recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"Jaunava pēc pasludināšanas" (apm. 1475)
**Antonello da Mesīna** (*Antonello da Messina*, dzimis ap 1430. g. miris 1479. g. februārī) bija renesanses laika sicīliešu gleznotājs.

Biogrāfija
----------

Antonello piedzima ap 1430. gadu Mesīnā. Glezniecību Antonello apguva gan dzimtajā pilsētā, gan Palermo un Neapolē, kur mitinājās aptuveni 1450. gadā. Saskaņā ar 1524. gada vēstuli viņš bijis Nikolo Kolantonio māceklis. Apmēram 1455. gadā Antonello uzgleznoja vairākas "Krustā sišanas". Viņa agrīnajiem darbiem raksturīga flāmu glezniecības ietekme.

1460. gadā Antonello uzgleznoja darbu "Madonnas kronēšana", kurā manāma Pjēro della Frančeskas ietekme. No aptuveni šī laika ir arī darbi "Ābrams un eņģeļi", "Sv. Hieronima nožēla" un "Madonna ar bērnu" (glezna pazudusi). 1470. gadā Venēcijā tapa Antonello pirmais parakstītais un datētais darbs — *Salvator Mundi*. Atgriezies Sicīlijā, Antonello pabeidza sv. Grēgorija poliptihu.

1474. gadā Antonello uzgleznoja "Pasludināšanu" un "Sv. Hieronimu", vienu no savām slavenākajām gleznām. Mūža beigās mākslinieks pamatā uzturējās Venēcijā, taču, uz brīdi atgriezies Sicīlijā, uzgleznoja savu slaveno darbu "Jaunava pēc pasludināšanas". Antonello portretiem raksturīgs flāmu skolai specifisks portretējamā attēlojums trīs ceturtdaļu pagriezienā (gandrīz visi šī laika itāliešu gleznotāji cilvēkus attēloja profilā).

Antonello nomira 1479. gadā Mesīnā. Viņš itāliešu glezniecībā aktualizēja flāmu glezniecības tendences, savos darbos apvienojot itāliešu vienkāršību un flāmu glezniecībai raksturīgās detaļas.

Galerija
--------

* "Sv. Hieronims" (apm. 1460)"Sv. Hieronims" (apm. 1460)
* "Madonnas kronēšana" (1460)"Madonnas kronēšana" (1460)

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Antonello da Mesīna***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 14972227
* LCCN: n82020229
* ISNI: 0000 0001 0872 6154
* GND: 118645374
* SELIBR: 282690
* SUDOC: 027498786
* BNF: cb119525133 (data)
* BIBSYS: 13070065
* ULAN: 500007324
* NLA: 36555270
* NKC: ola2002146912
* SBN identifikators RAVV025658 nav derīgs.
* CiNii: DA02219610

 |

 |
**Serbu Republikas karogs**, kas apstiprināts 1992. gada 28. februārī, ir trīskrāsains taisnstūris ar horizontālām krāsu joslām: sarkanas (augšā), zilas (vidū) un baltas (apakšā). Serbu Republika ir valstisks veidojums Bosnijas un Hercegovinas teritorijā, kas izveidojās pēc Deitonas miera līguma parakstīšanas.

Lai gan Bosnijas un Hercegovinas Satversmes tiesa paziņoja, ka Serbu Republikas ģerbonis ir antikonstitucionāls, apgalvojot, ka tā krāsas nepārstāv neserbu iedzīvotājus, Serbu Republikas karogu atļāva nemainīt. Tiesa nosprieda, ka, lai gan krāsu kombinācija ir saistīta ar Serbijas karogu, pašas krāsas var uzskatīt arī par citu slāvu krāsām.

Citi Serbu Republikas karogi
----------------------------

* Prezidenta standartsPrezidenta standarts
* Prezidenta standarts (1995-2007)Prezidenta standarts (1995-2007)
* Premjerministra standarts (1995-2007)Premjerministra standarts (1995-2007)
* Nacionālās Asamblejas prezidenta standarts (1995-2007)Nacionālās Asamblejas prezidenta standarts (1995-2007)

Skatīt arī
----------

* Bosnijas un Hercegovinas karogs

Atsauces
--------

1. ↑  Serbu Republikas karogs - FOTW.net (angliski)
*EUR mijmaiņas darījums konvertācija pret USD un USD mijmaiņas darījums konvertācija pret EUR*
**Mijmaiņas darījums** (angļu: *swap*) ir atvasināts līgums, ar kuru divas puses apmainās ar naudas plūsmām vai saistībām no diviem dažādiem finanšu instrumentiem. Lielākā daļa mijmaiņas darījumu ietver naudas plūsmas, kuru pamatā ir nosacīta pamatsumma, piemēram, aizdevums vai obligācija, lai gan instruments var būt gandrīz jebkas. Katra naudas plūsma ietver vienu mijmaiņas darījumu posmu. Viena naudas plūsma parasti ir fiksēta, bet otra ir mainīga un balstās uz etalona procentu likmi, mainīgo valūtas maiņas kursu vai indeksa cenu.

Visizplatītākais mijmaiņas darījumu veids ir procentu likmju mijmaiņas darījums. Mijmaiņas darījumi netiek tirgoti biržās, un privātie investori parasti neiesaistās mijmaiņas darījumos. Drīzāk mijmaiņas darījumi ir ārpusbiržas līgumi galvenokārt starp uzņēmumiem vai finanšu iestādēm, kas ir pielāgoti abu pušu vajadzībām.

Mērķi
-----

Mijmaiņas darījums ļauj darījumu partneriem apmainīties ar naudas plūsmām. Piemēram, uzņēmums, kas saņem vai maksā fiksētu procentu likmi, var dot priekšroku to maiņai pret mainīgu likmi (vai otrādi). Vai arī naudas plūsmu ģenerējoša aktīva turētājs var vēlēties to apmainīt pret cita aktīva naudas plūsmām. Šādas mijmaiņas darījuma mērķis ir pārvaldīt risku, iegūt finansējumu ar izdevīgāku likmi, nekā tas būtu pieejams, izmantojot citus līdzekļus vai spekulēt par nākotnes atšķirībām starp mijmaiņas naudas plūsmām.

Veidi
-----

* Procentu likmju mijmaiņas darījumi
* Preču mijmaiņas darījumi
* Valūtas mijmaiņas darījumi
* Kredīta mijmaiņas līgums (CDS)
* REPO

Atsauces
--------

1. ↑  «Swap Definition & How to Calculate Gains». *Investopedia* (angļu). Skatīts: 2023-04-28.
|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Hajnuvka*** |

**Hajnuvka** (poļu: *Hajnówka*, baltkrievu: *Гайнаўка*) - pilsēta Polijas austrumos, Podlases vojevodistē, uz austrumiem no Belskas Podlaskas netālu no robežas ar Baltkrieviju un tuvumā Belovežas gāršai. Kokrūpniecības centrs. Polijas baltkrievu kultūras centrs, kuri ir apmēram 25% no pilsētas iedzīvotājiem. Kopš 2007. gada 3. decembra Hajnuvkas gmina oficiāli ir divvalodīga, bez poļu valodas oficiāls statuss ir arī baltkrievu valodai.

