recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fotogrāfija "Pusdienas uz debesskrāpja"
**"Pusdienas uz debesskrāpja"** (angļu: *Lunch atop a Skyscraper*) jeb **"Ņujorkas celtnieki pusdienojam uz šķērssijas"** (*New York Construction Workers Lunching on a Crossbeam*) ir slavena melnbaltā fotogrāfija, kas 1932. gadā uzņemta *RCA Building* celtniecības laikā Ņujorkā, ASV. Fotogrāfijā redzami vienpadsmit celtnieki pusdienu pārtraukumā sēžam uz augstceltnes 69. stāva dzelzs šķērssijas 250 metru augstumā.

Fotogrāfijā redzamajiem celtniekiem nav drošības siksnu, jo Lielā depresijas laikā cilvēki vēlējās strādāt jebkādu darbu neskatoties uz drošības apstākļiem. Fotogrāfija uzņemta 1932. gada 20. septembrī *RCA Building* ēkas 69. stāvā celtniecības pēdējo mēnešu laikā. Lai arī strādnieki bija īsti, tiek uzskatīts, ka attiecīgais brīdis iestudēts jaunā debesskrāpja popularizēšanai. Oriģināla negatīva stikla plāksne glabājas Betmana arhīvā (*Bettmann Archive*) Pensilvānijā, kas pēc negadījuma 1996. gadā saplīsa piecās daļas. Līdz mūsdienām saglabājies tikai viens oriģinālattēls, ko 2017. gada sākumā izstādīja *Frieze* galerijā Ņujorkā.

Ilgstoši fotogrāfijas autors nebija zināms, tomēr kopš 2003. gada par fotogrāfijas autoru uzskata Čārlzu Ebetsu. Tāpat nav zināma identitāte lielākajai daļai fotogrāfijā attēloto personu. Ir zināms, ka piektā persona no kreisās puses ir Albins Svensons (*Albin Svensson*) un sestā persona ar cigareti ir Jons Jūhansens i Bakagords (*John Johansson i Backagård*).

Atsauces
--------

1. ↑  «Pusdienas uz debesskrāpja: stāsts aiz bildes». *tvnet.lv*. 2020. gada 21. oktobris. Skatīts: 2022. gada 20. martā.
2. 1 2  «The picture that proves why iconic photograph of workers eating their lunch on Rockefeller beam was all a publicity stunt». *Daily Mail*. Skatīts: 2012. gada 29. septembris.
3. ↑  «Nezināms fotogrāfs, 'Pusdienas debesskrāpja virsotnē' (1932)». *Delfi*. 2017. gada 26. augusts. Skatīts: 2022. gada 20. martā.
4. ↑  «HN: Högt över New York satt Okome-grabbarna». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2013. gada 8. janvārī. Skatīts: 2013. gada 22. decembrī.
**Antons Martusēvičs** jeb **Antans Martusevičs** (lietuviešu: *Antanas Martusevičius*; 1863—1938) bija lietuviešu kadru virsnieks, kas dienēja Krievijas Impērijas, Padomju Latvijas un Lietuvas Republikas armijās. Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas komandieris (1919. gada 27. martā — 20. oktobrī), vienlaikus Sarkanās armijas trieciengrupas komandieris.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1863. gada 25. februārī Padubisas muižā pie Raseiņiem Žemaitijas novadā. Mācījās Pēterburgas Pāvela karaskolā, pēc kuras beigšanas dienēja Krievijas Impērijas armijas artilērijas daļās kā podporučiks (1883), poručiks (1887), štāba kapteinis (1894), kapteinis (1898). Piedalījās krievu-japāņu karā, ieguva apakšpulkveža pakāpi (1905), tad pulkveža pakāpi (1910). Pirmā pasaules kara laikā paaugstināts par ģenerālmajoru (1915). 1917. gada vasarā kļuva par Krievijas armijas 110. kājnieku divīzijas komandieri. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas demobilizējās un apmetās uz dzīvi Vācijas okupētajā Rīgā.

Pēc Rīgas ieņemšanas LSPR armijas pavēlnieks Jukums Vācietis 1919. gada sākumā ģenerāli Martusēviču kā militāro speciālistu uzaicināja kļūt par Padomju Latvijas armijas 1. strēlnieku divīzijas artilērijas komandieri, vēlāk viņš kļuva par divīzijas komandieri. Pēc militārām neveiksmēm kaujās pie Orlas viņš 1919. gada 20. oktobrī tika atvaļināts no Latviešu strēlnieku divīzijas komandēšanas, vadīja LSPR kara komisariātu, pēc 15. armijas atkāpšanās no Latgales darbojās tās štābā Veļikije Lukos. Sakarā ar veselības pasliktināšanos 1920. gada augustā atgriezās dzimtajā Lietuvā. 

1921. gadā mobilizēts Lietuvas armijā un iecelts par armijas artilērijas priekšnieku ģenerālleitnanta pakāpē. Pēc atvaļināšanas 1922. gadā strādāja par Kredītbankas direktoru un pamatā dzīvoja Raseiņos. 
Miris Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 9. septembrī no nejauša ievainojuma Kauņas bombardēšanas laikā.
**Uzturlīdzekļi** jeb **alimenti** (no latīņu: *alimentum* — 'uzturs, barība') ir materiāls atbalsts un iztikas līdzekļi, kas atbilstoši likumam jānodrošina kādai personai sakarā ar ģimenes vai adopcijas attiecībām. Tie var būt naudas līdzekļu, apģērba, mājokļa vai pārtikas formā.

Uzturlīdzekļu kalkulatori
-------------------------

Bērnu uzturlīdzekļu apmēra aprēķināšanai izmanto uzturlīdzekļu kalkulatorus. Tos lieto virknē pasaules valstu. Bērnu uzturlīdzekļu kalkulatori ļauj atslogot tiesu sistēmas darbu, jo valsts vienreiz definē bērnu uzturlīdzekļu apmēra noteikšanas kārtību, atbilstoši kurai uzturlīdzekļu apmēru aprēķina arī turpmāk.

Katrā individuālā tiesā nav jāizskata un jāpierāda izdevumus, uzturlīdzekļu apmēra aprēķināšanu balsta uz vecāku ienākumiem, bērnu skaitu, dienām, kuras bērni pavada pie katra no vecākiem u.c. faktoriem.

Tabulā norādītas valstis, kurās izmanto bērnu uzturlīdzekļu kalkulatorus.

Uzturlīdzekļu kalkulatori internetā| Valsts | Saite |
| --- | --- |
| ASV | supportpay.com |
| Austrālija | servicesaustralia.gov.au |
| Čehija | vasevyzivne.cz |
| Kanāda | justice.gc.ca |
| Krievija | lawinfo24.ru |
| Japāna | asahi-net.or.jp |
| Jaunzēlande | classic.ird.govt.nz Archived 2020. gada 16. janvārī, *Wayback Machine* vietnē. |
| Lielbritānija | gov.uk |
| Lietuva | alimentuskaiciuokle.lt |
| Spānija | poderjudicial.es |
| Norvēģija | tjenester.nav.no |
| Vācija | lawyerdb.de |
| Zviedrija | forsakringskassan.se |

Ja valsts ir noteikusi bērnu uzturlīdzekļu aprēķināšanas kārtību, tad uzturlīdzekļu kalkulators var tikt izstrādāts arī kā mobilā lietotne, kas izdarīts, piemēram, ASV Kolorādo štatā.

Atsauces
--------

1. ↑  «Tēzaurs». *tezaurs.lv*. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020-03-15. Skatīts: 2020-06-23.
2. ↑  Google Store: Divorce Matters App
**Dasmariņasa** (filipīniešu: *Lungsod ng Dasmariñas*, angļu: *City of Dasmariñas*) ir pilsēta Filipīnās, Kavites provinces lielākā pilsēta. Atrodas provinces austrumos; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali.

