Šādu argumentāciju var izmantot visos trīs gadījumos: 1) riņķa līnijas centrs atrodas uz ievilktā leņķa malas; 2) riņķa līnijas centrs atrodas ievilktā leņķa iekšpusē; 3) riņķa līnijas centrs atrodas ārpus ievilktā leņķa.

Atsauces
--------

1. 1 2  «Ievilkts leņķis. Pierādījums formulai — teorija. Matemātika (Skola2030), Matemātika II.». *www.uzdevumi.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-02-02.
2. ↑  «Leņķi un nogriežņi riņķa līnijā — teorija. Matemātika, 12. klase.». *www.uzdevumi.lv* (latviešu). Skatīts: 2024-02-02.
Viena no Francijas abatijām.
**Abatija** (latīņu: *abbatia*, no aramiešu: *abbā* — 'tēvs') ir mūku ordenim piederošs katoļu klosteris, ko vada abats (vīriešu klosteris) vai abate (sieviešu klosteris) un kas pakļaujas bīskapam, retāk tieši Romas pāvestam. Atsevišķas abatijas, kas nav pakļautas vietējam bīskapam, kopā ar savu teritoriju un garīdzniekiem veido atsevišķās (latīņu: *abbas nullius*) vai teritoriālās abatijas (latīņu: *abbas territorialis*). 
Cilvēkus, kuri uzturas šajos klosteros sauc par mūkiem vai mūķenēm.
Par abatiju sauc arī celtni, kas kādreiz bijusi klostera baznīca (piemēram, Vestminsteras abatija Londonā).

Vēsture
-------

Pirmā katoļu abatija ir Benediktiešu ordenis, kas tika izveidota 6. gadsimtā, Itālijas pilsētā Montekazino.

Lielākie un bagātākie klosteri feodālajā Rietumeiropā bieži izmantoja savu lielo ietekmi un autoritāti sabiedrībā, tiem bija nozīmīga ekonomiskā loma un tie zīmīgi iespaidoja reliģiozo un laicīgo politiku. Abatijas bija galvenās Rietumeiropas kultūras glabātuves, kur tika saglabāti un pārrakstīti senie raksti, pierakstītas hronikas un norisinājās apmācības. Abatijas iespaidoja Eiropas arhitektūras attīstību: pirmie romānikas paraugi parādījās Klūnijas abatijā, bet gotikas — Sendenijas abatijā.

16.—17. gadsimtā abatijas pamazām sāka zaudēt ietekmi uz Eiropas valstu sabiedrisko dzīvi. Daudzas abatijas tika likvidētas, bet dažas turpina pastāvēšanu līdz mūsdienām.

Katoļu "Kanonisko likumu kodekss" (1983) pielīdzināja abatijas pie klosteriem.

Skatīt arī
----------

* Klosteris
* Abats

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85000065
* NDL: 00572354

 |

 |
**Basilanas šaurums** (filipīniešu: *Kipot ng Basilan*, angļu: *Basilan Strait*) ir šaurākajā vietā ap 16 km plats jūras šaurums Filipīnu arhipelāgā, kas savieno Sulavesi jūras Moro līci austrumos ar Sulu jūru rietumos un atdala Mindanao salas Zamboangas pussalu ziemeļos no Basilanas salas dienvidos. Šaurumā vairākas salas, lielākās no kurām ir Malamaui pie Basilanas krasta un Lielā un Mazā Santakrusas salas pie ziemeļu krasta. Lielākās pilsētas krastos ir Zamboanga ziemeļos un Isabela un Lamitana Basilanas salā. Šaurumā intensīva kuģu satiksme. Lielā un Mazā Santakrusas salas kopš 2000. gada ir aizsargājams ainavapvidus 18.27 km² platībā, kas paredzēt jūras bruņurupuču olu dēšanas vietu aizsardzībai.

Atsauces
--------

1. ↑  Protected Planet. Great and Little Sta. Cruz Islands Protected Landscape & Seascape
2. ↑  The Philippines Today. Great and Little Sta. Cruz Islands

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Basilanas šaurums***.