Rakstos pirmoreiz minēta XVI gs. un nosaukta kāda karaļa virsnieka, kurš uzraudzīja Polijas karaļa īpašumu - Belovežas gāršu, vārdā. Pirmā pasaules kara laikā vācu varas iestādes Hajnovkā izbūvēja vairākas kokapstrādes rūpnīcas. Pēc Staņislava Bulaka-Balahoviča kaujinieku internēšanas 1920. gadā, tiem tika atļauts apmesties pilsētā un tās apkārtnē.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 142069316
* LCCN: n97072962
* GND: 4372513-2

 |

 |

1. ↑  ; P2701: JSON; pārbaudes datums: 5 oktobris 2022.
**Joslvaļi, joslvaļu ģints** (*Balaenoptera*) ir viena no joslvaļu dzimtas (*Balaenopteridae*) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas vaļu sugas. Zinātniskais nosaukums *Balaenoptera* atvasināts no latīņu un grieķu valodas, kas nozīmē valis ar spārnu, atspoguļojot šīs ģints vaļiem raksturīgo muguras spuru. Jaunākā ģints suga reģistrēta 2003. gadā, kad ģenētisko analīžu rezultātā tika atklāts, ka Omuras valis (*Balaenoptera omurai*) nav neliela auguma Braida vaļa (*Balaenoptera edeni*) pasuga.

Izplatība
---------

Joslvaļiem ir raksturīga muguras spura, kura rosinājusi ģints zinātnisko nosaukumu *Balaenoptera*. Latviski tas nozīmē valis ar spārnu. Attēlā mazais joslvalis (*Balaenoptera acutorostrata*)
Joslvaļi, atkarībā no sugas, sastopami visos pasaules okeānos. Lielākā daļa no tiem mājo dziļos, plašos ūdeņos un uzturas tālu no krasta. Izņēmums ir Omuras un Braida valis, kuri visa gada garumā uzturas krasta tuvumā.

Baltijas jūrā
-------------

Baltijas jūrā reizēm ieklejo finvalis (*Balaenoptera physalus*), kurš novērots arī Latvijas piekrastē. Vairāki miruši īpatņi ir arī atrasti izskaloti krastā.

Kopīgās īpašības
----------------

Joslvaļi ir ļoti lieli vaļi, pat ģints vismazākās sugas — mazā joslvaļa (*Balaenoptera acutorostrata*) svars sasniedz 9 tonnas, bet lielākais ir zilais valis (*Balaenoptera musculus*), kura svars var sasniegt 200 tonnas. Visiem joslvaļiem uz vēdera ir garenvirziena ieloces jeb joslas, kas tiem ļauj atvērt milzīgu muti un sakampt lielu ūdens malku ar barību tajā. Šīs grupas vaļiem raksturīgs slaids ķermenis. Joslvaļi parasti uzturas nelielās grupās, kurās ir 2—5 pieaugušie īpatņi.

Sistemātika
-----------

Seivalis (*Balaenoptera borealis*) ar mazuli
* **Joslvaļu ģints** (*Balaenoptera*)
	+ Antarktikas minkvalis (*Balaenoptera bonaerensis*)
	+ Braida valis (*Balaenoptera edeni*)
	+ Finvalis (*Balaenoptera physalus*)
	+ Mazais joslvalis (*Balaenoptera acutorostrata*)
	+ Omuras valis (*Balaenoptera omurai*)
	+ Seivalis (*Balaenoptera borealis*)
	+ Zilais valis (*Balaenoptera musculus*)

Atsauces
--------

1. ↑  Facts about the genus Balaenoptera, the rorquals
2. ↑  Ohsumi 1978, Wada and Numachi 1991, Carwardine 1995, Perrin et al. 1996, Kahn 2001, LeDuc and Dizon 2002, Kato 2002, and many others
3. ↑  «ARKIve: Bryde’s whale (Balaenoptera edeni)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 30. septembrī. Skatīts: 2016. gada 18. oktobrī. Archived 2016. gada 30. septembrī, *Wayback Machine* vietnē.
4. ↑  Latvijas daba: Finvalis
5. ↑  «Minke Whale (Balaenoptera acutorostrata)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 3. oktobrī. Skatīts: 2016. gada 18. oktobrī.
6. ↑  Mass of a Whale

Ārējās saites
-------------

* ADW: Balaenoptera, Classification
* iNaturalist: Genus Balaenoptera
**Josifs Rudakovskis** (krievu: *Иосиф Иосифович Рудаковский*; 1914. gada 24. decembris Voroņeža — 1947. gads Čerņivci) bija Ukrainas šahists.

Biogrāfija
----------

Pirms Otrā pasaules kara bijis viens no talantīgākajiem Ukrainas jaunajiem šahistiem. 1939. gadā Rostovā pie Donas izpildījis PSRS sporta meistara normu. 1940. gadā Kijevā dalījis 3. vietu Ukrainas šaha čempionātā (uzvarējis Isāks Boļeslavskis). Tajā pašā gadā PSRS šaha čempionāta pusfinālā dalījis 4.-7. vietu un iekļuvis finālā. 1940. gada PSRS šaha čempionāta finālā Maskavā nospēlējis neveiksmīgi un palicis pēdējā, 20. vietā (uzvarējuši Andors Lilientāls un Igors Bondarevskis). Pēc kara kopā ar Aleksandru Konstantinopoļski un Aleksandru Kotovu dalījis 1.-3. vietu PSRS šaha čempionāta pusfinālā Baku un atkārtoti iekļuvis finālā. 1945. gada PSRS šaha čempionāta finālā dalījis 7.-9. vietu ar Andoru Lilientālu un Vjačeslavu Ragozinu (uzvarējis Mihails Botviņņiks). Bijis PSRS izlases pirmais rezervists 1945. gada septembrī notikušajā radiomačā ar ASV izlasi.

Atsauces
--------

1. ↑  All-Union Tournament of candidates to masters - Rostov-on-Don 1939 (1 group)
2. ↑  12 Championship of Ukraine - Kiev 1940
3. ↑  URS-sf Kiev 1940
4. ↑  USSR Championship (1940)
5. ↑  «Semifinal of Championship of USSR - Baku 1945». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2017. gada 1. oktobrī. Skatīts: 2017. gada 1. februārī.
6. ↑  USSR Championship (1945)

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
**Josefsvoboda** (čehu: *Stanice Josefa Svobody*), zināma arī kā **CARS** (no angļu: *Czech Arctic Research Station*), ir Čehijas vasaras polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas vidienē. Stacija pieder Česke Budejovices Dienvidčehijas universitātei un veidojas no trijām atsevišķām daļām — ekspedīciju bāzes «Jūliusa Pajera nams» Longjērbīenes pilsētā, lauka nometnes Nostocas netālu no Piramidenes un izpētes jahtas *Clione*. Stacija nosaukta par godu čehu izcelsmes kanādiešu ekologam, Toronto universitātes profesoram Josefam Svobodam.

Vēsture
-------

Čehoslovākijas zinātnieki pētījumus Svalbārā veikuši jau 1980. gados. Pirmā stacija Petuniabuktas rietumu daļā tika izveidota 2007. gadā. Kā lauka nometne tika izmantota Krievijas uzņēmumam *Arktikugol* piederošais mednieku namiņš 6 km uz ziemeļiem. 2015. gadā tika uzbūvēta jaunā lauka nometne Nostoca. Stacijas galvenā mītne «Juliusa Pajera nams» Longjērbīenē tika atklāta 2013. gadā; nosaukta par godu čehu izcelsmes Austroungārijas polārpētniekam, vienam no Franča Jozefa Zemes pirmatklājējiem, Jūliusam fon Pajeram. Bāzē ir trīs guļamistabas ar 10 gultasvietām, vestibils, virtuve, divas laboratorijas, darbnīca, saldētava, noliktava.

Zinātniskā darbība
------------------

Galvenā izpētes joma ir polārā ekoloģija.