Vēsture
-------

Līdz 19. gadsimta vidum pastāvēja kā Imusas municipalitātes **Tampusas** (*Tampus*) draudze (*barrio*). 1864. gadā pēc provinces gubernatora iniciatīvas tika nodibināta pilsētiņa, nodēvējot to par **Peresdasmariņasu** (*Perez-Dasmariñas*) par godu septītajam Filipīnu gubernatoram Gomesam Peresam Desmariņasam. 1866. gadā Peresdasmariņasa tika izdalīta atsevišķā pašvaldībā. Pēc Filipīnu atbrīvošanās cīņām 19. gadsimta beigās pilsētiņas iedzīvotāju skaits bija ievērojami samazinājies un 1903. gadā Peresdasmariņasu pievienoja atpakaļ Imusai, bet jau 1917. gadā atjaunota patstāvīgā municipalitātē, lietojot tagadējo nosaukumu. Pēc 2. pasaules kara Dasmariņasa strauji attīstījās. 2009. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

Atsauces
--------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *Q107442757*. Q17067223. 7 jūlijs 2021.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Dasmariņasa***.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* VIAF: 214853319
* GND: 16326930-0

 |

 |
**Ivars Šķinčs** (1969) ir latviešu pedagogs, bijušais Daugavpils domes priekšsēdētājs.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1969. gada 23. janvārī Daugavpilī. Mācījās Daugavpils 12. vidusskolā, studēja Daugavpils Pedagoģiskās universitātes Fiziskās audzināšanas un sporta fakultātē, kuru beidza 1993. gadā. Strādāja par skolotāju Daugavpils 12. vidusskolā un Daugavpils 17. vidusskolā, pēc tam — par Daugavpils 17. vidusskolas direktora vietnieku (1999—2001), no 2001. gada — par skolas direktoru.

2001. gadā viņu ievēlēja par Daugavpils domes deputātu no partijas "Latgales gaisma", 2003. gada 10. aprīlī ārkārtas domes sēdē Ivars Šķinču ievēlēja par Daugavpils pilsētas domes priekšsēdētāju. 2003. gada maijā viņš iestājās Latvijas Pirmajā partijā, bet 27. augustā paziņoja, ka atsakās no domes priekšsēdētāja amata, bija LPP/LC Daugavpils nodaļas vadītājs.

Pēc domes deputāta pilnvaru beigām turpināja strādāt par Daugavpils 17. vidusskolas direktoru, bija Daugavpils pilsētas izglītības pārvaldes un Izglītības kvalitātes valsts dienesta eksperts, pilnvarotā persona SIA "Daugavpils Olimpiskais centrs" un sieviešu volejbola kluba "Ezerzeme" valdes loceklis.

Atsauces
--------

1. ↑  Daugavpils novadnieki Archived 2017. gada 25. septembrī, *Wayback Machine* vietnē. Latgales Centrālā bibliotēka, 2017

  


| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis: **Rihards Eigims**  |  **Daugavpils pašvaldības vadītājs** 2003 | Pēctecis: **Rita Strode**  |
Advokāts Pēteris Bīnemanis fon Bīnenštams.
**Pēteris Bīnemanis fon Bīnenštamms** (vācu: *Peter Bienemann von Bienenstamm*; 1749—1820) bija vācbaltu jurists un muižnieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1749. gada 18. oktobrī Liepājā rātskunga Kārļa Dītriha Bīnemaņa (1724−1798) un viņa sievas Annas Elizabetes, dzimušas Štegmanes, ģimenē. 
Mācījās Dancigas Akadēmiskajā ģimnāzijā, 1769. gadā kļuva par Leipcigas Universitātes tieslietu studentu. No 1775. līdz 1791. gadam strādāja par Liepājas zemes tiesas advokātu (*Landgerichtsadvokat*), līdztekus 1782. gadā kļuva par Kurzemes un Zemgales hercoga galma juristu Jelgavā un uzņēmās aizbildniecību pār mirušā Liepājas pilsētas sekretāra Frīdriha Štegmaņa (1729–1782) septiņiem bērniem. 1786. gadā viņš kļuva par Polijas Karaliskās Tieslietu padomes locekli un 1794. gada 19. novembrī Vīnē iekļuva dižciltīgo kārtā ar uzvārdu Bīnemanis fon Bīnenštams. 
No 1801. līdz 1806. gadam Pēteris Bīnemanis fon Bīnenštams iegādājās piecas muižas — Garozas (*Garrosen*), Slokas (*Schlockhof*), Vecpils (*Altenburg*), *Distern* un Dupeles (*Düppeln*) muižas. 

Viņa dēls Herbords Kārlis Frīdrihs Bīnemans fon Bīnenštamms 1802.—1816. gadā saimniekoja Plepju muižā pie Priekules (*Pleppen*), 1819.—1826. gadā Dzimtmisas (*Mißhof*) un Ibenetes (*Hübbenetshof*) muižās Zemgalē.

Miris 1820. gada 23. septembrī Jelgavā.

Atsauces
--------

1. ↑  
*Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli*.
2. ↑  geni.com
**Mija Ferova** (angļu: *Mia Farrow*, dzimusi 1945. gada 9. februārī) ir aktrise, aktīviste un bijusī modele no Amerikas Savienotajām Valstīm.

Dzimusi kinorežisora Džona Ferova un aktrises Morīnas O'Salivanas ģimenē. Ar mazām lomām debitēja kino 1959. gadā. 1965. gadā saņēma Zelta globusa balvu "Gada jaunā zvaigzne" par tēlojumu filmā *Guns at Batasi* (1964). Plašu ievērību guva ar lomu Romana Polaņska filmā "Rozmarijas bērns" (1968). Kopā ar Robertu Redfordu tēlojusi Frānsisa Skota Ficdžeralda romāna ekranizācijā "Lielais Getsbijs" (1974). Tēlojusi vienu no galvenajām lomām filmā *Death on the Nile* (1978). Filmējusies arī televīzijas seriālos un strādājusi teātrī. 1980. gados tēlojusi lomas vairākās Vudija Allena filmās. Pazīstamākās no tām ir filmas *A Midsummer Night's Sex Comedy* (1982), "Kairas purpura roze" (1985), "Hanna un viņas māsas" (*Hannah and Her Sisters* (1986), "Noziegumi un likumpārkāpumi" (1989).

Trīs reizes nominēta BAFTA kino balvai kā labākā aktrise, tomēr balvu nav saņēmusi — 1970. gadā par lomām filmās *Secret Ceremony* (1968), "Rozmarijas bērns" (1968), *John and Mary* (1969), 1986. gadā par *The Purple Rose of Cairo* (1985) un 1987. gadā par "Hanna un viņas māsas" (1986).

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Mija Ferova***.
* *IMDb* profils (angliski)
* *Internet Broadway Database* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 115458428
* LNB: 000044839
* LCCN: n85151771
* ISNI: 0000 0001 0938 2306
* GND: 118970488
* SUDOC: 034811796
* BNF: cb12562754w (data)
* BIBSYS: 90852904
* NLA: 35371447
* NDL: 00694287
* NKC: jn19990002177
* BNE: XX830041
* CiNii: DA10573466

 |

 |
Elektriskie skrejriteņi Polijā
**Elektriskais skrejritenis** ir skrejritenis ar elektromotoru, personīgās pārvietošanās līdzeklis, ko izmanto braucieniem.

Vēsture
-------

Pirmos motorizētos skrejriteņus ar nosaukumu *Autoped* no 1915. līdz 1921. gadam ražoja uzņēmums *Autoped Company* Ņujorkā. Skūteriem bija divas versijas: ar iekšdedzes dzinēju un elektromotoru priekšējā ritenī. Patents tika iesniegts 1913. gada jūlijā un piešķirts 1916. gada jūlijā. 