Atsauces
--------

1. ↑  «Centrum polární ekologie. Stanice Josefa Svobody». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. martā. Skatīts: 2019. gada 31. martā.
2. ↑  «Czech Arctic Research Infrastructure „Josef Svoboda Station" (CARS)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 29. martā. Skatīts: 2019. gada 31. martā.
3. ↑  CZECH ARCTIC STATION OF JOSEF SVOBODA
Žurnāla logo
**Mūsmājas** bija no 2004. līdz 2013. gadam Dienas žurnālu reizi mēnesī latviešu valodā izdots žurnāls. Žurnāla galvenā redaktore bija Aiva Kalve. Žurnālā tika publicēti raksti, intervijas un padomi par mājas iekārtošanu.

2009. gada februārī izdevniecība "DIENAS ŽURNĀLI" pārņēma žurnālu "Mājas&Dārzs", kas tika pievienots žurnālam "Mūsmājas". Sākot ar 2009. gada marta numuru, žurnāls "Mūsmājas" piedzīvoja ievērojamas pārmaiņas. Tika palielināts lapu skaits, raksti skāra daudz plašāku tēmu loku.

Rubrikas
--------

Katru mēnesi tika publicēti raksti šādās rubrikās:

* Jautājumi un atbildes - eksperti atbildēja uz lasītāju jautājumiem;
* Māja
	+ svētki,
	+ viesos,
	+ eksperta padomi,
	+ stils,
	+ pārvērtības,
	+ dzīvo zaļi;
* Virtuve
	+ ekspertu padomi,
	+ pircēja gids,
	+ receptes,
	+ virtuves ABC,
	+ garšaugs;
* Dārzs
	+ ekspertu padomi,
	+ viesos,
	+ darbu kalendārs,
	+ floristika;
* Prakstiskā burtnīca - rokdarbi, dekorēšana, amatniecība.

Žurnāla devīze bija "Mājīgāk, gudrāk, garšīgāk, zaļāk, veselīgāk, aizraujošāk, stilīgāk!"

Ārējās saites
-------------

* Šonedēļ iznāks pēdējais žurnāla Mūsmājas numurs (Diena.lv, 2013. gada 16. septembrī)
**Viktors Kārlis Grose** (*Victor Carl Grosse*, krievu: *Виктор Федорович Гроссе*; 1869—1931) bija vācbaltiešu diplomāts, Krievijas Impērijas ģenerālkonsuls Šanhajā (1911—1924).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1869. gada 26. maijā Grīvā ārsta Teodora Johana Groses un viņa sievas Sofijas Šarlotes Dorotejas, dzimušas Asmusas, ģimenē.
Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, tad studēja Tērbatas un Pēterburgas Universitātēs (ķīniešu un mandžūru valodas).
No 1896. gada viņš darbojās Krievijas Impērijas sūtniecībā Pekinā, 1899. gadā kļuva par vicekonsulu Čifu, 1903. gadā par konsulu Ņučuangā-Inkou.
Pēc tam atgriezās dzimtenē, dzīvoja Rīgā un Liepājā (1905), tad konsuls Jokohamā (1906—1910).

1911. gadā Grosi iecēla par Krievijas Impērijas ģenerālkonsulu Šanhajā. Pirmā pasaules kara laikā viņa vadībā uzcēla jaunu ģenerālkonsulāta ēku (1917).
Pēc tam, kad 1924. gadā Ķīna nodibināja diplomātiskās attiecības ar PSRS, Grose darbojās kā Šanhajas komisāra palīgs krievu lietās, no 1927. gada Emigrantu komitejas vadītājs, labdarības biedrības *Помощь* priekšsēdētājs.

Miris 1831. gada 6. oktobrī Šanhajā. Viņa vecākais dēls Aristīds Grose (1905—1985) bija ASV fiziķis, darbojās atombumbas izveides projektā, jaunākais dēls Leo (Ļevs) Grose (1906-1950?) bija rakstnieks, 1950. gadā apcietināts Maskavā un miris Butirku cietumā pēc spīdzināšanas.

Atsauces
--------

1. ↑  geni.com
2. ↑  Лев Викторович Гроссе

Ārējās saites
-------------

* 

*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.

* Виктория Шаронова. Русский флаг над Вампу. К 100-летию здания Генерального консульства России в Шанхае (krieviski)
Slāņu gubumākoņi, skatoties no augšas
**Slāņu gubumākoņi** *Stratocumulus* (Sc) ir plakanas kaudzes veida gubu mākoņi bez izteiktas vertikālās attīstības. Mākoņi debesīs izvietoti nevienmērīgi un neaizklāj visas debesis. Tie bieži vien izvietojas paralēlās rindās vai viļņos. Sc mākoņus var diezgan viegli sajaukt ar Ac mākoņiem, kuriem ir līdzīga forma, bet Ac atrodas lielākā augstumā. Ja mākoņi ir lielāki, tad tie visticamāk ir Sc mākoņi, jo atrodas tuvāk zemei. Ac mākoņi būs mazāk nekā 5° lieli leņķiskajā izmērā (tas aptuveni atbilst triju vidējo pieaugušā cilvēka pirkstu platumam izstieptas rokas attālumā no acs). Mākoņu pamats augstums ir 500—1500 metri, bet biezums 200—800 m. Mākoņi sastāv no ūdens pilieniem, kuru rādiuss 5 mikrometri. Nokrišņi no Sc mākoņiem izkrīt reti, tie ir ļoti īslaicīgi un vāji nokrišņi, smidzenis. 

Eksistē vairāki slāņu gubumākoņu veidi:

* stratocumulus castellanus
* stratocumulus duplicatus
* stratocumulus floccus
* stratocumulus lacunosus
* stratocumulus lenticularis
* stratocumulus mammatus
* stratocumulus opacus
* stratocumulus perlucidus
* stratocumulus praecipitatio
* stratocumulus radiatus
* stratocumulus translucidus
* stratocumulus undulatus

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Mākoņu veidi |
| --- |
|  |
| Ļoti augstie | 
* Perlamutra mākoņi (PSCs)
* Sudrabainie mākoņi

 |
|  |
| Augstie | 
* Spalvmākoņi (Ci)
* Spalvu gubumākoņi (Cc)
* Spalvu slāņmākoņi (Cs)

 |
|  |
| Vidējie | 
* Augstie gubumākoņi (Ac)
* Augstie slāņmākoņi (As)

 |
|  |
| Zemie | 
* Migla
* Slāņmākoņi (St)
* Gubumākoņi (Cu)
* Plakanie gubumākoņi (Cu hum)
* Slāņu gubumākoņi (Sc)
* Lietus slāņmākoņi (Ns)

 |
|  |
| Vertikālās attīstības | 
* Gubumākoņi (Cu)
* Gubu lietusmākoņi (Cb)
* Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

 |

 |
**Zolvas ezers** (arī **Zalvu ezers**, **Zolvju ezers**, **Zolvu ezers**) ir ezers Preiļu novada Rušonas pagastā, robežojas ar Rēzeknes novada Feimaņu pagastu. Izvietojies Latgales augstienes Feimaņu paugurainē. Ezers aizņem ledāja veidotu, izlocītu iedobi vairāku ezeru virknes galā. Krasta līnija stipri līkumota, daudz līču un pussalu. Krasti galvenokārt slīpi, stāvi; dibens dūņains, siekstains, vietām — smilšains. Ietek vairāki strauti un grāvji. Līdz 1959. gadam ezers atradās Jašas upes sateces baseinā, 1960. gadā ezera līmenis pacelts, izveidota ar aizsprostu regulēta notece pa Rušenicu uz Rušonu. Ezerā septiņas salas ar kopējo platību 2,7 ha, lielākā — Cepļa sala. Makrofīti: niedres, meldri, pameldri, lēpes, glīvenes, kalmes, vilkvālītes. Mīt līdaka, plaudis, asaris, rauda, karūsa, karpa, līnis, rudulis, ālants.

Gar ezera ziemeļrietumu krastu iet Daugavpils—Rēzeknes dzelzceļš, dienvidu krastā — Zolvas ciems. Krastā vairākas peldvietas, ir atpūtas bāze. Ezera ziemeļu krastā - Krupenišķu pilskalns.

Atsauces
--------

1. ↑  *Latvijas daba*. Rīga : Preses nams.
2. ↑  ezeri.lv Zolvju ezers
3. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
**Slādkovičovo** (slovāku: *Sládkovičovo*) ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Galantas apriņķī.

Vēsture
-------

Rakstos pirmoreiz minēta 1252. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Galanta līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Diosega** (*Diószeg*). Arī slovāki līdz 1948. gadam, kad tā tika pārsaukta slovāku dzejnieka Andreja Slādkoviča vārdā, pilsētu dēvēja par **Dioseku** (*Diosek*). Pilsētas tiesības no 1582. gada. 1786. gadā imperators Jozefs II pilsētā nometināja vācu amatniekus. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Vīnes arbitrāžām, pilsēta ietilpa Ungārijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki
-------

2011. gadā absolūtais vairākums (64,32 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvoja arī ungāri (31,70 % ), citas tautības (3,98 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (58,04 %), nereliģiozi (33,96 %), luterticīgie (6,30 %).

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Sládkovičovo***.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 240798130
* LCCN: no2014109781
* GND: 4055281-0
* NKC: ge130862

 |

 |

1. ↑  Q110227967.
**Slāpekļskābe** (HNO3) ir korozīvs šķidrums, kas sasalstot pārvēršas par caurspīdīgu kristālisku masu. Slāpekļskābes ūdens šķīdums ir stipra neorganiskā skābe. Tīra slāpekļskābe ir bezkrāsaina, bet ar laiku tā sāk sadalīties un tajā uzkrājas slāpekļa oksīdi, kas nokrāso šķidrumu dzeltenīgu. Slāpekļskābes sāļus sauc par nitrātiem.

Atrašanās dabā
--------------

Slāpekļskābe ir nozīmīga skābā lietus sastāvdaļa.

Iegūšana
--------

Slāpekļskābi iegūst, šķīdinot ūdenī slāpekļa dioksīdu NO2 skābekļa klātienē. Tā ir salikta reakcija, kurā vispirms veidojas slāpekļa(V) oksīds, kurš pēc tam reaģē ar ūdeni.

4NO2 + O2 → 2N2O5
N2O5 + H2O → 2HNO3
Slāpekļskābi var iegūt arī, sērskābei reaģējot ar slāpekļskābes sāļiem.

2MeNO3 + H2SO4 → Me2SO4 + 2HNO3
Piemēram dots reakcijas vienādojums ar kālija nitrātu:

H2SO4 + 2KNO3 → K2SO4 + 2HNO3.
Šādā veidā var iegūt samērā koncentrētu skābi, taču tā ir gāzveida fāzē un to ir nepieciešams kondensēt. 19. gadsimtā, kad vēl nebija atklāta metode slāpekļskābes ieguvei no slāpekļa oksīda (kuru iegūst, oksidējot amonjaku), tā bija vienīgā slāpekļskābes ieguves metode.

Īpašības
--------

Slāpekļskābe pieder pie ļoti spēcīgiem oksidētājiem, kas spēj oksidēt gandrīz visus metālus un nemetālus, kā arī noārdīt augu un dzīvnieku audus.


Slāpekļskābe
Slāpekļskābes maisījumu ar sālsskābi attiecībā 1:3 sauc par karaļūdeni. Karaļūdens spēj šķīdināt pat tādus neaktīvus metālus kā zelts un platīns.

Apgaismojot vai sildot slāpekļskābe sadalās:

4HNO3 → 4NO2 +O2 + 2H2O

Izmantošana
-----------

Slāpekļskābi lieto daudzu sprāgstvielu ieguvei, kā arī minerālmēslu, organisko krāsvielu un plastmasu ražošanā. Daži nitrāti ir nozīmīgi kā minerālmēslojums.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Slāpekļskābe***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85092048
* GND: 4178973-8
* BNF: cb12141895d (data)
* NDL: 00572280
* NKC: ph237389

 |

 |
**Lidojumu informācijas rajons** (angļu: *Flight information region*, FIR) aviācijā ir noteikta gaisa telpas daļa, kurā tiek sniegts lidojumu informācijas un avārijas brīdinājumu pakalpojums. Šādu lidojumu informācijas rajonu sistēma aptver visu Zemes gaisa telpu un izveidota līdz ar ICAO dibināšanu 1947. gadā. Lidojumu informācijas un avārijas brīdinājumu pakalpojumus sniedz valsts civilās administrācijas noteikta autorizēta institūcija (Latvijā — valsts akciju sabiedrība «Latvijas gaisa satiksme»).

Lielākā daļa lidojumu informācijas rajonu aptver konkrētas valsts teritoriju, teritoriālos ūdeņus un pieguļošo jūras vai okeāna gaisa telpu. Lielākām valstīm izveidoti vairāki lidojumu informācijas rajoni. Daži lidojumu informācijas rajoni ietver sevī vairāku valstu teritoriju vai arī valsts deleģē savas gaisa telpas informatīvo pārraudzību citai valstij. Virs okeānu starptautiskajiem ūdeņiem izveidoti speciāli okeānu informācijas rajoni, kuru apkalpošanu veic kādas no pieguļošo valstu institūcijām. Robežas starp lidojumu informācijas rajoniem tiek noteiktas uz starpvalstu līgumu pamata, saskaņojot ar Starptautisko Civilās aviācijas organizāciju. Katram lidojumu informācijas rajonam piešķirts unikāls ICAO kods (Rīgas FIR — EVRR).

Atsauces
--------

1. ↑  Likumi.lv Par aviāciju

Ārējās saites
-------------

* ICAO Location Identifier - FIR List
* ICAO FIR WORLD Archived 2015. gada 13. martā, *Wayback Machine* vietnē. karšu pārlūks
**Emilija Zavivajeva** (krievu: *Эмилия Завиваева*; dzimusi 2006. gadā) ir Krievijas FIDE meistare šahā (2014).

Biogrāfija
----------

Ņižņijnovgorodas šaha skolas audzēkne. Pārstāvējusi Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2014. gadā, kad Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U8 vecuma grupā. Par šo panākumu ieguvusi FIDE meistares (FM) nosaukumu. 2013. gadā uzvarējusi Eiropas skolēnu šaha čempionātā meitenēm U7 vecuma grupā. 2015. gadā izcīnījusi otro vietu Maskavas starptautiskā šaha festivāla *Moscow Open* turnīrā meitenēm U9 vecuma grupā.