20. gadsimtā skrejriteni galvenokārt izmantoja kā bērnu rotaļlietu āra aktivitātēm. 20.–21. gadsimtu mijā skrejritenis tika pārveidots: mainījās tā dizains, pielietojuma joma un darbības princips.

Drošība
-------

Tam ir mazāki riteņi nekā velosipēdam, un tas ir bīstams, ja to izmanto bez individuālajiem aizsardzības līdzekļiem. Krītot no elektriskā skrejriteņa, var iegūt nopietnus un pat dzīvībai bīstamus galvas ievainojumus.

Skatīt vēl
----------

* Xiaomi M365

Atsauces
--------

1. ↑  ««Paveicas tiem, kuri krītot salauž ekstremitātes.» Ārsti aicina elektrisko skrejriteņu vadītājus valkāt ķiveres». *www.lsm.lv* (latviešu). Skatīts: 2023-11-14.
2. ↑  «Šogad rekorddaudzos negadījumos cietuši elektroskrejriteņu izmantotāji». *tv3.lv* (latviešu). 2021-09-09. Skatīts: 2023-11-14.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Elektriskais skrejritenis***.
Attēls:Alfons Eihvalds.pngAlfons Eihvalds.
**Alfons Kārlis Teodors Eihvalds** (1862–1923) bija latviešu uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks, Tukuma pilsētas pilsētas galva (1907–1915; 1918–1920).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1862. gada 8. augustā Bikstu pagasta "Vērpju" saimnieka Kriša Eihvalda un viņa sievas Lības ģimenē.
Mācījās Bikstu pagasta skolā un Jelgavas reālskolā. 1884. gada sāka studijas Rīgas Politehniskās augstskolas Ķīmijas tehniskajā nodaļā, iestājās latviešu studentu korporācijā "Selonija", bet 1892. gada septembrī studijas pārtrauca. Trīs gadus strādāja Andreja Zēberga (1855–1932) iesala fabrikā Tukumā. 1897. gadā sāka strādāt Tukuma–Ventspils dzelzceļa būves uzņēmumā, vēlāk viņam piederēja vīna un alus tirgotava.
1907. un 1908. gadā Eihvalds bija Tukuma Viesīgās biedrības priekšnieks. 

1907. gada 9. novembrī A. Eihvalds kļuva par Tukuma pilsētas galvu, 1911. gadā viņu pārvēlēja šajā amatā. Viņa prioritāte bija pilsētas teritorijas paplašināšana un modernas infrastruktūras radīšana, tostarp arī ūdensapgādes un kanalizācijas, elektrifikācijas jautājumi, kā arī pilsētas pamatskolas būvniecības plānošana.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 2. jūlijā viņš saņēma rīkojumu evakuēt pilsētas pārvaldi, 26. oktobrī Valkā Tukuma pilsētas valde pārtrauca darbību. 1918. gada rudenī pilsētas valde atkal atsāka darboties A. Eihvalda vadībā, bet LSPR laikā no 1919. gada 3. janvāra un tam sekojošajā militārās pārvaldes laikā līdz 12. jūnijam pārtrauca darbu. Vēlētā Tukumā pašvaldība nedarbojās arī Bermontiādes laikā no 1919. gada 8. oktobra līdz 22. novembrim, kad 9. Rēzeknes pulks atbrīvoja pilsētu. 
Pēc 1920. gada pašvaldību vēlēšanām A. Eihvalds atstāja amatu un kļuva pat Valsts kases Tukuma nodaļas priekšnieku.

Atsauces
--------
**Kleks** ir kalns Horvātijas ziemeļrietumos, netālu no Ogulinas Karlovacas županjā (apgabalā). Tas ir Dināro Alpu Velikakapelas grēdas visvairāk uz austrumiem stāvošais kalns. 

Kalns ir viens no pazīstamākajiem Horvātijas botāniskajiem liegumiem, un tajā atrodamas vairākas aizsargājamas reliktās alpīnās floras sugas. 

Saskaņā ar 17. gadsimta stāstu, vētrainās naktīs Kleka virsotne ir pusnakts raganu un feju pulcēšanās vieta. 

20. gadsimta sākumā Kleka austrumu un dienvidu nogāze vilinājusi daudzus horvātu klinšu kāpējus. Garākais maršruts pārsniedz 200 m, ar grūtības līmeni līdz 5,12a. Kleka virsotni kopā ar ēdelveisa ziedu par savu simbolu izvēlējusies Horvātijas Klinšukāpēju biedrība. Pirmais zināmais kalna kāpējs ir franču naturālists Baltasars Hakē, taču kalna virsotni viņš nesasniedza, novērtējis to kā nepieejamu. Mūsdienās tieši 1000 metru augstumā uz Kleka atrodas alpīnistu apmetnes mājiņa, no kuras virsotne sasniedzama 20 minūtēs. Tomēr, biežās apmeklētības dēļ Kleks ir arī pirmajā vietā starp Horvātijas kalniem nāvējošu incidentu ziņā.

Attēlu galerija
---------------

* Kleka virsotneKleka virsotne
* Kleks no austrumu pusesKleks no austrumu puses
* Klečice — viena no Kleka mazajām virsotnēm (1058 m)Klečice — viena no Kleka mazajām virsotnēm (1058 m)
* Skats no Kleka uz Ogulinas ciemuSkats no Kleka uz Ogulinas ciemu

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kleks***.

Atsauces
--------

1. 1 2  Summitpost: Klek
**"Korelaina"** (angļu: *Coraline*) ir 2009. gada amerikāņu leļļu 3D animācijas filma, kuras režisors ir Henrijs Seliks. Filma uzņemta pēc tāda paša nosaukuma Nīla Geimena stāsta. Oriģinālvalodā lomas ieskaņojuši: Dakota Faninga, Teri Hečere, Roberts Beilijs jaunākais, Dženifera Saundersa, Džons Hodgmans, Ians Makšeins u.c. 

2009. gadā filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai.

Sižets
------

**Uzmanību!** Turpmākajā tekstā var tikt atklātas nozīmīgas detaļas par filmas saturu!
Kādu dienu ziņkārīgā un garlaicības māktā meitene Korelaina Džonsa nokļūst noslēpumainā pasaulē, kas slēpjas aiz kādām nelielām durvīm. Šajā pasaulē viss ir citādāk - jautrāk, krāsaināk un aizraujošāk nekā tur, kur dzīvo viņa kopā ar saviem mūždien aizņemtajiem vecākiem. Te viņa sastop savus otrus vecākus - mīļus un gādīgus, kuri ikreiz viņu sagaida ar gardiem ēdieniem un dažādām izklaidēm. Taču drīz brīnumainais piedzīvojums kļūst bīstams. Neīstie vecāki piedāvā Korelainai palikt pie viņiem ar nosacījumu, ka aizvietos viņas acis ar pogām. Korelaina tam nepiekrīt un aizbēg no paralēlās realitātes uz savu māju. Drīz viņa atklāj, ka viņas īstie vecāki ir pazuduši. Korelainai nākas atgriezties paralēlajā realitātē lai viņus izglābtu.

Atsauces
--------

1. ↑  «Forum Cinemas - Korelaina 3D».
2. ↑  «Korelaina 3D (Coraline) | Filmas oHo.lv». *filmas.oho.lv*.
3. ↑

Ārējās saites
-------------

* *IMDb* profils (angliski)
* *AllMovie* profils (angliski)
* *Metacritic* profils (angliski)
* *Box Office Mojo* profils (angliski)
* *Rotten Tomatoes* profils (angliski)
**Mandrili, mandrilu ģints** (*Mandrillus*) ir viena no paviānu cilts (*Papionini*) ģintīm, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas mērkaķu sugas. Mandrilu tuvākie radinieki ir paviāni un nesenā pagātnē tika sistematizēti paviānu ģintī kā viena suga. Mandrilu sugas mājo Āfrikas centrālajā daļā, no Kongo dienvidiem līdz Nigērijas austrumiem. Sugu izplatību nodala Sanagas upe Kamerūnā. Uz ziemeļiem no šīs barjeras mājo drils, bet uz dienvidiem mandrils.