Atsauces
--------

1. ↑  24th EUROPEAN YOUTH CHESS CHAMPIONSHIP 2014 U08 Girls
2. ↑  EUROPEAN SCHOOL CHESS CHAMPIONSHIP 2013 - GIRLS U7
3. ↑  Moscow Open-2015 H girls 9

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils FIDE mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils chesstempo.com mājaslapā (angliski)
Baltijas skolotāju semināra ēka Kuldīgā, kurā tagad ir Kuldīgas Tehnoloģiju un tūrisma tehnikums.
**Baltijas skolotāju seminārs** (krievu: *Прибалтийская учительская семинария*) bija pirmā valsts pedagoģiskā mācību iestāde Latvijā, kas darbojās Rīgā (1870—1886), pēc tam Kuldīgā (1886—1915). Pirms tam jau pastāvēja Vidzemes bruņniecības uzturētais Vidzemes skolotāju seminārs Valkā un Valmierā (1839—1890), kā arī Kurzemes bruņniecības uzturētais Irlavas skolotāju seminārs (1840—1900).

Vēsture
-------

Seminārs sākotnēji atradās Rīgā un sagatavoja pareizticīgās baznīcas draudzes skolu skolotājus. Skolotāju seminārs bija pakļauts Rīgas mācību apgabala kuratoram un mācību valoda bija krievu valoda. Mācību ilgums bija trīs gadi, vislielāko uzmanību pievērsa krievu valodai un reliģijai, mācīja arī matemātiku, vēsturi un pedagoģiju. Apmēram 2/3 audzēkņu saņēma stipendiju. Baltijas skolotāju semināra koris 1873. gadā piedalījās Pirmajos Vispārējos dziedāšanas svētkos Rīgā.

Sākoties Baltijas pārkrievošanai, seminārā sāka gatavot visu Latvijas lauku tautskolu un pilsētas elementārskolu skolotājus. Mācību ilgumu no 1877. gada pagarināja līdz četriem gadiem. 1879. gadā uzcēla jaunu semināra ēku. 1886. gadā Baltijas skolotāju semināru pārcēla uz Kuldīgu, kur tas darbojās līdz Pirmā pasaules kara sākumam. Semināra audzēkņi aktīvi iesaistījās 1905. gada revolūcijas norisēs.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā semināru evakuēja uz Čistopoli tagadējā Tatarstānā, kur to 1919. gadā padomju varas iestādes pārveidoja par Tautas izglītības institūtu.

### Skolotāju semināra ēka Kuldīgā

1924. gada 30. martā bijušā skolotāju semināra ēkā uzsāka darboties Kuldīgas Valsts vidusskola, ko 1928./1929. gadā pārdēvēja par Kuldīgas Valsts ģimnāziju. Pēc Otrā pasaules kara ēkā bija Kuldīgas vidusskola, kas tur atradās līdz 1964. gadam. Kopš 1989. gada šajā ēkā atradās Kuldīgas 78. arodvidusskola, ko 2008. gadā pārdēvēja par Kuldīgas Tehnoloģiju un tūrisma profesionālo vidusskolu.

Baltijas skolotāju semināra ēka Liepājas ielā 31/33 Kuldīgā ar 1998. gadu ir pasludināta par valsts nozīmes vēstures kultūras pieminekli.

Semināra audzēkņi
-----------------

Šo semināru pavisam beiguši 1026 audzēkņi, tajā mācījās arī vēlāk populārie rakstnieki Bebru Juris (1876—1881), Valdis (1882—1886), Sudrabu Edžus (1860—1941), Plūdons (1891—1895), Pēteris Birkerts (1897—1900), arhitekts Ernests Pole (1888—1892) un daudzi atzīti pedagogi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Arodvidusskolas vēsture». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 16. martā. Skatīts: 2013. gada 22. jūlijā. Archived 2013. gada 16. martā, *Wayback Machine* vietnē.
2. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

Skatīt arī
----------

* Vidzemes skolotāju seminārs
* Irlavas skolotāju seminārs
**Emils Kemeni** (angļu: *Emil Kemény*; 1860. gada 13. janvāris Pešta — 1925. gada 1. maijs Budapešta) bija Ungārijas un ASV šahists.

Biogrāfija
----------

Piedzimis Ungārijas galvaspilsētā Budapeštā, taču daudzus gadus dzīvojis Ņujorkā, Filadelfijā un Čikāgā. 19. gadsimta beigās bijis viens no ASV vadošajiem šahistiem. 1891. gadā piekāpies mačā Džeimsam Mūram Hanhemam ar 4:5. 1893. gadā uzvarējis Frenklinas šaha kluba čempionātā, kā arī pirmajā Filadelfijas pilsētas šaha čempionātā. 1894. gadā atkārtoti uzvarējis Filadelfijas pilsētas šaha čempionātā. 1896. gadā mačā ar Džeksonu Šovalteru sacenties par ASV šaha čempiona nosaukumu, taču bijis spiests atzīt Šovaltera pārākumu (+4, -7, =4). 1904. gadā Sentluisā izcīnījis 4. vietu 7. ASV šaha kongresā (uzvarējis Frenks Māršals). Piedalījies dažādu ASV pilsētu un štatu šaha klubu mačos.

1890. gados bijis šaha nodaļas redaktors Filadelfijas laikrakstā *Public Ledger*, kurā publicējis Eiropas šaha turnīru apskatus. Viens no pirmajiem publicējis arī korespondencšaha partijas. Vienu gadu izdevis arī savu izdevumu — *American Chess Weekly*. 1910. gados atgriezies savā dzimtajā Budapeštā, kur arī nomiris.

Atsauces
--------

1. ↑  USA-07 Congress St Louis 1904
2. ↑  Chessmetrics Player Profile :: Emil Kemény

Ārējās saites
-------------

* Šahista profils chessgames.com mājaslapā (angliski)
* Šahista profils 365chess.com mājaslapā (angliski)
**Emils Palkoska** (čehu: *Emil Palkoska*; dzimis 1871. gada 11. maijā, miris 1955. gada 14. maijā) bija čehoslovāku šaha problēmists, juridisko zinātņu doktors.

Šaha kompozīcija
----------------

No 1888. gada publicējis vairāk nekā 1000 šaha uzdevumus, galvenokārt trīsvilčus. Uzdevumu sastādīšanas konkursos izcīnījis vairāk nekā 100 godalgas. Atzīstot pareizu matu nepieciešamību šaha uzdevumā, atšķirībā no čehu skolas galvenajiem principiem, prasīja tematisko variantu piesātināšanu ar loģiskām un stratēģiskām idejām. Veicināja čehu skolas jauna novirziena rašanos. Gandrīz 50 gadus vadīja šaha kompozīcijas pulciņu ar nosaukumu *Fakultāte*. To apmeklēja O. Votruba, J. Venda, J. Vašta un citi šaha problēmisti.

### Uzdevuma piemērs

**№ 1. E. Palkoska**  
 *Trollhättans Schacksällskap*, 1927**Mats 3 gājienos**
**Uzdevuma risinājums:**

1. Ta8! draud 2. Da2 Dxa2 3. Tf8#
1. ... e5 2. Db2! Dxb2 3. Tf8#
1. ... Kf1 2. Da6 Dxa6 3. Tf8#
1. ... Dxe4 2. Da7+ Dd4 3. Df8#

Bibliogrāfija
-------------

* Emil Palkoska, Alain C. White. *Schachprobleme. Weiß: Dame und ein Läufer* (vācu). Leipzig : Veit, 1911.
* Emil Palkoska. *Idea a ekonomie v šachové uloze* (čehu). Praha : A. Neubert, 1947.

Atsauces
--------

1. 1 2  *Шахматы: Энциклопедический словарь / Гл. ред. А.Е. Карпов*. Москва : Советская энциклопедия. 1990. 284. lpp. ISBN 5-85 270-005-3. (krieviski)

Ārējās saites
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Emils Palkoska***  |

* Emila Palkoskas šaha kompozīcijas vietnē PDB

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 83850569
* ISNI: 0000 0000 6437 3755
* GND: 1100091637
* BNF: cb167764931 (data)
* NKC: jk01091592

 |

 |
Uzliesmojuma panna no augšas
**Uzliesmojuma panna** jeb pulvera panna ir maza tvertne pielādētajam pulverim, kas pa stobra tievgali lādējamos ieročos atrodas blakus saskares caurumam. Uzliesmojuma pannas ir sastopamas uz rokas lielgabaliem, *matchlock* tipa, *wheellock* tipa, automātiskas slēdzenes tipa, *snaphance* tipa un kramenīcas tipa šaujamieročiem. Kā papildus darbarīks tiek izmantota uzliesmojuma pannas ota, kurai bieži vien ir savītas stieples rokturis.

Vēsture
-------

Primitīvo lielgabalu un rokas lielgabalu (*gonne*) lietotāji pamazām sāka saprast, ka ir vajadzīgāka drošāka aizdedzināšanas sistēma. Tas vienkārši bija pārāk grūti — kaujas karstumā izmantot vienu roku, lai pieliktu sērkociņu pie atvērta cauruma ieroča stobrā, tikmēr ar otru roku mēģinot noturēt ieroci stabili. Vēl bieži vien saskares caurumā bija ielikts par maz šaujampulvera, lai to droši varētu aizdedzināt. Tā ieroču izstrādātājiem bija jānāk klajā ar drošāku sistēmu, kā steigā likt šaujampulverim aizdegties.

Galu galā, lai atrisinātu šo problēmu, tika izdomāts gudrs izgudrojums. Saskares caurums tika pārvietots uz ieroča stobra sānu, un pie atveres tika novietots kausiņš ar vāku virs tā. Kausiņam būtu jāsatur mazs šaujampulvera daudzums, ko būtu viegli aizdedzināt. Kad pulveris sāktu degt, uguns izietu cauri saskares caurumam un aizdedzinātu šaujampulveri stobrā, tādējādi izšaujot no ieroča. Šis kausiņš tika nosaukts par „Uzliesmojuma pannu". Vākam virs uzliesmojuma pannas vajadzēja pasargāt pulveri no aizpūšanas vējā vai samirkšanas miglā. 

Vēlākas ieroču aizdedzināšanas sistēmas, kas izmantoja uzliesmojuma pannu, tika izstrādātas, lai automātiski aizdedzinātu šaujampulveri, kad tika nospiesta svira vai mēlīte. Tas tika panākts vai nu ievietojot degoša degļa galu uzliesmojuma pannā vai izmantojot krama un tērauda kombināciju, lai iesviestu dzirksteles uzliesmojuma pannā. Tomēr dažāda tipa šaujamieročos panna tika izmantota savādāk. Piemēram, ja pirms izšaušanas uzliesmojuma panna vienmēr bija atvērta vai tai pašrocīgi bija jātiek atvērtai, tad ierocis bija *snaphance* tipa. Ja, no otras puses, uzliesmojuma pannas vāks palika ciet un šaušanas momentā tika automātiski atvērts, tad ierocis bija kramenīcas tipa.

Darbības princips
-----------------

Sākotnēji uzliesmojuma panna tika piestiprināta pie ieroča stobra, bet vēlāk tā tika pārvietota uz ieroča slēdzenes plātni. Uzliesmojuma pannā tiek novietots mazs labi malta šaujampulvera daudzums un aizdedzināts. Tajā brīdī uzliesmojuma pannai jābūt paralēlai pret zemi. Liesmas uzliesmojums virzās cauri saskares caurumam un stobra iekšpusē aizdedzina galveno dzinējmateriāla lādiņu. Pretēji lielgabalam nebija nepieciešams (vai vēlams) ievietot pulveri pašā saskares caurumā. Uzliesmojums viens pats, bez degoša pulvera daļiņu līdzdalības bija pietiekami, lai aizdedzinātu galveno lādiņu.

Ārējās saites
-------------

* Rokas lielgabali un *Matchlock* tipa šaujamieroči
Par **uzbrucēju** sauc hokeja spēlētāju, kura tiešais uzdevums ir doties uzbrukumā un gūt vārtus. Parasti uz ledus kopā ar vārtsargu un diviem aizsargiem atrodas trīs uzbrucēji — divi malējie uzbrucēji un viens centra uzbrucējs. Vēl pastāv arī spēka uzbrucēji, kuriem bez vārtu gūšanas ir arī uzdevums spēlēt fizisku spēli, kavējot pretiniekam spēlētājus atņemt ripu komandas biedriem. Pateicoties spēka uzbrucējam, uzbrukuma zonā ir vairāk brīva ledus, pa kuru abiem pārējiem uzbrucējiem ir daudz vieglāk pārvietoties un gūt vārtus. Treneri uzbrucējiem nereti mēdz mācīt dažādas kombinācijas, pēc kuru izspēles ir krietni lielāka varbūtība, ka tiks gūti vārti.

Kā visu laiku labākais NHL uzbrucējs (un arī hokejists) visbiežāk tiek atzīts Veins Greckis.[*nepieciešama atsauce*] Viņš ir uzstādījis daudzus NHL rezultativitātes rekordus, no kuriem daļa vēl joprojām nav labota.

| Spēlētāju pozīcijas uz ledus laukuma |
| --- |
| **Uzbrucēji:** |  | Kreisās malas uzbrucējs | Centrs | Labās malas uzbrucējs |
| **Aizsargi:** | Kreisās malas aizsargs | Labās malas aizsargs |
| **Vārtsargs:** | Vārtsargs |
| Spēka uzbrucējs | Policists | Kapteinis | Galvenais treneris | Galvenais tiesnesis un līnijtiesneši |
**Antonijs Kosakovskis** (poļu: *Antoni Kossakowski herbu Ślepowron*; dzimis 1735. gadā, miris 1798. gada 25. septembrī) bija Žečpospolitas valsts darbinieks, Inflantijas kastelāns no 1789. līdz 1795. gadam, Lielā Seima deputāts.

Dzimis Žemaitijas stolnika Dominika Kosakovska ģimenē. Antonija brāļi bija Inflantijas bīskaps Juzefs Kazimirs Kosakovskis un Lietuvas lielhetmanis Šimons Kosakovskis. Antonija Kosakovska dēls Jans Nepomucens Kosakovskis bija pēdējais Inflantijas bīskaps, bet Juzefs Antonijs Kosakovskis kļuva par Napoleona adjutantu.

Kā ietekmīgas Lietuvas lielkņazistes dzimtas pārstāvis ieņēma vairākus amatus valsts pārvaldē, līdz 1789. gadā tika iecelts par Inflantijas kastelānu. Pirms tam, 1788. gadā, no Kauņas apriņķa tika ievēlēts Lielajā jeb Četrgadu Seimā. 1792. gadā Antonijs Kosakovskis iekļāvās prokrieviskās Targovices konfederācijas sastāvā. Koscjuško sacelšanās laikā 1794. gadā nemiernieki Romualda Gedroica vadībā arestēja Antoniju Kosakovski, tomēr, personiski iejaucoties Koscjuško, viņs tika atbrīvots. Antonija Kosakovska brāļus Juzefu Antoniju un Šimonu nemiernieki sodīja ar nāvi.