Izskats un īpašības
-------------------

Drils (*Mandrillus leucophaeus*)
Mandrilu abām sugām ir biezs un garš apmatojums. To purna daļa ir pagarināta, bez apspalvojuma. Visā purna garumā stiepjas krāsaina sejas tulzna. Mandrilu tēviņiem tā ir zila ar sārtu degunu, bet driliem tā ir melna, kā arī deguns ir melns. Ķermeņa apmatojums ir pelēkbrūnā krāsā. Abām sugām ir arī koša sēžas tulzna: mandrilam gaiši zila, bet drilam sarkana.

Tēviņi ir izteikti lielāki un masīvāki nekā mātītes. Abu sugu tēviņi vidēji sver apmēram 32 kg, mātītes 12 kg. Mandriliem ir vislielākās augumu atšķirības starp dzimumiem no visām primātu sugām. Piemēram, ilkņi tēviņam ir 4,5 cm gari, mātītei 1 cm.

Uzvedība
--------

Mandrili galvenokārt uzturas un barojas uz zemes, lai gan kokā pavada vairāk laika nekā paviāni, un spēj baroties meža visos līmeņos, koku lapotni ieskaitot. Mandrili pārvietojas lēnām gan uz zemes, gan kokos. Abas sugas pamatā uzturas lietus mežos, lai gan reizēm ieklejo arī atklātā ainavā. Nakti mandrili pavada kokā, turklāt viņi nakšņo katru nakti citā vietā. Visas aktivitātes notiek tikai gaišajā diennakts laikā.

Mandrili ir visēdāji un barojas ar sēklām, augļiem, koku lapām, ziediem, sēnēm, gliemežiem, zirnekļiem, skorpioniem, kukaiņiem, putniem un to olām. Retākos gadījumos barībai tiek izmantoti bruņurupuči, vardes, žurkas un ciršļi. Ir novērots, ka reizēm mandrili nomedī antilopju mazuļus.

Vairošanās
----------

Tā kā mandrili savvaļā ir grūti novērojami, faktu materiāls par vairošanās ieradumiem ir trūcīgs. Mandrili dzimumbriedumu sasniedz apmēram 4 gadu vecumā, tomēr tēviņi pāroties sāk apmēram 12 gados, sasniedzot fiziskā spēka briedumu. Sākoties vairošanās sezonai, pirmās sapārojas augstākā hierarhijas ranga mātītes.

Grūsnības periods ilgst 175 dienas. Parasti piedzimst viens mazulis, lai gan reizēm piedzimst dvīņi. Dzīves ilgums ir apmēram 28 gadi.

Sistemātika
-----------

* **Mandrilu ģints** (*Mandrillus*)
	+ Drils (*Mandrillus leucophaeus*)
	+ Mandrils (*Mandrillus sphinx*)

Atsauces
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Primate Info Net: Mandrillus». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 7. septembrī. Skatīts: 2015. gada 28. jūlijā.
2. ↑  А. Э. Брэм, «Жизнь животных», т.1, Москва, Терра, 1996
3. ↑  «ARKive: Drill (Mandrillus leucophaeus)». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2015. gada 14. jūlijā. Skatīts: 2015. gada 1. augustā.

Ārējās saites
-------------

* Par primātu latvisko nosaukumu apstiprināšanu
**Fmprovizācijas teātris** pamatprincips) darbības procesā. Tas iedalās trīs daļās - īsā forma, garā forma un skeči Improvizāciju kā rīku izmanto aktiermeistarībā vai process, kurā tiek veidots jauns skatuves materiāls, taču improvizācijas teātrī process tiek atklāts uz skatuves skatītāju priekšā. Improvizācijas teātris var būt gan drāma, gan komēdija, taču pārsvarā tas atklājas kā komēdija, balstoties uz to, ka vairumā gadījumu izrādes sastāv no daudzām īsām, savstarpēji nesaistītām ainām, un tādējādi veidot dramatiskus notikumus ir grūti.

Vēsture
-------

Aristotelis jau norādīja uz to, ka komēdija un traģēdija ir veidojusies no improvizācijas. Tiek bieži pieminēta arī Delartiskā komēdija, taču improvizācijas teātrim to nevajadzētu piedēvēt, jo Delartiskā komēdija bija improvizēta forma jau sagatavotam materiālam. Improvizācijas teātris kā patstāvīga teātra forma radās 1950. gados, kad režisore Viola Spolina izveidoja jaunu teātra mācības kustību. Viņu pielīdzina citiem teātra stila radītājiem kā K. Staņislavski un A.Arto. Viss aizsākās ar to, ka režisore vēroja bērnus spēlējamies. Sapratusi, ka tā ir vesela izrāde, viņa sāka veidot dažādas spēles un vingrinājumus, kuri bija balstīti uz improvizāciju. Kopā ar savu dēlu Polu Sillu izveidoja Čikāgā jaunu aktiera trupu Compass Players un semināra veidā popularizēja jauno kustību. Vēlāk tika izveidota improvizācijas teātra skola The Second City, kas pastāv joprojām. 1965. gadā britu izcelsmes kanādietis Kīts Džonstons, kurš pēc profesijas bija aktiermākslas pedagogs un dramaturgs, izveidoja jaunu formātu Teātra Sports, kā arī savu metodiku improvizācijas teātrī. Ideja radās sporta spēļu apmeklējuma laikā, kad tika ievērots, ka sporta līdzjutēji ir ļoti aktīva publika salīdzinot ar teātra apmeklētājiem. Radās teātra forma, kurā skatītājos attīstīja sacensības gars un mazināti pasivitāti. Šis formāts ir aizsargāta ar licenci, kuru izdod Kalgari Tēatra Sporta Institūts (International Theatresports™ Institute), Teātra Sporta turnīrus aizliegts organizēt bez minētās licences. Teātra Sporta Institūts izveidojās 1998. gadā un darbojas vēl joprojām. Līdz šim vienīgie Latvijā ar augstākminēto licenci ir Improvizatoru apvienība ĀrprāTS, kas darbojas jau kopš 2016. gada.

Improvizācijas teātri vai grupas
--------------------------------

* Latvijas improvizācijas teātru almanahs
* Latvijas improvizācijas teātru kontaktinformācija
* Improvizatoru apvienība ĀrprāTS
* Tea Tree Improvizācijas teātris Archived 2020. gada 25. novembrī, *Wayback Machine* vietnē.
* Spiediens (improvizācijas šovs)

Atsauces
--------

1. ↑  Leep, Jeanne, 1968- author. *Theatrical improvisation : short form, long form, and sketch-based improv*. ISBN 978-1-137-29923-9. OCLC 858501001.
2. ↑  Napier, Mick, author. *Improvise : scene from the inside out*. OCLC 1057323221.
3. 1 2  Salinsky, Tom, author. *The improv handbook : the ultimate guide to improvising in comedy, theatre, and beyond*. ISBN 978-1-350-02614-8. OCLC 1102427726.
4. ↑  Aristotelés, 384-322 př. Kr. *Poetika*. Svoboda, 1996. ISBN 80-205-0295-5. OCLC 84917329.
**Bērzaine**, agrāk — **Jaunburtnieki**, ir ciems Valmieras novada Bērzaines pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Briedes vecupes krastā pie autoceļa V193 16 km no novada centra Valmieras un 119 km no Rīgas. Bērzainē atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, feldšeru punkts, pasta nodaļa, vairāki veikali. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Jaunburtnieku muižas (vācu: *Sternhof*) centru, izaugusi pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Bērzaine» ciemats. Jaunburtnieku muižas apbūve (kungu māja, pārvaldnieka māja, kučiera māja, klēts, kūts-stallis, spirta brūzis, kalve un parks) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi. Pirmie privātie dievkalpojumi muižas lūgšanu namā notika jau no 1855. gada.