Literatūra
----------

* *Krakowski Bernard. Kossakowski Antoni. // Polski Słownik Biograficzny. Tom XIV. Wrocław – W-wa – Kraków, 1968–1969. С. 263*

Atsauces
--------

1. ↑  GENI ieraksts

Skat. arī
---------

* Kosakovski

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 8504151778239218130003

 |

 |
***The Elder Scrolls IV: Oblivion*** ir spriedzes lomu spēles videospēle, kuru izstrādāja Bethesda Game Studios un publicēja *Bethesda Softworks* un *Take-Two Interactive* struktūrvienība *2K Games*. Tā ir ceturtā daļa *The Elder Scrolls* spriedzes fantāzijas video spēļu sērijā, kas seko The Elder Scrolls III: Morrowind un ir pirms The Elder Scrolls V: Skyrim. *Oblivion* pirmo reizi izlaida 2006. gada martā Microsoft Windows un Xbox 360 platformām. Spēles mobilo telefonu versiju izlaida 2006. gada maijā un PlayStation 3 versiju 2007. gada martā. Pēc vairāku, mazāku papildinājumu izlaišanas, klajā nāca liela papildinājumu paka — Shivering Isles. *The Elder Scrolls IV: Oblivion Game of the Year Edition* (versijā ietilpa gan *Shivering Isles*, gan oficiālā papildinājumu paka *Knights of the Nine*) izlaida 2007. gadā Microsoft Windows, Xbox 360 un PlayStation 3 platformām. Piektās jubilejas versiju izlaida 2011. gadā.

*Oblivion* galvenais stāsts norisinās ap spēlētāja tēla centieniem kavēt fanātisku kultu, kuri zināmi kā "Mythic Dawn" un kuri plāno atvērt vārtus uz valstību "Oblivion". Spēle turpina atvērtās pasaules tradīciju, kurai sekoja tās priekšgājēji, atļaujot spēlētājam brīvi ceļot spēles pasaulē jebkurā laikā un nebeidzami ignorēt vai atlikt galvenā stāsta attīstību. Spēlētāju nepārtraukts mērķis ir uzlabot savu tēlu spējas, kuras ir konkrētu prasmju cipariskas reprezentācijas. Septiņas spējas spēles sākumā tiek izvēlētas kā galvenās (*major*), kamēr pārējās saglabājas sekundāras (*minor*). Spēles veidotāji koncentrējās uz ātrāku spēles gaitu un lielāku uzmanību stāstam, nekā sērijas iepriekšējās daļās.

*Oblivion* izstrāde sākās 2002. gadā, uzreiz pēc *Morrowind* izlaišanas. Grafiku izstrādei Bethesda izmantoja uzlabotu Havok fizikas dzinēju, augsti dinamiska diapazona apgaismojumu, procesuālu satura veidošanas rīkus, kas ļāva veidotājiem ātri izstrādāt detalizētas teritorijas un Radiant A.I. sistēmu, kas ļāva nespēlētāja tēliem (NPC) veidot izvēles un uzvesties daudz komplicētāk, nekā iepriekšējās sērijas daļās. Spēlē ir sērijā pirmo reizi pilnīgi ierunāti NPC un mūziku rakstījis apbalvotais komponists Jeremy Soule. Kopumā *Oblivion* kritiķi uzņēma labi un tas ir ieguvis vairākas industrijas un publikāciju balvas. To slavēja par iespaidīgām grafikām, plašu spēles pasauli un sarakstam sekojošiem NPC. Mēneša laikā spēlei pārdeva vairāk kā 1,7 miljonus kopiju un līdz 2011. gada novembrim to skaits pārsniedza 3,5 miljonus. Electronic Entertainment Design and Research, tirgus izpētes firma, spriež, ka spēlei pasaules mērogā ir pārdoti 9,5 miljoni kopiju.
**Hailendas ponijs** ir poniju šķirne, kas dzīvo Skotijas Hailendas reģionā un Rietumu salās. Tas ir vislielākais no 9 poniju šķmirnēm Britu salās. Ir teiciens, ka Hailendas ponija šķirne ir tik veca, ka neviens neatceras, cik veca. Ir zināms, ka Hailendas ponijs Skotijas salās dzīvoja jau 8 gadsimtā pirms mūsu ēras. Nav zināms, vai ponijus kāds ir atvedis uz salām, vai tie ir pēcteči primitīvajiem savvaļas zirgiem, kas Britu salās dzīvoja pirms 10 000 gadiem. Hailendas ponijam joprojām ir visas primitīvā zirga pazīmes: peļu taka un zebras lāsumi uz kājām. 16. gadsimtā šķirne tika uzlabota ar tā laika populāro šķirni - franču peršerona zirgu, 19. gadsimtā šķirne tika jaukta ar arābu zirgu un klaidesdeila zirgu. Hailendas ponijs ir viena no retajām šķirnēm, kurai Lielbritānijā mūsdienās netiek veikts nopietns selekcijas darbs, zirgi tiek krustoti diezgan brīvi.

Izskats un raksturs
-------------------

Pelēki hailendas poniji
Hailendas poniji ir ļoti spēcīgi, un tam ir izteikti pakļāvīgs raksturs. Kādreiz to lietoja kā darba zirgu lauksaimniecības darbiem un meža darbiem. Hailendas ponijs var nest nastas, kas ir 114 kg smagas. Mūsdienās tas tiek izmantots kā hobija jājamzirgs vai sporta zirgs. Tie ir labi piemēroti konkūram. 

Hailendas ponijam izšķir divus tipus; lielāks un masīvāks, kas dzīvo kontinentā, un smalkāks, mazāks, kas dzīvo salās. Abi tipi ir labi piemērojušies Skotijas bargajam un mainīgajam klimatam. Ziemā tam uzaug biezs, dubults kažoks, ar siltu pavilnu un pret nokrišņiem izturīgu akotspalvu. Hailendas ponijs visbiežāk sastopams pāta krāsas visās iespējamās variācijās, gan pelēkā, gan rudi un bēri pātos toņos ar primitīvajām pazīmēm. Rama salā Hailendas poniji dzīvo savvaļā, un salas populācijai pāta krāsa ir valdošā. Hailendas poniji mēdz būt arī bēri, sirmi, melni un tumši palsi - tumši rudi zirgi ar gaišām krēpēm un asti. Ponijam drīkst būt tikai neliela balta zvaigznīte pierē, bet cita veida baltas zīmes netiek akceptētas. Poniju šovos nedrīkst piedalīties ar Hailendas poniju, kuram uz galvas būtu balta zīme, kas ir lielāka par zvaigznīti, vai tam būtu baltas zīmes uz kājām, vai balti nagi.

Hailendas ponija augums skaustā ir 132 - 148 cm. Ponijam ir kompakts un labi balansēts ķermenis, platas krūtis, spēcīgi krusti un kājas. Nagi tumši un labi veidoti. Krēpes un astes ir kuplas un garas.

Atsauces
--------

1. 1 2  Nicola Jane Swinney "Horse Breeds of the world"
2. ↑  Elwyn Hartley Edwards "Horses"
3. ↑  «Kirkcarrion Highland Ponies - Colours». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2011. gada 1. oktobrī. Skatīts: 2011. gada 2. novembrī.

Ārējās saites
-------------

* 
* 
*
**Antiohs II Teos** (grieķu: Ἀντίοχος Β΄ ὁ Θεός;. 286.g. p.m.e — 246.g.p.m.e) bija hellēnistiskās Seleikīdu impērijas trešais valdnieks, bijušā Maķedonijas Aleksandra armijas ģenerāļa Seleika I Nikatora mazdēls.

Dzīvesgājums
------------

Antiohs II Teos dzimis Sīrijā sava tēva Antioha I Sotera un viņa sievas Sīrijas Stratonīkes ģimenē. Pēc sava vecākā brāļa Seleika sodīšanas ar nāvi kļuvis par troņmantinieku. Pēc sava tēva nāves 262. gada ziemā kļuva par valdnieku.
Jau uzreiz pēc kāpšanas tronī Antiohs II bija spiests iesaistīties karā ar Ptolemaju Ēģipti (Otrajā Sīrijas karā), kas pamatā noritēja Anatolijas pussalas piekrastē. Daudz raižu sagādāja arī dumpīgās Anatolijas pussalas pilsētvalstis. Vēlākajos gados mēģināja atgūt sava tēva atstātos iekarojumus Trāķijā, bet nesekmīgi.

Antioha II laikā notika pirmie lielie teritorijas zaudējumi. Kamēr noritēja karš ar Ēģipti, Partijas satraps (vietvaldis) Andragors pasludināja neatkarību. Tajā pašā laikā arī valsts austrumu provincē Baktrijā vietējais satraps Diodots sacēlās pret centrālo varu un 255. g.p.m.e. izveidoja neatkarīgu indo—grieķu Baktrijas karalisti, kas turpmākajos gados turpināja izplesties Indijas rietumos. Vēlāk ap 238 g. p.m.e. turpinājās sacelšanās Partā kur satrapa Andragora vietā nāca Aršaks un tika izveidota Partas valsts, kas vēlāk pārtapa par impēriju. Šie notikumi pilnībā pārtrauca Seleikīdu impērijas kontaktus ar Indiju.

253. g.p.m.e. tika izbeigts Otrais Sīrijas karš, kad Antiohs II noslēdza mieru ar Ptolemaju II Filadelfu. Lai nostiprinātu mieru, Antiohs II apprecēja Ptolemaja II meitu Bereniki saņemot milzīgu pūru, pirms tam šķirot laulību ar savu iepriekšējo sievu Laodīki I un izsūtot viņu trimdā Efesā. Izsūtījumā Efesā Laodīke turpināja vērpt intrigas un meklēt ceļus kā atgriezties valdnieces tronī.

246. gadā pēc Ptolemaja II nāves Antiohs pameta Bereniki un jaundzimušo dēlu Antiohā un atgriezās pie Laodīkes Anatolijā. Laodīke izmantoja situāciju un noindēja Antiohu II, un viņas sabiedrotie tikmēr Antiohā nogalināja Bereniki un viņas dēlu.
Pēc visu konkurentu nogalināšanas Laodīke par jauno valdnieku pasludināja savu dēlu Seleiku II. Antioha II solis pamest Bereniki bija iegansts Trešajam Sīrijas karam, kas sākās tūdaļ pēc viņa nāves.

Izmantotā literatūra
--------------------

* ?
* Archived 2016. gada 15. augustā, *Wayback Machine* vietnē.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Antiohs II Teos***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
**Aņšaņa** (ķīniešu: 鞍山, piņjiņs: *Ānshān*) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Liaoninas provincē Ķīnas ziemeļaustrumos. Izvietojusies provinces vidusdaļā, robežojas rietumos ar Inkou un Paņdzjinu, ziemeļos — ar Dzjiņdžou un provinces galvaspilsētu Šeņjanu, austrumos — ar Liaojanu un Daņdunu, bet dienvidos — ar Daliaņu. Viens no Ķīnas galvenajiem melnās metalurģijas centriem. Aņšaņā ir trešā daļa no pasaules talka rezervēm un ceturtā daļa no pasaules magnezīta rezervēm. Aņšaņā atrasts arī visu laiku lielākais nefrīta akmens, no kura izgatavota Budas statuete.

Vēsture
-------

Lai arī apvidus bija apdzīvots kopš seniem laikiem, līdz pat 20. gadsimta vidum Aņšaņa bija nenozīmīga pilsētiņa. Minu dinastijas laikā tika dibināta pasta stacija. 1587. gadā tā tika nocietināta, lai aizsargātos pret mandžūru tīkojumiem. 1918. gadā Aņšaņā tika dibināts kopējs ķīniešu-japāņu metalurģijas uzņēmums. Pēc tam, kad Mandžūriju iekaroja Japāna, tas nonāca *Showa Steel Works* īpašumā. Pēc Mandžukuo izveidošanas Aņšaņā sāka būvēt citus metalurģijas uzņēmumus, un 1937. gadā tika oficiāla nodibināta Aņšaņas pilsēta.

Aņšaņa kļuva par tā laika vienu no ievērojamākajiem Āzijas smagās metalurģijas centriem. Otrā pasaules kara laikā Aņšaņa bija viens no pastāvīgajiem ASV spēku bombardēšanas mērķiem. Kara beigās pilsētas uzņēmumus izlaupīja. 1949. gadā tie jau atsāka darbu un, ražošanai augot, Aņšaņa kļuva slavena kā viena no piesārņotākajām pasaules pilsētām.

Atsauces
--------

1. ↑  ; Ķīnas Tautas Republikas Septītā nacionālā tautskaite.
2. ↑  The structure of the talc supply market
3. ↑  Largest carved jade item
4. ↑  行政区划网

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Aņšaņa***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Liaoninas prefektūras līmeņa municipalitātes |
| --- |
|  |
| 
* Aņšaņa
* Beņsji
* Čaojana
* Daliaņa
* Daņduna
* Dzjiņdžou
* Fusjiņa
* Fušuņa
* Huludao
* Inkou
* Liaojana
* Paņdzjiņa
* **Šeņjana**
* Tielina

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 157151214
* LCCN: n84015572
* GND: 5020994-2
* NDL: 00629934

 |

 |
**Sociālā entropija** ir makrosocioloģisku sistēmu teorija. Enerģiju, ko indivīdi patērē sociālās sistēmās, izmanto, lai entropija nepalielinātos. Entropiju mazina, veidojot izglītības iestādes, tiesu varu un citus institūtus, kas neļauj sistēmai sadalīties sastāvdaļās un ieslīgt haosā, kas notiktu, ja entropija turpinātu pieaugt. Dažās valstīs, piemēram, Šveicē, Luksemburgā, Austrijā un citās ekonomiski attīstītās pilsoniskās sabiedrībās iekšējā entropija ir maza, turpretī Ganā, Bolīvijā, Nigērijā entropija ir liela. Protams, entropijai ir arī vidēja intensitāte. Lai gan minētie piemēri liek domāt, ka maza sociālas sistēmas entropija nozīmē augstāka līmeņa labklājību un iekšzemes kopproduktu, ļoti mazai sociālai entropijai ir arī negatīvas puses. 

Darbā "Īgnums kultūrā" Zigmunds Freids norāda: kultūra cilvēkiem nav dabiska, tieši otrādi: kultūra un sociāla kārtība rodas pastāvīgā piepūlē, un cilvēki kultūras darba vārdā reizēm ir spiesti atlikt vēlmju īstenošanu, un tās vēlāk rada neirozes un neapmierinātību arī tad, ja šķietami viss liecina par dzīvi labklājībā. Tieši tādā stāvoklī ir cilvēki, kas dzīvo attīstītās pilsoniskās sabiedrībās, kuras prasa arvien vairāk indivīdu enerģijas, lai uzturētu sevi. Attīstītas sociālas sistēmas no indivīdiem prasa arvien vairāk laika un enerģijas, savukārt enerģijas tērēšana ārpus sistēmas ir kontrolēta un ierobežota, un tas var būt radīt depresiju vai - smagākos gadījumos - pat indivīdu pašnāvības. Tas liecina, ka ir jātiecas pēc sociālās kārtības un indivīdu brīvības līdzsvara.

Skatīt arī
----------

* Entropija