Atsauces
--------

1. ↑  «Vietvārdu datubāze: Informācija par Bērzaini». *Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra*.
2. ↑  *Latvijas pagasti. Enciklopēdija*. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 118. lpp. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  biblioteka.valmiera.lv: Jaunburtnieku-Bērzaines saieta nams
**Lizīns** (***Lys***, 2,6-diaminoheksānskābe, *d*-α,ε-diaminokapronskābe, C6H14N2O2) ir neaizstājamā aminoskābe. Adatu vai heksagonālu plāksnīšu veida kristāli no ūdens. Lizīns ir izteikti bāziska aminoskābe.

Atrašanās dabā
--------------

Lizīns ir viena no olbaltumvielas veidojošām aminoskābēm. Dzīvniekiem lizīns noteikti jāuzņem ar barību, bet augi un mikroorganismi lizīnu spēj sintezēt no asparagīnskābes.

Īpašības
--------

Lizīnam noārdoties baktēriju iedarbībā, dekarboksilācijas procesā veidojas kadaverīns — viena no līķa indēm.

Bioloģiskā nozīme
-----------------

Lizīnam ir svarīga loma kalcija uzsūkšanās procesos organismā.

Izmantošana
-----------

Sintētisko lizīnu lieto pārtikas produktu un lopbarības bagātināšanai.

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |
**Jānis Luters** (dzimis 1883. gada 5. februārī, miris 1938. gada 18. janvārī), segvārds *Bobis*, bija latviešu sociāldemokrāts, profesionāls revolucionārs. Boļševiku partijas uzdevumā veica banku aplaupīšanu un ieroču iegādi ārzemēs, vēlāk Kominternes darbinieks.

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1883. gada 5. februārī Saukas pagastā. Mācījās Valmieras skolotāju seminārā (1900), izslēgts par pretvalstisku darbību. 1904. gadā vadīja Liepājas LSDSP organizāciju.

1905. gada revolūcijas laikā viņu apcietināja par nelegālas tipogrāfijas uzturēšanu un ievietoja Rīgas Policijas pārvaldē, no kuras viņu kaujinieki atbrīvoja 1906. gada janvārī. Pēc atbrīvošanas viņš saņēma uzdevumu 1906. gada februārī aplaupīt Krievijas Valsts bankas filiāli Helsinkos.

Pēc tam organizēja ieroču iegādi Vācijā un no 1907. gada darbojās boļševiku partijas pagrīdes organizācijās Pēterburgā un Maskavā. 
Pēc Oktobra revolūcijas strādāja padomju ārējās tirdzniecības organizācijās, bija Kominternes Latvijas sekcijas pārstāvis. Uzrakstīja memuārus "Mana profesija — revolucionārs".

NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gadā apcietināts un apsūdzēts par "vadošo līdzdalību Ļeņingradas latviešu nacionālistiskajā centrā", pēc pratināšanām 1938. gada 18. janvārī nošauts Ļevašovas masu kapos.

Literatūra
----------

* Rakstu krājums "Jānis Luters-Bobis: lappuses no revolucionāra pagrīdnieka dzīves" (Sast. A. Luters). Rīga: Latvijas Valsts izdevniecība, 1960. - 323 lappuses

Atsauces
--------

1. ↑   *Latvijas padomju enciklopēdija*. 6. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 276. lpp. (1985).
2. ↑  www.letonika.lv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 60510577
* LNB: 000222542
* LCCN: n85090591
* ISNI: 0000 0000 2536 6392
* GND: 1036676862

 |

 |
Šis raksts ir par ielu Mārupē. Par citām jēdziena **Daibes iela** nozīmēm skatīt nozīmju atdalīšanas lapu.

**Daibes iela** ir iela Mārupē, Tēriņos. Daibes iela sākas krustojumā ar Upesgrīvas ielu uz Rīgas un Mārupes novada robežas, kā turpinājums Rīgas ielai ar tādu pat nosaukumu Daibes iela, un beidzas krustojumā ar Ziedleju ielu un Vecinku ielu. Ielas kopējais garums ir 1220 metri, tā klāta ar asfalta un grants segumu. Daibes ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve, arī tukši gruntsgabali. Kvartālā starp Lielo ielu un Lambertu ielu notiek būvniecība. 

Iela nosaukta Daibes — ciema Tukuma novada Tumes pagastā — vārdā.

Ielu savienojumi
----------------

Daibes iela ir savienota ar šādām ielām:

* Upesgrīvas iela
* Daibes iela (Rīga)
* Malduguņu iela (T veida krustojums)
* Jaunzemu iela (T veida krustojums)
* Dārznieku iela
* Vērdiņu iela
* Lielā iela
* Dimantu iela (T veida krustojums)
* Lambertu iela
* Unnes iela (T veida krustojums)
* Ziedleju iela
* Vecinku iela

Atsauces
--------



Koordinātas: 56°55′27″N 24°01′51″E﻿ / ﻿56.9242°N 24.0309°E﻿ / 56.9242; 24.0309
**Andris Dzenītis** (dzimis Rīgā 1978. gada 23. janvārī) ir latviešu komponists, pedagogs, un mūzikas publicists.

Biogrāfija
----------

A. Dzenītis mācījies E. Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā, studējis kompozīciju pie Pētera Vaska (1993–1996). Studējis kompozīciju Vīnes Mūzikas un drāmas augstskolā pie Kurta Švercika (1996–1997), kā arī Latvijas Mūzikas akadēmijā pie Pētera Plakida un Lietuvas Mūzikas akadēmijā pie Osvalda Balakauska (1999–2003), iegūdams maģistra grādu. Papildinājies Stokholmā (2002) pie Magnusa Lindberga, Pēra Lindgrēna un Benta Sērensena, piedalījies vairākos semināros un meistarklasēs.

Andra Dzenīša darbi atskaņoti gan Latvijā, gan visā pasaulē, tie ir daudzu pasaulē pazīstamu kolektīvu un solistu repertuārā, kuru vidū "Ensembe Modern", Berlīnes un Amsterdamas radio filharmoniskie orķestri, Bostonas simfoniskais un "Gewandhaus" orķestri, Grankanārijas filharmoniskais orķestris, Beļģijas un Latvijas Nacionālie simfoniskie orķestri, diriģenti Peters Ētvešs, Anu Tali, Karels Marks Šišons, Andris Nelsons, "Kroumata" sitaminstrumentu ansamblis (Zviedrija), Silēzijas stīgu kvartets (Polija), ansambļi "Paragon" (Skotija), "Pierrot Lunaire ensemble" (Austrija), "Caput" (Islande), Latvijas radio koris, orķestris "Sinfonietta Riga", kā arī daudzi citi.

A. Dzenītis strādā arī mūzikas kritikā, publicistikā un pedagoģijā. Kopš 2003. gada žurnāla „Mūzikas Saule" redaktors. Lasījis lekcijas Londonas Gildhola mūzikas skolā (2001) un Latvijas Kultūras akadēmijā (2002–2004). No 2002. līdz 2016. gadam organizē Baltijas valstu jauno komponistu meistarkursus Dundagā, Cēsīs un Mazsalacā. Kopš 2005. gada strādā par kompozīcijas pasniedzēju J. Mediņa un Ventspils mūzikas vidusskolās, kā arī Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā. Andris Dzenītis darbojas arī kā programmu veidotājs Latvijas Radio 3 "Klasika".

Dzenīša mūzikas centrā dominē simfoniskā mūzika, kamermūzika, vokāli - instrumentāli žanri, bet Dzenītis darbojies arī elektroniskās mūzikas jomā, kā arī radījis vairākus skatuves darbus.

Sarakstījis multimediālu kameroperu "Tavas klusēšanas grāmata" (pirmizrāde Latvijas Nacionālajā teātrī 2004) un operu "Dauka" (pirmizrāde Latvijas Nacionālajā operā 2012).

Saņēmis Autortiesību bezgalības balvu (2003), nominēts balvai "Lielais Kristaps" (2004) par mūziku dokumentālajai filmai „Darbnīca laukos", spēlfilmai "Pelnu sanatorija" (2016), bet saņēmis šo balvu par mūziku spēlfilmai "Pirmdzimtais" (2017). Ieguvis 2. vietu E. Dārziņa kora mūzikas konkursā Rīgā (2005) un 1. vietu starptautiskajā P. Jurgensona jauno komponistu konkursā Maskavā (2006). Lielā mūzikas balva (2006) par vokāli simfonisko darbu „Fides. Spes. Caritas" un koncertu saksofonam ar orķestri "E(GO)" (2014), kā arī 2.simfoniju "Silts vējš (2022), kā arī daudzas reizes nominēts šai balvai. Simfoniskais skaņdarbs „Postlūdija. Ledus", kas radīts, izmantojot operas „Dauka" materiālu, nominēts Lielajai mūzikas balvai un „Dienas" gada balvai kultūrā, kā arī atzīts par gada jaundarbu Latvijas Radio 3 programmas „Klasika" vērtējumā.

Atsauces
--------

1. ↑  www.andrisdzenitis.com
2. ↑  Opera.lv - Andris Dzenītis
**Ļubļanas Universitāte** (slovēņu: *Univerza v Ljubljani*) ir 1919. gadā dibināta universitāte Slovēnijas galvaspilsētā Ļubļanā. Tā ir vecākā un lielākā universitāte valstī.

Pirms Ļubļanas Universitātes dibināšanas Slovēnijā augstāko izglītības iestādi nodibināja jezuīti 17. gadsimta sākumā un franči Napoleona karu laikā. 19. gadsimta pusē tika izteiktas idejas par universitāti slovēņu valodā, tomēr tāda nodibinājās tikai pēc Austroungārijas sabrukuma un līdz ar Dienvidslāvijas karalistes nodibināšanos. 

2018. gadā universitātes sastāvā bija 3 akadēmijas (Teātra, radio, kino un televīzijas akadēmija, Mākslas un dizaina akadēmija, Mūzikas akadēmija), kā arī 23 fakultātes. Universitātei ir divas bibliotēkas, viena no tām veic arī nacionālās bibliotēkas funkcijas. Iespējams, pazīstamākais Ļubļanas Universitātes absolvents ir filozofs Slavojs Žižeks.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Ļubļanas Universitāte***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Oficiālā tīmekļa vietne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* VIAF: 144834915
* LCCN: n80038001
* ISNI: 0000 0001 0721 6013
* GND: 36920-2
* SUDOC: 02804228X
* NKC: ko2005310160
* SBN identifikators VEAV012537 nav derīgs.

 |

 |
Marsa virsmas attēls ("Viking 1" attēls)
**Viking 1** bija pirmais no "Viking" misijas aparātiem, kuri izmantoja jau gandrīz vai klasisko Marsa izpētes shēmu - orbitālais aparāts un nolaižamais aparāts. ASV mācījās no galveno konkurentu (PSRS) kļūmēm Marsa izpētē un izmainīja nolaižamā aparāta nolaišanas kārtību. "Viking" aparāti iegāja orbītā ap Marsu un pirmo mēnesi veltīja Marsa fotografēšanai, tikai pēc rūpīgas iegūto attēlu analīzes tika izvēlētas vietas, kur nosēdināt nolaižamos aparātus. Šāda "taktika", kā arī veiksmīgais abu aparātu darbs, padarīja "Viking" par vienu no veiksmīgākajām planētu izpētes programmām pasaules vēsturē. Praktiski visu informāciju, kuru mēs zinam par Marsu, mēs zinam pateicoties tieši "Viking" aparātiem.
"Viking 1" startēja 1975. gada 20. augustā un pēc 10 mēnešus gara starpplanētu lidojuma sasniedza Marsu. Jau 5 dienas pirms ieiešanas orbītā ap Marsu, zonde uzsāka planētas fotografēšanu. Orbītā ap Marsu "Viking 1" iegāja 1976. gada 19. jūnijā. Uzreiz pēc ieiešanas orbītā, orbitālais modulis sāka fotografēt potenciālās nolaišanās vietas un nolaišamais aparāts tika atdalīts 1976. gada 20. jūlijā. Pēc nolaižamā aparāta atdalīšanas, orbitālais aparāts uzsāka pētniecības otro fāzi - planētas kartogrāfēšanu. "Viking 1" orbitālais modulis darbojās līdz pat 1980. gada 17. augustam un līdz tam brīdim aparāts bija apriņķojis Marsu 1485 reizes. "Viking 1" orbitālais modulis pašlaik vēl atrodas Marsa orbītā un atradīsies tur līdz 2019. gadam, kad nokritīs uz Marsa.
"Viking 1" nolaižamais aparāts atdalījās no orbitāla aparāta 20. jūlijā un pēc divu stundu gara lidojuma pa orbītu iedarbojās bremzēšanas sistēmas, kas sāka aparāta nosēšanos. Nosēšanās laikā "Viking 1" veica vairākus eksperimentus ar Marsa atmosfēru. 6 kilometru augstumā tika izlaists bremzēšanās izpletnis un 8 sekundes vēlāk tika nomests termiskais aizsargvairogs, kas aparātu aizsargāja no pārkaršanas. Pusotra kilometra augstumā iedarbojās bremzēšanas raķešdzinēju sistēma un 40 sekundes vēlāk "Viking 1" nolaižamais aparāts nosēdās *Chryse Planitia* rajonā. Pirmie fotoattēli tika nosūtīt jau 25 sekundes pēc nosēšanās. "Viking 1" nolaižamais aparāts fotografēja apkārtni, pētīja Marsa grunti un veica seismoloģiskos pētījumus. Sakari ar nolaižamo aparātu pazuda 1982. gada 13. novembrī.
Sanktpēterburgā ražota Doktora desa
**Doktora desa** (krievu: *Докторская колбаса* (*Doktorskaja kolbasa*) — 'daktera, ārsta desa') ir Krievijā un citās bijušajās padomju republikās populāra vārītu desu šķirne. Tā ir sava veida zema tauku satura Boloņas desa, tāpēc Doktora desu uzskata par diētisku produktu. Tā atbilst PSRS GOST standartam 23670-79.

Saskaņā ar Eirāzijas Ekonomiskās savienības tiesību aktiem, nedrīkst pārdot nekādus gaļas izstrādājumus ar nosaukumu, kas ir līdzīgi starpvalstu (reģionālajos) standartos noteiktajiem gaļas izstrādājumu nosaukumiem, ja tie nav ražoti saskaņā ar šiem standartiem. Tehniskajos noteikumos kā viens šāda nosaukuma piemērs ir minēta "Doktora desa".

Vēsture
-------

Doktora desa pirmo reizi tika ražota 1936. gadā pēc Viskrievijas Gaļas nozares pētniecības institūta (VNIIMP) izstrādātas desas receptūras. Pirmā desu partija tika saražota A. Mikojana Maskavas gaļas pārstrādes kombinātā (*Московский мясоперерабатывающий комбинат им. А. И. Микояна*). Desa bija paredzēta kā uztura bagātinātājs cilvēkiem ar ilgstošām bada pazīmēm (īpaši "pacientiem, kuru veselība apdraudēta pilsoņu kara dēļ"), no kā arī cēlies desas nosaukums. Tā kā tas bija maigas garšas, lēts un samērā veselīgs gaļas avots, Doktora desa kļuva ļoti populāra PSRS.

Recepte
-------

Doktora desas recepte, kas tika izmantota kā nozares standarts no 1936. līdz 1974. gadam:

* 25 kg liellopa gaļas
* 70 kg pustreknas cūkgaļas
* 3 litri piena
* 2 litri olu
* 2 kg sāls
* 200 grami cukura
* 30 grami kardamona
* 50 g askorbīnskābes (krāsu stabilizators)

### Vēlākas izmaiņas

Sākot ar pagājušā gadsimta astoņdesmitajiem gadiem, pārtikas trūkuma un cita veida ekonomiskās lejupslīdes dēļ Padomju Savienībā tika mainīts doktora desas nozares standarts, iekļaujot tajā pildvielas un citas sastāvdaļas, lai padarītu gaļas masu lētāku. Doktora desas receptes maiņa dažreiz tiek minēta kā viens no notikumiem, kas veicināja Padomju Savienības sabrukumu.

Atsauces
--------

1. ↑  Sorokina, Anna. "Why the Soviets' favorite bologna was called 'doctor's sausage'". *Russia Beyond,* 3 November 2018. Retrieved 9 October 2020.
2. 1 2  "Kolbasa — The Food Symbol of The USSR." Archived 2020. gada 1. oktobrī, *Wayback Machine* vietnē. *Understanding Russia,* 2014. Retrieved 9 October 2020.
Attēls:Pēteris Belte.jpgPēteris Belte.
**Pēteris Belte** (1862—1945) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, uzņēmējs un novadpētnieks, Rīgas Jūrmalas pilsētas domes priekšsēdētājs (1920–1924).

Dzīvesgājums
------------

Dzimis 1862. gada 29. oktobrī Salas pagastā. 1898. gadā piedalījās krājaizdevu sabiedrības sabiedrības dibināšanā Dubultos, vairāk nekā 40 gadu darbojās tās valdē, bija tās vadītājs. No 1912. līdz 1925. gadam dzīvoja ēkā tagadējā Dubultu prospektā 19. 

Pēc Rīgas Jūrmalas pilsētas izveides 1920. gada 2. martā Belte līdz 1924. gadam vadīja pilsētas domi, līdz 1934. gadam bija pilsētas domnieks, vadīja pilsētas Dzimtsarakstu nodaļu un bija Dubultu evaņģēliski luteriskās draudzes priekšnieks. 
1935. gadā izdeva vēsturisko apskatu "Rīgas Jūrmalas, Slokas un Ķemeru pilsētas ar apkārtni" (2002. gadā Jūrmalas pilsētas dome finansēja grāmatas faksimilizdevumu).

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, miris 1945. gada 16. maijā Minhenē.

Piemiņa
-------

Pētera Beltes 150 gadu jubilejā pie ēkas Dubultu prospektā 19 atklāja piemiņas plāksni.

Apbalvojumi
-----------

* Triju Zvaigžņu ordenis

Atsauces
--------

1. ↑  timenote.info
**Metionīns** (***Met***, α-amino-γ-metilmerkaptosviestskābe, C5H11NO2S) ir neaizvietojamā aminoskābe. Metionīns ir viena no divām sēru saturošajām aminoskābēm (otra ir cisteīns). Metionīns ir heksagonālu plāksnīšu veida kristāli.

Atrašanās dabā
--------------

Ietilpst olbaltumvielu sastāvā. Metionīns cilvēkam obligāti jāuzņem ar pārtiku.

Bioķīmiskā nozīme
-----------------

Metionīns organismā kalpo kā metilgrupu donors holīna, adrenalīna un citu bioloģiski aktīvu vielu sintēzē. No metionīna veidojas arī aminoskābe cisteīns.

Izmantošana
-----------

Sintētisko metionīnu lieto pārtikas produktu un lopbarības bagātināšanai. Medicīnā lieto organisma funkciju uzlabošanai (samazina holesterīna līmeni asinīs, tauku uzkrāšanos aknās, veicina fosfolipīdu sintēzi). Metionīnam ir arī mērena antidepresīva iedarbība.

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Metionīns***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * s
* d
* l
Dzīvo organismu aminoskābes |
| --- |
|  |
|  | 
* Alanīns
* Arginīns
* Asparagīns
* Asparagīnskābe
* Cisteīns
* Fenilalanīns
* Glicīns
* Glutamīns
* Glutamīnskābe
* Histidīns
* Izoleicīns
* Leicīns
* Lizīns
* Metionīns
* Prolīns
* Serīns
* Tirozīns
* Treonīns
* Triptofāns
* Valīns

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Autoritatīvā vadība | 
* WorldCat
* LCCN: sh85084391
* BNF: cb12152818d (data)
* NKC: ph180721

 |

 |
**Kolobi** (*Colobus*), arī **melnbaltie kolobi**, **gverecas** ir mērkaķu dzimtas zīdītāji, kas apdzīvo plašus Āfrikas apgabalus. Ģints apvieno 5 sugas.

Nosaukums
---------

Zinātniskais nosaukums *Colobus* cēlies no grieķu vārda κολοβός (*kolobós*),— "apcirstais", norādot uz to, ka šiem dzīvniekiem nav īkšķu.

Vairākās 20. gadsimta 70. un 80. gados latviski izdotās grāmatās kolobi dēvēti par "kolobusiem", "kolobuspērtiķiem" vai "guerezām" (Noras Slokas "Zooģeogrāfija", Džeralda Darela "Bafutas pēddziņi", "Noķeriet man kolobusu", "Noenkurotais šķirsts"). 

2014. gadā izdotajā "Dzīvnieki. Ilustrēta unikāla enciklopēdija par visas pasaules dzīvniekiem" — "kolobusu", "mantijas guerecu". 

Latviešu valodas LZA Termonoloģijas komisija 2009. gada 9. jūnijā pieņēma latviešu valodas nosaukumus "kolobs" un "gvereca". 

Melnais kolobs

Izskats
-------

Ķermeņa garums 43 — 70 cm, astes 55 — 90 cm, tēviņi lielāki par mātītēm. Raksturīgākā pazīme spīdīgi melnais kažoks un baltās, garās krēpes. Atkarībā no sugas, aste balta vai melna ar baltu, pūkainu pušķi. Seju ieskauj balti mati. 

Gverecai baltās krēpes jeb mantija stiepjas gar muguru visā tās garumā, lāču kolobam — virs pakaļkājām, karaliskajam kolobam, Angolas kolobam tās nokarājas no pleciem.

Izplatība
---------

No Senegālas Āfrikas rietumos līdz Etiopijai un Austrumāfrikai, no Angolas cauri Kongo līdz pat Tanzānijai un Malavi.

Dzīvesveids
-----------

Kolobi dzīvo kokos biezos džungļos, uz zemes nokāpj reti un dzīves lielāko daļu pavada koku lapotnēs. Dzīvo baros. Dzīvnieku skaits barā atkarīgs no sugas, piemēram, gverecu barā ir ne vairāk kā pieci pieauguši dzīvnieki. Katru baru vada vecākais tēviņš. Atsevišķām kolobu grupām ir sava teritorija, ko tās aizsargā ar skaļiem brīdinošiem saucieniem. Bara locekļi lielāko daļu laika pavada savā teritorijā, skraida un rāpjas kokos, ar pirkstiem pieķeroties zariem. Barību atrod kokos, kur parasti arī guļ.

Barība
------

Gverecas aizmugure un aste
Pārtiek no lapām. Ēd arī augļus, ziedus un koku mizu. Ēšanas laikā kolobi sēž zaros, pievelk sev klāt zariņus un ar muti norauj lapas.

Klasifikācija
-------------

Trīs no piecām ģints sugām plašajā areālā sadalās pasugās.

* Melnais kolobs (*Colobus satanas*)
	+ Babonas melnais kolobs (*C. s. anthracinus*)
	+ Bioko melnais kolobs (*C. s. satanas*)
* Angolas kolobs (*Colobus angolensis*)
	+ *C. a. angolensis*
	+ *C. a. cottoni*
	+ *C. a. ruwenzorii*
	+ *C. a cordieri*
	+ *C. a. prigoginei*
	+ *C. a. palliates*
* Karaliskai kolobs (*Colobus polykomos*)
* Lāču kolobs (*Colobus vellerosus*)
* Gvereca jeb Abesīnijs kolobs (*Colobus guereza*)
	+ *C. g. guereza*
	+ *C. g. caudatus*
	+ *C. g. dodingae*
	+ *C. g. kikuyensis*
	+ *C. g. matschiei*
	+ *C. g. occidentalis*
	+ *C. g. percivali*

Atsauces
--------

1. ↑  Mammal species of the World

Ārējās saites
-------------

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Kolobi***.
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
**24. austrumu meridiāns** ir meridiāns, kas iet no Ziemeļpola līdz Dienvidpolam, šķērsojot Arktisko okeānu, Eiropas un Āfrikas austrumu daļas, Indijas okeāna rietumu daļu un Austrumantarktīdu. Vienīgā galvaspilsēta, kuru šķērso 24. austrumu meridiāns, ir Rīga, tādēļ to reizēm dēvē par Rīgas meridiānu.[*nepieciešama atsauce*]
Polos tam pretstatās 156. rietumu meridiāns, kas iet pāri Havaju salām un Aļaskai.

Visās teritorijās, ko šķērso 24. austrumu meridiāns, saullēkta un saulrieta laiki ir vienādi un lielākā daļa šī meridiāna šķērsoto valstu pieder UTC+2 laika joslai. Tomēr UTC+1 lieto Norvēģijā, Zviedrijā, Polijā, Čadā un Centrālāfrikas Republikā, bet UTC+3 Balkrievijā un Sudānā.

Valstis uz 24. austrumu meridiāna
---------------------------------

* Arktiskais okeāns
* Norvēģijas ziemeļdaļa (UTC+1)
* Somijas (UTC+2) un Zviedrijas (UTC+1) pierobeža
* Botnijas līcis
* Somijas rietumdaļa (UTC+2)
* Igaunijas rietumdaļa (UTC+2)
* Rīgas līcis
* Latvijas un Lietuvas vidusdaļa (UTC+2)
* Baltkrievijas rietumdaļa (UTC+3)
* Ukrainas rietumdaļa (UTC+2) un Polijas austrumdaļa (UTC+1)
* Rumānijas un Bulgārijas vidusdaļa (UTC+2)
* Grieķijas austrumu daļa un Egejas jūras salas (UTC+2)
* Vidusjūras austrumdaļa
* Lībijas austrumdaļa (UTC+2)
* Čadas (UTC+1) un Sudānas (UTC+3) robeža
* Sudānas rietumdaļa (UTC+3) un Centrālāfrikas Republikas (UTC+1) austrumdaļa
* Kongo DR vidusdaļa (UTC+2)
* Zambijas rietumdaļa (UTC+2)
* Botsvānas un Dienvidāfrikas vidusdaļa (UTC+2)
* Indijas okeāns
* Dienvidu okeāns
* Antarktīdas austrumdaļa (Karalienes Modas Zeme)

Ārējās saites
-------------
**Bauskas rātsnams** ir 17. gadsimtā celts rātsnams Bauskā, kas pēc tā uzcelšanas esot bijis lielākais un greznākais rātsnams visā Kurzemes un Zemgales hercogistē. 2011. gadā tika pabeigta tā rekonstrukcija un tas atguva pirmatnējo izskatu. Pašlaik Bauskas rātsnamā atrodas tūrisma informācijas centrs un izstāžu zāle. Rātsnama ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Vēsture
-------

1615. gada 18.decembrī Zemgales hercogs Frīdrihs Bauskas pilsētai deva atļauju celt rātsnamu. 19. gadsimta vidū pilsētas rāte nolēma nojaukt avārijas stāvoklī esošo rātsnama zvanu torni, kura zvans sasauca pilsētniekus uz sanāksmēm. 1869. gadā ēkai nojauca otro stāvu, izveidojot vienstāva namu, kam veiktas vairākas pārbūves. Rātsnams tolaik bija vienīgais mūra nams pilsētā, atskaitot Sv.Gara baznīcu. Kādā 1657. gada dokumentā pieminēts rātsnama vīna pagrabs.

Arheoloģiskajos izrakumos konstatēts, ka vienstāva mūra ēka šeit bijusi jau pirms 1615. gada, kas pēc hercoga Frīdriha piešķirtās privilēģijas pārtapusi par divstāvu ēku ar torni. Nav zināms gads, kurā tika pabeigta divstāvu rātsnama būve. Senākā celtne varētu būt tapusi 16. gadsimta beigās, kad, pēc Kurzemes un Zemgales hercoga Gotharda 1584. gada rīkojuma tika likvidēta Vairogmiesta apbūve pie Bauskas pils un izveidota jauna pilsētveida apmetne tagadējās vecpilsētas vietā. Izrakumos atrastie glazēto krāsns podiņu fragmenti liecina par greznām krāsnīm.

* Bauskas rātsnams 2011. gada decembrīBauskas rātsnams 2011. gada decembrī
* Rātsnams 2014. gada janvārīRātsnams 2014. gada janvārī
* Rātsnama tornisRātsnama tornis
* SānskatsSānskats
* 2013. gada pilsētas svētku laikā2013. gada pilsētas svētku laikā

Rekonstrukcija
--------------

Rātsnama rekonstrukcijas projekta izstrādei vērtīgākais izejmateriāls bija 1840. gada uzmērījumi ar fasāžu zīmējumiem. Ņemot vērā, ka drīz pēc tam, 1852. gadā, tika nojaukts tornis un 17 gadus vēlāk — otrais stāvs, tad šos materiālus var uzskatīt par neaizstājamiem.

Bauskas rāte
------------

Bauskas rāti 17. gadsimtā veidoja birģermeistars, pilsētas fogts un pieci rātskungi. Rātskungus un birģermeistaru ievēlēja uz mūžu. Kad kāds rātskungs nomira, tad atlikušie viņa vietā izvēlējās citu no pilsētas namnieku vidus. Par birģermeistaru ievēlēja kādu no rātskungiem. Rātei bija arī tiesu varas funkcija. Fogts sprieda tiesu pilsētas iedzīvotājiem, bet šis spriedums stājās spēkā, kad to bija apstiprinājusi rāte. Rātes tiesas spriedumus varēja pārsūdzēt tikai hercoga galma tiesā. Namnieki nedrīkstēja pa tiešo sūdzēties pilskunga vai galma tiesā, no sākuma sūdzību vajadzēja skatīt rātes tiesā.

Tranzīttirdzniecības preču svēršana un muitas iekasēšana notika pilsētas rātsnamā, tādējādi papildinot pilsētas kasi.

Atsauces
--------

1. ↑  «Bauskas rātsnamā pabeigti visi rekonstrukcijas darbi». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 16. oktobrī.
2. ↑  «Ēka pirms rekonstrukcijas». Arhivēts no oriģināla, laiks: 2016. gada 5. martā. Skatīts: 2015. gada 16. oktobrī.

Ārējās saites
-------------

* 

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: ***Bauskas rātsnams***.